prop · G203118 · 1978-12-31 00:00:00 — Det gäller främst sådana farmacevliskaspecialiteter som har registrerats för länge sedan och där nya fakla visar allmedlen numera kan belraklas som mindre effektiva eller ulan medicinskt värde. Iflera fall har del emellertid visat sig svärl för läkemedelsnämnden alt fäspecialiteten avregisirerad. Utredningenanser att innehavaren av en registrerad specialitel skall vara skyldig alt,efter föreläggande av läkemedelsnämnden, visa att specialiteten fortfarande kanbetraktas som ändamålsenlig, dvs. främst att läkemedlet har effeki och intemedför skadeverkningar som slår i missförhållande lill den avsedda effekien. Enfömlsäitning för atl ett sådani föreläggande skall få ges bör enligi ulredningendock vara alt nämnden kan åberopa nya rön som ifrågasätter medlets ändamålsenlighet. Ulredningensförslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. LIFoch RUFI menar dock atl förslaget ger alllför stort utrymme för godtycke fränläkemedelsnämndens sida. LIF anser au det mäste framgå av lagtexten att envetenskapligt bärkraftig utredning skall Prop.1978/79:118 14 företasoch redovisas som slöd för regisireringsmyndighetens nya krav. RUFI framhåller atlen anfordran att ånyo visa specialitetens ändamålsenlighet inle bör fåförekomma annat än på synnerliga skäl. anser all den tidinom vilken regislreringshavaren skall inkomma med ny dokumentation böravgöras frän fall till fall, men att lidsfristen i intet fall bör understiga tvåår. och Apoteksbolaget betonar vikten av att en avregistreringföljs upp av kontrollmyndigheten, sä atl man kan förhindra all den avregisireradespecialileten hålls vid liv som exlemporeberedning, dvs. ell för del särskilda lillfälleiberett läkemedel. Om inte så sker kommer ju en fortsatt användning av ettoönskat läkemedel alt förekomma. Föregen del vill jag framhålla följande. Del kan inle accepteras alt del bland de regisireradefarmacevliska specialitelerna finns läkemedel som har dålig effekt eller som avannan anledning inte kan betraktas som ändamålsenliga. Det är nämligen av storbelydelse för läkemedelskonsumenternas tilltro lill våra läkemedel att det intebland de läkemedel, för vars ändamålsenlighet samhället svarar genomkontrollverksamheten, finns medel vars medicinska värde kan ifrågasättas. Enligtde regler som gäller för registrering av farmacevliska specialiteterfår sådan specialitet registreras endast om den har befunnits ändamålsenlig. Utvecklingenpå läkemedelsområdet har emellertid gätt starkt framåt under senare är ochkraven på läkemedlens effektivitet har likaledes ständigt ökat sedan dessaregler för registrering började lillämpas. Eu läkemedel som vid mitlen av 1960-laletbetraktades som ändamålsenligt kan anses som mereller mindre ineffektivteller olämpligt. Jag finner del därför naturiigi atl kraven på ett läkemedelsändamålsenlighet måste ses mol bakgrund av veienskapens senasle slåndpunkl. Läkemedelsnämndensmöjligheter all återkalla regislreringen för ell läkemedel under åberopande avatt del helt eller delvis saknar effekt är dock alllför begränsade på grund avde krav som f. n. slälls på bevisningen härom. Jag finner den nu gällandeordningen i detla avseende otillfredsställande, och jag delar utredningensuppfattning att läkemedelsnämnden bör ges ökade möjligheler all återkallaregistreringen för icke ändamålsenliga läkemedel. Jag delar ocksä ulredningensuppfattning att delta lämpligen bör ske pä sä sätt alt regislreringshavaren, påanfordran av läkemedelsnämnden, skall vara skyldig all visa atl specialiletenfyller de krav på ändamålsenlighet som man mot bakgrund av den velenskapligautvecklingen släller. Jag finner härvid inle anledning att, som RUFI harföreslagit, kräva all läkemedelsnämnden skall ha synnerliga skäl för sinbegäran om ny dokumentation. Ett sä strängt krav skulle ge nämnden alltförbegränsade möjligheler att ingripa. Till grund för en begäran bör dock liggaomständigheter som klart ger vid handen att del finns anledning atl