prop · G203159 · 1978-12-31 00:00:00 — Mot denbakgrunden är rätten till ledighet enligt promemorians lagförslag begränsadtill per kalendermånad, med andra ord vad som motsvarar ennormal arbetsdag vid heltidstjänstgöring. Vid deltidstjänstgöring är rättentill ledighet i motsvarande mån nedsatt. Förslagetom maximering har fått ett blandat mottagande underremissbehandlingen. Kritiska synpunkter kommer främst från föreningslivet ochvissa kommuner. En del remissinstanser anser att det behövs en betydligt meromfattande rätt till ledighet. Man betonar behovet av kontinuitet och varnarför täta ledarbyten. Åtskilliga skulle vilja ha en lagstiftning om rätt tillledighet , vilket motsvarar vad föreslog.Många vill ha i varje fall den ändringen i förhållande till promemoriansförslag, att året och inte månaden används som begränsningsperiod. Därmedskulle en arbetstagare kunna vara ledig viss månad även omhan för är räknat inte får ta ut än som är möjligt enligtpromemorians förslag. Jaghar redan tidigare (se avsnitt 2.1) uttalat, att omfattningen av den ledighetsom arbetstagarna skall ha rätt till måste bestämmas efter en avvägning mellande olika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. Lagen bör å ena sidange föreningarna en god grund för insatser. Hänsyn måste å andra sidan också tastill de verksamheter i vilka arbetstagarna är anställda. Jag inbegriper häräven det förhållandet att en arbetstagares ledighet för föreningsmedverkan kanpåverka arbetskamraternas situation genom att dessa får mer atl göra ellersvårare att själva få ledigt för olika ändamål. Promemoriansförslag innebär rätt till ledighet under för år räknat . Jagbortser tills vidare från betydelsen av att kalendermånaden används sombegränsningsperiod. Den fråga jag först vill ta upp är om rätten till ledighetbör omfatta ungefär eller mer. Omföreningsmedlemmar ges rätt till ledighet har enligt minmening en god grund lagts för insatser av föreningslivet i skolan och inom vissfritidsverksamhet. Det motsvarar mer än två 1978/79:159 13 En arbetstagare kan vara ledig en halv dag vid mer än tjugotillfällen innan han kommer . Vissaremissinstanser har velat ge rätt till större ledighet. Innan praktiska erfarenheterhar vunnits av mer omfattande medverkan från föreningslivet än den somhittills har förekommit är det naturligtvis svårt att ha en bestämd uppfattningom hur stor ledighet lagen bör ge rätt till. Jag har dock svårt att se någotallmänt behov av lagfäst rätt till ledighet utöver vad som föreslagits ipromemorian. En rätt till ledighet innebär enligt min meningockså en rimlig avvägning mellan föreningsverksamhetens och de ordinariearbetsplatsernas intressen. Rätt till ledighet dämtöver i exempelvis fall dären omfattande föreningsinsats bör ske genom en och samma person bör bygga påkollektivavtal eller på överenskommelse i det enskilda fallet mellan denanställde och arbetsgivaren. Ipromemorians förslag omfattar rälien till ledighet upp till åtta arbetstimmarper kalendermånad. Användningen av månaden som begränsningsperiod har vissafördelar. Antalet fall där motstående intressen kan trädas för när hålls nere.Tvisterna torde bli relativt få. Jag anser emellertid att begränsningen kan inskränka föreningarnas och medlemmarnashandlingsutrymme mer än vad som är motiverat. Omfattningen av rätten tillledighet bör därför bestämmas per kalenderår. Somjag redan har nämnt (se avsnitt 2.2) och utvecklar närmare i det följande (seavsnitt 2.4) föreslår jag i linje med innehållet i promemorian en regel somgår ut på att ledighet som i och för sig ryms inom lagens ram likväl fårförvägras arbetstagaren, om ledigheten skulle medföra allvarUg olägenhet förden verksamhet i vilken arbetstagaren är anställd. Frågan blir mot denbakgrunden om man bör låta en sådan regel utgöra den enda begränsningen förrätten att ta ut ledighet inom en ram av . Det alternativ som hggernärmast till hands är att komplettera denna årsram med en regel om hur många avde som högst får tas ut under en