prop · G203110 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen konstaterar att om man vill uppnå en såstor volymproduktion som möjligt så bör ett bestånd behållas under den växttidsom ger den högsia volymproduktionen i medeltal . Ett bestånd bordeföljaktligen inte avverkas så länge den årliga volymtillväxten är högre än dengenomsnittligt sett har varit . I ett äldre bestånd är denärliga tillväxten visserligen avtagande men den ligger på en högnivå i förhållande till årslillväxten . Del innebäratt den i medeltal högsta produktionen -den högsta medelproduklionen -uppnås försl efter en förhållandevis lång växttid. När det gäller tall visarenligt utredningen gjorda undersökningar atl den högsia medelproduklionen avstamvirke uppnås efter en växttid på mellan som lägst och som högst130 år eller mer beroende på markens virkesproducerande förmåga. För gran ärtiderna ännu längre. De redovisade växtliderna gäller under gynnsammabetingelser och under förutsättning att inga skador inträffar. När det gäller att bestämma efter vilken växttidslutavverkning tidigast skall få ske bör emellertid enligt ulredningen fleraolika omständigheter beaktas. För atl uppnå den högsta medelproduktionen avgagnvirke krävs en ännu längre växttid än den tid som ger den högstavolymproduktionen i medeltal . Å andra sidan finns det enligt utredningenflera skäl som lalar för alt acceptera slulavverkning redan innan den högsiamedelproduklionen uppnåtts. Ett skäl hänger samman med del förhållandel attnär ell bestånd närmar sig den ålder då medelproduktionen är som högst ärökningen i medelproduktion från det ena året till det andra mycket liten.Enligt utredningen kan förlusten i medelproduktion stanna vid några få Prop.1978/79:110 45 proceni om ett bestånd avverkas innan den högsiamedelproduktionen uppnåtts. För att nå den högsta medelproduktionen måstealltså ett bestånd behållas då tillsköttet i medelproduktion ärobetydligt. Kapitalkostnaderna för alt nå denna högst måttliga produktionsökningkan enligt utredningen framstå som oskäligt höga. Som ytterligare skäl för altacceptera en kortare växttid anför utredningen de skaderisker det kan innebäraatl behålla exempelvis granbestånd på god mark till hög ålder. Med hänsyn tilldet anförda föreslår utredningen att slutavverkning skall få ske först när ettbestånd nått sådan ålder att endast en mindre ökning av medelproduktionen kanerhållas om beståndet får stå kvar. Utredningen framhåller atl skogsvårdslagcn bara kan angeden grundläggande föreskrifien i fråga om skyddel mol för lidig avverkning.Regeringen eller måste ge detaljföreskrifter om den lägstalillålna avverkningsåldern för olika trädslag, regioner och boniteter. Denföreslagna grundläggande regeln bör enligt utredningen innebära skyddsgränsersom, med undantag för gran på mycket goda boniteter, inte mera påtagligt kommeratt skilja sig från de skyddsgränser som tillämpas f. n. Utredningen angerföljande exempel. För tallbestånd mellan (goda tallmarker i södraSverige) och (svaga marker i norra ) och för granbestånd mellan70 år (de bästa granmarkerna i ) och (svaga marker iNorrland). Enligt utredningen bör liksom f. n. restriktioner gällaockså för avverkningen av den slutavverkningsmogna skogen. Bristen på skog iåldrarna i hela landet och också i åldrarna i ochvissa delar av kan minska avverkningsmöjligheterna omavverkningarna tillåts ske i obegränsad omfattning. För atl trygga industrinsråvarubehov och därmed sysselsättningen både i industrin och i skogsbruket börenligt utredningen den avverkningsmogna skogen liksom ransoneras. Avverkningarna bör enligt utredningen hållas tillbaka såatt den nuvarande ojämna åldersfördelningen rättas till på längre sikt.Samtidigt bör strävan vara att behålla skog som har ett stort virkesförrad ochen hög tillväxt. Utredningen konstaterar alt ett ransoneringskrav i principmåsle gälla för varje enskilt fastighelsinnehav. Del föreslås därför attslulavverk-ningen skall begränsas på varje brukningsenhet för att främja enjämn åldersfördelning