prop · G203220 · 1978-12-31 00:00:00 — Efter remiss har yttranden över beiänkandel avgettsav justitiekanslern, riksåklagaren, kammarrätten i , ,arbetarskyddsstyrelsen, försvarets sjukvårdsstyrelse, ,, , , (), , , statskontorei, universitets- ochhögskoleämbetet (UHÄ), direktionen för sjukhuset, riksdagensombudsmän (), . , ,, , , , , ,, , , , och , , 1 (S 1974:02), Ledamöter regeringsrådet IngmarLidbeck,ordförande,, direktören , f, d, landstingsrådet , riksdagsledamöterna samtlandstingsledamoten , Prop.1978/79:220 16 ,, , , , , ochNorrbottens läns landstingskommuner. Gäleborgs, och kommuner.Apoteksbolaget AB, i (LO), CentralorganisationenSACO/SR, (), ,legitimerade optikers riksförbund, tandteknikers riksförbund.De handikappades riksförbund (), (),(), och . Yttrande över betänkandet hardessutom inkommit frän medicinsk-juridiska förening. Vissaremissinstanser har bifogat yttranden som de har inhämtat. Sålunda har l, ex,bifogat yttrande från medicinalväsendels ansvarsnämnd ochuniversitets- och högskoleämbetet yttranden från rektorsämbetena vid vissauniversilel. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokolleti detta ärende som bilaga 2. 2Allmänna överväganden 2.1 Inledning En hävdvunnen central uppgift för sam hället är attåt enskilda erbjuda vård vid sjukdom, skada, barnsbörd m, m. För att skapagarantier för kvalitén på vården har denna reglerats ingående genom olikastatliga bestämmelser. Exempel på della är sjukvårdslagen med bestämmelserombl, a, landslingens ansvar och vårdens organisation, behörighets- ochutbildningsföreskrifter, lagstiftningen mot hälsofarligt kvacksalveri samt debestämmelser som jag nu avser att behandla nämligen reglerna om samhälletstillsyn över personalen inom vården, Hälso-och sjukvården är f. n, föremål fören omfattande utredningsverksamhet. Frågorom målsättningen för den framtida hälso- och sjukvården, om ny lagstiftning m.m. ankommer på hälso- och sjukvårdsutredningen (S 1975:04). Andra viktigafrågor behandlas av utredningen om sjukvård i livets slutskede (S 1974:09).Utredningen om sjukvårdens inre organisation (S 1977:02) har avlämnatbetänkandet (SOU 1979:26) Sjukvårdens inre organisation, och därmed slutförtsitt arbete. I detta sammanhang vill jag även hänvisa till de propositioner somhar lagts fram om uppbyggnad av ett husläkarsystem och vårdutbildning inomhögskolan. Förslag till ny sekretesslag har remitteratstill lagrådet. Personalensåligganden inom hälso- och sjukvården är i stor utsträckning centraltreglerade. Bestämmelserna är ofta förenade med straffrättsliga ellerdisciplinära påföljder. Genom bestämmelserom inspektionsrätt samt rapporterings-och anmälningsskyldighet kan som tillsynsmyndighet föQapersonalens verksamhet. Huvudmännen för vården har en omedelbar tillsynöver personaleri. Även JO och JK har tillsyn över personalen i offentligverksamhet. Prop.1978/79:220 17 Medicinalansvarskommitién har haft i uppdrag altgöra en allsidig översyn av reglerna om samhällels tillsyn över personalen inomhälso- och sjukvården. I sitt belänkande (SOU 1978:26) Hälso-ochsjukvårdspersonalen, ansvarsfrågor, samverkan personal-patienter, pekarkommittén på olika problem inom dagens hälso- och sjukvård. Kommittén anser detangeläget atl alla medel tas tillvara som kan vara ägnade att öka patientensförtroende för vården och förståelse förde villkor den arbetar under. Kommitténframhåller ansvarsreglernas betydelse för att inskärpa att patienten skallbehandlas omsorgsfullt och korrekt och alt reglerna också fyller funktionen attmöjliggöra en sakkunnig bedömning av vad som är rätt och fel i vårdarbetet.Kommittén framhåller vidare atl ansvarsreglerna bör kompletteras med insatserför alt ge patienterna hjälp och stöd. Jag delar kommitténs allmänna synsätt i dessafrågor. Detta har också fäll allmän anslutning under remissbehandlingen. Det ärangeläget alt patienternas ställning inom hälso- och sjukvården förbättrasgenom ökad insyn och medverkan i vårdarbetet, ökad rättssäkerhet och stärktskydd för den personliga