och samma månad, om inteöverenskommelse om större uttag föreligger. Enfördel med det förra systemet jämfört med det senare är att föreningarna ochmedverkande arbetstagare får ett större handlingsutrymme. Hur stor skillnadenblir i praktiken beror på tillämpningen av regeln om att arbetstagaren fårförvägras ledighet som skulle medföra allvarlig olägenhet för den verksamhet ivilken han är anställd. Som allvarlig olägenhet för verksamheten får i regelräknas att denna inte kan fortgå på normalt sätt, att avsevärda arbetsbalanseruppkommer eller att arbetskraft utanför den reguljära personalstyrkan måsteanlitas. Omledighet av en omfattning som är bestämd med tanke koncentrerastill en Uten del av året kan detta ofta, men naturligtvis inte alltid, antasmedföra vad som kan anses som allvarlig olägenhet 1978/79:159 14 Mot alternativet att ha det allmänt hållna undantaget för fall avallvarlig olägenhet som enda begränsning talar att det i många fall kan bliproblem i rättstillämpningen. En annan aspekt som bör tillmätas betydelse isammanhanget är att lagfäst rätt till ledighet för föreningsmedverkan minskarutrymmet för andra ledigheter. Detta gäller särskilt om många timmars ledighettas ut under en kort tidrymd. Hänsyn måste tas också till de intressen somligger bakom dessa andra ledigheter. Avde skäl som jag nu har redovisat föreslår jag att en arbetstagare under en ochsamma kalendermånad inte får vara ledig mer än sammanlagt 20 av årsramens 90timmar, om inte arbetsgivaren går med på att fler timmar tas ut. Enligtpromemorian skall ramen för ledigheten minskas, om arbetstagaren har kortare genomsnittiigarbetstid än liksom när anställningen inte sträcker sig överhela begränsningsperioden. Rätten till ledighet skall då vara i motsvarandemån mindre. Ävenjag menar att rätten till ledighet skall vara mindre i timmar räknat för densom inte har tjänstgöring i normal utsträckning. Utformningen av reglerna försådana fall behandlar jag i specialmotiveringen. Jagkommer senare (se avsnitt 2.5) att ta upp frågan om lagens regler skall varatvingande till arbetstagarens förmån eller om avvikelser skall kunna skeåtminstone genom kollektivavtal. Redan här vill jag emellertid klargöra minuppfattning att en arbetstagare i sin förenings och samhällets intresse bör haen av arbetsmarknadsparterna oberoende rätt till ledighet enligt de ramreglersom jag föreslår. Det bör inte vara möjligt att genom kollektivavtal göra dessaregler snävare. En sådan möjlighet skulle motverka lagens syfte. Däremot bördet självfallet vara möjligt att genom kollektivavtal eller annanöverenskommelse ge längre gående rättigheter för arbetstagaren, över huvudtaget är det enligt min mening önskvärt att man genom avtal bygger vidare påden grund som lagens regler ger. 2,4Uttag av ledighet Närdet gäller förläggningen av den ledighet som får tas ut inom lagens ram anförsi promemorian att utgångspunkten måste vara att arbetstagaren skall ha rätttill ledighet tmder den tid som föranleds av hans uppdrag. Det skall med andraord inte vara en förutsättning för ledighet att uppdraget förläggs till den tidsom bäst passar arbetsgivaren. Av kommuner och föreningar kan enligtpromemorian inte krävas att föreningarnas medverkan genomgående skallschemaläggas efter arbetsförhållandena för de arbetstagare som man önskaranlita. Ett sådant system fömtsätter att det alltid före schemaläggningen delsbestäms vilka föreningar som skall delta och vilka arbetstagare som skallmedverka, dels 1978/79:159 15 hållsingående överläggningar med berörda arbetsgivare. En dylik ordning skulleenligt promemorian medföra stora svårigheter alt planera och genomföraföreningsverksamhet med insatser från arbetstagare. Man måste enligtpromemorian också räkna med att förvärvsarbetande inte efterfrågas och inteheller själva är villiga att medverka i önskvärd utsträckning, om manuppställer stränga villkor eller kräver ett omständligt förfarande för att enledighet skall få tas ut. Om lagen skall kunna få avsedd effekt