prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — Hiltills har rätttveksamhet beträffande möjlighet att uttala sig om bemanningeni annan form än genom minimibesättningsbeslut och om innebörden av ett sådaniuttalande. anför i sin komplettering till betänkandet, atl bindande beslut omminimibesättning i fartyg måste fattas på ett myckel lidigt stadium, dvs. närett fariyg projekteras och investeringsbeslutet skall tas. I ett sådaniminimibesättningsbeslut måste hänsyn las till den tekniska utvecklingen,förändringar av avlösningssystem som fömtses m. m. Sjöfartspoliliskaulredningen ser behovei av sädana beslul som ett starkt skäl för att inrättaett hemanningsråd hos (jfr avsnilt 4.1.4). Avvad som har kommit fram under arbetet i utredningarna och av erfarenheler somhar gjorts inom står klart, atl del föreligger ettslort iniresse hos redarna att kunna fä ell förhandsbesked, som om möjligtskall vara bindande, rörande bemanningen av ell nytt fariyg. Ocksäpersonalorganisalionerna har visal intresse för förhandsbesked såsom ett led iinflytandet över nya arbetsplatser för sjöfolk. Jag anser därför alt beskedskall kunna lämnas rörande bemanningen av ett fartyg som skall byggas ellerköpas. Ettenklare sätt än förhandsbesked atl lämna önskad uppgift om behövlig bemanningär att öppna möjlighet för sjöfarlsverkel alt beslula om minimibesättningredan innan farlygel är färdigt eller överfört till svensk flagg. Beslutetmåste i så fall grundas pä den redovisning som lämnas av redaren ellerbeställaren rörande fartygels sioriek, utrustning, avsedda nyttjande osv. Underfömtsättning atl dessa uppgifter visar sig vara riktiga behövs ingen ny 1978/79:117 58 prövning,då fartyget är färdigbyggt, skeppsmän och registrerat. Det behövs bara vissaadministrativa åtgärder i form av kontroll av förutsättningarna för beslutetoch utfärdande av en ny handling med de slutliga regislreringsupp-giflerna. Jaganser att denna ordning erbjuder stora fördelar trots atl beslutet troligenbehöver omprövas i åtskilliga fall på grund av atl fartyget under byggnadstidenhar ändrats och inle stämmer överens med de lämnade fömtsättningama. Jagförordar därför alt minimibesätlning pä begäran skall fasislällas för fartygsom är under byggnad eller projektering eller som skall köpas från annan. Ingasärregler skall gälla för det sätt på vilkel ell sädanl beslul skall fattas.Närmare bestämmelser om vilka uppgifter som behöver lämnas om fartyget för attett lillföriilligt beslut om minimibesätiningen skall kunna fattas innan deofficiella uppgifterna föreligger, kan utfärdas av . 1 sitl remissvar föreslårsjöfartsverket att formen för atl fatta minimibesättningsbeslut skallkompletteras med provisoriskt beslul atl gälla tills det slutliga beslutetföreligger. Detta är enligt verkei en nödvändig fömtsättning för den föreslagnaregeln atl fartyget över huvud inte får las i drift förrän beslut omminimibesätiningen har fattals. Med provisoriskt beslul avser verkei ettfullständigt minimibesättningsbeslut som inte har föregåtts av samråd medsjöfartens organisationer och alltså kan meddelas snabbi. En sädan ordningbehöver inte användas i normalfallet, dä minimibesätiningen har kunnaidiskuteras och beslut om denna kanske fattas redan underprojekteringen. Däremoi behövs ett provisoriskt beslut där dröjsmål orsakar altfartyget blir liggande stilla, säsom då ett passagerarfartyg skall -tillfälligt - sällas i drifl i ett annat trafikområde än där det vanligenanvänds eller när ett fartyg skall sättas i drift under svensk fiagg. Jagdelar farhågor för att proceduren för att fastställaminimibesätiningen i vissa fall kan ta så , att fartyget inte kansältas i drift som har planerats med föriuster som följd. Enligt nuvarandeordning kan detta inte hända med nytillkomna fartyg, eftersom ett fartyg fårframföras utan särskilt fastställd besättning till dessminimibesättningsbeslulet föreligger. Jag anser inte denna ordning varatillfredsställande frän säkerhetssynpunkt utan enligt min mening skall ettbeslut alltid