integriteten. Patienterna behöver mer och bättreinformation om sina sjukdomar och deras behandling bl. a. genom ökad insyn ioch tillgång lill sina journaler, mer hjälp och stöd. Patienterna måsle kunnakänna stor trygghet för att få god och omsorgsfull vård. Denna måste även blipersonligare och mänskligare. aktualiserar olika åtgärder. Jag tänker härbl. a. på utbildningsinsatser i medicinsk psykologi och patientrelationer.Reglerna om ansvar för personalen är viktiga för patienternas ställning och förderas förtroende för hälso- och sjukvården. Samlidigl är det angeläget altbetona viklen av all personalens rättssäkerhet garanteras. Personalen måslekunna kräva en rättvis bedömning när fel eller försummelse ifrågasätts.Personalen måsle kunna fl ökad respekt för sitt svåra arbete och störreförståelse för att detta ofta måsle utföras under hård tidspress och underförhållanden som personalen inte ensam kan råda över. Åtgärder bör vidtas föratt skapa en ökad kunskap hos patienterna för de svårigheter personalen brottasmed. 2.2Omfattningen av tillsynen i personellt hänseende tillsyn omfattar f. n. den s. k.medicinalpersonalen. Till denna kategori räknas de 17 personalgrupper som angesi den s. k. medicinalpersonalkungörelsen. Kommittén anser att detta sätt att bestämma vilkenpersonal som skall omfattas av tillsynen inte tillräckligt beaktar deförändringar som sketl i sättet att arbeta inom hälso- och sjukvården. Arbetetbedrivs alltmer i form av ett lagarbete där alla har sin del i vårdansvaret.Bland de grupper som inte räknas lill medicinalpersonalen men som haransvarsfulla uppgifter kan nämnas sjukvårdsbiträden, olika tekniker,ekonomipersonal och läkarsekrelerare. Den nuvarande uppdelningen-av personaleni medicinalpersonal och annan 2 1978/79. 1 sam/. 1978/79:220 18 personalklassificerar vidare personalen på ett olyckligt sätt. Kommitténanser alt tillsynen över personalen i princip bör omfatta alla som arbetar ivården och som på någol sätt medverkar i vårdarbetet. Det behövs vidare en merfiexibel metod att bestämma omfattningen av tillsynen än den nuvarandeuppräkningen. Tre grupper bör enligt kommittén främst omfattas av dennatillsyn. Den första är personalen vid sjukhus och andra inrättningar för öppenoch sluten vård som drivs av det allmänna, av enskilda med bidrag från detallmänna eller efter särskill tillstånd. Den andra gruppen omfattar delegitimerade yrkesutövarna utanför de nämnda inrättningarna samt den personalsom bilräder sådana yrkesutövare i vården. Till den tredje gruppen hör denpersonal som arbetar inom detaljhandeln med läkemedel. Kommitténframhåller vidare att det inom hälso- och sjukvården finns andra yrkesutövareän de nu nämnda som bör omfattas av tillsynen. Slutligen kan utvecklingen antasmedföra att nya grupper av yrkesutövare tillkommer som bör vara underkastadetillsynen. Kommittén anser därför alt regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, bör kunna utvidga lagens tillämpning lill andragrupper än de nämnda. DetSlora fiertalet av remissinslanserna är positiva till kommitténs förslag idenna del. t. ex. anser att förslaget är en nödvändig anpassningtill den pågående utvecklingen inom sjukvården. Nägra remissinstanser äremellertid negativa till vissa konsekvenser av förslaget. Kommunförbundetanser sålunda del inte rimligl alt den sociala personalen kan drabbas av ansvarsom hälso- och sjukvårdspersonal. Några remissinstanser anser att omfattningenav tillsynen bör göras klarare. Flera påpekar att förslaget medför ett ökatbehov av utbildning. Jaginstämmer i allt väsentligt i kommitténs förslag. Inte minst av säkerhelsskälär det angeläget atl tillsynen i princip omfattar all den personal inom hälso-och sjukvården som på något sätt medverkar i vårdarbetet. Den nuvarandeuppdelningen i medicinalpersonal och annan personal har visal sig ha fleranackdelar. Den är dåligt anpassad dels till den arbets- och ansvarsfördelningsom gäller i prakliken, dels till den pågående utvecklingen bl. a, i riktningmot ett ökat