måste enligtpromemorian i princip gälla, att uppdragen tillåts styra ledigheten. Jagdelar uppfattningen i promemorian att uppdragen i princip måste få styraledigheten. Det kommer visserligen att kunna finnas en del fall där tiden fördet uppdrag, som aktualiserar rätten till ledighet, inte är låst närarbetstagaren tillfrågas av sin förening och där det alltså kan finnas utrymmeför diskussion med arbetsgivaren om ledighetens förläggning. I ett sådant lägekan man naturligtvis länka sig förhandlingar både med den uppdragsgivandeföreningen och med berörd arbetstagarorganisation. Men rätten till ledighetkan självfallet inte begränsas till dylika fall. Normalt är det redan bestämtnär uppdraget skall utföras. Kvar är endast frågan om arbetstagaren skall ellerinte skall få vara ledig eller, med andra ord, om hanskall kunna åta sig uppdraget eller inte. Lagen kan därför inte innehållaföreskrift om alt förläggningen av ledigheten skall bestämmas efterförhandlingar. Enligtpromemorieförslaget gäller som förutsättning för rätt till ledighet attanmälan om tidpunkten görs minst i förväg. Underremissbehandlingen har från föreningshåll anförts att rätt till ledighet inteborde vara utesluten i fall där anmälan inte har kunnat göras iförväg. När behov av att anlita arbetstagaren har uppkommit hastigt, som t. ex.vid sjukdomsfall, borde det räcka om anmälan görs . Attanmälan görs minst i förväg är enligt min mening en rimlig fömtsättningför rätt till ledighet. Jag utgår från att tillfrågade arbetstagare kommer attgöra anmälan om ledighet så snart de kan och att anmälan därför i åtskilligafall kan ske i förväg. Jag anser emellertid att en längreanmälningstid än såsom förutsättning för rätt till ledighet i mångafall skulle ställa orealistiska krav på kommunernas och föreningamasplaneringsverksamhet. En kortare anmälningstid än skulle å andrasidan ofta innebära för liten hänsyn till arbetsgivarens verksamhet. Jagförstår att en kommun och berörda föreningar kan få problem exempelvis när densom har åtagit sig att medverka blir sjuk innan. Sådana problembör emellertid förebyggas och lösas av kommunen och föreningarna. Jag anslutermig alltså till förslaget att anmälan skaU göras minst i förväg föratt rätt till ledighet skall föreligga. Sker anmälan senare, får frågan omledighet bero på om överenskommelse kan träffas med arbetsgivaren. 1978/79:159 16 Ipromemorian anförs att det är ofrånkomligt att en begärd ledighet i enstakafall, trots iakttagen anmälningstid, i arbetsgivarens verksamhet kan medförasvåra problem som inte kan bemästras. Nar de negativa följderna inte står irimligt förhållande till intresset av att arbetstagaren skall kunna tas ianspråk för uppdraget, kan enligt promemorian arbetstagaren i regel antasavstå från uppdraget. Men som en sista utväg ger promemorians lagförslagarbetsgivaren rätt att vägra ledighet som skulle medföra allvarlig olägenhetför verksamheten. Om arbetsgivaren vill utnyttja rätten skall han enligtpromemorians förslag lämna besked till arbetstagaren inom normalt en veckaefter dennes begäran om ledighet. Nästanalla remissinstanser har godtagit att rätten att ta ut ledighet begränsas av enregel om att arbetstagaren får förvägras sådan ledighet som skulle medföraallvarlig olägenhet för verksamheten. Jaghar tidigare (se avsnitt 2.3) föreslagit att ledighet som i och för sig faller inomlagens ram av per kalenderår skall kunna förvägras arbetstagaren, iden mån ledigheten skulle innebära att tas ut under sammakalendermånad. Jag har också klargjort min inställning att även ledighet somhäller sig inom månadsramen bör kunna förvägras arbetstagaren, om ledighetenskulle innebära allvarlig olägenhet för verksamheten. I sammanhanget anfördejag att som allvarlig olägenhet för verksamheten i regel får räknas att dennainte kan fortgå på normalt sätt, att avsevärda arbetsbalanser uppkommer elleratt arbetskraft utanför den reguljära personalstyrkan måste anlitas. Jag återkommertill frågan i specialmotiveringen. Här vill