och en hög virkesavkastning. Med brukningsenhet bör avsesen ägares fastighelsinnehav inom en kommun. Avsteg från denna regel skall kunnagöras, om det är lämpligt med hänsyn till fastigheternas geografiska läge ocharbetsmarknadsförhållandena. Utredningen har velal finna en ransoneringsprincip som ärlättare alt förstå och tillämpa än den nuvarande som bygger på en uppskattningav virkesförrådet och den årliga tillväxten. Utgångspunkten bör enligt utredningenvara att den årliga slutavverkningsarealen inte skall vara större än att skogenslutavverkas i en takt som svarar mot omloppstiden. Prop.1978/79:110 46 en anger som exempel att den genomsnitlligu årligaslutavverkningsarealen inte bör överstiga en procent uv skogsmarksareulen omomloppstiden är . Enligt utredningen kun dock en snubbareslutavverkningstakt vara motiverad på brukningsenheter med stor andelslutavverkningsmogen skog. Önskemålet om en hög virkesavkastning bör så långtmöjligt tillgodoses genom utt slutuwerkningen inriktus på den delen av skogensom har lågt virkesförråd och låg tillväxt. Den angivna principen bör enligtförslaget kommu till närmare uttryck i tillämpningsföreskrifter utfärdade avregeringen eller . Fastigheter vars totala produktionsförmågaunderstiger cu 50 m'sk föreslås bli generellt undantagna frånransoneringsbestämmelsen. Vad gäller de huggningsformer som bör vara tillåtnainnebär utredningsförslaget följunde. All avverkning skall ske antingen i formav röjning eller gallring som är ändamålsenlig för skogens utveckling eller iform av slutuvverkning som är ändamålsenlig för anläggning av ny skog. Detnuvarande kravel att en gallring för att varu tillåten skall gynna skogensutveckling utsträcks alllså till utt gällu också den äldre skogen. Enligt utredningen bör en skogsägare även i fortsätiningenvara skyldig att till anmäla förestående avverkningar.Utredningen hänvisar här till de positiva erfarenheter som vunnits under dentid den nuvarande anmälningsskyldigheten varit i krafl. Remissinstanserna ansluter sig i allmänhet lillulredningens förslag till avverkningsbestämmelser. Endast industriverketifrågasätter behovet uv föreslagna begränsningar i avverkningsrätten. Beträffande utformningen av begränsningarna föranleder detföreslagna skyddet förden yngre skogen erinringar endast från en remissinstans.Det är Skogsindustriernas samarbetsutskott som anser att det främsta kriterietför slutavverkning inte bör vara beståndets ålder utan dess tillväxt,träd-slagssammansätlning och kvalitet. När del gäller ransoneringsbestämmelsenför den äldre skogen har domänverkei ifrågasatt om bestämmelsen lillgodosersamhällets inlressen. Verket framhåller att det visserligen är viktigt all pålång sikl skapa mesta möjliga skog, men att det är ett minsl lika viktigtsamhällsintresse atl skogarna hanteras så att det finns virke tillgängligt närdet blir brisl på slulavverkningsbar skog. En annan remissinstansifrågasätter den föreslagna principen att knyta ransoneringsgraden till vissarealandel. Anmärkningarna i övrigt avser i huvudsak tillämpningen av denföreslagna bestämmelsen. Sålunda framför flera remissinsianser synpunkter påutformningen av begreppei brukningsenhet. Företrädarna för den kyrkliga jordenanser att det förhållandet att stiftet är administrativ förvaltningsenhet måstebeakias vid bestämmande av vad som skall betraktas som brukningsenhet.Skogsindustriernas samarbetsutskott förutsätter att förvaltningsenhet ellermotsvarande liksom hiltills skall få uigöra brukningsenhet inombolagsskogsbmket. Lanlbruksstyrelsen har lagit upp frågan om när undantagskall kunna medges från Prop.1978/79:110 47 Enligt slyrelsen bör särskildatillstånd kunna ges också vid fasiighetsförvärv för strukturrationaliseringoch vid nyetablering på familjeföretag. Flera remissinstanser uttalar sig ifrägan om hur stora fastigheter som skall lämnas utanför ransoneringskravet Endust ett par remissinstanser har erinringar alt göra motförslaget att behålla skyldigheten utt anmulu förestående avverkningar. Fleraremissinstanser