arbete i vårdlag. Jag kan inte dela den uppfattning som har förtsfram under remissbehandlingen att den personal inom kommunernas socialvård sombiträder legitimerade yrkesutövare av hälso- och sjukvård inte bör omfaltas avtillsynen. Kraven på omsorgsfull och korrekt vård måste även gälla denna vård.Socialstyrelsens tillsyn bör även omfatta den här åsyftade personalen i den månden biträder legitimerade yrkesutövare. Självfallet måste den socialapersonalen kunna kräva att få de instruktioner och den ledning som behövsförarbetets utförande. Utvecklingen torde gå i riktning mol all det blir mindrevanligt atl sjukvårdsarbetet utförs av personal ulan medicinsk utbildning. har påpekat måste noggrann information i förväg gespersonalen om de nya ansvarsbestämmelserna. Prop.1978/79:220 19 ocksåuppmärksammas i utbildningen. Några remissinstanser anser alt avgränsningen avpersonkretsen under tillsyn inte är tillräckligt klar och att personkretsen kanbli onödigt vid. Jag delar inte den uppfattningen. Avsikten är som harpåpekats atl tillsynen skall omfatta all den personal som på något sättmedverkar i vårdarbetet och alltså även sådan personal som patienten inte harpersonlig kontakt med men vars arbetsinsats har betydelse för vårdresultatet.Det får överiämnas ål tillämpningen atl fastställa de yttersta gränserna förtillsynen. Jag återkommer till denna fråga i specialmoliveringen. Enligt lagen (1975:100) med vissa beslämmelser förpersonal inom hälso-och sjukvård m. fl. gäller alt varje åsidosättande avföreskrifter för yrkesutövningen är straftbelagd. straffansvar går längreän det ansvar som gäller för offentligt anställda i allmänhet. Ar 1975avskaffades Qänstefel som etl särskilt brott. Kommittén föreslår att strafföeslämmelsen i nämndalag upphävs utan alt ersättas av någon motsvarande ansvarsbestämmelse. Kommittén framhåller att de synpunkter som leddetill avskaffandet av Qänslefelsbroltet även gäller hälso- och sjukvården.Förhållandena på detta område är dock på det sättet annorlunda atl här finnsprivatpraktiserande yrkesutövare. När det gäller dem finns del inte möjligheltill disciplinär bestraffning genom arbetsgivare. En avkriminalisering börenligt kommittén ändå kunna ske ulan atl vården blir lidande. Även omstraffbestämmelsen lag upphävs, kommer hälso- ochsjukvårdspersonalen fortfarande atl i betydande omfattning vara underkastadstraffansvar. Vid allvarligare fel i yrkesutövningen kan t. ex, ansvar förvållande till annans död, för vållande till kroppsskada eller sjukdom eller förvårdslöshet med gift eller smittämne bli aktuellt. I de fall det kan finnasbehov av särskilda straffbestämmelser, t. ex. där ett ekonomiskt vinstintressekan fresta till att bestämmelserna för yrkesutövningen åsidosätts, kansärskilda straffbestämmelser tas in i specialförfattningarna. Närdet gäller denlegitimerade vårdpersonalen finns slutligen möjligheten alt återkallalegitimationen. Jag delar hell kommitléns uppfattning som hargodtagits av samtliga remissinstanser. Det finns inte skäl att för hälso- ochsjukvårdspersonalen behålla ett allmänt straffansvar som går längre än del somnumera gäller för offentligt anställda i allmänhet. Som JO påpekar tordestraffbestämmelserna lag sakna belydelse. Utrymmet föransvar enligt är dessutom större inom hälso- och sjukvården äninom annan offentlig verksamhel. Prop.1978/79:220 20 2.4Hälso- och sjukvårdspersonalens allmänna åligganden Patienternas rättigheter inom hälso- och sjukvårdenär f n. inte generellt reglerade i vår lagstiftning. Patientens ställning föQerindirekt av bestämmelserna om huvudmännens skyldigheter och personalensåligganden. Kommitténföreslåratt den praxis som utbildat sig i fråga om personalens allmännaåligganden lagfästs. Förslaget innebär atl hälso- och sjukvårdspersonalen skallvinnlägga sig om att ge patienten sakkunnig och omsorgsfull vård. Personalenskall vidare ge patienten lilirälle att själv medverka i vården. Patientenskall behandlas med aktning och med förståelse förde svårigheter som kan mötahonom. Den