föreligga innan fartyget fär tas i drifl. En form av provisorisktbeslut bör då skapas. Ett sådant beslul bör även kunna användas för fall medtillfällig irafikomläggning såsom nämns i sjöfartsverkels remissvar. Provisorisktbeslul enligt den av sjöfartsverkel föreslagna modellen innebär att denhiuillsvarande principen bryls, nämligen atl alla beslut om minimibesältningskall föregås av samråd med organisalionerna. Jag anser atl detla kan godtasmed hänsyn till de nya förhållanden som skall kunna påverka minimibesätiningenoch somjag hardiskuleral idet föregående. Om ell bemanningsråd inrättas, kommerkoniakterna mellan och organisalionerna all bli fastare och merregelbundna än hiltills. I bemanningsrädet skall principer för bemanningendiskuteras och verket får 1978/79:117 59 därigenomkännedom om och möjlighel alt ta hänsyn till organisationernas inställning tillolika frågor redan i ett provisoriskt beslut. Kollektivavtal som påverkarbemanningen måste verkei få kunskap om senast då ansökan om ett provisorisktbeslut kommer in. Även genom sådana avtal inverkar organisationerna päbemanningen. Det finns alllså goda möjligheler för organisationerna att görasina meningar gällande. Härtill kommer att sjösäkerhetssynpunkterna i sak blirbälire tillgodosedda genom ett provisoriskt beslut än genom nuvarande ordningulan beslut. Slutligen finner jag det rimligt att provisoriska besluttidsbegränsas. En sådan begränsning innebär ett tryck på sökanden att lämna sinansökan om ordinärt minimibesättningsbeslut och de uppgifier som behövs fördetla i nära anslutning till det att fartyget tas i drift. Om så inle sker,riskerar redaren att samräd och beslut inte hinns med och att fartyget tvingasatt ligga still. Tidsbegränsning innebär också ett tryck på beslutsordningeninom . Eftersom ett provisoriskt beslut bör ersättas med ettdefinitivt sä snart som möjligt och med hänsyn till den vikt som jag lägger vidsamrådsförfarandel, anserjag att också denna följd av en lidsbegränsning ärriktig. Giltighetstiden bör beslämmas frän beslutets dag.Föriängning av tiden genom ett nytt provisoriskt beslut bör undvikas. Jagförordar alltsä att en ordning med provisoriskt beslut om minimibesätlninginförs och alt denna anordnas i överensstämmelse med vad jag nu har anfört.Förslaget lill ändringar i 6 kap. 3 § sjösäkerhetslagen är utarbetat pä detlasätt. Med hänsyn särskilt till lidsbegränsningen anserjag att det inteföreligger något behov av atl kunna överklaga ett provisoriski beslul. avses sådana särskilda föreskrifier rörande bemanningenav ett fartyg som behövs från sjösäkerhetssynpunkt. Bemanningsföreskrifterutfärdas i stället för minimibesättningsbeslut och är normall enklare än ettsådant. 1 ell lidigare avsnitt (4.1.2) harjag redovisat min syn på användningenav sädana föreskrifter. Utredningenexemplifierar bemanningsföreskrifter med föreskrifter rörande befälhavaren,maskinchefen eller annan ansvarspersonal. I övrigt kan bemanningen reglerasgenom t. ex. kollektivavtal. Utredningen framhåller också, atl föreskrifiernakan göras individuella för vissl fariyg eller generella för viss lyp eller vissgmpp av fartyg. I det senare fallel kan de la formen av en sjöfartsverketskungörelse och likna sjöbefälskungörelsens bemanningsbestämmelser. Beträffandeinnehållet i bemanningsföreskrif-terna pekar utredningen särskilt pä behovet avflexibla lösningar för smä fartyg och fartyg med speciellt växlandesysselsättning. Det är alltså inte tillräckligt, all minimibesällningsbesluteiskall kunna ändras vid ändrade förhållanden, ulan det finns behov att kunnabemanna på olika sätt från dag lill annan och därvid ta hänsyn lill arbetsuppgifter,sysselsättningsområde, resans längd och liknande i det enskilda fallet. Det ärdä enligt ulredningens 1978/79:117 60 meninginte praktiskt möjligl att utan en omfattande byråkratisk apparat få entillfredsställande reglering av bemanningen genom minimibesättningsbeslut. Deremissinstanser som har yttrat sig beträffande bemanningsföreskrif-lernasinnehåll