prop · G203112 · 1978-12-31 00:00:00 — Stöd bör kunna utgå till i huvudsak samma ändamål somsker f. n., men fördelningen mellan de skilda ändamålen bör göras med ledningav de riktlinjer för utveckligen som fastställts inom länsplaneringen. Stödelbör regleras genom en särskild förordning. Glesbygdsdelegationen skall enligtförslaget lämna underlag lill regeringen för beslul om medelsfördelning ochutfärda föreskrifier för verkställighet av förordningen. Enligt förslaget skalldelegaiionen vidare i samverkan med de cenlrala myndigheter som haransvaret för de skilda stödformema ansvara för den centrala uppföljningen avslödel. Delegaiionen framhåller alt seklorsmyndighelerna även i fortsättningenmåste handlägga glesbygdsfrågor inom sitt område, t. ex. ifråga omutvecklingsarbete, forskning, beredskapsarbeten och rådgivning lill jordbruketm. 1978/79:112 119 Delegationensförslag bygger på ett samspel mellan , regional och central nivå.Sålunda har kommunen i förslaget ansvaret för den kommunala serviceplaneringenoch planering av sysselsättning inom kommunens egen administration. I denkommunala serviceplaneringen bör enligt delegaiionen redovisas de problem somfinns och anges behov av ålgärder för såväl den kommersiella som den offentligaservicen. Delegationen föreslårvissa ändringar i stödbeslämmelsema. Stödet lill lantbruksförelag ochskärgårdsförelag förs samman i en stödform som omfattar också andrasmåföretag, hemslöjd, hantverk, småvarv m. m. Siödet avses kunna utgå även tilldem som i egen regi bedriver mindre verksamhet i form av hemarbete. Bidragetfår enligt förslaget lämnas med högst . Detta motsvarar vad som gäller för stödel tilllantbruksföretag. Deintensifierade kommunala sysselsättningsinsatserna (IKS) bör enligt såvälsysselsättningsulredningen som delegaiionen utvidgas till fler kommuner medmotsvarande förhållanden som dem som ingått i försöksverksamhelen. Vidareföreslås att reglerna för bidrag anpassas till de regler som gäller förkommunala beredskapsarbelen. Bidrag bör sålunda utgå med högsl av delgodkända bidragsunderlagel. 1 bidragsunderlaget bör kunna inräknas även resekostnader. Sysselsättningsulredningenföreslår beträffande IKS-verksamheten atl del skall ankomma pålänsarbetsnämnderna atl innan arbelena sätts igång godkänna arbetsobjekten. Dengeografiska fördelningen av medlen på län för IKS bör i fortsättningen göras avAMS. Del fär sedan enligt kommittén ankomma på länsarbetsnämnden att eftersamråd med och på grundval av länsplaneringen göra fördelningenav medlen på kommunerna inom resp. län. Delegaiionen menar däremoi atllänsstyrelsen skall godkänna de utvalda arbetsobjekten och bevilja bidrag tillverksamheten efter samråd med länsarbetsnämnden. Möjlighet att delegeragodkännandet till länsarbetsnämnden bör enligt delegationen finnas. Delsärskilda stödet till de regionala utvecklingsfondema för insatser i glesbygdbör enligt sysselsättningsulredningen upphöra. Behovet av medel för fondematill insatser i glesbygder bör istället beaktas vid den vanligamedelstilldelningen lill utvecklingsfondema i landets norra delar. Glesbygdsdelegalionenföreslår vidare att försöksverksamhelen med social service i glesbygdavslutas. Utvecklings- och forskningsverksamheten föreslås drivas vidare avsocialstyrelsen medan medel för direkia insaiser för social service föreslåsanvisade under glesbygdsanslaget. Glesbygdsdelegalionen harockså tagit upp frågan om servicegaranli som aktualiserades vid riksdagensbehandling av regionalpdJiliken (prop. 1975/76:211, AU 1976/77:7, rskr1976/77:79). Delegaiionen anser därvid alt den geografiska avgränsningen kandiskuteras ur två aspekter. Det