som har ansvaret för viss vårdåtgärd är också skyldig att se tillatt patienten eller hans nära anhöriga underrättas om hans hälsotillstånd ochde behandlingsmöjligheter som står lill buds, allt iden mån det inte motverkarvården. Kommittén går i övrigl inte in på frägor hur personalen skall arbetaoch vården i övrigt bedrivas. Kommitténs förslag har fäll ett positivt mottagandeav remissinstanserna. Jagdelar kommitténs uppfattning alt personalens grundläggande skyldigheter bönasin i lag. Delta ärsärskill angeläget eftersom personkretsen under tillsynvidgas. Bestämmelserna har stor betydelse för patientens ställning i vården.Vissa, huvudsakligen redaktionella ändringar, bör dock göras i kommitlénsförslag till författningstext. Förutom kravet på sakkunnig och omsorgsfull vårdmåste gälla atl patienten ges ökad insyn och en aktivare roll i vården av honomsjälv. Patienten fär inte uppfattas som ett passivt föremål för vård utan skallges tillfälle att aktivt medverka. Personalen bör tillsammans med patientenutforma och genomföra vården och behandlingen. Patienten måste vidare ges såutförlig och ingående information som förhållandena påkallar och stimuleras altaktivt söka information, kritiskt granska den och anpassa informationen tillsin egen situation. Informationen måsle förutom till behandlingssituationenockså anpassas till hans egna förutsättningar alt tillgodogöra siginformationen. Sjuka, oroliga och ängsliga patienter har ofta svårt attuppfatta informationen. Invandrarnas, de dövas och de syn- och hörselskadadessärskilda problem måste uppmärksammas. Informationen bör också innehållauppgift om riskerna med en ev. behandling. Alt patienten är valin formerad ären förutsättning för att han skall kunna ge personalen den informatioii sombehövs fören god vård. Informationen till patienten har också stor betydelseför hans självkänsla och är ett led i strävandena att göra vården mer mänsklig.Bristande information och kontakt är vidare en av de främsta anledningarna tillmissförstånd och klagomål. I delta sammanhang är lagfästandet av ett krav påall patienten visas omtanke och respekt av slor betydelse. Några remissinstanser har ansett alt personalensåligganden bör preciseras ytleriigare. Jag delar inte den uppfattningen. Prop.1978/79:220 21 anpassastill den aktuella behandlingssituationen. Det är inte möjligt att i lagdetaljreglera åliggandena. Del får ankomma på praxis alt från fall lill fallavgöra skyldigheternas innehåll inom ramen för de allmänt formuleradeförpliktelserna, Som ett led i tillsynen över medicinalpersonalenhar befogenhet att disciplinärt bestraffa yrkesutövarna. Vidfel eller försummelse kan styrelsen utdela varning eller erinran. Vid svårarefel skall styrelsen anmäla till åtal. Förutom detla offenlligrättsliga ansvarär den del av personalen som inte är privata yrkesutövare underkastade etlarbetsrättsligt ansvar antingen gmndat på kollektivavtal eller - i fråga om destatligt anställda - lagen om offentlig anställning. Kommittén har övervägt möjligheten att slopa denoffenlligrällsliga regleringen av disciplinansvaret. Fördelen med en sådanlösning skulle vara alt den offentligt anställda hälso- och sjukvårdspersonalenblev underkastad samma regler som annan offentligt anställd personal. Åtgärdenskulle också innebära en decentralisering i linje med gällande målsättning. Enlokal bedömning skulle enligt kommittén också kunna innebära en snabbarehandläggning och i vissa fall bättre grundade beslut. Enligt kommittén talar dock övervägande skäl emolatl slopa den offenlligrällsliga regleringen. Begränsningen av detstraffrättsliga ansvaret ökar betydelsen av det disciplinära ansvaret, I etlarbetsrättsligt reglerat förfarande blir det disciplinära förfarandet en internangelägenhel mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Kommittén anser dock attförfarandet måste ses som en angelägenhet även för patienten med hänsyn lillärendenas allvariiga innebörd för denne. Patienten har ett inlresse av alt fåvela om 1, ex, behandlingen