prop · G20373 · 1978-12-31 00:00:00 — Styrelsen kansom en yttersta åtgärd föreskriva atl arbetsgivaren inte får anställa annanpersonal än den arbetsförmedlingen anvisar. hävdar att främjandelagenstvingande bestämmelser knappast tillämpats, eftersom AMS inte i något fallbehövt tillgripa tvångsåtgärder och heller ingen länsarbetsnämnd aktualiseratsådana. AMS har på initiativ av sysselsättningsutredningen genomfört en enkätbland länsarbetsnämnderna i denna fråga. Av resultaten framgår att åtta nämnderhar haft överläggningar om främjandelagen i plenum och alt två har utfärdatanvisningar till förmedlingarna om tillämpningen. Två nämnder har begärt ellerhaft överläggningar med företag under hänvisning till lagen. Flera av nämndernahar hänvisat lill atl behov av atl nyttja lagen inte förelegat samt att del iförarbetena till lagen sagts att frivilliga lösningar i första hand böreftersträvas. ser klara fördelar ifrämjandelagens uppbyggnad och förordar därför inte någon ändring av lagen somsådan. Däremot menar utredningen atl en effektivare tillämpning av lagen är enförutsättning för atl uppnå att fler arbetshandikappade får arbete.Utredningen förordar tre vägar i syfte atl uppnå en effektivering av tillämpningen: - anvisningar/riktlinjer som ommöjligt i kvantitativa termer anger arbets givarnas ansvar för sysselsättning av arbetshandikappade, - särskilda tjänstemän börförsöksvis på några länsarbetsnämnder avde las för atl arbeta med lagens tvingande delar och - några länsarbetsnämnder börlikaså försöksvis förstärkas med utred ningspersonal för att ta fram underiagsmaterial från arbetsgivare för la gens tillämpning. 1978/79: 73 30 I samband med att LAS ochfrämjandelagen infördes betonades all enskildheter i lagstiftningenlorde kunna komma alt bli föremål för en översyn efter det att erfarenheter avlagarna vunnits. Den kommitté som f n. arbetar med dessa frågor har enligt sinadirektiv att beakta både LAS och främjandelagen. Anställningsskyddskommiltén (A1977:01) har också i sitt yttrande framhållit alt det materialsysselsättningsutredningen lagt fram i denna fråga har intresse för kommitténsfortsatta arbete. Även om jag i likhet med sysselsättningsutredningenfinner främjandelagen väl uppbyggd är jag inte främmande för att åtgärder kanbehöva vidtas i framliden för alt ytterligare stärka de svagastes ställning påarbetsmarknaden. Jag ansluter mig dock till utredningens slutsats att någon förändringi främjandelagen inte bör vidtas . Vad LAS beträffar kommer de ändringar somi del följande föreslås om skyddat arbete att medföra vissa lagändringar (I §andra stycket). Jag vill också erinra om alt har uttalat sigför ett påskyndande av förslag till ändringar i 33 § LAS, innebärande ettförstärkt anställningsskydd för långtidssjuka (AU 1978/79:3). Även i dethänseendet kan det alltså bli aktuellt med lagregler som förstärker dearbetshandikappades situation på arbetsmarknaden. Härtill kommer den meraövergripande utvärdering av den lagfästa anställningstryggheten som detankommer på anställningsskyddskommittén att göra. Också lagen (1976:600) omoffentiig anställning (, ändrad senast 1977:1047) bör nu ändras. Utredningens förslag om att anvisningar eller riktlinjerlill främjandelagen skall utfärdas stöds av flera remissinstanser, däriblandLO, DHR och . AMS framhåller i sitt yttrande att styrelsenvåren 1978 utfärdat vissa anvisningar. MUF, SHIO och SAF avstyrker utredningensförslag och SAF menar därvid att lagen redan nu tillämpas på det sätt som ärmest ändamålsenligt. För egen del vill jag framhålla att lagen självfallet böranvändas på ett sådant sätt att dess syfte att främja anställning av äldre ocharbetshandikappade kan nås. Som jag redan nämnt finner jag inte anledning attföreslå ändringar i lagstiflningen. Del förhållandel att lagens tvingandebestämmelser inte har kommit till användning innebär inte nödvändigtvis attlagen är otillräcklig. Å andra sidan tycks lagen i ringa utsträckning haanvänts i arbetsförmedlingens arbete med att främja