ifrågasättaläkemedlets ändamålsenlighet. Jag avser här t. ex. omdömen av en gruppspecialistläkare inom det område där läkemedlet används, uppgifter som har kommiifram vid kliniska prövningar och publicerade velenskapliga arbeien. Prop.1978/79:118 15 Jaganser vidare all del bör ankomma på läkemedelsnämnden att från fall till fallavgöra inom vilken tid regislreringshavaren skall komma in med den begärdadokumentationen. Denna tid fär bestämmas med hänsyn till omständigheterna i detenskilda fallel. Regislreringshavaren måste dock alltid fä skälig tid att tafram de begärda uppgifterna. Efterkommer regislreringshavaren inteföreläggandet llr läkemedelsnämnden återkalla regislreringen. Sedan enregistrering har återkallats bör det ankomma på att övervaka atländamålet med avregistreringen inte undergrävs genom extemporeförskrivning. Enligt18 § läkemedelsförordningen skall den som fullgör tillsynsverksamhet ägatillträde till lokal där läkemedel tillverkas eller hanteras. Han har ocksårätt att ta prov av läkemedel och i övrigt göra sädana undersökningar som hanstjänsteåligganden ger anledning till. Utredningenframhäller att erfarenheler frän läkemedelskontrollen i visar attinspektion av läkemedelsiillverkning och läkemedelshantering mäsle innefaltaäven verksamheter som avser prövning av läkemedels effekier. Rådandeförsöksbetingelser, sättet för bokföring och redovisning av försöksdala m. m.är enligt utredningen avgörande för värdel av den genomförda prövningen.Undermåliga försöksbelingelser har resulterat i felaktiga värderingar av ettläkemedels egenskaper. Det är därför enligt utredningen nödvändigt att mangenom inspektion kan förvissa sig om att inlämnad dokumentation har erforderiigvelenskaplig kvalitet och tillföriitiighet. Med hänsyn härtill föreslär ulredningenett tillägg till 18 § läkemedelsförordningen med innebörd atl den som försocialstyrelsen fullgör tillsynsverksamhet skall ges tillgäng lill det materialsom ligger till grund för de handlingar som har åberopats hos iärende om klinisk prövning, registrering eller fortlöpande kontroll av läkemedel.Vidare bör enligt utredningen föreskrivas atl den som utför inspektion skall harätt att fä tilllräde till lokal hos tillverkaren eller anlitat laboratoriumdär kontroll eller försöksverksamhet som åberopats äger rum. Remissinstansernatillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. LIF och RUFI anser dock föreslagna ändringen bör anslå lill dess att man i har tagit slutligställning till hur kraven på molsvarande inspektion där skall ulformas. LIF framhällervidare att föreningen är posiliv till den föreslagna utvidgade rätten lillinspektion av läkemedelsföretag och kontraklslaboralorier men menar all inspekiioneninie bör omfatta verksamheten vid universitelslaboratorier. Jagdelar utredningens uppfattning atl rådande försöksbetingelser, sättet förbokföring och redovisning av försöksdala m. m. har avgörande betydelse när manskall bedöma del värde som kan tillmätas de resultat som en registreringssökanderedovisar från gjorda prövningar av ett läkemedels 1978/79:118 16 effekter.Som utredningen framhäller har undermåliga försöksbelingelser i vissa fall letttill felaktiga värderingar av ett läkemedels egenskaper. Det är därförföljdriktigt atl utvidga inspektionsmöjligheterna på det sätt utredningen harföreslagit. Jag finner det inte nödvändigt att vänta med ålgärder tills molsvaranderegler om inspektion i har fått sin slutgiltiga utlbrmning. Genomförs den ulvidgademöjlighelen lill inspektion , tar tillfälle att praktisktpröva hur den framlida inspektionen bör ulformas med hänsyn lill de ökadebefogenheter som styrelsen har fäll. När styrelsen därefter på grundval avvunna erfarenheter utarbetar regler för inspektionen bör den se till att densvenska inspektionen så längl del är möjligt och motiverat överensstämmer med molsvarandeinspektion i länder som har en läkemedelskontroll som ligger den svenska nära.En harmonisering av reglerna på detla område innebär att den