prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt 26 kap. 4 S BrB gäller f n. atl i sådantfall fängelse fär komma i fräga allenast när frihetsberövande är påkallatfrämst av hänsyn till allmän laglydnad eller fängelse eljest finnes lämpligareän annan päföljd. Utredningen förordar i stället alt fängelse skall kunnaädömas endast när det av hänsyn till allmän laglydnad föreligger särskildaskäl för frihetsberövande och annan påföljd inte finnes vara lämpligare. Utredningen föreslår slutligen vissa förändringar somhänför sig till 1978/79:212 61 regierna för frigivning från anslall. Frigivning fränanstalt före päföljdsti-dcns utgång skall kunna äga rum i två former, dels somvillkoriig frigivning och dels som verkställighet utom anstalt. Villkorligfrigivning förenas inte med övervakning. Den villkorligt medgivna frihetenskall inle kunna förverkas annat än i samband med en lagföring för nya brott,vilka har begåtts . Som tidigare nämnts skall därvidförverkandet kunna begränsas lill endasi en del av reststraffet. Prövotidenskall motsvara den lid som vid frigivningen återstår av straffet, dock lägstett och högst . Vistelsen i frihet skall inle avräknasfrån strafftiden. Verkställighet ulom anstalt skall vara förenad medövervakning. För denna skall i princip tillsynsdomens regler om intensivövervakning lillämpas. Som framgår av benämningen verkställighet utom anslallskall liden för vistelsen utanför anstalten avräknas från strafftiden. Undantaghärifrån är dock tänkt att kunna förekomma när den dömde har undandragit sigövervakningen pä sådant sätt atl det inle kan anses skäligt att han fär avräknahela liden från straffet. Verkställighet utom anstalt fär medges av två skäl. Delförsia svarar mol det som anges i den nuvarande bestämmelsen i 34 § KvaL. Omsärskilda skäl föreligger skall således medgivande lill sädan vistelse fålämnas när den dömde kan bli föremål för särskilda åtgärder utanför anstalten,vilka kan antas underiätla hans anpassning i samhället. Det andra skälet tillmedgivande svarar delvis mot bestämmelserna om frigivningspermission i 33 SKvaL. Sådant medgivande skall enligt förslagel emellertid kunna lämnas inleendasi inför en nära föreslående villkorlig frigivning utan även då en någotlängre lids verkslällighel ulom anstalt kan anlas få väsentlig betydelse föratt underiätla den dömdes anpassning i samhället och molverka skadliga följderav straffet. Medgivande till verkställighet utom anstalt skall i detta sistafall kunna lämnas tidigast när halva straffet, dock , harverkställts. För beslut om villkorlig frigivning skall enligt förslageli slora drag gälla samma beslämmelser som . Villkorlig frigivning skallsåledes enligt en huvudregel kunna medges senasi när två tredjedelar avstraffet har avtjänats. Delta gäller dä även när viss del av straffetavtjänats under verkställighet utom anstalt. Villkoriig frigivning skallvidare liksom nu i begränsad omfattning kunna beslulas redan efter halvastrafftiden. Den minsta tid före vilken frigivning inte fär ske föreslås sänktfrån . Utredningens förslag lill ändringar i bestämmelserna ompäföljdsval och straffmätning för unga lagöverträdare har genomgående fält ellpositivii bemötande under remissbehandlingen. Ålgärder av detta slag är ocksåenligt min mening nödvändiga inslag i en reform som innebär att ungdomsfängelseavskaffas. Jag återkommer till dessa frågor i del följande. De förslag utredningen har lagt fram om verkställighetutom anstalt och om villkorlig frigivning har däremot bemötts övervägandekritiskt under remissbehandlingen antingen i sin helhet eller i sindetaljutformning. 