nyanställningar av äldreoch arbetshandikappade. För min del anser jag att främjandelagen bör tillämpaspå ett mera målmedvetet sätt. Som jag tidigare framhållit har dearbetshandikappade stora svårigheter på arbetsmarknaden också medstor efterfrågan på arbetskraft. För att öka deras möjligheter till arbete -och därmed också söka förverkliga målet arbete åt alla - krävs särskilda insatserför atl ta fram arbetsplatser just för dessa grupper. En förutsättning för attkonkreta resultat skall kunna nås är alt riktlinjer tas fram för hur lagenskall kunna användas i läns- och di-strikisarbetsnämndernasverksamhetsplanering liksom i det praktiska förmedlingsarbetet. Prop.1978/79:73 31 De andra vägar utredningen villpröva i fråga om främjandelagen är all försöksvis förslärka ett antallänsarbetsnämnder för att dels kunna avsätta särskild personal för atthandlägga lagens tvingande delar, dels la fram bakgrundsmaterial frånarbetsplatserna för lagens tillämpning. Vid remissbehandlingen har förslagenmötts av ett blandat mottagande. Det tillstyrks av bl.a.kriminalvårdsstyrelsen, AMS, LO, TCO, /SR och HCK. Från HCK:s sida finnerman det dock otillfredsställande att enbart några länsarbetsnämnder skall bliföremål för försöken och förordar atl de skall omfatta alla län. Negativa tillförslaget är SAF, , SHIO och MUF, medan RRV,arbetslivscentrum och SSU finner det märkligt att utredningen föreslår enförsöksverksamhet kring en lag. För egen del finner jag detprincipiellt fel att regering och riksdag skall besluta om försöksverksamhet idenna fråga. Ett av skälen är att regering och riksdag inte i detalj avgörarbetsmarknadsverkets fördelning av personalresurserna. Detta är en fråga somhar överlåtits till verket. Till sin hjälp har man härvid en allsidigtsammansatt styrelse och i varje län resp. distrikt en på motsvarande sättsammansatt nämnd. Jag finner det därför naturligt atl myndigheten själv fårbestämma hur man vill bedriva en intensifierad verksamhet av detta slag. Enligtmin mening kan del finnas anledning pröva sig fram på olika vägar för att fåerfarenhet. De av sysselsättningsutredningen föreslagna arbetssätten kanhärvidlag utgöra exempel. Från AMS sida har man pekat på behovet av resurserför en verksamhet av detta slag. Jag utgår därför från att behovet av resurserför främjandelagens tillämpning beaktas vid fördelningen av detpersonaltillskott till arbetsmarknadsverket som jag kommer att föreslå längrefram. 3.4 Utbildning, arbetshjälpmedel m.m. Som jag har framhållit ären av de viktigaste delarna i ansträngningama atl ge handikappade arbete atlsätta in åtgärder för att kompensera arbetshandikappet. Det kan ske dels genominsatser, som innebär en anpassning av arbetsmiljö och andraarbetsförutsättningar, dels genom att den enskildes förutsättningar stärks.Sysselsättningsutredningen har tagit upp båda dessa sidor och föreslagitförbättringar av vissa arbetsmarknads-politiska stödåtgärder. Arbetsmarknadsutbildningen har visat sig vara etteffektivt medel för att underiätta för arbetssökande att komma ut iarbetslivet. av deltagarna i arbetsmarknadsutbildning utgörs av sökandemed registrerade arbetshandikapp. Uppföljningsundersökningar visar beträffandedessa kursdeltagare att av dem som fullföljt yrkesinriktad utbildninghar arbete efter utbildningens slut. 1 arbetsmarknadsutbildningen finns dessutom särskildakurser, som är inriktade på speciella handikappgruppers behov, s.k. OT-kurser.Jag återkommer något senare till dessa. ALU-kurser som syftar till atlorientera Prop.1978/79:73 32 omyrken och arbetsförhållanden och förbereda arbets- och yrkesval används ibetydande utsträckning som förberedelse för bl.a. arbetshandikappade.Härutöver finns det inom arbetsmarknadsutbildningen möjlighet lill utbildning iföretag av äldre och handikappade. Enligt nu gällande regler utgår till företagsom anställer och utbildar äldre eller arbetshandikappade bidrag med /tim.i högst sex månader. För personer med grava handikapp kan bidraget jämkas upptill av lönekostnaden