svenskakontrollmyndigheten torde kunna använda sig av utländska inspektionsrapporter.Della leder till kostnads- och tidsbesparingar för såväl kontrollmyndighetensom läkemedelsindustrin genom att samma förhällanden inte behöver undersökasav myndigheterna i flera länder. Inspektionenbör kunna genomföras både i lokal hos tillverkaren och i ell Ulomsiåendelaboratorium som tillverkaren anlitar. För atl syftet med utökningen avkontrollmöjligheten skall kunna tillgodoses pä ett tillfredsställande säu ärdet enligt min mening nödvändigt alt ges lillträde till allalaboratorier där prövning av läkemedel sker Jagär således inte beredd atl föreslå undanlag för t. ex. universitetslaboratorier.Formerna för inspektion av sädana laboratorier liksom av andra friståendelaboratorier bör dock överväga i samräd med läkemedelstillverkarnaoch företrädare för berörda laboratorier Utredningenframhåller vidare atl i Råd och anvisningar rörande regislreringav farmacevliska specialileter har ställi krav pä läkemedelstillverkarna atlinformera slyrelsen om sådana ändringar och nya rön beträffande regisireradspecialitet som är av belydelse för regislreringen. Enligt utredningen böremellertid detta krav ges större tyngd genom atl föreskrift ominformationsskyldighet meddelas i läkemedelsförordningen. Förslaget har lämnalsulan erinran av remissinstanserna. Även jag är av den meningen all tillverkareoch importörer av läkemedel skall vara skyldiga all lill lämna informaiionom sådana ändringar och nya rön beträffande farmacevtisk specialitet som kanvara av belydelse för registreringen. En sådan föreskrift bör ges iförfattning. Med hänsyn till del nära samband som råder mellan en sådanföreskrift och de regler som finns i den särskilda tillämpningskungörelsen lillläkemedelsförordningen anserjag att föreskriften bör tas in i kungörelsen. Detankommer på regeringen att ta ställning till denna fräga, och jag har föravsikt atl senare föreslå regeringen erforderiiga ändringar i kungörelsen. 1978/79:118 17 Vissaämnen i den normala kosten kan framkalla eller förvärra en sjukdom eller sjukdomenssymptom hos vissa människor. Detta kan helt eller delvis förhindras om denvanliga födan ersätts med en speciellt sammansatt kost. Härtill används s. k. specialdestineradelivsmedel. Vanligtvis ersätts endast en viss del av kosten med sådana livsmedelmen undantagsvis förekommer att hela eller praktiskt taget hela kosten ersätts.F. n. fär i praxis barn vid vissa sjukdoms- och brisuillstånd specialdestineradelivsmedel med prisnedsäuning enligt lagen (1954:519) om kostnadsfria och prisnedsailaläkemedel m. m. Preparaten expedieras på apotek efter medgivande av socialstyrelseni varje enskilt fall. Det betraktas alltså som licensförsäljning enligt 13 § iden särskilda tillämpningskungörelsen till läkemedelsförordningen. Patientenbetalar i dessa fall högst . för varje expedition som i regel avpassas för2-3 månaders förbrukning. Ny licensan.sökan krävs för varje sädan expedition. Denrådande ordningen har lell till all f n.har ca 15 000 licensansökningar all behandla för specialdestineradelivsmedel. Antalet sådana ansökningar uppgår därmed till av samtligalicensansökningar. Utredningen anser att handläggningen av licensansökningarbeträffande specialdestinerade livsmedel tar i anspråk en alllför stor del avläkemedelsavdelningens resurser och föreslår en ändring av förfarandet. Sådantlivsmedel bör i slället försäljas på i huvudsak samma sätt som ett recepibelagtoch prisnedsalt läkemedel. Utredningen föreslår därför att lagen omkostnadsfria och prisnedsatta läkemedel m. m. kompletteras med bestämmelser om specialdestineradelivsmedel för barn . Reglema föreslås omfatta de sjukdoms- ochbristtillstånd samt de livsmedel för vilka licens f n. beviljas. Sådanalivsmedel bör med prisnedsäuning expedieras på apotek efter ordination avläkare med viss kompetens. Utredningensförslag, som har tillstyrkts eller lämnals utan erinran av remissinstanserna,berör ett förhällande som har blivit ett