prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — alt de fem senaste årens avgifter får grunda länerätt,dock högst ett belopp pä , innebär enligt min mening en lärapligavvägning. Jag förordar alltsä att utredningens förslag pä denna punktgenomförs. Som utredningen har anfört bör det vara möjligt för ettföretag, som inte kan erbjuda tillräckliga egna säkerheter för att åleriånskall beviljas, att fä ett kombinerat återlån och industrigarantilån, dvs. lånmed slallig garanti. Industrigarantilånen syftar till all främja utvecklingenav främst små och medelstora förelag. Fråga skall vara om verksamhet som hareller bedöms kunna fä tillfredsställande lönsamhet. Långivaren skall varaaffärsbank, sparbank, kreditakiiebolag eller annan kreditinrättning somgarantigivaren godkänner. Lånen kan löpa med rörlig eller fast ränta.Räntevillkoren regleras i avtal mellan staten och bankorganisationema när detgäller den rörliga räntan och skall godkännas av garantigivaren när det gällerfast ränta. Lånen skall amorteras enligt en fastställd plan. De löper på högst20 år och den första amorteringen skall normalt ske . Ärenden om denstatliga garantin bereds av de regionala utvecklingsfonderna och prö vas avindustriverket med undanlag för sädana ärenden som tas upp direkt avregeringen. Skall ett företag kunna utnyttja ett kombinerat återlån ochindustrigarantilån fordras det atl villkoren för båda dessa låneformer äruppfyllda och därefter följs . [ Nägra egentliga erinringar harinte framförts mot att räntan på refinan-sieringslånen i princip anknyts lillden långa sialsobligationsräntan och justeras eller attåterlänens och refinansieringslånens maximala löplid ökas från 10 lill . Den föreslagna förändringen av räntesatsen är enligt minmening angelägen av resursfördelningsskäl. Återlån bör inte vara en billigarefinansieringsform än obligationsemission, vilket skulle bli fallel omnuvarande regler om ränla på bankernas lån hos AP-fonden behölls och bankernalog ut en normal räntemarginal på återlånen till företagen. Höjs återlänensräntenivå får ränian en större belydelse för hur lillgängliga kapitalresurserfördelas mellan olika investeringsprojekt. 1 den män återlänesystemet skulleinnebära olägenheier frän resursfördelningssynpunkt kommer dessa atl reducerasgenom den föreslagna ändringen beträffande räntan. Jag biiräder pä gmnd häravförslaget i denna del. Den ränta bankerna tar ut pä återlånen måste självfalletanpassas efter vad som sålunda kommer att gälla för räntan pärefinansieringslånen. En övergångsregel bör införas som gör del möjligt attockså anpassa räntan på den redan utestående låneslocken efter den nya regeln.I vad mån detta kan ske i praktiken blir en avtalsfråga mellan AP-fonden ochkreditinstituten. Jag kan också biträda förslaget om en förlängning av denlängsta möjliga löptiden för återlånen och refinaniseringslänen från 10 till 15år. Maximitiden bör dock endast kunna gälla för det nya slaget av lånsom grundar sig pä ackumulering och som har ett lak på . Prop.1978/79:165 121 2.5.1.5 Första-tredje fondstyrelsernas placeringsregler 1 de placeringsbeslämmelser som gäller förstatredjefondstyrelserna föreslår ulredningen vissa justeringar. Rälien att ge reverslånål statliga företag bör bestå men tillämpas restriktivt. Detsamma föreslås ifråga om rälten att ge lån genom bankinstitut. Likaså bör rätten alt gereverslän ät kommuner och kommunägda företag beslå. Den särskilda rälten att gedirekta reverslän till företag vars syfte är att befordra folkhälsan böravskaffas. AP-fonden bör inte få rätl att förvärva sädana obligationer och s.k. bankcertifikat som bankerna enligt utredningens förslag hädanefter skall fåge ut, efiersom AP-fondens långfrisiiga kapilalulbud då skulle kunna omvandlastill relativt kortfristig utlåning från bankerna. Första-tredje fondstyrelsernabör i likhel med fjärde fondstyrelsen få rätl att förvärva konvertiblaskuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning (warrants)men däremoi inte ges