jag bara påpeka att regeln omallvarlig olägenhet enligt mitt förslag får större praktisk betydelse än enligtförslaget i promemorian. En orsak till detta är att mitt förslag inte utesluterdem som tjänstgör på små arbetsplatser från rätt till ledighet enligt lagen (seavsnitt 2.2). En annan orsak är att mitt förslag ger arbetstagaren rätt att taut fler timmar under samma månad (se avsnitt 2.3). Bl.a. TCO har reagerat mot att promemorian inte beträffande någon av lagens reglerföreslår tolkningsföreträde för arbetstagarorganisation. Ett sådant systeminnebär att det vid tvist mellan en arbetsgivare och en arbetstagarorganisationom tillämpningen av lagregel eller avtalsbestämmelse blirarbetstagarorganisationens mening om lagens eller avtalets rätta innebörd somskall gälla intill dess tvisten har prövats slutligt. Föreskrifter om tolkningsföreträdeför arbetstagarorganisation finns, såsom framgår av bilaga 3, i t. ex. lagen(1974: 358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroendemannalagen),däremot inte i t. ex. lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. (för-äldralcdighetslagen). De remissinstanser som har aktualiserat frågan omtolkningsföreträde har antagligen i första hand tänkt på regeln om allvarligolägenhet och menat att arbetstagarorganisationen borde tillerkännastolkningsföreträde i fall där arbetsgivaren men inte arbetstagarorganisationenanser att den ledighet som arbetstagaren har begärt skulle medföra allvarligolägenhet för verksamheten. 1978/79:159 17 Ipromemorian anförs att tolkningsföreträde för arbetstagarorganisation skullekunna förfela syftet med regeln i fråga. I sammanhanget påpekas också att enarbetsgivare som felaktigt vägrar en arbetstagare ledighet riskerar att bliskadeståndsskyldig enligt den föreslagna lagens regler. Föregen del vill jag i anslutning till promemorian framhålla att syftet med regelnom allvarlig olägenhet är att uppställa ett visst skydd för den verksamhet förvilken arbetsgivaren ansvarar. Inte i något fall har i den arbetsrättsligalagstiftningen en arbetstagarorganisation på en sådanskyddsregel (jfr t. ex. 34 § andra stycket medbestämmandelagen och 9 § andrastycket förtroendemannalagen). Rätten till ledighet för föreningsmedverkanbetingas f. ö. av ett allmänt samhällsintresse och är normalt sett inte förarbetstagarorganisationen lika angelägen som en rätt till ledighet förexempelvis fackliga uppdrag. Närdet gäller arbetstagarorganisations möjlighet till inflytande vid uttag avledighet för föreningsmedverkan vill jag erinra om den förhandlingsrätt somarbetstagarorganisation kan grunda på medbestämmandelagen eller påkollektivavtal. Promemorianslagförslag innehåller en bestämmelse om att avtal som upphäver eller inskränkeren arbetstagares rättigheter enligt lagen är ogiltigt i den delen. Lagen skullemed andra ord vara tvingande till arbetstagarens förmån. I arbetsrättsliglagstiftning är det vanligt att skapa utrymme för avvikelser från vissa annarstvingande regler genom kollektivavtal (jfr bilaga 3). En sådan ventil finnsinte i promemorians lagförslag. I promemorian sägs att det får ansestillräckligt att arbetsgivaren kan vägra sådan ledighet som skulle medföraallvarlig olägenhet för verksamheten. Till bilden hör enligt promemorian ocksåatt arbetstagares rättigheter enligt lagen inte har betydelse endast förenskilda arbetstagare och arbetsgivare eller deras fackliga organisationer. Enligtmin mening är det nödvändigt att lagen görs tvingande till arbetstagarensförmån, om den skall få avsedd effekt. Detta gäller desto mer som lagen äravsedd att trygga ett samhällsintresse, över vilket arbetsmarknadens parterinte disponerar. Jag ser inte beträffande någon av lagens bestämmelseranledning att skapa utrymme för avvikelse tiU arbetstagarens nackdel med stödav kollektivavtal. Som jag har framhålUt kan däremot kollektivavtal liksom enskilda överenskommelser träffas om längre gående rättigheter förarbetstagare. 