har fyllt de krav som samhället bör ställa påvården. Även andra skäl kan åberopas för en offentligrättslig reglering, t, ex,att enskilda och offentligt anställda yrkesutövare annars skulle behandlasolika och att frågorna ofta är så komplicerade atl de kräver särskild expertisoch överblick som endast en central instans har. Kommittén avvisar tanken på en arbetsrättslighandläggning av själva disciplinfrågan och en prövning i t, ex, socialstyrelsenenbart av frågan om vad som är riktigt ur vetenskaplig och medicinsk synpunkt.Kommittén motsätter sig också en regionalisering av ansvarsfrågornashandläggning. Kommittén föreslår att det även i fortsättningenbör finnas en gemensam specialinstans för handläggning av de disciplinäraansvarsfrågorna, benämnd hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Så gott som samtliga remissinstanser är posilivatill förslagel. Även jag anser del nödvändigt att behålla eltoffentligrältsligl disciplinärt ansvar på sätl kommittén har föreslagil. Hälso-och sjukvården aren del av samhälls-apparaten som är särskilt ingripande i denenskilda människans tillvaro. 1978/79:220 22 hennesliv och hälsa. Detta motiverar atl patienten ges en aktiv roll i deldisciplinära förfarandet. För att detta skall kunna ske måste förfarandet varaoffentligt reglerat. Det är vidare viktigt för patienterna och personalen attdisciplinärendena blir enhetligt bedömda. De disciplinära frågorna bör även ifortsättningen avgöras av en central nämnd, lämpligen benämnd hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd. 2.6Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd 2.6.1Nämndens ställning i förhållande till disciplinära befogenheter iförhållande lill medicinalpersonalen utövas r n. av medicinalväsendelsansvarsnämnd, som aren särskild nämnd inom styrelsen. Kommitténföreslår all ges en fristående ställning i förhållande tillsocialstyrelsen. Fördetia talar främst rättssäkerhetsskäl. Den myndighet somhar utfärdat föreskrifter för personalen bör inte också pröva om enyrkesutövare har brutit mot dessa. Kommittén påpekar att förslaget kan medföravissa praktiska problem, men anser alt dessa kan lösas utan större svårigheter. Förslageti denna del tillstyrks eller lämnas ulan erinran av så gott som samtligaremissinstanser. Ett par av dem, däribland , anser dock altförslagel medför risk för byråkratisering och längre handläggningslider. Enligtstyrelsen innebär förslaget också risk för olika bedömningar mellan styrelsenoch nämnden om vad som är vetenskap och beprövad erfarenhet. Jaganser i likhel med bl, a. att förslaget är ägnat att stärkaallmänhetens och personalens förtroende för nämndens saklighet och opartiskhet,Behovel av sakkunskap och erfarenhet i nämnden kan tillgodoses även om nämndenär fristående från . Genom förevarande förslag markerastydligare roll som den cenlrala myndighet som främst har attbevaka det allmänna intresset av all hälso- och sjukvårdspersonalen sköter sinaviktiga åligganden. Styrelsen ges rätt att anmäla disciplinärenden och andraärenden till nämnden och får ställning av part i det disciplinära förfarandetäven i högre instans. Även med hänsyn härtill bör nämnden ges en friståendeställning i förhållande till styrelsen. Jag ansluter mig därför till kommitlénsförslag. bör göras fristående från socialstyrelsen.Kanslipersonalen arbetar redan nu endast i undantagsfall med andra uppgifter ännämndens. Nämnden kan föQaktligen organisatoriskt skiQas från styrelsen utanstörre svårigheter, bör , när det gällerarbetsuppgifter av administrativ art åt nämnden, svara för redovisning,kassagöromål, upprättande av bokslutshandlingar samt löneulräkning och-utbetalning. Självklartmåsle det ömsesidiga samarbetet och informationsutbytet Prop.1978/79:220 23 mellannämnden och fortsätta. Det förhållandet alt nämnden ges enfristående ställning behöver som jag ser det inte innebära atl nuvarandearbetsformer behöver förändras, Ansvarsnämndenhandlägger f. n, ärenden om 1) avskedande eller avstängning i vissa fall