rält all konvertera skuldebreven till aktier elleruinyttja optionsrätten till att förvärva aktier. Obligationer av dessa bådaslag kommer sävitt utredningen kan bedöma att få ökad betydelse. AP-fondensfjärde delfond kan knappasl ges sådan kapacilel alt den kan bli en merbetydande avnämare för lån av den storlek som är normal päobligationsmarknaden. Första-tredje fondstyrelsernas kapacitet bör därförutnyttjas. Styrelserna bör enligt ulredningens bedömning inte fä alllför storaproblem all ulan kursslörningar successivi avyttra dessa värdepapper. Deinvändningar som förekommer bland remissinstanserna på de nu berörda punklernahänför sig närmast lill det föreslagna förbudel för AP-fonden atl förvärvabankobligalioner och bankcertifikat och till den rätt atl förvärva konvertiblaskuldebrev och warrants som första-tredje fondstyrelsema föresläs få. Åtskilliga remissinsianser anser atl AP-fonden inte börförbjudas placera medel i bankcertifikat. Man framhäller att AP-fonden harbehov av att hälla en transaktionskassa och av att placeraöverskottsmedel samt alt möjligheten att placera i bankcertifikat, som avsesfä helt korta löptider, kan fylla detla behov och utnyttjas för alt förräntalikvida medel. , första-tredje fondstyrelserna och olikanäringslivsorganisalioner molsäller sig också alt AP-fonden förbjuds innehabankobligalioner. sådani förbud betraktas som en onödig restriktion. Medanledning av ulredningens argument att AP-fondens långfrisiiga utlåning skulleav bankerna omvandlas till relativt kortfristig utlåning framhållerbankföreningen att bankernas utlåning i allmänhet är medelfristig och att detskulle kunna ordnas så atl obligationslikviden används för finansiering avföretagskredit med löptid motsvarande obligationslånets. Jag finner för min del invändningarna mot utredningensförslag befogade när det gäller frågan om AP-fonden skall få förvärvabankcertifikat - jag vill alltså förorda att AP-fonden får förvärvabankcertifikat. Möjligheten alt placera i bankcertifikat kan vara ettvärdefullt komplement till de olika Prop.1978/79:165 122 slag av kortfristiga placeringar av likvida medel somAP-fonden har behov av. AP-fonden är i övrigt hänvisad till att köpaobligationer med återstående kort löptid, kortfristiga statsobligationer,skattkammarväxlar och slatsskuldförbindelser och att göra insättningar iriksbanken eller affärsbank. Något behov av att placera inte bara i heltkortfristiga bankcertifikat utan ocksä i mera långfristiga bankobligationerfinns däremot knappast. Atl ge AP-fonden rätt till placeringar av det senareslaget vore mindre lämpligt av det skäl utredningen har angett, dvs. atlAP-fondens långfristiga kapilalulbud dä kan omvandlas lill relalivikortfristig bankutläning. Även om bankföreningens tanke att en sådan upplåningfrån bankernas sida borde kunna specialdestineras lill en relativt långfristigutlåning frän bankerna lill företagen skulle kunna realiseras, skulle detenligt min mening bara medföra att AP-fondens utbud på den långfristigamarknaden komplicerades. Detta utbud bör i försia hand kanaliseras genora demellanhandsinstitut som är inrättade för ändamälet. Betänkligheterna hos olika remissinsianser mol alt AP-fondensförsta tre styrelser skulle få rätl atl förvärva konvertibla obligationer ochwarrants hänför sig i första hand till att tvånget att avyttra en stor volymsådana värdepapper innan lånen löper ut kommer att skapa problem på aktiemarknaden.Enligt fjärde fondstyrelsens bedömning är det naturligare atl kanaliserabehovet av riskkapital direkt till den fjärde delfonden, vare sig det gällervanliga nyemissioner eller konvertibla skuldebrev. Inte heller är det enligtstyrelsens uppfattning riktigt att vidga marknaden för en finansieringsform -konvertibla skuldebrev - som är ett förhållandevis nära substitut för en annanfinansieringsform - vanlig nyemission - utan alt också göra det för denna. De invändningar som har framförts bland remissinstansernamot att förstatredje fondstyrelserna skall