1978/79: 212 62 har anförts bl. a. alt frågan om ulformningen av reglernaom verkställigheten utom anslall är intiml förknippad med frågan huruvida denvillkorliga frigivningen skall bibehållas och i sä fall under vilkaförhållanden sädan frigivning skall ske. Båda frågorna bör alllså lösas i ellsammanhang. Enligt min åsikt bör f. n. inte några större ändringargöras i reglerna om verkställighet ulom anstalt eller om villkorlig frigivning.Dessa frågor, och då inle minst frågan om vi i vårt päföljdssystem över huvudttiget skall ha kvar institutet villkorlig frigivning, kräver ytterligareöverväganden. t)e avses ocksä ingå bland uppgifterna för den kommitié angåendefängelse och kriminalvård i anstalt somjag kommeralt begära regeringensbemyndigande att tillkalla. Jag anser dock att utredningens förslag om enförkortning av minsta tiden för erhållande av villkorlig frigivning och omändrade beslämmelser angäende förverkande av villkoriigt medgiven frihel redannu bör las upp till prövning. Alt så sker är inle minst av vikt för allförhindra att det mycket återfallsbenägna ungdomsfängelseklientelet i den nyaordning som jag förordar kommer atl berövas friheten under längre lider än f.n. 5.2 Påföljdsval och straffmätning för unga lagöverträdare Enligt utredningens förslag skall ungdomsfängelsepåföljdeni stor utsträckning ersättas av kriminalvård i frihel genom den nyatillsynsdomen. Genom de ändringar som jag har förordat beträffandeskyddstillsynspäföljden kommer denna i viss mån alt kunna ersätta ungdomsfängelse.Ulredningen föreslår som nämnts även andra åtgärder för att görafrihetsstraffen färre och kortare för unga lagöverträdare. Förslagen hänför siglill påföljds valet och st r af f mät n i ngen. Vad först gäller påföljds valet för unga lagöverträdaregäller att den som är inte får dömas till fängelse med mindresynnerliga skäl finns därtör. Den som fyllt 18 men inte får ådömasfängelse endasi när frihetsberövande är påkallat främsi av hänsyn till allmänlaglydnad eller fängelse annars finnes lämpligare än annan påföljd. Fängelse pålivslid fär inle ådömas för brott som nägon begått innan han har fyllt 18 är(26 kap. 4 S BrB). Utredningen konstaterar atl ungdomar under 18 är döms lillfängelse endasi i sällsynia undantagsfall, sällan i fler fall än tio om året.Utredningen anser alt den nuvarande bestämmelsen i 26 kap. 4 S BrB såvittavser denna åldersgrupp ger uttryck för ett tillräckligt mätt av restriktivitetoch därför kan bibehållas oförändrad. Den bestämmelse i 26 kap. 4 § BrB som avser lagöverträdarei åldern 18- 20 är (andra stycket) föreskriver enligt utredningen egentligeninte någon särskild restriktivitet i fräga om användningen av frihetsberövande.1 stället ger bestämmelsen närmast uttryck för atl andra former av frihetsberövandeskall ha företräde framför fängelse, skyddstillsyn med anslallsbe- 1978/79:212 63 handling framför etl kortvarigt straff och ungdomsfängelseframför elt längre. Ulredningen föreslår en sådan ändring i bestämmelsen ger klart uttryck för atl frihetsberövande skall tillämpas med störrerestriktivitet i fråga om ungdomar än när det gäller äldre.Fängelse skall nämligen enligt förslaget kunna ädömas endasi när del :iv hänsyntill allmän laglydnad föreligger särkilda skäl för frihetsberövande och annanpäföljd ej finnes lämpligare. Utredningen föreslår vidare alt fängelse pälivslid inte får ådömas för brott som någon har begått innan han fyllt (uiredningens lagförslag 26 kap. 3 S BrB). Utredningens förslag har fält ett blandat mottagande avremissinstanserna. Flertalet som ultalal sig i frågan har dock varil positiva.De som har intagit en negativ hållning menar atl de begränsningar som redan nufinns intagna i 26 kap. 4 S BrB är tillräckliga samt atl erforderligrestriktivitet iakttas i praxis. Vidare har anförts atl. särskilt beträffandede brottstyper där ett kortare fängelsestraff är den normala påföljden, denföreslagna utformningen av bestämmelsen kan antas komma att innebära en långtgåendeoch ej önskvärd liberalisering. Det är inle lämpligt att kriminalvård i frihetskall lillämpas i försia hand även vid sådana brottstyper där kortarefrihetsstraff regelmässigt utdöms. Sädan åsikl har ullalals bl.a. av Gölahovrätt som lillstyrker utredningens försliig alt fängelse skall få ådömasungdomar i åldern endast om det av hänsyn till allmän laglydnadföreligger särkilda skäl för frihetsberövande. Däremoi kan hovrätten inletillstyrka