prop · G20399 · 1978-12-31 00:00:00 — Del är som följdhärav nödvändigt att samordna handikappanpassningen av färdmedel ochterminalbyggnader för alt syflel med den reform som jag föreslår skall uppnås.Den föreslagna anpassningen av färdmedlen skulle annars inie vara meningsfull.Terminaler och färdmedel utgör nämligen för resenären en odelbar enhet. Deltainnebär enligt min uppfattning alt särskilda hänsyn bör las lill terminaler vidbedömning av frågan om handikappanpassning av byggnader. Mol bakgrund av vadjag nu har anförl finner jag det angelägel alt förslagavseende terminalbyggnaderna genomförs, dvs. all dessa skall handikappanpassasvid lämpligt lillfälle oavsell om de av annan anledning skall byggas om ellerinle. För all åsiadkomma dennödvändiga handikappanpassningen av del befinlliga terminalbesiåndetföreslårjag all man ändrar BS så all 42 a § görs lillämplig även pä dellabestånd oavsell om handikappanpassningen är föranledd av annan ombyggnad ellerinte. Bestämmelsen i paragrafens försia siycke bör därför anges gälla även ifråga om terminalbyggnad som har uppförts före eller för vilkenbyggnadslov har beviljats före nämnda dag. Som jag har nämnl gällerkraven pä handikappanpassning fullt ut i fråga om sådana byggnader som haruppförts efter . Målel bör vara atl manäven i fråga om anpassningen av de äldre terminalbyggnader som avses behällas idrift kommer upp i den siandard som anges i de handikappbyggnormer som gällervid det tillfälle då anpassningen genomförs. Man mäsle emellerlid vara medvetenom atl handikappanpassning av äldre terminalbyggnader, vilkel vissaremissinsianser har påpekal, kan vara förenad med problem, främsi av ekonomiskoch leknisk nalur. Kostnadema för en anpassning kan t. ex. komma att uppgå lillsådana belopp atl de inie slår i rimlig proportion lill vad man vill uppnå.Vidare kan t. ex. byggnadens konstruktion vara sådan atl möjlighet saknas altgenomföra en viss anpassningsätgärd. Förhållandena kan också vara sådana alldet pä grund av litet resandeunderiag inle är skäligt att kräva alt en vissterminalbyggnad skall åtgärdas. Vad jag nu har sagt talar för atthandikappanpassningen av de befinlliga terminalerna tilläts ske i denomfallning och takt som är skälig med hänsyn till sådana förhällanden som jaghar berört. 1978/79:99 140 Anpassningenav de befintliga terminalerna bör enligt HAKO-ulredningen ske inom enlioårsperiod. Svenska kommunförbundei anser alt nägon tidsgräns inle börföreskrivas medan vissa andra remissinstanser anser all anpassningen börgenomföras fortare. Som jag lidigare har framhållit är del nödvändigi allhandikappanpassningen av färdmedel och terminaler samordnas. Del gäller inieminsi del tidsmässiga genomförandet. Jag har också i det föregäende godlagilutredningens förslag att anpassningsälgärderna avseende färdmedlen i principbör kunna genomföras . Del innebär all ävenlerminalanpassningen bör kunna genomföras i den omfattning somHAKO-ulredningen har föreslagil. Anpassningen bör således i huvudsak kunna varagenomförd . Närdel gäller den laki i vilken anpassningen bör ske bör inte kraven utformas säall en anpassning av alla de anordningar som del är fråga om skall göras vid euoch samma lillfälle. Del får anses vara skäligt au ålgärderna genomförssuccessivi inom den angivna tidsperioden och - såsom jag nämnde - i denlaki som är rimlig med hänsyn till bl. a. tekniska och ekonomiska förhållanden. Denändring i BS somjag nu har föreslagil bör lämpligen komma lill uttryck i ellnytl iredje siycke i 82 a §. Genom ändringen slås alltsä fast att terminalernaskall anpassas i enlighet med 42 a § BS oavsell om de annars skulle ha bygglsom eller inle. Anpassningen skall ske med beakiande av vad jag i del föregåendehar angivit i fråga om skäligheiskriierierna. Detla belyder all om inie hindermöter av ekonomiska, tekniska m.fl. omständigheter skall de Slandardkrav somgäller för nybyggnad i princip följas. Äv76 § BS följer atl det ankommer på statens planverk atl utfärda föreskrifieroch