försia synsättet utgår ifrån ett ortsresonemangdär service garanteras för vissa orter. Frågan är dock vilken storlek på ortensom skall vara ut- 1978/79:112 120 gångspunkt.Skall det vara kommundelscentrum med service som apotek, systembolag,verkstäder och kemisk/tekniska butiker eller orter med t. ex. 200 invånare ochservice som livsmedelsbutik och låg- och mellanstadieskola? Delegationen anseratt en ordning av nämnt slag är olämplig och hävdar istället att serviceproblemenskall lösas där de finns "oavsett" boende eller servicens belägenhet.Delegationen anser vidare att centralt utarbetade generella kriterier är ettolämpligt system för atl irygga serviceförsörjningen i glesbygd. Riksdagensintentioner tillgodoses enligt delegationen bäsl genom alt beslulen om vilkaåtgärder som skall vidtas läggs på lokal och regional nivå. Enligtdelegationen bör det i första hand vara kommunerna som ansvarar för attinvånarna i kommunerna får en god service i olika avseenden. I vissa fall kandet dock vara nödvändigt att staten stöder kommunerna ekonomiskt för atl deskall kunna uppfylla sill ansvar. Beslul om statligt stöd bör enligt förslagetkunna fattas av resp. länsstyrelse inom ramen för tilldelade medel. Enförutsäitning för atl statligt stöd skall kunna utgå bör bl. a. vara attkommunen har upprättat en plan för serviceförsörjningen. Flertaletremissinstanser tillstyrker såväl sysselsätlningsulredningens somglesbygdsdelegationens förslag om en bättre samordning av regeringensglesbygdsinsalser. I fråga om handläggningen av glesbygdsstödet har någraremissinstanser redovisal kompletterande synpunkier somjag ålerkommer lill idel följande. Föregen del anser jag i likhet med sysselsättningsutredningen, glesbygdsdelegationenoch flertalet remissinstanser att en fortsatt satsning på glesbygdsområdena ärangelägen. Det gäller också att effektivisera de stödformer som redan finnsefiersom dessa ofta måste anpassas lill de regionala och lokala förhållandena.En samordning av de statliga insatserna i glesbygderna är därför nödvändig. Glesbygdspolitikeningår som en del av regionalpolitiken. De allmänna regional- ochsysselsältningspoliliska åtgärdema är av grundläggande belydelse också för möjlighelernatill arbete och service för dem som bor i glesbygd. De större orterna fungerarsom stödjepunkter för kringliggande områden. Möjligheterna lill pendling mellanoch inom kommuner har förbättrats för både arbets- och serviceresor. Del fmnsdock områden som ligger utanför rimligt pendlingsavstånd till större orter.Det är åtgärder i dessa områden jag här kommer all behandla. Glesbygdsinsatsernabör enligt min mening grundas på en samordnad och regional planering.Besluten bör fattas så nära de berörda människorna som möjligt. Det innebär atlbeslut så långt möjligt bör decentraliseras lill regional nivå. Länsstyrelsenhar det samordnande ansvaret för statliga insatser på regional nivå och det ärdärför enligt min mening Prop.1978/79:112 121 lämpligtatl ytterligare decentralisera besluten till länsnivå i de ärenden som gällerglesbygdsstödet inom en av regeringen anvisad ram. Stödel bör som f. n. varainriktat på olika ändamål. bör fördela medlen mellan de skildaändamålen mot bakgrund av de riktlinjer för utvecklingen i länel somfastställts i länsplaneringen. En sådan decentralisering bör enligt minbedömning leda till att det statliga glesbygdsstödet får bättre effekt.Prövningen av ärenden sker nära de berörda människorna, och därmed börengagemanget för glesbygdsfrågoma öka i länen. Glesbygdsfrågorna bör på dettasätt få ökad lyngd i de regionala och kommunala organen. Vad jag här anförlinnebär all jag i