frumhåller atl del är angeläget utt en sådun skyldighet finns. Med den inriktning som skogsbruket enligt min mening börha är del väseniligi ;\n uvverkningurna bedrivs så att möjlighelerna atterhålla en hög virkesavkastning tillvarutas. Jag delar uppfuttningen attskogsvårdslagen liksom bör innehålla regler till skydd för denväxunde skogen. Ulredningens förslug innebär att slutavverkning blir tillåtenförsl när ett bestånd nått viss ålder. Den föreslagnu principen för atlbestämma lägsta tillåtna slutavverkningsålder kun tänkus innebäru utt vissabestånd skyd-dus trots att dellu inte är sakligt motiverut. Jag syfiar då påbestånd som på grund av gleshet eller olämplig trädslagssammansättning har endålig tillväxt utan alt tillväxten är så låg utt det föreligger skyldighet atlavverka beståndet enligt bestämmelsernu om unläggning uv ny skog. Del skullesjälvfallel vura en fördel med en skyddsbestämmelse som gjorde det möjligt uttmed hänsyn lugen till förhållundenu i det enskilda fallet bestämma den frånproduktionssynpunkt bästa uvverkningstidpunkten. Enligt min mening är detemellertid väsentligare att den grundläggande regeln i skogs-värdslagen geruttryck för en princip som kan omsättas i relativt enkla tillämpningsföreskriftertill ledning för varje enskild skogsägares handlande. Jug vill också erinra omden möjlighet som bör finnas att i det enskilda fallel ge dispens från kravetpä viss lägsta slutavverkningsålder. Jag godtar därför utredningens förslug idenna del. Som utredningen funnit finns del starka skäl för enfortsatt ransonering av den äldre skogen. Beträffande frågan hur enransoneringsbestämmelse bör utformas villjag framhålla följande. Bestämmelsenmåste innebära att i princip varje skogsägare begränsar sina slutavverkningarefter ett ransoneringsprogram för det egna fastighetsinnehavet. Varje annanordning stöter på praktiska hinder och skulle sannolikt medföra långt större inskränkningari den enskildes rätt att förfoga över den avverkningsmogna skogen. Jug delarutredningens uppfattning att ransonerings- eller jämnhetskravet bör ställas påvarje brukningsenhet och atl med brukningsenhet i regel skall avses en ochsamma ägares skogsmarksinnehav inom en kommun. 1 vud mån avsteg från dennaregel skall få göras måste främsi prövas med hänsyn till att ransoneringen bl.a. syfiar till att främja en jämn sysselsättning i skogsbruket. En uppdelningav ett skogsmarksinnehav inom en kommun eller en sammanföring av mark inom tvåeller flera kommuner bör följaktligen få ske bara om det är lämpligt med hänsyntill sysselsättningsunderlaget inom olika arbetskraflsområden. Prop.1978/79:110 48 Den önskade ransoneringen bör enligt utredningsförslagetuppnås genom att slutuvverkningarna begränsas med hänsyn tagen främst tillfastighetens skogsmarksareal och skogens omloppstid. En annan möjlighet voreatt begränsa slutavverkningsiittaget till viss andel av fastighetensvirkes-förråd. Den sistnämnda lösningen skulle ge en effeklivare ransoneringmed hänsyn bl.a. lill att gallringsuttagen skulle kunna beakias. Emellertid kanman här anlägga samma synpunkier somjag anförl rörande bestämmelsen omskydd för den växande skogen. En grundläggande lagbestämmelse av i huvudsakdel innehåll utredningen föreslagil gör del möjligt all meddeladelaljföreskrifler som ger skogsägarna förhållandevis klara och enklahandlingsmönster. Det bör varu möjligt att utforma föreskrifter som för sintillämpning inle kräver några ingående bedömningar av skogsiillgången ochskogslillslåndet på brukningsenheten. Dessa föreskrifter som kan betraktas somett slags huvudregler kan kompletteras med regler som förutsätter störrehänsynslagande lill förhållandena i det enskilda fallel och som kan geskogsägaren möjlighet lill en större avverkning än vad huvudregeln berättigartill. Från runsoneringsbestämmelsernu bör mindre fastigheter undanlas. Med de möjligheter som finns alt erhålla slutliglånegaranti vid tillskoltsförvärv av skogsmark och i vissa fall även förnyelablering på familjeföretag kan