fä placera i konvertibla skuldebrevoch warrants finner jag vägande. Jag delar i och för sig ulredningens uppfattningalt styrelserna inle bör kunna uinyttja konverterings- resp. optionsrättentill att förvärva aktier. Med hänsyn till de problem i form av kursstörningarsom kan uppslå lill följd av att styrelserna sälunda inte själva kan lill fulloutnyttja den rätt dessa värdepapper ger kan jag inte tillstyrka atl möjlighelatt placera i sådana öppnas för de tre första fondstyrelserna. Uppgiften atlplacera i värdepapper av dessa slag bör enligt min mening hellre anförtrosenbart åt fjärde fondstyrelsen och den planerade femte fondstyrelsen. I övrigi instämmer jag i utredningens synpunkter päplaceringsreglerna för första-tredje fondstyrelserna och tillstyrker att deändringar utredningen har föreslagit i placeringsreglerna genomförs. I sitl remissyttrande har första-tredje fondstyrelsematagil upp frågan om ytterligare ändringar i dessa placeringsregler. Styrelserna anser bl.a. alt fonden i alllför hög grad ärhänvisad till obligationsmarknaden och ifrågasätter omobligationsläneinstilutet är den 1978/79:165 123 adekvata läneformen i alla de fall den nu måstetillgripas. Den för ett län ställda panten, förutsatt atl den är avkapitalmarknadskaraktär, är av samma värde, vare sig den är slälld som säkerhetför en obligation eller en revers. Avgörande för den tekniska uppläggningenborde i större omfattning vara den praktiska situationen. Härtill kommer attobligationslän är förenade med mellanhandsprovisioner som höjer kostnaderna fördetla slags lån. Fondstyrelserna föreslår därför att möjlighet bör införas förstyrelserna att i förekommande fall ge reverslån t. ex. till större förelag motsäkerheter av samma slag som normalt ställs för obligationslän. En annan frägagäller de reverslån AP-fonden kan ge till vissa företag, såvida staten, kommuneller liknande samfällighet har gätt i borgen. De företag som här avses ärsädana i vilka staten, kommuner eller liknande samfälligheter har ettbeslämmande inflytande. Enligt fondstyrelsernas mening kan delta kravprincipiellt ifrägasätlas. Har slalen tecknat garanii bör inte det avgörandevara om företaget är statligt eller inte. Behovet av en sädan begränsning i defall staten har tecknat garanii bortfaUer, om styrelsernas förslag om reversläntill större förelag bifalls. Om sä inte sker, synes det fondstyrelsernariktigast att rätten atl ge län mol statlig garanii inte begränsas tillstatliga företag. Med anledning av vad första-tredje fondstyrelserna haranförl vill jag anknyta till de principer efter vilka AP-fondsmedel i förstahand kanaliseras till kapitalmarknaden. Fondmedlen fördelas i huvudsak genomförvärv av obligationer som har bjudits ut pä öppna marknaden och genomrevers-långivning till olika mellanhandsinstitut som därefter i sin tur lånarut medlen. Detta syslem har stora fördelar och har i stort sett fungeral väl.Genom mellanhandsinstitutens inrättande har AP-fondens organisation kunnat hållasstarkt begränsad, trots den mycket omfatlande kreditgivningen ochmedelsförvallningen. Även mellanhandsinstituten och AP-fonden sammantagna haren föga omfattande administration i förhällande till kreditvolymen. Systemetinnebär dock att ansvaret för kreditprövningen har spritts pä flerahänder än om denna skulle ha skötts inom AP-fondens egen administration. Fränden enskilde länesökandens synpunkt får del ses som en betydande fördel attflera värderingar kan göra sig gällande i mellanhandsinstitutensadministrationer och styrelser än som hade kunnat ske om AP-fonden ensam hadehaft hand om den individuella kredilprövningen. När del gäller AP-fondensplacering i obligationslån medverkar bankerna och andra vid kreditprövningen m.m. Denna väl fungerande ordning skulle i viss mån brytas, om uppgiften alt gereverslän till förelag skulle förläggas inom AP-fondens egen administration.Jag är därför inte benägen att tillstyrka första-tredje fondstyrelsernasförslag i denna del. Inte heller kanjag tillstyrka alt AP-fonden skulle kunnalämna reverslån till företag sä snart det har ställts statlig garanti för låneteller del allmänna eljest har gått i borgen för länet. Som bör denmöjligheten vara begränsad till statliga, kommunala eller därmed jämställdaföretag och enligt min mening utnyttjas restriktivt också när det gäller sädanaföretag. 