allmänna råd till det föreslagna 82 a § iredje stycket. När det gäller dentidpunkt då anpassningen skall vara slutförd, bör det ankomma på regeringeneller myndighet som regeringen utser att utfärda närmare föreskrifter. Enbeslämmelse härom har lagils in i paragrafen. Det innebär bl. a. atlingripanden enligt lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligtbyggande m. m. inte får ske före utgången av den tidsfrist som kan komma atlbeslämmas. av de terminalbyggnader som omfattas av mitt förslag förvaltas av statligamyndigheler och av landstingskommunerna. Enligt 54 § 2 mom. tredje siycket BSär beslämmelserna om byggnadslov i 1 mom. samma paragraf inte tillämpliga påstatens och landstingens byggnader. I stället skall enligt 66 § andra slyckelBS anmälan göras till innan sådana byggnader påbörjas. I frågaom statliga byggnader gäller dessutom atl den myndighei som har att prövaritningarna till byggnaden får medge avvikelser från bestämmelserna i ellermed stöd av stadgan meddelade föreskrifter (66 § försia siyckei BS). Delhar sails i fråga om dispensräiien enligt 66 § första stycket avser även enbeslämmelse av den typ som jag nu har föreslagit. Även om man kan utgå från attberörda myndigheler kommer all se lill att kraven enligt de föreslagna Prop.1978/79:99 141 beslämmelsernai 82 a § iredje slyckel BS blir uppfyllda, anserjag del lämpligt att klargöraall någon dispensräit inte föreligger i fråga om den typ av bestämmelser somfinns i 82 a §. Det bör komma lill utiryck genom alt ett nyll andra siycke tasin i 66 §. 1en del fall är terminalbyggnader hell eller delvis förlagda under mark. Jag ärmedveten om atl del ibland kan ifrågasällas om utrymmen under mark är atl ansesom byggnad i BS:s mening. Jag utgär emellertid frän all delta inle skalluigöra något hinder för atl den åsyftade handikappanpassningen kommer lillstånd. HAKO-ulredningenhar även behandlat frågan om handikappanpassning av den yllre miljön ellernärmiljön. För alt kollektivtrafiken skall kunna hävda sig gentemolindividuella irafikmedel måsie anpassningen avse hela iransportkedjan. Det ärdärför väsentligt all de av ulredningen föreslagna anpassningsåtgärdernaavseende gångvägar, övergångsställen, enlréer elc. också kommer lill utförande.Det är oftasl en angelägenhet all åstadkomma den handikappanpassningsom erfordras här. Enligt min mening bör det finnas goda förulsältningar allfortsälla anpassningsarbetet bl. a. efter de riktlinjer och de kommunalamiljöförbällringsplaner som föreligger. Änpassningsarbelel bör emellertidiniensifieras. En särskild arbelsgrupp med företrädare för berörda intressenterbör därför tillskapas. Arbetsgruppen bör ha lill uppgift atl på myndighelsplanelverka fören fortsau handikappanpassning av närmiljön enligt HAKO-utredningensförslag. Härvid bör bl. a. övervägas om de gällande riktlinjerna för närmiljönsuiformning bör förändras i enlighel med förslag. bör vara sammankallande i arbelsgruppen. Isammanhanget vill jag också nämna alt i en uiredning "Stadensirafiknät" gjord av , trafiksäkerhetsverkei och planverkel gemensamt,bl. a. frågan om hur handikappades situation kan förbällras vid utformningen avnärtrarikmiljön,gångvägnäiet och hållplaiser/omstignings-stationer harstuderats. Utredningen skall resultera i en revidering och komplettering avlidigare ulgivna planeringsrikllinjer för irafiknälet i en tätort. Jag villvidare påpeka atl miljöförbättringsbidrag kan utgå för ålgärder som syfiar lillalt förbättra miljöns användbarhet och tillgänglighet för handikappade. Kostnadernaför genomförandet av anpassningsåtgärderna avseende färdmedlen ochterminalerna bör enligt utredningens förslag bäras av trafikförelagen ochsåledes ytterst av samtliga trafikanter Jag konslalerar au utredningen anserall ett belopp av storleksordningen 235 milj. kr., varav för terminaler ca 130milj. kr., prisläge är en realislisk bedömning avanpassningskostnaderna för trafiksektorn som helhet . Enligtmin mening bör genomförandet av anpassningsälgärderna allmänt