prioriteringen av frivärdspåföljderna för ungdomar i den akluellaålderskategorin. Den av ulredningen förslagna ulformningen av lagtexten medföratl kriminalvård i frihet skall lillämpas i första hand även vid sädanabrottstyper där kortare frihetsstraff regelmässigt utdöms. En sädan ordning ärenligl hovrätten mindre lämplig. Hovrätten förordar därför all uttrycket"och annan päföljd ej finnes lämpligare" i den föreslagna lydelsenav lagtexten utgär. Mot förslaget att höja åldersgränsen för ådömande avfängelse har någon kritik inte riktats. För egen del vill jag anföra följande. Uiredningens förslag atl nägon ändring ej bör ske avbeslämmelsen i 26 kap. 4 S BrB såvitt den reglerar användningen av fängelse fördem som är liksom att minimitiden för ådömande av livstidsstraffskall höjas till har lämnats ulan erinran under remissbehandlingen. Ävenjag delar de åsikter utredningen sälunda har gett uttryck för. Jag förordarsåledes alt beslämmelsen i 26 kap. 4 S försia styckel lämnas oförändrad och attåldersgränsen i samma paragrafs tredje siycke höjs från 18 lill . Enligt gällande rält begränsas beträffande dem som viddomen har fyllt 18 men ej användningen av fängelse tämligen starkt, dockinte så starkl som belräffande yngre. Beslämmelsen i 26 kap. 4 S andra stycketBrB syftar dock närmasl lill all klargöra vid vilka tillfällen frihetsberövandeskall ske genom ådömande av fängelse och när annan frihetsberövande Prop.1978/79: 212 64 påföljd i stället skall komma i fräga. Fängelse skallådömas då frihetsberövandel är påkallat främsi av hänsyn lill allmänlaglydnad. I motsats härtill skall dömas till ungdomsfängelse ellerskyddstillsyn med anslallsbehandling eller förordnas om överlämnande lill vårdenligl barnavårdslagen för behandling i ungdomsvårdsskola då frihetsberövandelär påkallat för den tilltalades tillrällaförande. Påföljder som motiverats frånbehandlingssynpunkt har således visst företräde. Med det av utredningen föreslagna rekvisitet atl fängelseinle fär ådömas om annan påföljd prövas lämpligare har ulredningen främsiönskal markera all lillsynsdomen med intagning i anstalt i regel skall haföreträde framför fängelsestraffet i de fall frihetsberövande påföljd måsteväljas. Enligl utredningens förslag skall förordnande om intagning i anstaltsåledes kunna meddelas, om det prövas ertorderligt av hänsyn till allmän laglydnad.I princip innebär detla atl rekvisitet för intagning i anstalt blir delsammasom rekvisitet för ådömande av fängelse. Enligt utredningen bör för ungdomar i åldern18-20 år fängelse komma i fråga endasi när det av hänsyn till allmän laglydnadär påkallat med ett frihetsberövande av längre varaktighet eller däfrihetsberövandel visserligen bör vara kortvarigt men dä en tillsynsdom medförordnande om intagning i anstalt framstår som en med hänsyn lill brottetalltför ingripande påföljd. Det senare kan enligl Ulredningen bli fallet om manvid rättstillämpningen vidhåller nuvarande praxis atl frihetsstraff i allmänhelskall följa pä vissa brottstyper. Jag har lidigare förordat atl såväl ungdomsfängelse sominslitutet anslallsbehandling vid skyddstillsyn skall utmönstras urpäföljdssystemet. För lagöverträdare som är kommer överlämnande tillvård enligt barnavårdslagen för behandling i ungdomsvårdsskola i fräga i starklbegränsad omfattning. Nägon ändring härav kommer inte att ske genom den nyalagstiftningen rörande . Jag har också föreslagit allskyddsiillsynen fortsättningsvis skall kunna kombineras med ett kortvarigtfängelsestraff. Delta fängelsestraff skall kunna motiveras endasi av hänsyntill allmän laglydnad. Med beakiande av dessa förhållanden anser jag del inlelängre vara behövligt att göra någon särskild markering av fängelsestraffelslämplighet i förhållande lill andra påföljder. Fängelse som ensamt straff börfä ådömas den som fyllt 18 men ej endast närdet av hänsyn lill allmänlaglydnad föreligger särskilda skäl för frihetsberövande. Kravet på särskildaskäl innebär alt del erfordras siarkare allmänprevenliva skäl för tillämpningav fängelse när den tilltalade inte fyllt än eljesl. Om fängelse ådömsjämte skyddstillsyn bör dock den föreslagna bestämmelsen i 28 kap. 3 S BrBföreträdesvis vara lillämplig även för denna åldersgrupp. För ungdomar i åldern18-21 år bör således fängelse som ensamt straff i huvudsak komma i fråga endastnär brottsligheten varit särskilt svär eller omfattande eller om annan påföljdär utesluten pä grund av tidigare upprepade återfall i grov brottslighet samlvid sädana brottstyper, exempelvis trafikbrott, där kortare frihetsstraffregelmässigt utdöms. 