tillstyrker i allmänhet ulredningens förslag. kommunaltjänstemannaförbundbefarar dock, all bemanningsföreskrifter kommer atl innebära en sänkning avkompeienskraven och därmed öka olycksriskerna. Föregen del anserjag, all ulredningen har gjort en riklig bedömning avbemanningsföreskrifternas innehåll. De skall alltså främsi avse nyckelbefallningarnapå fartyget. Härmed avses i försia hand befälhavaren. Pä de flesta fartyg fårocksä den som är ansvarig för maskineriet anses inneha nyckelbe-fatlning. Vidlängre resor, dä vaklindelning behöver göras, bör föreskrifterna omfattakvalifikationerna även för den som ersätter befälhavaren säsom ansvarig förnavigeringen. Också bemanningsföreskrifler avseende antalet besättningsmän kanerfordras, t. ex. för en bål som medför ett mindre antal passagerare. Jag anservidare, att den flexibilitet i bemanningen som kan komma fram genom bemanningsföreskriflerär bäde nödvändig och lämplig. Det bör alltså vara möjligl atl använda bådegenerella bemanningsföreskrifler och mer individuella lösningar. kommer enligt min bedömning alt liknasjöbefälskungörelsens bemanningsbestämmelser och till en början fä likarlatinnehåll. Efter hand far innehållet anpassas lill ny utbildning och ändradekrav på kunskaper hos främsi befälhavare. Jag vill särskilt framhålla vikten avatt personal i ansvarsbefattningar på fartyg vilkas användning innebär alt dekommer i nära kontakt med annan sjöfart, t. ex. fartyg, hargodtagbara kunskaper beträffande grundläggande säkerhetsregler för fartygshandhavande och manövrering. Med anledning av farhågor vill jag framhålla, alt avsiklen inte äralt kompeienskraven skall sänkas, utan noggranna överväganden beträffandegodtagbara kompetenskrav mäste föregå bemanningsföreskrifter lika väl somminimibesättningsbeslut. Utredningensammanfattar sill förslag på det sättet, all utföriiga bemanningsföreskriflerregelmässigl skall utfärdas beiräffande sådana tjänste- och arbetsfartyg somgenom sin kontakt med sjöfarten eller sina stora arbetsfält är av särskildbetydelse för sjösäkerheten. För andra och mindre båtar kan en föreskriftangående förarens kompelens ibland vara erforderiig men mänga gånger kanföreskrifier helt undvaras. Jag instämmer i denna bedömning. Eftersombemanningsföreskrifler endasl avser vad som från sjösäkerhelssynpunkt ärabsolut nödvändigi alt reglera och övrig besättning på fartyget bestäms påannat sätt, finns det enligt min mening inget ulrymme för avvikelser frånföreskrifterna genom befälhavarbeslul. Om avvikelser frän generellabemanningsföreskrifler undantagsvis är nödvändiga och kan medges, bör undantagfå göras endast efter prövning av myndighet pä ett sätl som motsvararresebeslut. Prop.1978/79:117 61 Vadjag har anfört beiräffande bemanningsföreskrifter innebär inle, att jag villpriorilera sjöbefälsulbildning och sjöbefälsbehörigheter framför annanbehörighelsgivande utbildning för personal pä alla fartyg. Utbildning inom t.ex. marinen eller kan lillgodose samma syften som sjöbefälsutbildningenvad gäller sjösäkerheten men frän andra synpunkter vara alt föredra.Bemanningsföreskrifter för fartyg som inte är sysselsatta i egentlighandelssjöfart bör ta hänsyn lill della. 4.1.9Sammanfattning av formerna för beslut Ifiera avsniU i del föregående förordarjag en bemanningsreglering genom olikalyper av beslul för skilda ändamål. De olika typerna kompletterar varandra. Föralt ge en bättre överblick sammanfattar jag det föreslagna sysiemel. Bemanningsreglering skergenom minimibesättningsbeslut eller bemanningsföreskrifler. Medminimibesältning avses den minsta besättning som kan anses belryggande frånsjösäkerhelssynpunkt i den fart vari fartyget används eller avses alt användas.Hela den besättning som behövs för fartygets säkra framförande anges.Minimibesätlningsbeslulel är individuellt för varje fartyg och det finns enligtförslaget tre olika typer av beslut med vissa varianter. Jag redovisar dessa idet följande. - utgörs av de särskilda föreskrifterrörande bemanningen som behövs från