inkl. lönebikostnader. Sysselsättningsutredningengör härvid jämförelser med andra bidrag av likartat slag och de bidrag somutgår vid beredskapsarbete för ungdom. Mot denna bakgmnd menar utredningen attdet är väsentligt alt stödet till de arbetshandikappade är mer förmånligt ände som utgår i andra sammanhang. Man föreslår därför att bidraget bör omformasoch höjas till av de totala lönekostnaderna samt att jämkning skall kunnaske till vid grava handikapp. Jagdelar helt utredningens uppfattning atl insatserna förde arbetshandikappademåste vara kraftfullare än för andra grupper och förordar därför atl bidragetvid utbildning av arbetshandikappade förändras och höjs lill av de totalalönekostnadema. Liksom bör möjlighet finnas att vid särskilt gravahandikapp jämka bidraget lill . Enligt min mening bör dock en sådanprövning ske restriktivt och ej annat än i undantagsfall avse helautbildningsperioden. Med hänsyn till att kommunerna och landstingen bör kunnata emot fler arbetshandikappade förordar jag att ifrågavarande bidragskall kunna utgå också lill dessa arbetsgivare. Vidare finner jag det naturligtatt en anpassning sker till det sex månade rsbegrepp som gäller för övrig arbetsmarknadsutbildningi företag, nämligen . Utredningenhar i sammanhanget också tagit upp det stöd på /tim. som utgår förpraktikanställning . Från utredningens sida har manföreslagit att de nämnda förändringarna skall gälla även detta stöd. Fördenna stödform erfordras inte all den anställde har en tillsvidareanställninghos arbetsgivaren, vilket är en av förutsättningarna vid företagsutbildning föräldre och arbetshandikappade. En annan skillnad mellan sådan praktikanställningoch företagsutbildning är atl läroplan i det föiTa fallet inte erfordras.Stödet har i sin nuvarande utformning utnyttjats i mycket ringa utsträckning.Jag biträder däför utredningens förslag om att även detta bidrag skall kunnautgå . Begreppet praktikanställning har diskuterats bl.a. i samband medförslag om åtgärder för ungdom. har emellertid atlta ställning till de arbetsrätts-liga bedömningar som hänger samman medpraktikbegreppet. Det finns mot denna bakgrund anledning att senare återkommatill stödformen. Kostnadsökningarna för de föreslagna förändringarna har jagberäknat till 7,5 milj. kr. för /80. Vid sidan av utbildningsåtgärder och åtgärder föratt underlätta för arbetshandikappade att komma in på arbetsmarknaden behövsmånga gång- Prop.1978/79:73 33 er åtgärder för atl ändra på arbetsplatserna eller för atlgenom särskilda hjälpmedel bistå den anställde. Jag har tidigare behandlat demöjligheter den nya arbetsmiljölagstiftningen ger när det gäller atl anpassaarbetsplatserna så att de ger möjligheter för alla människor att delta iarbetslivet och få del av den gemenskap detta ger. Även om åtgärder vidtas för att generellt anpassaarbetsplatsema lill arbetshandikappades behov kan det varanödvändigt med särskilda insatser för att tillmötesgå de krav som ställs fören enskilds räkning. I delta syfte kan f n. bidrag utgå till särskilda anordningarpå arbetsplatsen och till speciella arbetstekniska hjälpmedel.Sysselsättningsutredningen har föreslagit vissa förbättringar av dessastödformer. Jag vill i likhet med flertalet remissinstanser bl.a. AMS, DHR,och understryka vikten av att man på dettasätt kan stödja en individuellt upplagd anpassning av arbetsplatser ochhjälpmedel. Utredningen föreslår alt bidraget till arbetstekniska hjälpmedelskall höjas från /hjälpmedel till . Jag finner en sådankraftig höjning motiverad bl.a. med hänsyn lill att en ambitiösarbetsmarknadspolitik medför att allt fler arbetshandikappade ser en möjlighetatl få ett arbete. Ju mer framgångsrika dessa strävanden är, dess större blirbehovet av anpassningsåtgärder. Mot bakgrund av vad man kan uppnå med dessainsatser är det önskvärt att möjligheterna till sådan anpassning ökas. Förutom till arbetstekniska hjälpmedel kan bidragutgå för särskilda anordningar på arbetsplatsema. Skillnaden mellan de tvåstödformerna kan enkelt beskrivas så att