allt siörreproblem för . Under de försia åren av 1970-lalelvar antalet ansökningar om licens för specialdestinerade livsmedel begränsal,och läkemedelsavdelningen hade inte några svårigheter att behandla ansökningama.Efter är 1973 har antalet ansökningar emellertid ökat kraftigt. Behandlingen avden nuvarande stora mängden ansökningar tar givetvis belydande resurser ianspråk vid läkemedelsavdelningen. Kunde sådana frågor behandlas på ettenklare sätt skulle resurser vid läkemedelsavdelningen kunna frigöras för andrauppgifter. Motdenna bakgrund ser jag positivt på utredningens förslag till ett förenklatförfarande beträffande de specialdestinerade livsmedlen. Utredningens förslaginnebär inte någon förändring av samhällets kostnader för dessa medel utanendast en för både patienter, läkare, apotek och läkemedelsavdelningenvälkommen förenkling. Jag kan därför, efter samråd med 2 1978/79. 1978/79:118 18 chefenför , ansluta mig till förslaget att i lagen om kostnadsfriaoch prisnedsaila läkemedel vidta de ändringar som behövs för att specialdestineradelivsmedel skall kunna försäljas med prisnedsäuning på i huvudsak samma sätt ochsamma villkor som gäller för receplbelagda läkemedel. Någon ändring i sak iförhällande lill den förskrivning av specialdestinerade livsmedel med prisnedsäuningtill bam under 16 är som sker är alltsä inte avsedd. Vissa följder av denföreslagna ändringen finner jag dock anledning atl närmare kommentera. Enförutsättning för atl ett specialdeslineral livsmedel skall kunna erhållas med prisnedsäuningbör vara all det har en sådan sammansäitning att det vid ett visst sjukdoms-eller brisuillstånd helt eller delvis kan ersäiia normal föda. Det skall varafritt från vissa beståndsdelar i den föda som ersätts eller innehålla särskilt lågaellersärskilt höga av ett eller flera näringsämnen. Produkterna mäsle varanäringsriktiga. Vidare bör endast produkler som är väsentligt dyrare änmotsvarande normala livsmedel komma i fräga för prisnedsäuning och liksom hittillsbör varje expedition avpassas för 2-3 månaders förbrukning. Förövriga specialdestinerade livsmedel bör patienten själv hell stå för kostnaderna. Pä gmndav svärigheterna att slälla riklig diagnos vid de sjukdoms- och brisuillståndsom det här gäller bör specialdeslineral livsmedel kunna ordineras med prisnedsäuningendast av läkare som är specialiserad på dessa tillstånd. Medhänsyn till dessa förhällanden bör i lagen om kostnadsfria och prisnedsailaläkemedel m. m. regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas atlbesluta om vid vilka sjukdoms- och brisuillstånd specialdestinerade livsmedelkan fäs med prisnedsäuning. Bemyndigandet bör också innefatta att besluta omvilka specialdestinerade livsmedel som kommer i fräga för prisnedsäuning ochvilka läkare som är behöriga att skriva ut sådant livsmedel. Bestämmelsernaom specialdestinerade livsmedel bör tas in i en ny paragraf, 3 c. I sambandhärmed bör vissa ändringar göras i lagens 5 §. Dessa föranleds av atl lagennumera inte bara omfattar läkemedel. Vidare bekostas förmånerna enligt lagennumera helt av arbetsgivaravgifter och statsmedel. Det saknas således meningall fördela kostnaderna mellan de allmänna försäkringskassoma. Enligtbeslul vid 1976/riksmöie (prop. 1976/77:150 bil. 3, FiU 1976/ 77:30, rskr1976/77:341) skall fr. o. m. samtliga koslnader för denläkemedelskontroll som ulövar läckas medinflytande registrerings- och årsavgifter. Med denna utgångspunkt fastställderegeringen registrerings- och 1978/79:118 19 årsavgifterför kontrollen av farmacevliska specialiteter samt ansöknings-resp. anmälningsavgiflerför kontrollen av naturmedel, fabrikssteriliserade engångsartiklar försjukvårdsändamål samt diabelestest som tillhandahålls som kostnadsfriaförbrukningsartiklar, att tillämpas fr. o. m. den 1978 lillsvidare t. o. m. . Delta anmäldes för budgetproposition (prop. 1977/78:100 bil. 8, SoU 1977/78:25, rskr 1977/ 78:188). För /79 har åriiga avgifter beslutals även för kontrollen av