sjösäkerhelssynpunkt. De avser inte mednödvändighet hela besättningen och kan vara generella för en viss grupp ellerett visst slag av fartyg. Formernaför beslut om minimibesätiningen är följande. Minimibesättningsbeslutenligt 6 kap. 3 § sjösäkerheislagen. är den ordinära formen för reglering av fartygs minimibesättning. Beslutet skall avse besläml fartområde eller beslämd trafikrelalion. Beslutet tillkommer på samma sätl som enligt nuvarande reglering, dvs. på begäran av fartygels redare eller bmkare och efter samräd med organisationer som representerar redare och ombordanställda. Dock finns del möjlighel alt fastställa minimi besättningsbeslut även för fartyg under projektering eller byggnad och för fartyg som skall köpas l. ex. från ullandel. Somen variant kan förekomma minimibesättningsbeslutförförsök. Däri har gjortsavsieg från vad som brukar gälla för eu likartal fartyg. Avsteget kan motiverasmed bl. a. försöksvis gjord omorganisation eller införda förändringar i frägaom fartygets utmstning. Beslutet är tidsbegränsat och försöket skall utvärderasinnan ett ordinärt beslut iräffas för farlygel. Genom den i 6 kap. 8 §sjösäkerhetslagen anvisade möjligheten till lidsbegränsning avminimibesättningsbeslut ges denna typ erforderiigt lagstöd. Provisorisktminimibesättningsbeslut regleras i 6 kap. 3 § sjösäkerhetsla gen. Del ulfärdas utan föregående samråd med organisalionerna och avseraii öppna möjlighet för redare eller brukare av fartyg all ta detta i bruk, även om den lid som det ordinära förfarandel bmkar ta inte hinner avvaktas utan ekonomisk föriust eller annan olägenhet av betydelse. 1978/79:117 62 3.Resebeslut avser endasl en viss eller den tid som en bestämtangiven resa lar. Resebeslui ulgör den viktigaste ersättningen för nuvarandebristmönsiring. Resebeslui innebär, att fartyget tillfälligtvis går med annanminimibesältning än den som anges i det ordinära beslutet. Grunden förresebeslut är liksom för minimibesättningsbeslut för försök regeln i 6 kap. 8 §första stycket sjösäkerhetslagen. Denandra möjlighet som öppnas att, trots att minimibesättningsbeslulet inte kanuppfyllas, bmka farlygel är befälhavarebeslui. Befälhavaren ges i 6 kap. 6 §sjösäkerhetslagen möjlighel alt i fall då brist uppkommer på grund avoförutsett förhällande besluta all fartyget ändå skall avgå. Samråd inomfartyget med i vart fall skyddsombud eller skyddskommitté skall föregåbeslutet. Detta gäller endast eller om resan till närmaste desiinaiionshamnlar längre lid, den lid som erfordras för resan. Sjöfarlsverkel skallunderrättas snabbi om beslutet föratt en noggrann uppföljning och kontrollskall kunna göras av användningen av befälhavarbeslul. Jagvill i detla sammanhang framhålla atl flera beslut rörande minimibesäuningeninle skall kunna gälla vid sidan av varandra på sädanl sätl alt redaren ochbefälhavaren har ett reellt val mellan olika beslut. Om ett bemanningsförsökinleds pä ett fartyg med ett ordinärt minimibesättningsbeslut och etttidsbegränsat beslut ges för försöksperioden, bör det lidigare upphävas ellerdess giltighet suspenderas. 1 resebeslui bör utom gillighetsliden klarl sägasut, atl del ordinarie beslutet inle gäller. Däremoi bör del somhiuills vara möjligl att i samma handling ange olika minimibesättningar föranvändningen pä skilda sätt eller inom skilda områden. Likaså kan flerabemanningsaliernativ anges för samma farl eller användning. 4.1.10Särskilt om statliga fartyg Sjösäkerhetslagengäller alla svenska fartyg, örlogsfartyg dock endast säviii regeringenförordnar därom. Sädanl förordnande har endast lämnats i fräga om vissaarbelsmiljöfrågor. Vad nu har sagts avser även bemanningsreglerna i lagens 6kap. Till följd härav kommer alla statliga fariyg utom öriogsfartyg attomfattas av det nu framlagda förslaget med krav pä minimibesätlning ellerbemanningsbestämmelser. Detta innebär vissa ändringar i förhållande till vadsom nu gäller. I delta avsnilt tarjag upp några frågor som har aklualiseralsunder remissbehandlingen beträffande statliga