2.6Förhållandet till ledigheter av annat slag Enligtpromemorian avses rätten till ledighet för föreningsuppdrag inte få vare sigstarkare eller svagare ställning än rätt till annan ledig- 2 1978/79. 1978/79:159 18 het.Regeln om att en arbetsgivare kan vägra sådan ledighet för föreningsuppdragsom skulle medföra allvarlig olägenhet för verksamheten gör emellerlid attförekomsten av annan ledighet kan tänkas lägga hinder i vägen förledighet för föreningsuppdrag. På motsvarande sätt kan ledighet förföreningsuppdrag tänkas lägga hinder i vägen för annan ledighet, omdenna får vägras med hänsyn till situationen på arbetsplatsen e. d. I koUisionsfallbör enligt promemorian gälla att först framställd begäran om ledighet gerföreträde. En sådan ordning bör enligt promemorian tillämpas även närarbetstagarorganisation har tolkningsföreträde i fråga om den konkurrerandeledigheten. Har begäran om viss sådan ledighet framställts innan ledighetbegärts för föreningsuppdrag bör arbetstagarorganisationen få bortse från densenare begäran när organisationen utövar sitt tolkningsföreträde. Men är detbegäran om viss ledighet för föreningsuppdrag som har framställts först, börorganisationen vara tvungen att räkna med den ledigheten såsom företrädesberättigad,när organisaiionen tar ställning till om den med stöd av tolkningsföreträdeskall kräva att den andra ledigheten fär tas ut. Underremissbehandlingen har från fackligt håll framförts kritik mot att rätten tillledighet för föreningsmedverkan i fall som anges i promemorian kan läggahinder i vägen för annan ledighet. Bakompromemorians Uksom mitt förslag om att införa en lagfäst rätt till ledighet förföreningsmedverkan ligger värderingen att sådan ledighet har ett betydandesamhällsintresse. Promemorians princip att rätten till ledighet förföreningsuppdrag inte skall få vare sig starkare eller svagare ställning änrätt till annan ledighet är därför enligt min mening riktig. Det som ipromemorian sägs om kollisionsfall är en konsekvens av den principen. Förövrigt torde antalet fall där ledighet enligt den föreslagna lagen läggerhinder i vägen för annan ledighet bli mycket litet. Jag är därför inte bereddatt frångå promemorians förslag på denna punkt. I endel lagar om arbetstagares rätt till ledighet finns bestämmelser som gerarbetstagaren rätt att återgå i arbete, om han avbryter sin ledighet.Promemorians lagförslag innehåller inte någon sådan bestämmelse. Som ett avskälen till detta anges att förslaget ger rätt endast till mycket kortaledigheter. Vidare anförs att den ledighet som arbetstagaren får ut har sin gmndi att arbetstagaren gentemot sin förening har gjort ett åtagande som han iprincip är skyldig att fullgöra, om inte sjukdom eller annat giltigt förfalllägger hinder i vägen. Vid giltigt förfall lär i regel också hinder föreliggaför återgång i arbete hos arbetsgivaren. Beror det på omständighet som är atthänföra tiil föreningen att arbetstagarens ledighet inte till fullo kanutnyttjas för avsett ändamål bör en- 1978/79:159 19 ligtpromemorian arbetstagaren inte kunna kräva att få återgå i arbete hosarbetsgivaren. Enstakaremissinstanser har förordat bestämmelser om rätt för arbetstagare att återgåi arbete, om han avbryter sin ledighet. För min del anser jag inte att detföreligger något påtagligt behov av lagreglering i hithörande frågor. Ipromemorians förslag finns beslämmelser om anställningsskydd, skadestånd m. m.Jag behandlar dessa frågor i specialmotiveringen. Ipromemorian lämnas inte något förslag om tidpunkten för lagstiftningensikraftträdande. Under remissbehandlingen har framkommit alt det på föreningshållfinns ett starkt önskemål om att lagen skall träda i kraft så snart sommöjligt. Enligt min mening bör lagen lämpligen träda i kraft den 1 juli 1979.Därmed kan den komma i praktisk tillämpning från början av /80. Ienlighet med vad jag nu har anfört har i samråd med chefen för arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till lag om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdraginom skolan, m. m. Lagförslagetbygger