seu innebära enökad tillgänglighet och siandard och därmed ökad aiirakii-vitel hos denkollektiva irafiken. Flertalet ätgärder kommer således alla resenärer liil godovilkel allmänt ökar kollektivtrafikens marknadsmässiga 1978/79:99 142 förulsäliningar.Handikappanpassningen bör vidare, med den genomföran-demeiodik somHAKO-ulredningen föreslår i kombinalion med en noggrann planering och enmålmedveten slrävan atl beakla och tillvarata anpassningsmöjligheterna, inlebehöva leda till några renodlade merkoslnader för trafikförelagen ochIrafikanlerna annal än i undantagsfall. För att i ökad utsträckning bislåforskningen rörande vissa anskaffnings- och utvecklingsåtgärder föreslårjagdessutom ökade statliga forskningsanslag. För försöksvis införande avriksfärdijänsi för den mindre grupp gravt handikappade som även underöverskådlig framlid inle bedöms kunna använda reguljära inlerregionalatransportmedel kommerjag också att förorda all medel anvisas överstatsbudgeten. Jag återkommer härtill i det följande. Det successivagenomförandet jämie den frihet alt välja lekniska lösningar inom givnafunktionskrav, som jag menar all trafikförelagen bör ha, underlättar ävenfinansieringen. Mol den här bakgrunden anserjag inle att särskilda medelbehöver anvisas för handikappanpassningen av färdmedlen och terminalema. Jagövergår nu lill ulredningens förslag om försöksvis införande av riksfärdtjänst. Somkomplement till de allmänna kommunikationsmedlen behövs en väl utbyggdfärdtjänst i alla kommuner. Den är, med hänsyn lill att vissa färdmedel försi iell längre perspekliv kan bli tillgängliga för vissa handikappgrupper, envikiig förutsättning för alt kravet på integrering och normalisering av allagrupper av handikappade skall kunna förverkligas inom en rimlig lid. Förattunderlätta för kommunerna alt bygga ut den kommunala färdtjänsten till godkvalitet utgår statsbidrag lill kommunerna avbruliokostnaderna. 1del här sammanhanget vill jag erinra om regeringens förslag i prop. 1978/ 79:73om bl. a. väsentligt förbättrade villkor för bilslödei till handikappade somförvärvsarbetar. Frågan om en vidgning av slödel lill all avse även andrahandikappade erbjuder vissa problem, bl. a. beträffande personkretsen. Enligtvad jag har erfarit kommer statsrådet att föreslå regeringen att helafrågan om stöd till anskaffning av bil ull handikappade utreds närmare. Förvissa handikappgrupper - ca 20 000 personer enligt HAKO-ulredningen - som avsärskilda skäl trots en långtgående fordonsteknisk och miljömässig anpassningav irafikväsendel inom överskådlig tid inte bedöms kunna resa kollektivt påegen hand föreslår utredningen en särskild transportlösning för längre resor -riksfärdijänsi. Riksfärdtjänsten, som föreslås bli inrättad på försök, är tänktatt ta vid där den kommunala färdtjänsten slutar, dvs. skall i principavse inlerregionala och vissa regionala resor. Detta innebär emellertid inteatt den kommunala färdtjänsten skall utvidgas till en riksfärdtjänst.Flertalet individer som är berättigade till bör sålunda bl.a. med hänsyn till de kollektiva färdmedlens successiva handikappanpassningkunna genomföra längre resor utan riksfärdijänsi. Syftei är i slället all en särskild grupp som från 1978/79:99 143 kommunikationssynpunktär mycket gravi handikappade genom riksfärd-ijänsien skall ges möjlighel allgöra längre resor. En riksfärdljänstresaförutsätts enligt utredningen i normalfallet ske med reguljärt Qärrirafikmedelpå större delen av sträckan samt med på avrese- resp.ankomstorterna. Resan skall med utgångspunkt i handikappets art eller desärskilda förhållandena i övrigi ske med flyg eller försia klass låg - iförekommande fall med sovplats i enbäddskupé. För del fall resa endasi ärmöjlig i särskilt färdijänslfordon skall sådani kunna användas helafärdslräckan. Remissinsiansernaär överlag myckel posiliva till riksfärdljänsien. Föregen del ansluter jag mig till ulredningens och remissinstansernas principiellauppfattning och föreslår därför au en ny