särskilda anordningar avserförändringar som arbetsgivaren utför på arbetsplatsen medan hjälpmedel somregel avser ett redskap eller dylikt som arbetslagaren själv äger och kan lamed sig lill en ny arbetsplats. Den nuvarande beloppsgränsen för bidrag tillsärskilda anordningar föreslår utredningen höjd lill . för vaijehandikappad som anställs. Inga remissinstanser har rest några invändningar motförslaget och jag anser att det finns all anledning all biträda utredningensförslag. De försök som utredningen gjort vid bl.a. visar alt åtgärder avdetta slag har god effekt. Även om kostnaderna för flertalet arbetshjälpmedeloch anordningar väl ryms inom nuvarande bidragsgränser är del enligt min meningav vikt alt man i särskilda fall också skall kunna lösa anpassnings-frågornaför personer med betydande arbetshinder. Utredningen har också föreslagit atl försök skall göras itvå län med kollektivt förberedande åtgärder på arbetsplatser i syfte attanpassa dem för att ta emot arbetstagare med speciellt arbetshandikapp.Förslaget innebär att arbetsplatsen systematiskt anpassas för en viss grupparbetshandikappade. Det kan vara fråga om ombyggnader eller enklare åtgärder.Endast ett fåtal av remissinstansema har tagit upp detta förslag. De som harkommenterat det har dock genomgående tillstyrkt försök av detta slag. Riksförbundetmot Allergi framhåller att allergikergruppen borde vara en lämplig gmpp attrikta in sig på och LRF har framhållit att försöken också bör omfattaegenföretagare. 1978/79:73 34 Erfarenheterna av detta slagsåtgärder är ännu begränsade och jag ansluter mig därför till utredningensbedömning att fortsatta försök bör göras. Jag vill dock i sammanhanget betonaatt en verksamhet av denna art inte fär innebära att vi skapar särskildaarbetsplatser för personer med visst slag av arbetshandikapp. Den grundläggandeprincipen måste vara att vi på varje arbetsplats ger människor med skildaförutsättningar möjlighet atl arbeta sida vid sida. Arbetshandikappade bör isamma utsträckning som andra beredas möjlighet till ett fritt val av arbeteutifrån sina resurser och de möjligheter arbetsmarknaden ger. All på förhandbegränsa denna försöksverksamhet av detta slag till vissa län finner jagmindre lämpligt varför jag förordar att AMS fär inkomma till regeringen medförslag på arbetsplatser vid vilka kollektivt förberedande åtgärder bör vidtas.En utgångspunkt bör dock vara att stödåtgärder inte beviljas för sådanainsatser som arbetsgivaren normalt har alt svara för enligt lag eller avtal. Många arbetshandikappade, t.ex. synskadade, kan göra ennormal arbetsinsats, om vissa anpassningsålgärder vidtas. Därutöver kansärskilda åtgärder behövas för att kompensera för arbetshandikappet, exempelvisgenom insatser av ett arbetsbiträde. Del är en arbetskamrat eller en personutifrån som hjälper lill med vissa moment i arbetet eller den dagliga livsföringenpå arbetsplatsen. Del kan exempelvis gälla leckentolk fören döv arbetstagareeller inläsning på ljudband av skriftlig information för en synskadad. För atlkompensera en arbetsgivare för den merkostnad som arbetsbiträdet utgör kan utgå bidrag med högst /år. menar attett fixerat bidrag av detta slag har den nackdelen alt del måste justeras medhänsyn lill löneförändringar. Enligt utredningen är del därför rimligt altrelatera bidraget till de totala lönekostnaderna för arbetsbiträdet. Man förordarmot denna bakgmnd att bidraget lill arbetsbiträde i fortsättningen skall kunnautgå med högst av de totala lönekostnadema för arbetsbiträdet. Vidareföreslår utredningen atl för personer med grava handikapp skall bidrag tillarbetsbiträde kunna kombineras med halvskyddat arbete (anställning medlönebidrag). Utredningens förslag hartillstyrkts av flertalet remissinstanser, men vissa kritiska synpunkter harframförts mot bidragskonsiruktionen. , Unga Synskadade,AMS och har alla pekat på atl för många arbetshandikappadeoch då framförallt synskadade gäller att den som fungerar som arbetsbiträdeinte alltid är anställd hos samma