naturmedel, fabrikssteriliserade engångsartiklar för hälso- och sjukvårdsändamål saml diabeleslesl. Avgifternaär så beräknade alt de tillsammans skall täcka samtliga kostnader förkontrollen. Vidare skall varje avgiftsbelagd produktgrupp bära sina egna koslnader.Mol bakgrund av tidigare nämnda beslut om full kostnadstäckning förläkemedelsavdelningens verksamhei har regeringen, för att få till stånd enmera enhellig avgiftsstruktur, 1979 uppdragitåt au i samråd med se över principema för avgifissätlningen. Uppdragei skall redovisas för regeringen . Jag anser det avsystematiska och principiella skäl lämpligt att bemyndigande förregeringen att bestämma avgifterna för kontrollen av läkemedel m.m. kommer lilluttryck i den lagstiftning som finns pä området. Ett sådant bemyndigande börbeträffande farmacevliska specialiteter och naturmedel las in i 16 §läkemedelsförordningen (1962:701) och beiräffande fabrikssteriliseradeengångsartiklar ges i en ny paragraf, 12 §, i lagen (1975:187) om kontroll av fabrikssteriliseradeengångsartiklar för hälso- och sjukvårdsändamål. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att antaga inom upprättade förslag till 1. lag om ändring i läkemedelsförordningen (1962:701), 2. lag om ändring i lagen (1954:519) om kostnadsfriaoch prisnedsaila läkemedel m. m. saml 3. lag om ändring i lagen (1975:187) om kontroll av fabrikssteriliseradeengångsartiklar för hälso- och sjukvårdsändamål. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har laglfram. 1978/79:118 20 Sammanfattningav läkemedelskontrolluiredningens förslag i de delar som rör effektivering avläkemedelskontrollen Läkemedelskonlrolleni vän land avsåg ursprungligen endast granskning och kontroll av läkemedlens farmacevliskaegenskaper, dvs. läkemedlens renhet, halt av aktivt ämne o. dyl. Efter handutvidgades kontrollarbetet till atl omfatta även de farmakologiska, dvs.läkemedlens effekter på den mänskliga organismen, och senare också de farmakoterapeviiskaegenskaperna, dvs. läkemedlens värde inom sjukvården. Förskjutningenav lyngdpunklen från en farmacevtisk till framför allt en farmakoierapevtiskbedömning av nya läkemedel, dvs. från en ursprunglig laboralorieanalys avläkemedlets isolerade egenskaper till en bedömning av läkemedlets plats isjukvården, dess fördelar och nackdelar, har skett under den dynamiskautveckling av läkemedelsområdet, som har ägl rum efter . Detär viktigt att konstatera alt det är först som vi harfått en läkemedelsbehandling i modem mening, med högeffektiva och ofta mycketspecifikt riktade läkemedel. Läkemedlen används numera ofta ,kanske under patientens hela livstid, och är så gott som utan undantag förenademed mer eller mindre allvarliga biverkningar. Moldenna bakgrund konstalerar utredningen alt läkemedelskontrollen bör haväsentligt andra och utökade uppgifter än . Tonvikten bör iframliden inte ligga på rutinmässig laboratoriekontroll. Denna bör i huvudsak åvilaläkemedelsproducenlerna, vars åtgärder i detta avseende liksom börgranskas av läkemedelsinspektionen. Läkemedelskonlrollens huvuduppgift bör istället vara att ständigt arbeta för alt främja god läkemedelsanvändning isjukvården. Det är då naluriigl au läkemedelsavdelningen har överinseende överett läkemedel under hela dess existens, från den första prövningen, över regislreringoch tillstånd till användning och analys av med läkemedlet förknippadebiverkningar liksom studier över hur läkemedlet används i samhället. Enändring av läkemedelskontrollen i denna riktning är enligt utredningen möjlig endaslom genomgripande förändringar vidlas av organisationen och arbetsformerna vidsocialstyrelsens läkemedelsavdelning. Utredningen underslryker kraftigt atl detär nödvändigt att ätgärder vidtas för atl effeklivera registreringsarbetel ochnedbringa registreringsbalansen. Målet bör vara alt inom de närmaste årennedbringa balansen till en nivå som motsvarar en ärsarbetsvolym, dvs. För alt nå della mål föreslår ulredningen ett program itio punkter: Prop.1978/79:118 21 1 