1978/79: 212 65 Med hänsyn lill del nu anförda förordar jag attbeslämmelsen i 26 kap. 4 S andra stycket BrB erhåller den lydelsen ätt fängelsefår ådömas den som fyllt 18 men ej 21 är endasi när det av hänsyn till allmänlaglydnad föreligger särskilda skäl för frihetsberövande. Vad härefter gäller st raffmätn i ngen föreskrivs i 33kap. 4 S första stycket försia meningen BrB atl det för brotl som någon haibegått innan han fyllt får dömas till lindrigare straff än för brottet ärstadgal. Ulredningen har föreslagit att åldersgränsen ibestämmelsen skall höjas lill 21 är. Förslaget har med någol undantag tillstyrkts eller lämnatsutan erinran tmder remissbehandlingen. Ett par remissinslanser har förordat allåldersgränsen borde vara ännu högre, 23 eller 25 är. För egen del instämmer jag i utredningens förslag. har påvisat har i en del fall påföljden ungdomsfängelse medförlkorlare frihetsberövande än etl alternativt fängelsestraff skulle ha gjort.Det rör sig dels om ett fätal fall då ungdomsfängelse har tillämpats sompäföljd för myckel grova brotl och dels ell ganska slorl anlal fall då nyabrott under pågående verkställighet av ungdomsfängelse har föranlett ätalsunderlätelseeller tilllämpning av 34 kap. I S 1 BrB. Del som i dessa fall framför allt harlett till att verkslälligheistiderna blivit kortare vid ungdomsfängelse än deskulle ha blivit om fängelse i stället hade tillämpats, är den omständighetenatt de för brotten angivna straffskalorna inte har omedelbar betydelse förfrihetsberövandets varaktighet vid ungdomsfängelse under det att de alltidmåste läggas lill grund för straffmälningen vid ädömande av fängelse. Det nuanförda leder enligt min åsikt lill att åldersgränsen i 33 kap. 4 S förstastycket första meningen BrB bör höjas i anslutning till alt ungdomsfängelsepäföljdenavskaffas. för alt motverka de olägenheter som eljest kan uppkomma vid ensädan reform. Säsom utredningen påpekat kan ändringen av den aktuellabestämmelsen komma att medföra en viss generell sänkning av straffnivån förungdomar i åldern . En sådan utveckling ligger i linje med desträvanden som finns att, framför allt för yngre lagöverträdare, fä till stånden ordning som innebär att frihetsberövandena blir korlare och mera sällanförekommande. Några remissinstanser har föreslagit att åldersgränsen bör sältashögre än . Jag anser emellerlid, i likhel med ulredningen och flertaletremissinslanser, att den föreslagna åldersgränsen är lämplig. En högreåldersgräns skulle innebära atl bestämmelsen snarare fick karaktär avhuvudregel i stället för att vara en undantagsbestämmelse. Jag förordar såledesatt bestämmelsen i 33 kap. 4 S första stycket försia meningen BrB ändras pä sä sättatt åldersgränsen besläms lill . Utredningen lägger fram omfattande förslag till ändringarav inslitutet villkorlig frigivning. I viss mån hänger dessa förslag ihop medförslaget till 1978/79:212 66 tillsynsdom och utredningens utformning avverkställigheten utom anstalt. Som jag har nämnt avserjag icke nu attnärmare lill behandling la upp utredningens förslag i dessa delar. Frågan omden villkorliga frigivningens vara eller inte vara och dess eventuellautformning anserjag bör bli föremål för en genomgripande ulredning. Jag finnerdel emellerlid vara lämpligt all redan nu la upp tvä avungdomsfängelseulredningens förslag rörande villkorlig frigivning, nämligen desom rör minimitid för erhållande av villkorlig frigivning och förverkande av villkorligt medgiven