1978/79:165 124 Iövrigt finner jag inte skäl atl föreslå ändringar i första-tredje fondstyrelsernasplaceringsbestämmelser. 2.5.1.6Begränsning av fjärde fondstyrelsens rätt att inneha aktier i samma bolag Förfjärde fondstyrelsen som får placera de fondmedel den förvaltar i aktier,konvertibla skuldebrev och warrants gäller ingen begränsning för hur mångaaktier som fär förvärvas i samma bolag. En sådan begränsning finns däremot förförsäkringsbolagen. Dessa fär inte utan försäkringsinspektionens medgivandeinneha av aktierna i samma bolag. Finns det aktier med olikaröstvärde i bolaget, får inte flera aktier innehas än som svarar mot avröstetalet för alla aktier. I det delbetänkande (SOU 1972: 63) som låg lillgmnd för inrätiandei av den fjärde delfonden föreslogkapitalmarknadsutredningen att en sädan begränsningsregel skulle införas ocksäför fjärde fondstyrelsen. I har också väckts ett flertal motioner ominförande av en sädan regel. 1 försia hand har förslagen gätt ut på attmotsvarande regel bör införas som gäller för försäkringsbolagen. Utredningen återkommer numed ett förslag lill begränsningsregel, enligt vilken gränsen för innehav avaktier i samma bolag har satts till , Den gränsen sammanfaller med den somutredningen föreslär för försäkringsbolagens del. Utredningens inställning äratl AP-fonden bör bevara sin karaktär av väsentligen kapilalplacerande institution.Denna inriktning markeras genom den föreslagna regeln. Det kan enligtutredningens mening dock inte uteslutas att ett företag självt bedömer ettsiörre engagemang från AP-fondens sida än vara en fömlsättning för attföretagets kapitalförsörjningsproblem skall lösas på ett tillfredsställandesätt. Framstår en fortsatt utveckling av förelagel som samhällsekonomisktönskvärd, bör regeringen kunna medge dispens från 10-procentsregeln. Av denföregående redovisningen av AP-fondens gjorda aktieplaceringar framgåratt innehavet i en del fall överstiger . Utredningen påpekar atldispensmöjligheien bör kunna utnyttjas också för att förebygga föriuslbringandeavyttringar i sådana fall. Inom utredningen har fleraledamöter reserverat sig i frågan om begränsningsregeln. Utredningensordförande och fyra andra ledamöier (, , , ochNilstein) anser atl någon sådan regel inte bör införas. Majoritetens förslaginnebär enligt deras mening en försvagning av fjärde delfondens möjligheter allbidra till en effektiv lösning av ett väsentligt finansieringsproblem försvensk industri, Erfarenhelerna av fondens verksamhet anses ha visat att fallkan förekorama där en sådan begränsning omöjliggör en lösning av företagetsutvecklingsproblem. De skäl sora kan åberopas för en begränsningsregel i frågaom försäkringsbolagen är enligt deras raening inte tillärapliga på AP-fonden,Fonden har inte sarama behov av riskspridning. För fondens del kan inte någonkonflikt mellan Prop.1978/79:165 125 ägarengagemang och övrig verksamhet uppslå. Fonden ärdessulom väl lämpad atl utöva ett aktivt ägaransvar till följd av denoffentliga insyn och kontroll som fonden är föremål för och som garanteras avden breda representationen av olika intressegrupper i fondens slyrelse.Ytterligare en ledamot () har reserverat sig. Enligt den reservationenbör en gräns på gälla för AP-fondens aktieinnehav men dispens däremot intemedges annat än i övergängsfallen, dvs. de fall där AP-fonden har en störreandel än i ett bolag när begränsningsregeln träder i kraft. Även enligtWohlins mening bör man i den akluella frågan göra skillnad mellan AP-fonden ochförsäkringsbolagen. Den fjärde delfonden är uteslutande inriktad påaktieförvaltning. Därigenom skiljer den sig frän försäkringsbolagen i häravgörande