arbetsgivare som den handikappade. Dettainnebär atl ett bidrag direkt relaterat till arbetsbiträdets lön inte kantillämpas i dessa fall. och Unga Synskadade menar atlett bidrag som är relaterat till antalet timmar vore att föredra. Jag anser förmin del alt de synpunkter som framförts av bl.a. de synskadades organisationeri hög grad talar för ett bibehållande av ett bidragssystem med nuvarande uppbyggnad.Del nuvarande systemet har visserligen den olägenheten att justeringar behövsallt eftersom kostnaderna för arbetsbiträdet ökar men det 1978/79:73 35 inrymmer å andra sidan möjligheter lill smidiga lösningari individuella fall. Eftersom jag finner del angelägel alt denna smidighetbibehålls vill jag förorda atl nuvarande syslem behålls men att högslbeloppethöjs /år. Inom delta bidragsbelopp torde i flertaletfall av lönekostnaden för arbetsbiträdet kunna läckas. Utredningens förslag alt bidragtill arbetsbiträde skall kunna kombineras med halvskyddad anställning, ellersom Jag senare kommer alt föreslå anställning med lönebidrag, finns delanledning att närmare diskutera. Bidrag lill halvskyddad sysselsättning utgår isyfte att kompensera en arbetsgivare för den nedsättning av arbetsförmågan somarbetshandikappet medför. Eftersom svårigheterna kan väntas vara specielltstora i ett inledningsskede är bidraget då högre. Ersättningen vid halvskyddadsysselsättning innefattar också de merkostnader som kan vara föranledda av attden arbetshandikappade har särskilt behov av arbetsledarinsatser, särskildhandledning etc. Bidraget till arbetsbiträde är direkt avsett för atlkompensera för en mera varaktig funktionsnedsättning av specifikt slag hos enarbetstagare som i övrigt fullgör en normal arbetsinsats. Jag finner det angelägel att stödettill halvskyddad sysselsättning klart avgränsas frän bidrag till arbetsbiträde.Även om det i enskilda fall då det gäller svårt handikappade finns behov avsåväl kompensation för nedsatt arbetsförmåga och merkostnader för arbetsledningm.m. som för särskilda insatser för biträde i arbetet, är jag f n. inte bereddatt medverka till att en kombination av stödformerna blir generellt möjlig.Däremot finner jag del angeläget att denna möjlighet står öppen för gravthandikappade ungdomar som behöver viss personlig assislens,exempelvis i samband med måltider, förflyttningar på arbetsplatsen ochliknande. AMS har i anslagsframställning /80 föreslagit att bidrag skall kunna utgå för inläsning påljudband av litteratur för synskadade. Jag vill erinra om atl möjlighet finnsför synskadade som genomgår arbetsmarknadsutbildning att få facklitteraturinläst på band. Det är enligt min mening därför angeläget alt en sådanmöjlighet också öppnas för synskadad anställd som genomgår personalutbildning,varför Jag avser atl föreslå alt . får användas för sådan verksamhetunder /80. Jag vill även förorda attutbildningen i teckenspråk för arbetsbiträde ål döva får fortsätta i enlighetmed vad AMS föreslagit i sina anslagsframställningar för /80. AMS har vidare föreslagit att bidrag till arbetsbiträdebör få omfatta alla arbetshandikappade. Enligt nuvarande föreskrifter utgårbidrag till offentlig eller enskild arbetsgivare för fortlöpande arbetsbiträdeåt synskadad eller annan svårt handikappad person. Bidraget skall möjliggöraför handikappad person atl med hjälp av biträde utföra en i stort sett normalarbetsinsats. 1 enlighet härmed bör, som jag tidigare anfört bidrag tillarbetsbiträde utgå för atl kompensera en mera varaktig funktionsnedsättning avspe- 1978/79:73 36 cifikt slag hos en arbetstagare som i övrigt fullgör ennormal arbetsinsats. Bidrag till arbetsgivare i de fall en arbetstagare harnedsatt arbetsförmåga eller särskilt behov av arbetsledning bör i förekommandefall utgå i form av bidrag lill halvskyddad sysselsättning (lönebidrag). Jag beräknar att de förbättringarsom jag föreslagit i fråga om särskilda anordningar på arbetsplatsen,arbetstekniska hjälpmedel och bidrag till arbetsbiträde skall ge en merkostnadför dessa åtgärder om 7 