frihel. Enligt nu gällande bestämmelser fär den som undergårfängelse på viss lid villkorligt frigivas sedan tvä tredjedelar av tiden eller,om särskilda skäl föreligger, halva liden har avtjänats. Frigivning fär dockinle i någol fall ske förrän verkställigheten pägåil (26kap. 6S BrB). Ulredningen föreslår atl minimitiden för erhållande avvillkorlig frigivning sänks från . Flertalet remissinstanserhar inte närmare behandlat utredningens förslag till utformning av institutetvillkorlig frigivning. Av dem som gjorl det har huvudparten ställt sigavvisande till stora delar av förslaget. Frågan om en sänkning av minimitidenför erhållande av villkorlig frigivning har föranlett särskilda uttalanden avendast ell par instanser. Endast en remissinstans har dock ställt sig direktavvisande till förslaget i denna del, nämligen överåklagaren i Stockholmsåklagardistrikt. Överåklagarens negativa inställning synes dock i viss månhänga samman med den utformning förslagel till villkorlig frigivning i övriglfän. har i sitt betänkande (NU A1978:6) Villkoriig frigivning behandlal frågan om minimitiden. Villkorligfrigivning kan inte heller i övriga nordiska länder ske vid kortvariga straff IDanmark och går gränsen, liksom i , samt iFinland och . Tanken pä all sänka gällande minimitider harunder de senasle åren varil aktuell i fiera av de nordiska länderna. uppfattning kan det varken med hänsyn till allmänpreven-tionen ellerindividualpreventionen anföras avgörande invändningar mot en sänkning avminimitiden vid verkställighet av frihetsstraff Kommittén anser att ingaväsentliga betänkligheter är förknippade med att sänka minimitiden till tvåmånader. Beslämmelsen om den begränsning av frigivningsinslitutetstillämpningsområde som ligger i atl villkorlig frigivning inle kan beviljasinnan av straffet avtjänats har liksom flera andra bestämmelser omvillkorlig frigivning sin grund i strävandena till nordisk rätlsenhet. Somframgått av vad jag har nämnl om reglerna i de övriga nordiska ländernaföreligger emellertid numera inte någon överensslämmelse på denna punkt. Enliglvad jag har inhämtat överväger man även i och aU sänkaminimitiden för erhållande av villkorlig frigivning. Till detta kommer atl ensänkning av minimitiden i enlighet med utredningens 1978/79:212 67 förslag innebär en förhållandevis betydande förkortning avfrihetsiraffets längd för de fyrahundra-fyrahundrafemlio personer som varje årdöms till fyra månaders fängelse. Jag föreslår att utredningens förslag om ensänkning av minimitiden för erhållande av villkorlig frigivning frän fyra genomförs och att 26 kap. 6 S BrB ändras i enlighet härmed. Förverkande av villkorligt medgiven fr i hel kan äga rum itvå situationer. Förverkande kan således ske då den villkorligt frigivne föreprövotidens utgång begär nya brott. Bestämmelsen härom finns i 34 kap. 4Sförsta stycket BrB. Ådöms den frigivne nytt fängelsestraff på viss lid medtillämpning av 34 kap. I S 2 BrB skall enligt huvudregeln den villkorligt medgivnafriheten förklaras förverkad. Förverkandet kan endast avse helaslraffåiersloden. Det är alltså inle möjligt att förverka bara en del av denna.Domstolen kan underlåta förverkande endasi då särskilda skäl lalar mol en sådanåtgärd. Skäl alt underiåla förverkande föreligger enligt förarbetena till BrBdå det nya brottet föranleder endasi en kort tids fängelse, särskilt ombrottet är begånget före den tidigare domen eller i början av en långfängelsetid, under vars senare del den dömde har skött sig väl, eller om detnya straffet är påkallat främst av allmänprevenliva skäl eller slutligen omdet nya brollel är av annat slag än det tidigare. Enligl ulredningen tordedomstolarna i praxis dessutom ha varit ganska obenägna att förverka villkoriigtmedgiven frihel dä slraffäterstoden varil långvarig. Den villkorligt medgivnafrihelen kan förverkas vid ny brottslighet även dä domstolen förordnar att dettidigare ådömda fängelsestraffet skall avse även det nya brottet eller dömersärskilt till annan påföljd än fängelse för detta brott. 