jag inle finna all del, som någonremissinstans hävdar, föreligger någoi behov av att i dessa fall medge undantagfrån ransoneringskravet När det gäller formerna för uvverkning bör dessa reglerasmera fullständigt än vud som är fallet i den nuvarande lagen. Bestämmelsen omatt en gallring skall vara ändamålsenlig för skogens utveckling gäller i daginte den äldre, avverkningsmogna skogen. Skyldigheten att vid slutavverkning tahänsyn lill möjligheterna att få till stånd en återväxt är också begränsad. Jaganser det vara ungelägel utt det i lagstiftningen klargörs att en huggning föratt vara tillåten antingen skall utföras som en beslåndsvårdande åtgärd ellersom en slutavverkning inriktad på att ersätta den avverkade skogen med nysådan. De enda tillåtna avverkningsformerna i all skog bör vara antingenröjning eller gallring som främjar skogens utveckling eller slutavverkning somär ändamålsenlig för anläggningen av ny skog. Jag finner det dock angeläget atlunderslryka att det inom fjällskogsområdena kan komma i fråga andra former avavverkning som bör jämställas med slulavverkning trots att en stor del avskogsbeståndet lämnas kvar. Avverkningsanmälan har väsentligt bidragit till attunderlätta skogsvårdsslyrelsernas tillsyns- och rådgivningsverksamhet.Erfarenheterna bekräftar deltu. Det finns följaktligen godaskäl för alt i en ny lagsiiftning föreskriva en anmälningsskyldighetmolsvarande den nu gällande. Somjag kommeratt utveckla i det följande harensådan skyldighet stor betydelse också när det gäller utformningen av regler förskogsbrukets hänsynstagande till naturvården. Prop.1978/79:110 49 De föreskrifter som berör skogsbmket och som är avsärskilt intresse från nalurvårdssynpunkl finns bl.a. i skogsvårdslagen,naturvårdslagen (1964:822) och lagen (1974:434) om bevarande av bokskog.Naturvårdshänsynen i skogsbmkel regleras i första hand i skogsvårdslagen. Som jag lidigare har nämnt tillkom tvåbestämmelser i skogsvårdslagen som är av särskilt intresse för naturvården.Det var dels bestämmelsen om skogsbrukets hänsyn till naturvården, dels enbestämmelse om anmälningsskyldighet vid avverkning. I lagensinledningsparagraf, som anger de allmänna riktlinjerna för skogsskötseln,fastslås den allmänna principen att skogsbruket är skyldigt att ta hänsyn tillnaturvårdens intressen. har i sina anvisningar till bestämmelsenutförligt angett vilka hänsyn som bör tas i samband med avverkning och andraskogsbruksålgärder. I anvisningarna anges vissa hänsyn som gäller för allskogsmark. Mer långtgående inskränkningar gäller för mark där särskild hänsynskall tas till rekreationsintressen och närboendes trevnad. Hit räknas bl. a.tätortsnära skogar och skog i anslutning lill kuster, sjöar och störrevattendrag. Det framhålls att anvisningarna är generella och alt kravet påålgärder därför inle kan preciseras för varje enskilt fall. Vid ivekan omkonflikt med regeln om hänsyn till naturen föreligger skall råd och anvisningarinhämtas från . Det ankommer också på skogsvårdssiyrelsenatt medverka till att ålgärderna genomförs. har dock intenågra möjligheter att tillgripa tvångsåtgärder. Enligt bestämmelsen om anmälningsskyldighet vid avverkningäligger det skogsägarna att underrätta om förestående avverkning.Anmälningsplikten har införts främst för att ge skogsvårdssiyrelsen möjlighetatt hålla kontroll över virkesuttaget och återväxtåtgärderna. Men genom ensärskild regel är skogsvårdssiyrelsen skyldig att informera omföreslående avverkningar inom sådana områden som anger. Härigenomfår möjlighet till samråd med markägaren innan avverkning sker.Om finner det befogat från nalurvårdssynpunkl atl åläggamarkägaren längre gående resiriktioner än vad som följer av den allmännaaktsamhetsregeln i skogsvårdslagcn, får det ske med stöd av naturvårdslagen. som bestämmelsen om skogsbrukets hänsyn tillnaturvården infördes i skogsvårdslagen gjordes flera betydelsefulla ändringar inaturvårdslagen. Så t.ex. skärptes beslämmelserna om samråd. De äldre beslämmelsernainnebar endast en rekommendation om samråd. Skärpningen innebar att samrädalltid skall ske så snart ett arbelsföretag, som inte omfattas avtillståndstvång enligt annan lagsiiftning, kan kommu att väsentligt ändranaturmiljön. 