iranportijänsl, benämndriksfärdijänsi, inrättas i syfte att tillgodose myckel gravt handikappadesresebehov utanför hemkommunens trafikområde. Riksfärdtjänsten bör inrättas påförsök i huvudsaklig överensstämmelse med ulredningens förslag. Isammanhanget vill jag allmänt framhålla alt handikappades situation - i linjemed intentionerna bakom ramprogrammet, nämligen en successiv anpassning avsamtliga kollektiva färdmedel till de handikappades behov -bör förbällrasfrämsi genom anpassning av samhällel och inte i försia hand genom ålgärder somär relaterade lill den enskilde. Statsbidrag lill den kommunala färdtjänstenhar utgått försöksvis. Chefen för har i åretsbudgetproposition anfört atl det finns skäl all behälla denna bidragsgivningoch att karaktären av försöksverksamhel därmed är avslutad. Del finnsemellerlid skäl alt som kommunalekonomiska uiredning anfört med jämnamellanrum ompröva stimulansbidrag av denna typ. Varken den kommunalafärdtjänsten eller riksfärdljänsien börenligt min mening ses som en permanentlösning pä vissa handikappades reseproblem. Den nuvarande omfattningen av denkommunala färdtjänsten betingas nämligen i belydande utsträckning av denkollektiva trafikapparatens brisiande anpassning. 1 den takthandikappanpassningen slår igenom i kollektivtrafiken bör del säledes varamöjligt att omfördela en del av de resurser som f n. satsas på färdtjänsten ochsom kommer att satsas på riksfärdljänsien. Syflelmed försöksverksamheten bör - ulöver att den ökar ensärskild grupp gravt handikappades möjligheler all göra inlerregionala resor-vara all ge ett förbättrat beslutsunderlag inför ell slulligl Slällningslagandelill ett system med riksfärdtjänst. Försöksverksamheten bör därför ulformas såatl olika frågor av praktisk och innehållsmässig karaktär belyses. HAKO-ulredningenhar inte utrett hur riksfdtjänsten skall ulformas i detalj. Delta innebär altinnan riksfärdljänsien kan påbörjas bl. a. eit antal administrativa ochorganisaioriska frågor och andra prakliska problem måste lösas. Enligt minuppfattning skulle en för ändamålet särskilt tillskapad nämnd ha de bästamöjligheterna alt effektivt svara för det erforderliga 1978/79:99 144 Ansvarei för genomförandel och ulvärderingen av försöksverksamhetenbör också åvila en sådan nämnd. Regeringenbör beslula om nämndens sammansäuning. I nämnden bör finnas förelrädare förkommunikalionsdeparlemenlel, kommunerna. Handikappförbundens ceniralkommilléoch saml en från intressenterna frislåendeordförande. Däruiöver skall experter för särskilda uppgifter kunna knytas lillnämnden. Till nämndens förfogade bör finnas vissa kansliresurser. Nämnden börpåbörja sin verksamhei och vara verksam under försöksperioden.Den försöksvisa riksfärdljänsien bör påbörjas så snarl förberedelsearbetet äravslutat. Nämndenskall säledes inom givna riktlinjer svara för den försöksvisa riksfärdljänsien.Närdet gäller frågan om hur verksamheten skall organiseras och administrerasbör ett läiiillgängligi, enkell och lillföriilligt sysiem självfalleleftersträvas. Legitimeringskraven för berättigande lill riksfärdijänsi börfastläggas av nämnden i samråd med . Härvid bör med utgångspunkti en bedömning av vilka individer som har behov av riksfärdijänsi och medutgångspunkt i de ekonomiska förutsättningarna, som jag ålerkommer lill senare,en avvägning göras mellan antalet riksfärdljänsl-legitimerade samt antal resoroch reslängd per individ och är. 1 samband med de ekonomiska övervägandena börnämnden även pröva den generella frägan om behov av ledsagare och hurledsagares resa skall bekostas. Själva legitimeringen, som skall ske enligtriksgiltiga normer, bör om möjligl samordnas med legitimeringen för kommunalfärdtjänst. Jag vill i detla sammanhang erinra om att regeringen den 21december 1978 givit i uppdrag all i samråd med Svenskakommunförbundei se över anvisningarna för statsbidrag lill den kommunalafärdijänsien. Närdet gäller del prakliska genomförandet av en riksfärdljänstresa bör nämnden bl.a. ulgä ifrån all bistånd från