i stort sett på promemorians förslag. Rubriken har bibehållits med tillägget"inom skolan, m. för att något tydligare ange vad för slags ledighetdet är fråga om. Deinledande bestämmelserna (1 och 2 §§) anger lagens tillämpningsområde (1 §)och karaktär av en till arbetstagarens förmån tvingande reglering (2 §). Ensaklig skillnad i förhållande till promemorian är att de som tjänstgör på småarbetsplatser inte undantas från rätt till ledighet enligt lagen. Bestämmelsernaom ledigheten finns i 36 §§. Den viktigaste skillnaden i förhållande tillpromemorian är att ledighetens maximala omfattning, som i promemorian varbestämd per kalendermånad, har bestämts perkalenderår med viss begränsning när det gäller hur mycket som får tas ut enoch samma kalendermånad. Lageninnehåller härutöver bestämmelser om anställningsskydd (7 och 8 §§), skadestånd(9 §) samt rättegången m. m. (10 §). Åtskilligabestämmelser har nära motsvarigheter i annan arbetsrättslig lagstiftning. Iförhållande till promemorians förslag föreligger vissa mindre skillnader närdet gäller bl. a. skadeståndsreglernas utfornming. 1978/79:159 20 Reglemaansluter till motsvarande bestämmelser i det genom beslut den 22 febmari 1979till lagrådet remitterade förslaget till lag om jämställdhet mellan kvinnoroch män i arbetslivet och till det genom prop. 1978/ 79: 168 framlagdaförslaget till ändring i föräldraledighetslagen. 1§ Denna lag innehåller bestämmelser om rätt för en arbetstagare att vara ledigfrån sin anställning för att utföra vissa uppdrag åt en ideell förening elleren annan därmed jämförhg sammanslutning som arbetstagaren tillhör. Uppdragenskall avse en uppgift som sammanslutningen har åtagit sig gentemot en kommunoch som skall fullgöras imder skoldag i eller inom allmänfritidsverksamhet som anordnas för bam och ungdomar i skolpliktig ålder ianslutning till deras skoldag. Iparagrafen anges de grundläggande förutsättningarna för rätt till ledighetenligt lagen. Begreppetarbetstagare definieras inte i lagen. Frågan om vem som skall anses somarbetstagare bör besvaras på samma sätt som enligt praxis gäller vid tolkningenav begreppet arbetstagare i andra lagar om rätt tiU ledighet frånanställningen. Lagengäller alla anställningar i privat och offentiig tjänst. En sak för sig är attdet i vissa anställningar oftare än i andra kan bU aktuellt med tillämpning avbestämmelsen i 5 § andra stycket om att sådan ledighet får vägras som skullemedföra allvarlig olägenhet för verksamheten. Jag tänker här i första hand påanställning hos arbetsgivare med bara en eller ett par anställda, en fråga somjag har behandlat i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.2). Självfalletär lagen tillämplig även på lärare och andra som är anställda för tjänstgöringi skolan, om de fullgör uppgifter på uppdrag av en förening som de tillhör ochalltså inte inom ramen för sin tjänst. Iviss lagstiftning (se exempel i bilaga 3) krävs för rätt till ledighet attarbetstagaren har varit anställd hos arbetsgivaren de senaste sex månadernaeller sammanlagt . Ett sådant kravpå kvalifikationstid uppställs inte i denna lag. Jag har här följt promemoriansförslag. Förrätt till ledighet krävs uppdrag av ca ideell förening eller en annan därmedjämförlig sanmianslutning, som arbetstagaren tillhör. Uppdragsgivarenskall således vara en personsammanslutning, i första hand en ideell förening.Som ideella föreningar räknas föreningar som har religiöst, vetenskapligt,politiskt, idrottsligt eller annat ideellt ändamål. Hit hör även fackligaorganisationer. Ekonomiska föreningar, som har till ändamål att främjamedlemmarnas ekonomiska intressen efter kooperativa grundsatser, omfattasdäremot inte av lagen. 1978/79:159 21 Föratt inte utestänga exempelvis , som i förevarande sammanhang kanjämföras med en religiös förening, har med ideell förening i lagtexten UkstäUtsannan därmed jämförlig sammanslutning. Arbetstagarenmåste vara medlem av sammanslutningen. Däremot fordras inte att han har vissställning inom denna.