omfördelning av personal 2 förändrad organisation av registreringsarbetet 3 vidareutveckling av dataruiiner som underlag förstyrning och samordning av registreringsarbeiet 4 ökad delegering från läkemedelsnämnden 5 nya former för användning av utomstående expertis 6 samordning av utredningsarbetet med kliniskaprövningar 7 kontinuerlig uppdatering avregistreringsanvisningar 8 avvisning av ofullständiga ansökningar 9 ökatiniernationellt samarbete 10 författningsändringar. Idenna punkl föreslår ulredningen omfiytining av viss personal så alt registreringsarbetetfår en starkt ökad prioritering. 1.2 Förändradorganisaiion av registreringsarbetel Utredningenföreslär att registreringsarbetet bör ledas av en registreringskonferens.Konferensen bör ha ordförande och sekreterare och dess arbele bör dokumenterasgenom protokoll. Ansvaret för registreringsarbeiet bör läggas päutredningscheferna för de farmacevliska, farmakologiska och farmakoterapeviiskaenheterna. Laboratorn vid farmakoterapeviiska enhetens utredningssektion börha huvudansvaret och vara ordförande vid registreringskonferenserna.Utredningschefernas vikligaste uppgift blir alt pä alla sätt effektiverautredningsarbetet. De skall bl.a. på ett tidigt siadium bedöma om en ansökansannolikt kommer all tillstyrkas eller avslås, fastställa lidsramar förutredningsarbetet, övervaka atl lidsramarna hålls och samordna enheiernas insaiser.Ansvaret för del löpande utredningsarbetet bör delegeras från enhetscheferna lillutredningscheferna inom resp. enhet. 1.3Vidareutveckling av dataruiiner som underlag för slyrning och samordning av registreringsarbetel Utredningenanser atl det datasystem () som redan har utarbetats inom läkemedelsavdelningenbör kunna utvecklas på så sätt alt den föreslagna registreringskonferensen ochutredningscheferna flr ett instrument för en systematisk bearbetning avregistreringsbalansen. Prop.1978/79:118 22 1.4Ökad delegering från läkemedelsnämnden Enligtinstruktionen för (1967:606, omtryckt 1977:988) fårläkemedelsnämnden uppdra åt sitt arbetsutskott att avgöra ärenden, som icke ärav den principiella betydelse, att prövningen bör ankomma på nämnden i desshelhet. Nämnden fär även överlämna åt ordföranden eller tjänsteman hossocialstyrelsen atl avgöra ärende eller grupp av ärenden, som icke är av sådan belydelseatt prövningen bör ankomma pä nämnden i dess helhet eller på arbetsutskottet. Utredningennoterar alt delegering av ärenden har hiltills skett endasl i ringa omfallningoch endasl till arbeisutskottei. Det är utredningens uppfattning all yUeriigaregrupper av ärenden borde kunna delegeras, såväl till arbelsulskollet som tilltjänsteman vid läkemedelsavdelningen. Framför allt gäller della ärenden, somrör mindre förändringar hos redan regisirerade läkemedel. Men delegering lordeäven kunna lillämpas för andra ärenden. 1.5Nya former för användning av utomstående expertis Registreringsarbetelhar lillbaka bedrivits med hjälp av utomstående experter.Anledningen härtill är dels all ett siort antal tjänster vidläkemedelsavdelningen har varit vakanta, dels att viss kompetens har saknatsinom avdelningen. I det förra fallel har det varil fråga om tillfälliga konsulteroch i del senare fallel mer permanenta konsulter. Beiräffande de lillfälligakonsulterna framhåller ulredningen alt det är värdefullt och ibland nödvändigtatt i brist på egna resurser tillfälligt kunna anlita utomstående expertis.Mänga svårigheler är emellertid förknippade med della förfaringssätt. Framför alltär det svårt att få konsulterna att tillägna sig läkemedelsavdelningens synsättpä registreringsarbeiet beroende pä att de inle aklivi och kontinuerligt kan dellai avdelningens diskussioner om vilka riktlinjer som skall följas. Av naturligaskäl kan de inie heller äga samma kännedom om förordningar och bestämmelser.Vidare har läkemedelsavdelningen ime möjlighet att påverka konsulternasarbetssituation, vilket innebäratt ärenden som anförtrosen konsult kan bliliggande mycket länge hos denne.