SJ:s, luftfartsverkets, Linjeflygs eller SASpersonal för omhänderlagande av handikappade i allmänhet inle kan påräknas,ulöver vad som erbjuds . Förförsöksverksamhetens genomförande beräknade HAKO-ulredningen 15 milj. kr. Jag har med utgångspunkt i bl. a. beräkningar och i syfteatt en rimlig ambitionsnivå skall kunna uppnås beräknal medelsbehovel lill20milj. inkl. kostnaderna förden för verksamheten ansvariga nämnden.Dessa medel är således främsi avsedda all läcka skillnaden mellan verkligt prisoch priset för andra klass järnväg på den inlerregionala delen av enriksfärdljänstresa med framför allt järnväg eller flyg. Kosinaderna förkommunal färdtjänst i den resandes hemkommun skall berörd kommun svara förenligt gällande regler för den kommunala färdtjänsten. Mot bakgrund av vad somanfördes av kommunförbundet i dess remissyttrande ulgår jag ifrån all denkommunala färdtjänsten också kan anlilas för resor pä besöksorten. I vissa fallkan del också bli fråga om resor med över kommungränsernavarvid den kommunala färdtjänsten måste anlitas - framför allt iglesbygdskommunerna. Prop.1978/79:99 145 dernaför dessa resor bör, om särskilda skäl föreligger, efter prövning av nämndenkunna subventioneras av de medel som står lill riksfärdtjänsiens förfogande. 1samband med prövningen av förslag om riksfärdijänsi har jaghaft överläggningar med förelrädare för kommunsidan. Samtliga anslöt sig därvidlill att verksamheten bör genomföras enligt de riktlinjer som jag nu harredogjort för. Medhänvisning till vad jag nu har anfört föreslårjag alt för budgetårel 1979/80 20milj. anvisas för försöksvis genomförande av riksfärdijänsi under ett nyllreservaiionsanslag på själie huvudlileln benämnl F 8 Kostnader för försök medriksfärdijänsi. HAKO-ulredningen föreslogall den av trafikpolitiska utredningen föreslagna trafikplaneringsmyndighelenskulle fä till uppgift all samordna de kollektiva irafikmedlenshandikappanpassning. Ansvaret för det direkta genomförandet avhandikappanpassningen skulle åvila de olika trafikverken och trafikförelagen.Dessa uppgifier skall enligt utredningen komma lill utiryck i verkens ochmyndigheternas instruktioner och vissa författningar. Flertaletav remissinstanserna tillstyrker ulredningens förslag. Riksrevisionsverketifrågasätter emellertid trafikplaneringsmyndighetens kompelens i sammanhanget.Verkei menar att normer för handikappanpassning av kollekliva färdmedel ärdetaljerat tekniska och anger irafiksäkerhelsverket som lämplig myndighet.Trafiksäkerhetsverkei, SJ, och anförliknande synpunkter. anser för sin del att anpassningen avfärdmedlen lill handikappades behov bör regleras i en särskild lag i likhel medbyggnadsstadgans 42 a §. Föregen del anserjag alt frågan om kollektivtrafikens anpassning lill dehandikappades behov är så väsenilig alt anpassningen bör föreskrivas i ensärskild lag. Ävlagen bör framgå vad som i della sammanhang menas med kollektivtrafik. Medkollektivtrafik avses i försia hand sådan irafik för personbefordran somlillhandahälls allmänheten mol ersältning och som bedrivs enligt turiista. Ensådan definilion kommer all omfatta all reguljär irafik, dvs. linjetrafik somdrivs på land, lill sjöss och i luften. Med lanke pä den vikliga roll som taxispelar när det gäller transporter av handikappade - inie minsl i färdtjänstenoch kompletleringslrafiken - bör även sädan beställningslrafik som benämnslaxitrafik inrymmas under definitionen av begreppei kollektivtrafik. Ilagen bör föreskrivas att den som har tillsynen över kollektivtrafik och den somulövar sådan trafik skall se till all trafiken anpassas med hänsyn lillhandikappade. Kravet på anpassning riktar sig alltså dels till trafikulövarna,dvs. dem som driver en viss trafik, dels till dem som på olika sätt hartillsynen över irafiken. Med det senare avser jag bl. a. de lillsiändsgivandemyndig- 10 1978/79. 