1 övrigt kan regeringen eller föreskriva att samrådalltid skall ske beträffande särskilda slag av företag. En sådan föreskrift kangälla hela landet eller vissa områden. Sådani ovillkorligt samrådstvång gällergenerellt i hela landet för markberedning genom 4 1978179. Prop.1978/79:110 50 kan i anledning av samrådetförelägga företagaren att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa ellermotverka skada på naturmiljön. Sådant föreläggande kan förenas med vite.Föreläggandena, som inte fär innebära så långtgående inskränkningar attpågående markanvändning avsevärt försvåras, grundar inte någon rätt tillersättning för företagaren. infördes i naturvårdslagen ett nyttskyddsinstitut, kallat naturvärdsområde, som ersatte tidigare s. k.landskapsskyddsförordnanden. Institutet naturvårdsområde är avsett attanvändas i stället för naturieservat i fall dä aktiva skötselåtgärder behövsför vård av ett visst område och skyddsbehovel kan lillgodoses ulanersäilningsgrundande restriktioner i pågående markanvändning. kanmeddela förbud mot eller föreskrifter i fråga om bl.a. plantering ochavverkning inom området. Föreskrifterna kan också innebäru utt markägaren skallvara skyldig atl tåla att röjning, plantering eller liknande åtgäid utförs påhans mark. En viktig begränsning är att föreskrifterna inte får vara såingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. 1 så fall fårområdet i stället avsättas som naturreservat. Bokskogslagen reglerar skötseln av bokskogarna i södraSverige. Enligt lagen får bokskog inte avverkas utan särskilt tillstånd. Lageninnebär vidare att avverkad bokskog i princip måste föryngras med bok. Utredningen anser att skogsvårdslagensnaturvårdsbestämmelser måste tillmätas en stor betydelse. Det gäller särskilt ifråga om slutavverkningarnas inverkan på landskapsbilden och på möjligheternaatt utnyttja skogen för olika fritidsuktiviteter. Enligt utredningen kan detill den nuvarande bestämmelsen knutna tillämpningsanvisningarna förutsättasväl tillgodose naturvårdsintresset inom den övervägande delen av skogsmarken.Utredningen föreslår därför atl även i den nya skogsvårdslagen tas in enbeslämmelse som ger stöd för föreskrifter av i huvudsak samma innehåll somnuvurunde tillämpningsanvisningar. Bestämmelserna bör emellertid enligt utredningenkompletteras med möjligheter till vissa tvångsåtgärder. Skogsvårdsstyrelsernabör således kunna ge förelägganden i det enskilda fallel om vilka åtgärder somskall vidtas för att uppfylla föreskrifterna. Sådana förelägganden skall kunnaförenas med vile och överträdelser av föreläggandena skall också kunna medförabötesstraff. Ulredningen framhåller dock att skogsvårdsstyrel-sernu så långtmöjligl bör gå fram med i första hand upplysningar och råd. Utredningen anger särskilt två fall dä det kan krävaslängre gående föreskrifter än vud skogsvårdslagen ger möjlighet till för attnaturvårdshänsynen skall tillgodoses. Det gäller dels skogsmark i närheten avtätorter, dels skogsmark som av bl.a. vetenskapliga skäl bör bevaras i visstskick. Utredningen pekar pä kommunernas möjligheter att träffa avtal med markägarennär del gäller skogsmark för rekreation i närheten av tätorterna. När detgäller skogsmark av vetenskapligt intresse framhålls naturreser-valsbildningsom den lämpligaste åtgärden. Prop.1978/79:110 51 Utredningen konstaterar utt dikning uv våtmarker är enåigiird som i hög grud berör nulurvärdens inlressen. 