avmedicinalpersonal, som är anställd hos styrelsen eller hos statligt organ, somlyder under styrelsen, 2) disciplinansvar för medicinalpersonal samtföreläggande och utdömande av vile, 3) begränsning av receptutskrivningsrätt, 4) återkallande av sådan behörighel alt utöva yrkeeller verksamhet som meddelas av styrelsen m, m,, 5) meddelande av ny sådan behörighel. Kommittén föreslårati disciplinärabefogenheter även i fortsättningen bör omfatta personalens yrkesutövning utanbegränsning. Nämnden bör dock kunna till arbetsgivaren överlämna klagomålrörande fel som bättre beivras i arbetsrättslig ordning. En förutsättning börvara att felet inte eller endast i mindre grad har varit till men för enpatient och alt ell allmänintresse inte påkallar att ärendet ändå prövas avnämnden. Enligt lagen om offentlig anställning fårdisciplinpåföljd inte åläggas om felet är ringa. Denna begränsning bör enligtkommittén även gälla hälso- och sjukvården. Nämnden prövar f. n, frågor om avsked elleravstängning från Qänsten i vissa fall av medicinalpersonal med statliganställning. Dessa uppgifter anser kommittén inte lämpligen bör ankomma på dennya . Ärenden om återkallelse och återgivande av legitimationsamt om begränsning av receptutskrivningsrätt bör dock prövas av den nyanämnden. Så gott som samtliga remissinstanser lämnarkommitléns förslag i denna del utan erinran, anser dock att detsärskilda disciplinära ansvaret bör reserveras för förseelser av medicinsknatur. Jag instämmer i kommitléns förslag. endasl handlägga ärenden angående sådana förseelser som nämndenhar särskild kompetens att bedöma, dvs, sådana som haft betydelse för vården ellerbehandlingen. Övriga disciplinärenden bör handläggas av arbetsgivaren ochbedömas efter samma grunder och i samma ordning som andra personalkategoriersförseelser. Jag delar dock kommitténs uppfallning att del inte är möjligl attgenerellt avgränsa den del av personalens yrkesutövning som börbefalla sig med. Det bör övertalas ål nämnden alt i praxis finna en lämpligfördelning av ärendena mellan nämnden och arbetsgivaren. Om arbetsgivaren skallhandlägga ärendet bör detta, som en remissinstans har framhållit, snaraslöverlämnas av nämnden. 1978/79:220 24 Regeringen utser f n. fyra ledamöter i nämnden. Avdessa skall en vara domare och en läkare. De två övriga, för vilka inte gällernågra behörighels-villkor, har med enstaka undantag varit riksdagsledamöter.Vidare ingår i nämnden chefen för den byrå i som handläggeransvarsärenden saml föredragande i ärendet. För att nämnden skall ges ökat förtroende hospersonalen föreslår kommittén att personalens organisationer, dvs, LO, TCO ochSACO/SR lar förslagsrätt vid utseende av var sin ledamot i ansvarsnämnden.Personalrepresentationen bör enligt kommittén balanseras av en representantför huvudmannaintresset och tre representanter för allmänheten och patienterna.De senare bör i avsaknad av någon representativ organisation för patienternautses utan en särskild förslagsrätt. Ordföranden bör allQämt vara domare.Totalt bör enligt kommitténs förslag i nämnden alltså ingå åtta ledamöter, allautsedda av regeringen. För alla ledamöter utom ordföranden bör gälla att deskall ha särskild insikt i hälso- och sjukvårdsfrågor. Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. Flera remissinstanser anser dock atlsocialstyrelsen bör 11 föreslå en representant i nämnden. Handikapp- ochpatientorganisalionerna anser alt de bör fl föreslå representanter i nämnden.Flera remissinstanser anser atl huvudmanna- och personalintressena givits förstark representation i nämnden. Några instanser anser att nämnden bör ges enfrån partsintressen friare sammansättning. Några stryker under kravet på attsakkunskap finns företrädd i nämnden särskilt beträffande hälso- och sjukvårdmen även på andra områden t, ex, socialvård. För egen del vill jag anföra föQande, Vidsammansättningen av måste flera olika synpunkter beaktas.Självklart måste erforderlig sakkunskap dels finnas företrädd i nämnden, delsförmedlas genom föredragandena.