1 dessa fallföreligger dock ingen presumtion för förverkande. Sker förverkande kan detdock avse endasi hela straffåterstoden. Den andra situationen i vilken den villkorligt medgivnafriheten kan förklaras förverkad är om den villkorligt frigivne underprövotiden allvarligt åsidosätter sina åligganden och det kan anlas all haninte skall låta sig rätta genom annan lindrigare åtgärd som övervakningsnämndeni sådant fall kan vidta. Nämnden fär då förklara den villkorligt medgivnafriheten förverkad. Bestämmelsen härom finns i 26 kap. 19 S BrB. Förklaras denvillkorligt medgivna frihelen förverkad skall vid prövning av ny villkorligfrigivning återstoden av straffet anses såsom nytt straff (26 kap. 23 S BrB).Döms inle den frigivne till fängelse , fär dock villkorligfrigivning äga rum trots att minimitiden för villkorlig frigivning, f. n. fyramånader, inte har gått till ända. Utredningens förslag till ändring av 34 kap. 4 S förstastycket BrB innebär i tre avseenden ändringar i förhällande till nu gällandeordning. Dels bortfaller presumtionen för att förverkande skall ske då denfrigivne för den nya brottsligheten ådöms ett nytt fängelsestraff, dels införsen möjlighet alt förverka endast en del av reststraffet och dels uppställs somen förutsättning för förverkande alt det nya brottet begåtts under prövotiden.1 uiredningens förslag till ulformning av villkorlig frigivning har möjlighe- Prop.1978/79:212 68 ten att säsom yttersta sanktion vid misskölsamhet förklaraden villkorligt medgivna friheten förverkad avskaffats. Beträffande remissinstansernas allmänna inställning tilluiredningens förslag om villkorlig frigivning villjag hänvisa till vad jagnyss anfört. Hälften av de remissinslanser som särskilt har yttrat sig överförslaget om förverkande av villkorligt medgiven frihet har ställt sigpositiva lill delta. Från övriga har, med etl undantag, krilik endasi riktatsmot förslaget till den del det innebär att presumtionsregeln för förverkande dånytt fängelsestraff ådöms avskaffas. Enligt RÅ lalar således övervägande skälför att behålla presumtionen för förverkande av villkorligt medgiven frihel närnytt fängelsestraff ådöms. För att ett avskaffande av ungdomsfängelsepåföljdeninte skall leda till längre anstaltsvislelse för den kategori lagöverträdaresom berörs av reformen kan del emellertid enligt RÅ övervägas alt göra ifrågavarandepresumtionsregel tillämplig endast på lagöverträdare över viss ålder,förslagsvis . Liknande åsikter framförs av JO, ochöveråklagaren i . avstyrkerförslagel att göra det möjligt att förverka endast en del av reststraffet. Ensådan möjlighet skulle enligt tingsrätten kunna antas medföra rättssvårighetoch rättsosäkerhet. Förslaget att ta bort presumtionen för förverkande vidåterfall i brott som leder till ell nytt fängelsestraff syfiar i försia handtill atl etl avskaffande av ungdomsfängelse inte skall medföra nackdelar iform av längre anstallstider för lagöverträdare som berörs av reformen.Ulredningen påpekar alt det är just med avseende på bedömningen avålerfallsbroltslighel som ungdomsfängelse generellt sett har varit en förlagöverträdaren gynnsammare påföljd än fängelse. Fängelsestraffet är påtagligtoförmånligt för lagöverträdaren i del fallet nya brott begås efter villkorligfrigivning med hänsyn till atl den villkorligt medgivna friheten som regelskall förverkas i samband med den nya lagföringen. Jag instämrher i denbedömning ulredningen härvidlag har gjort saml anser att skäl föreligger attavskaffa den nuvarande presumtionsregeln för förverkande dä nytt fängelsestraffpå ådöms. Den kritik som har riktals mot uiredningens förslag i dennadel har huvudsakligen gått ut på alt presumtionen bör avskaffas endast föryngre lagöverträdare. Jag vill dock inte förorda en sådan begränsning. Det kannämligen väl tänkas situationer dä möjligheten bör stå öppen även för äldrebrottslingar. Med hänsyn härtill finner jag del lämpligast att låta dennuvarande presumtionsregeln för förverkande dä fängelse ädöms heltutgå.