1 uvvuktun på utt denpågående inventeringen UV våtmarkernu slutförts föreslås en generellskyldighet att anmii-lu sådun dikning för sumråd enligt naturvårdslugen. Eftermönster uv vud som gäller för hyggesplöjningen föreslås unmälun få ske tillskogsvårds-styrelsen, som därefter vidarebefordrar unmälun till . Remissinstunsernu släller sig i ullmiinhet positiva tillutredningens förslag. Någru remissinstanser anser dock utt utredningen inle itillräcklig utsträckning beaktat de konsekvenser ett meru intensivt bedriveiskogsbruk får för nuturvården. En meru genomgripunde översyn uvbesliimmel-sernu om skogsbrukets hiinsyn till nuturvården hur efterlysts uvnågru remissinsianser. Enligt bör inlörundei uvett helt nytt institut, skogsskyddsområde, övervägus. Inom ell såd.uil områdebordet enligt föreningen föreliggu lillslåndspliki belräffunde åtgärder somförsämrur möjligheterna ull ulnyttju skogsmurken föi rörligt friluftsliv. 1 övrigt unförs från flera håll synpunkter på utformningenav det Toreslugnu regelsystemet. Flera remissinstanser utlulur sig omkompetensfördelningen mellun skogsvårdsstyrelserna och länsstyrelsema. Enremissinstans anser att bör ha ansvaret för allahänsynstaganden som sker intill gränsen för åtgärder eller inskränkningnr somföranleder ersättningsskyldighet. En annan anser utt prövningen uvnulurvårds-hänsyn bör ske enligt naturvårdslagen inom de områden som surskiltuvgränsats enligt naturvårdslagens sanirådsbestämmelse eller enligt bestämmelsernuom hyggesanmälan. Kommunförbundei frumhåller att kommunen i flertalet fall ärmest lämpad för att samordna olika lokala intressen. Förbundet föreslår hl. a.att kommunen sammankallar berörda skogsägare och representanter förskogsvårdsstyrelsen och intresseorganisu-tioner för gemensamma överläggningar.Sådana överläggningar bör enligt förbundet ingå som ett naturligt led ikommunens arbele med den översiktliga fysiska planeringen. Vid sådanaöverläggningar kun parterna bl.u. precisera avgränsningen av de områden som äruv särskilt intresse för naturvården och friluftslivet. Förbundet pekar ocksåpå kommunens möjlighel att genom exempelvis kommunala beredskapsarbeten bidrutill ett företugsekonomiskt skogsbruk inom de berörda områdenu. anser all skall kunnaförbjudu skogliga arbetsförelag i avvaktan på länsslyrelsens ställningslugandeenligt naturvårdslagen. Flera remissinstanser efterlyser föreskrifter sominnebur hänsynstagande till kulturminnesvården. Det påpekas från ett par hållutt om naturvårdsföreskrifterna enligt skogsvårdslagen görs tvingande, måste deekonomiska konsekvenserna av dessa beaktas i högre grad . Förslagen om obligatorisk anmälan av våtmarksdikningtillstyrks uv flera remissinstanser. Ett par remissinstanser anser atlmotsvarande skyldighet bör gälla även för andra arbetsföretag inomskogsbruket, såsom byggande av skogsbilvägar och gödsling av skogsmark. 1978/79:110 52 Jug vill till en börjun understryku utt det skogsbruksomjag förordur inte innehåller någru oprövade åtgärder eller metoder. Detinnebär utt det finns en god erfurenhelsgrund utt falla tillbaka på när detgäller att bedöma skogsbiukcis konsekvenser från nalurvårdssynpunkl. Frågan omvilka nalurvårdshänsyn skogsbruket behöver ta summanhänger säledes bl.a. ocksåmed de metoder som unvänds inom skogsbruket I den utsträckning som nyu ellerintensivare brukningsmetoder aktualiseras bör miljöeffekterna UV dessu metoderklarläggus, innun metoderna tas i bruk. Sorn jag tidigare framhållit måste skogsbruket bedrivasmed hänsyn tagen till skogen som livsmiljö för växter och djur, till skogens inverkanpå vuttenbuluns och lokalklimat och till möjligheterna att utnyttja skogsmarkenför friluftsliv och rekreation. Vidare måste hänsyn tas till intresset av attbevarti vissa inslag i kulturlandskapet. Skogsbruket måste alltså bedrivas såull förutsättningurna för en mångsidig användning av våra skogar inte rubbus. De angivna intressena bör enligt min mening i många fallkunna lillgodoses iiven inom ramen för ett rationellt skogsbruk. När detgäller kraven på frilufismiljön är del i närheten av tätorter och inom vissaandra områden som är av särskild belydelse för det rörliga friluftslivet somsvårigheter kan uppkomma att reservera goda rekreationsområden utan atlralionelll skogsbruk avsevärt försvåras. 1 övriga områden bör anspråken på godfriluftsmiljö alltjämt kunna tillgodoses inom allemansrättens ram ulan störrehinder i skogsbruket.