fartyg. Förörlogsfartygs bemanning gäller speciella förhållanden. Jag anser inle att detfinns anledning all nu föreslå regeringen all förordna, alt bemanningsregleringenskall gälla öriogsfartyg. Jag vill dock påminna om all säkerhetsfrågor rörandeöriogsfartyg som nämnls f n. är föremål för en särskild utredning. Beträffandesädana statliga fartyg som används till handelssjöfart, dvs. atl i allmäntrafik befordra gods eller passagerare, gäller atl de är underkastade 1978/79:117 63 tillsynav i samma omfattning som andra fartyg. Detta gäller 1. ex. SJ:slågfärjor och vägfärjor. För övriga statliga fartyg som faller undersjösäkerhetslagen ulövas den tillsyn som lagen påbjuder av den myndighei undervars förvaltning fartyget står i den mån regeringen inle besiämmer annal.Befälsbemanningsutredningen föreslår atl den förvaltande myndigheien i sammautsträckning skall beslula om bemanningen och utfärda minimibesättningsbesluteller bemanningsföreskrifter. Underremissbehandlingen har detta förslag mottagits positivt av de myndigheler somförvaltar statliga fartyg, medan redovisar vissa invändningar.Ingen av övriga remissinstanser har uttalat sig särskilt om denna fråga.Sjöfartsverket framhåller att den ståndpunkten har lagits av statsmaklerna,alt arbetsmiljöfrågorna bör regleras på samma sätl vad gällerlillsynsorganisationen oavsett om den offenlliga eller den privala sektorn ärberörd. Man bör därför inle utesluta att sjöfartsverkel blir tillsynsmyndighetför statliga fartyg. Minimibesättningsbeslut eller bemanningsföreskrifler börenligt mening utfärdas i samräd med verket. Nuvarandeordning där varje myndighet med ansvar för fariyg, säsom ,, () m.fi., själv svarar för atttillsyn av fartyget, bemanning och andra säkerhetsfrågorfungerartillfredsslällande. Enligt upplysning från sköler verketinspektioner m. m. åt vissa myndigheler pä grund av avtal och i storutsträckning använder myndigheterna normer och anvisningar vidsin tillsyn. Det är inte lämpligt att med anledning av befälsbemanningsutredningensarbete överväga om prövningen av alla säkerhetsfrågor för statliga fartygskall fiyttas till särskild myndighei. Det är heller inle lämpligt ellerrationellt att lägga vissa uppgifter beträffande tillsyn av statliga fariyg påden egna myndigheten och andra på utomstående myndighei. Jag biträder därförutredningens förslag, att den myndighet som förvaltar ett fartyg skall beslutaom minimibesättning eller bemanningsföreskrifter, om inte regeringen besiämmerannat. Jagvill tillägga till vad som har sagls att regeringen kan komma alt finnaanledning all ompröva den redovisade inställningen på grundval av ensammanfattande bedömning av alla hithörande frägor, sedan nu pågåendeutredningar beträffande fartygstillsyn och farlygsmiljöfrägor är avslutade. a. arbetet inom fartygsmiljöutredningen och ulredningen om säkerhelenpå försvarsmaktens fartyg. Ideua sammanhang återstår frågan om obligatoriskt samräd mellan den förvaltandemyndigheten och före beslul. Ulredningen uttalar sig för eusamräd men föreslår ingen författningsbestämmelse härom. Jag finner detnaturiigi att den myndighei som förvaltar ett fartyg samråder medsjöfartsverkel och utnyttjar dess sakkunskap i bemanningsfrågor och andrasäkerhetsfrågor, då tveksamhet uppstår eller då ny materiel eller nyorganisation skall införas. Särskilt gäller detta om myndigheien endasl 1978/79:117 64 förvallarnägot eller några enstaka fartyg och har sin huvudsakliga verksamhet föriagdtill annat område. Någon föreskrift om samråd behövs dock inte. Behörighetskravenför f>ersonal på statliga fartyg bör i princip vara desamma som de förpersonal på andra fartyg. För statliga fartyg som bedriver egentlighandelssjöfarl bör undantag härifrån inte vara möjliga, medan det förändrafartyg finns anledning all överväga andra behörighetsvillkor än innehav avsedvanlig sjöpersonalbehörighei. Jag inslämmer i utredningens uttalande, alldet inte är rationellt all ställa upp sådana villkor för behörighet atttjänstgöra i ansvarsbefallningar på dessa