hänseenden. Vidare pekas pä syftet bakom den fjärde delfonden, dvs.all vara en försörjningskälla för riskvilligt kapital ät näringslivet, samt påfondens betydande aktieandelar i vissa bolag och därmed följandeaktiva ägaransvar. Pä grund av dessa förhållanden förordar reservanten attgränsen för AP-fonden sätts vid . medan den nuvarande begränsningen till 5 %bör fortsätla att gälla för försäkringsbolagen. Meningarnabland remissinstanserna är delade efter samma linjer som inom utredningen. Enremissinsians erinrar om att en sädan begränsningsregel som utredningenföreslår är vanlig när det gäller placering av fondför-mögenheler av merabelydande omfattning. Som exempel nämns beslämmelserna i aktiefondslagen(1974:931) som är utformade efter och rekommendationer förregler om aktiefond. De innebär att i aktiefond inte får ingå avröstvärdet för samtliga aklier i samma bolag. Bland remissinstanserna finns detförespråkare föratt gränsen också för AP-fondens aktieförvärv skall sättas vid5%. Detta borde dä gälla oavsett om det senare skulle inrättas en ny delfond,nägot som kan på övervägas enligt ulredningens mening. Flera anseratt - åtminstone om ytterligare en delfond för aktieplacering skulle inrättas- gränsen för den och den nuvarande delfonden bör vara vardera. För altdispens skall medges bör del enligt en remissinstans krävas att gränsenöverskrids på framställning av det berörda bolaget, vilken har tagit siguttryck t. ex. i en riktad nyemission. De remissinstanser som tillstyrker enbegränsningsregel beionar viklen av all del finns sådana restriktioner förAP-fonden att den inte får ett dominerande inflytande pä marknaden förriskvilligt ägarkapital, medan de remissinsianser som motsätter sig enbegränsning framhåller att de farhågor som vid fjärde delfondens tillkomsthystes för ett sådant inflytande har visal sig ogmndade. Motinförandet av begränsningsregeln åberopar fjärde fondstyrelsen bl.a. attingenting i tanken alt fondstyrelsen skall vara en väsenlligenkapilalplacerande institution lalar för en begränsning. Fondstyrelsen är alltsåen kapilalplacerande och kapitalförvaltande institution. Föratt utöva sinkapitalförvaltande funktion pä det mest effektiva sättet har fondslyrel- Prop.1978/79:165 126 sen begärt plats i styrelsen i vissa företag med slöd avsitl aktieinnehav i dessa. Fondstyrelsens uppfattning är att den härigenom pälängre sikt bidrar till alt förstärka dessa företags styrelser och skapareffektivare möjligheter till en rationell fördelning av det kapital somfondstyrelsen har till sitt förfogande. innebär, framhållerfondstyrelsen, detta förhållande naturligtvis all den bör iaktta samma reglersom gäller för s.k. insiders. Ett annat påpekande som fjärde fondstyrelsen gör är attmöjlighelerna till nyemission i de företag där delfonden har eller mer avaktierna minskar, eftersom alternativet riktad emission till fonden inte kommeratt föreligga. Fondstyrelsen kommer inte att kunna teckna mer än sin andel ivanliga nyemissioner. Vidare framhåller fondstyrelsen att en begränsningsregelskulle göra placeringar i medelstora, inte börsnoterade företag omöjliga. I fråga om lämpligheten av att marknaden tillförsriskkapital frän AP-fonden anför remissinsianserna som förordar enbegränsningsregel för att hålla tillbaka ett utbud från AP-fonden på andragrunder än renl ekonomiska bl.a. följande. Brist på riskvilligt kapital frånmarknaden uppkommer normalt om avkastningen på ägarkapitalet i förelagen fallerunder en nivå där alternativa investeringar ger bättre avkastning. Omriskkapital tillförs företagen på andra än strikt ekonomiska grunder i en sädanbristsituation, leder detta till en mindre effektiv resursfördelning och därmedtill ell mindre utrymme för reallöneförbättringar. Vid återgång till normala avkastningsförhållandenpä aktiemarknaden kommer med all sannolikhet behovet av ökat riskkapital genomnyemissioner att tillgodoses genom att utbudet från hushåll och andrainstitutioner än AP-fonden ökar. För egen del