milj. kr. för /80. harunder arbetets gång gjort försök med handledare/faddrar. Försöken har varitkoncentrerade till den statliga och kommunala sektorn. Bidrag har utgått medupp lill . per person och år lill den som fungerat som handledare.Denne har haft till uppgift att bistå den arbetshandikappade både på och utanförarbetsplatsen. Utredningen framhåller att bidragen till handledarna haftunderordnad betydelse men de har upplevts som positiva eftersom de harkompenserat för de utlägg som uppdraget medfört. Den viktigasteeffekten av verksamheten har varit att förståelsen för de arbetshandikappadesproblem har ökat på arbetsplatsema. Det har givetvis också inneburit stort stödför den arbetshandikappade själv. Utredningen förordar en fortsallförsöksverksamhet samt att handledarna skall erhålla viss utbildning för altkunna klara sin uppgift. De remissinstanser som har yttrat sig över förslagethar varit positiva, bl.a. AMS, LO, TCO, SAF och Hörselfrämjandets riksförbund.Synskadades Riksförbund och Unga Synskadade betonar i sina yttranden viklen avalt den arbetshandikappade kan få ett aktivt stöd även under sin frilid. Enligt min mening har utredningeninte tillräckligt belyst och diskuterat konsekvenser och ansvarsfördelning vadgäller denna stödform. Bl.a. bör mera noggrant klargöras avgränsning ocheventuell kombination med andra ersättningar av likartat slag, exempelvisövervakararvoden. Det är heller inte självklart att stöd på arbetstagarensfritid skall finansieras som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Bl.a. torde ettvisst ansvar härvidlag åvila andra samhällsorgan. Utredningen har funnit att"faddern" i flertalet fall medverkat utifrån ett personligtengagemang mer än av ekonomiska skäl. Noteras kan att de lokala fackligaorganisationerna i åtskilliga fall har tagit på sig ett särskilt ansvar pådetta område. Särskilt samarbete finns också mellan parterna vad gällerarbetstagare med missbruksproblem. Strävandena alt genom anpassning avarbetsplatser och arbetsuppgifter skapa en fysisk och social arbetsmiljö somtar ökad hänsyn lill människors skilda förutsättningar gagnas enligt min meninginte av att bidrag utgår till enskilda personer som på arbetsplatsen tar sigan arbetskamrater med skilda svårigheter. 1 stället bör förändringen avarbetsmiljön ske på ett sådant sätt alt både arbetskamrater och arbetsledningkommer att betrakta insatser av detta slag som naturliga inslag i arbetslivet.Mot denna bakgmnd är jag därför inte beredd tillstyrka fortsatta försök enligtden modell som tillämpats. Prop.1978/79:73 37 Bidrag till motorfordon har intebehandlats av sysselsällningsutredningen. För betydande grupper med i huvudsakrörelsehandikapp är denna stödform av väsentlig betydelse för deras möjligheteratt förvärvsarbeta. Bidragsvillkoren har fortlöpande förbättrats. Krav påkraftigare förbättringar såväl av stödbeloppels storlek som i fråga ominkomstgränser för att erhålla stödet har framförts från handikapprörelsen. AMShar i sin anslagsframställning begärt en uppräkning av stödbeloppen. Jag villdärför föreslå alt inkomslgränsen för helt bidrag sätts vid . Den övre inkomstgränsen för reducerat bidrag blir då47000 kr. har framförts, bl.a. från de handikappadesjälva, alt det är otillfredsställande att handikappersättning skall räknas sominkomst, i samband med den inkomstprövning som sker vid ansökan om bidragtill motorfordon. Även jag anser detta förhållande klartotillfredsställande. Det rör sig här om en grupp människor i inkomstlägen somgör det svårt för dem att klara kostnadema för bilköpet. I stor utsträckning ärdet de som har svåra handikapp som drabbas. Handikappersättning är ettsamhällsstöd som avser alt kompensera för de merkostnader som den handikappadeåsamkas på gmnd av sin funktionsnedsättning. Möjlighetema att erhålla stödethar vidgats till att omfatta flera grupper av handikappade. Mot dennabakgmnd bör ersättningen enligt min mening fortsättningsvis inte betraktas sominkomst vid beräkning av bidrag och lån till motorfordon.