1978/79:99 146 heiernasom i samband med tillståndsgivningen bör beakta atl trafikuppläggningen ärsådan att handikappades resemöjligheier underlättas och atl irafiken bedrivsmed sådan materiel alt den är lillgänglig för handikappade. Vidplaneringen och genomförandel av kollektivtrafiken måste lillses all trafikenläggs upp så au handikappades särskilda behov beakias så långl det är möjligt.Detta bör slås fast i lagen. Motbakgrund av vad jag lidigare haranfört rörande handikappanpassning avfärdmedlen bör i lagen ocksä föreskrivas atl de färdmedel som används skall sälångt det är möjligl vara lämpade för handikappade resenärer Ulövervad jag nu har nämnl krävs självfallel all detaljföreskrifter meddelas för aufullfölja syfiet med lagen. Dessa bör regeringen eller myndighei som regeringenutser bemyndigas alt meddela. Vadsedan gäller frågan om det direkta ansvarei för genomförandel avhandikappanpassningen delar jag utredningens och remissinstansernasuppfattningar atl della bör ligga pä de olika irafikverken och trafikförelagen. Närdet gäller SJ, luftfartsverket och bör ansvaret förhandikappanpassning av färdmedel och trafikanläggningar släs fast i verkensinstruktioner. Därigenom kommer handikappanpassningen atl uigöra en särskildmyndighetsuppgift. Vad gäller flygplan och fartyg bör luftfartsverket resp.sjöfarlsverkel som tillsynsmyndighet äläggas atl se till att färdmedlen är tillgängligaför handikappade. Vad beträffar enskilda järnvägar, spårvägar och tunnelbanorbör molsvarande ansvar föreskrivas i de särskilda lillsynsföre-skrifter somgäller för dessa irafikslag. 1fråga om kollektivtrafiken på landsväg, dvs. busslinjeirafiken ochtaxilrafiken, kommer en handikappanpassning i första hand att gälla de fordonsom används i trafiken. Enligt yrkesirafiklagstiftningen får fordon inleanvändas för yrkesmässig personbefordran förrän fordonet har anmälts lilltillståndsmyndigheten, , och tillständshavaren har överiämnatbevis att fordonet har godkänts vid lämplighelsbesiktning. Genom sådanaföreskrifter för lämplighelsbesiktning som ocksä innefattar normer förhandikappanpassning av fordonen kan man alltså uppnå att i kollektivtrafikenpå landsväg endasi används fordon som är lämpade också för handikappaderesenärer. Del bör ankomma pä att utfärda deföreskrifter som behövs. 1 verkets instruktion bör också införas en uttryckligbestämmelse om att verket särskilt skall se till att sådana färdmedel som äravsedda för kollektivtrafik anpassas så all de tillgodoser handikappadessärskilda behov. En erinran om de särskilda regler som gäller förhandikappanpassning av kollektivtrafiken bör tas in i yrkesirafiklagstiftningen. Ilikhet med och flertalet remissinsianser konstaterar jag attdet i flera avseenden föreligger behov av en samordning avhandikappanpassningen av de skilda färdmedlen. Jag föreslår därför att Prop.1978/79:99 147 transporträdetsom jag behandlar under kap 10. Organisaioriska frågor får lill uppgift altsvara för denna samordning. Transporträdet bör alltså bl. a. ha lill uppgiftall översiktligt planera, initiera och följa upp handikappanpassningen samt attsvara för en samordnande normgivning. Transporträdet föreslås i övrigt få ihuvudsak de uppgifier som åvilar iransportnämnden, fraklbidragsnämnden ochbussbidragsnämnden. Ulöver en nödvändig samordning av handikappanpassningenuppnäs genom alt handikappanpassningsfrä-gorna knyts lill rådel allhandikappades iransportproblem kommer alt behandlas i ell naturiigt sammanhang,vilket är en väsenilig förutsättning för alt målsällningen om normalisering ochintegrering skall kunna uppnås. Jag utgår ifrån atl rådet, i syfte att skapa enbred sakkunskap inom del berörda området, i sitl arbele nära samråder medförelrädare för handikapporganisationerna och andra berörda intressenter.Härigenom tillförsäkras intressenterna också ett inflytande påmyndighetsutövningen inom handikappområdet. 1fräga om den forskning och utveckling som kommer all erfordras för altanpassningen av färdmedlen lill handikappades behov skall nå uppslällda mälulgår jag ifrån att ett nära samarbete kommer lill ständ mellan transporträdetoch andra berörda inslilulioner.