anserjag att en naturlig utgångspunkt i denaktuella frågan är att man bör slä vakt om AP-fondens karaklär av väsenlligenkapilalplacerande institution. Denna inställning har utredningsmajoritetenhaft och ingen av remissinsianserna synes i och för sig ha ifrägasatt den.AP-fondens ställning som kapilalplacerande institution kan knappasl förenas medmycket långtgående engagemang i visst eller vissa företag. Sådana engagemangkan visa sig mycket svåra all avveckla. AP-fondens placeringspolilik skullekunna hämmas av dess intressen i vissa branscher och fonden skulle kunna ialllför hög grad invecklas i närings- och sysselsättningspolitiska frågor.Även om den fjärde fondstyrelsen hiltills har uppträtt främst sorakapitalplacerare, bör det med hänsyn lill det sagda dras en gräns för hur storandel fondstyrelsen får förvärva i ett och samma aktiebolag. Som en avremissinsianserna har påpekal är en sådan begränsningsregel också vanlig närdet gäller placering av fondförmögenheter av mera betydande omfattning. Bestämmande för hur stort aktieinnehav som bör tillåtas isamma bolag blir en avvägning raellan intresset av atl undvika alltföromfaitande engagemang i vissa bolag och vikten av atl fjärde fondstyrelsensverksamhei för all förse näringslivet med riskvilligt kapital inte alllförmycket försvåras. Prop.1978/79:165 127 De flesta av de remissinstanser som alls har accepterat enbegränsningsregel har inle haft något att invända mot all gränsen sätts vid10%. Även jag anser att gränsen lämpligen bör sättas där. Jag vill tillägga attjag delar de synpunkter som har framförts i reservationerna och underremissbehandlingen om alt fjärde delfonden inte bör jämställas medförsäkringsbolagen när det gäller var gränsen för aktieinnehavet skall gä. Tillförsäkringsbolagen återkommerjag längre fram. Jag avser att för deras delförorda atl den spärr på som f. n. fmns bibehålls. Fjärdedelfonden har visserligen redan i några fall aktieandelar i samma bolag på 10%eller mera. En gräns pä bör likväl ge fondstyrelsen ett tillräckligtplaceringsulrymme. Enligt min mening bör fondstyrelsen söka undvika alt i mångabolag fä aktieposter som ligger på eller nära gränsen. Om fondstyrelsen sålundavisar återhållsamhet får den bättre möjligheter att medverka vid riktadenyemissioner genom att den vid dessa kan förvärva en större andel än sommotsvarar dess lidigare innehav. Vidare gär det inte att komma ifrån atl en såstor andel i ett företag som ofta leder till ett aktivt ägaransvar, sominnebär att fondstyrelsen nödgas engagera sig aktivt i företagets skötsel. Atlfondstyrelsen gör det när storleken av dess aktieinnehav kräver del finner jagi och för sig vara fullt riktigt. Har fondstyrelsen väl hamnat i densituationen är en passiv placeringspolilik knappast försvarlig. 1 den delen kanjag instämma i de synpunkter som fjärde fondstyrelsen har utvecklat i sittremissvar. Jag anser det emellerlid vara önskvärt all det relalivi vida utrymmesom en spärr pä ger inte utnyttjas till att skapa en mängd situationer därfjärde fondstyrelsen blir engagerad aktivt i företags skötsel. Delfondensställning som väsentligen kapilalplacerande institution kan dä rubbas. Syfietmed en regel med en yttersta gräns pä bör enligt min mening vara bl. a.atl ge fondstyrelsen ett visst spelrum inom vilket den kan utöva sinplaceringsverksamhel. Det syfte som utredningen har velat tillgodose genom ensärskild dispensregel anserjag därför vara tillgodosett genom atl gränsen sättsså relativt generöst som vid . I de fall där fonden redan har mer än 10%när begränsningsregeln träder i kraft bör fjärde fondstyrelsen dock intetvingas avyttra den överskjutande andelen. Jagförordar följaktligen att det i AP-fondsreglementet införs en regel sombegränsar AP-fondens rätt att inneha aktier i samma bolag till av helaantalet aktier eller, om aktierna har olika röstvärde, större antal än sommotsvarar av samtliga aktiers röstetal och att undantag frän begränsningsregelnskall förekomma endasl övergångsvis.