fartyg, alt personalen inte kankvalificera sig för dem genom tjänstgöring pä berörda fartyg. Jag vill tilläggaatt sådana krav inle heller kan anses förenliga med kravel påanställningstrygghel. Denav mig föreslagna bemanningsregleringen medför inle, att behörighetskravenmäste innebära atl personalen skall ha behörighet enligt sjöbefälskungörelseneller motsvarande författning. Behörighetskraven kan specificeras pä annallämpligt sätt. De kunskapsfordringar som ställs upp kan ändå huvudsakligenmotsvara dem som gäller för sjöbefäls- eller annan sjöpersonalutbildning. Säär t. ex. fallet för interna personalutbildning. Vad som härär betydelsefullt är enligt min mening, att personal som skall arbeta i närakontakt med handelssjöfarten inte har sämre kunskapsunderlag än personal pähandelsfartyg. Behörighelsfordringarfinns av tvä slag, generella och speciella. De generella fordringarna avsersyn, hörsel, medborgarskap, grundläggande kunskaper eller annal som gäller allpersonal, eller alla av en viss personal-kategori. De speciellabehörighelskraven utgörs av villkor som skall vara uppfyllda för vissbefattning på ett bestämt fartyg. Behörighelsfordringarför sjöpersonal är i myckel ringa omfallning reglerade i lag. I 11 kap. 4§sjösäkerheislagen har regeringen bemyndigats atl meddela ytteriigareföreskrifter i de avseenden som regleras i lagen samt föreskrifter ombehörighet all föra fartyg eller ha befattning på fartyg. Sådana föreskriftersom avses med nämnda lagrum finns i sjösäkerhetsförordningen ochsjöbefälskungörelsen. förslag i avsnittet behörighet(13-18 kap. i belänkandet), vilket innehåller förslag till ändringar isjösäkerhelsförordningen och till en förordning om behörighet för sjöpersonal,avser alltså områden som har delegerats från lill regeringen. följande behandlar jag förslag till ändring av sjösäkerhetslagen på ett parpunkter som gäller behörighet. Vidare harjag ansett del vara lämpligt attupplysningsvis redogöra för min syn på behörighetsregleringen. Detta gällerbåde vad som bör ändras nu och hur en framtida ny reglering bör utformas. 1978/79:117 65 Minredogörelse inleds med synpunkier på den nya sjöpersonalutbildningen och på denlidigare nämnda . 4.2.1Ny UtbUdning för sjöpersonal Ulredningenbygger sina förslag beiräffande behörigheier för sjöpeisonal på de förslag somunder avlämnades av Ulredningen sjöpersonalens utbildning(UTSJÖ). Dessa förslag redovisas närmare i betänkandet och delvis i prop.1978/79:71 om utbildning av sjöbefäl saml drift- och underhållsleknisk personali högskolan. UTSJÖ:s förslag har setts över inom både ()och universilels- och högskoleämbetet (UHÄ). Här lämnas först ensammanfattande redogörelse för den försöksvis inrättade gymnasieutbildningenför sjöpersonal och för förslagen beiräffande den högre ulbildningen. Dessautbildningar skiljer sig i väsenlliga siycken från UTSJÖ:s förslag. 1 betänkandet beskrivs enförsöksvis inrättad linje, fartygsteknisk kurs, i gymnasieskolan och de förslagtill ändringar i kursens innehåll som UTSJÖ lade fram. Genom beslut avregeringen anordnas försöksvis fr. o. m. /79 en ny tvåårig linje igymnasieskolan. Denna linje, som skall ersätta fartygsteknisk kurs, benämnsdrift- och underhållsleknisk linje. Linjen finns inrättad i femkommuner, , , , och . Fr. o. m. näslaläsår väntar SÖ atl ytteriigare kommuner, där nu fartygsteknisk kurs anordnas,inrättar utbildningen. Du-linjen skall tillgodosebehov av såväl grundläggande sjöpersonalutbildning som utbildning av drift-och underhållsteknisk personal för verksamhet i land. Ulbildningen är gemensami årskurs 1.1 årskurs 2 inriktas utbildningen mol grenarna energileknik,fartygsteknik och eldriftteknik. Fartygsteknisk gren har en yrkesprofileringmol däckstjänsl eller maskintjänst. Innehållsmässigt överenssiämmer de bådagrenarna fartygsteknik och eldrifUeknik i huvudsak med UTSJÖ:s förslag tillmolsvarande grenar i fartygsteknisk kurs. F. n. sker den högreutbildningen av sjöpersonal vid sjöbefälsskolor. Sädana skolor finns iStockholm, , , och .