allt väsentligt ansluler mig lill vad sysselsättningsulredningenoch glesbygdsdelegalionen har anfört i dessa frågor. Innanjag går närmare in på glesbygdsstödets uiformning villjag redovisa min syn påfrågan om statlig garanti för att upprätthålla servicen på vissa orter i degeografiskt större glesbygdskommunerna. Jagansluter mig i likhet med glesbygdsdelegationen och flertalet remissinstansertill uppfattningen att serviceproblemen i glesbygden inle alltid kan knytastill en ort och en viss befolkningsstorlek. Bedömningen av hur serviceproblemenskall lösas måsle i stället ske från fall till fall och insatserna måsteanpassas efter skilda lokala förutsättningar. Servicefrågornaslösning knyts därmed till specifika serviceproblem snarare än till vissaserviceorters problem. Det innebäratt enskilda människors eller vissabefolkningsgmppers möjligheler att fä service så långt möjligt bör beakias. Detfinns dock naluriigtvis en gräns för vad som är rimliga samhällsinsatser. De medel som finns förserviceförsörjningen i glesbygd bör enligt min mening förbehållas storasammanhängande områden där gles bebyggelse och långa avstånd försvårarmöjlighelerna atl bibehålla en rimlig service-försörining. Hänsyn bör tas ävenlill hur stora de gmpper av befolkningen är som berörs av en viss del avservicen, t. ex. åldringar och bam i skolåldern. Jag vill dock betona attområden måste ses som en helhet, där tätort och glesbygd inle slår i motsatslill varandra. Den statliga glesbygdspolitiken ifråga om service bör, enligtmin mening, liksom nu inriktas på de mest utpräglade glesbygdsområdena utanförrimligt pendlingsavslånd lill större orter. Sådana områden finns företrädesvisi skogslänens inre delar och i skärgårdama. I den mån jämförliga förhållandenoch problem finns i andra delar av landet bör insatser liksom nu också kunnagöras där. Dennu angivna ordningen innebär ingen förändring i förhållande lill de beslulriksdagen har faltal. Slöd till serviceförsörjningen bör i första handsyfta till att behålla befintlig service. Jagvill i sammanhanget framhålla betydelsen av utvecklingsprojekt ochförsöksverksamhel i syfte alt finna altemativa vägar all tillförsäkra befolkningeni glesbygdsområden bästa möjliga service och social omvårdnad. Detarbete som har inlett för atl åsiadkomma en kom- 1978/79:112 122 pletteringav dagligvarubutikemas service i glesbygd är enligt min mening mycketangelägel. Insaiser för alt trygga serviceförsörjningen skulle således fömtombutiken kunna omfatta även servicefunktionen. Om en butik saknas bör motsvarandeservicefunktion kunna etableras vid något annal fasl serviceställe. En storflexibilitet är enligt min uppfattning nödvändig för att lösa serviceproblemen.Servicen måsle dock stå i relalion lill befolkningsunderlaget och desssammansättning i berört område. Någon garanterad omfattning eller lidsperiodför glesbygdsstöd för viss service kan därför inle anges. Jaganser i likhet med delegationen att ett system med preciserade, centraltutarbetade kriterier för när statligt stöd till service i glesbygd skall utgåär olämpligt. Befolkningeni glesbygd bör så långt möjligt ha tillgång lill olika fonner av kommersielloch samhällelig service. Sådan service kan antingen finnas på orten ellerflyttas mellan orter så all den åtminstone är tillgänglig för alla. Ettannal sätt att öka tillgängligheten är att förbättra transportmöj-lighetematill servicen. Följaktligen måste lösningama på problemen anpassas lill lokalaförhållanden och till enskilda människors situation. 1serviceförsörjningen spelar givetvis ortema där de stationära enheterna ärlokaliserade stor roll inle bara för ortens invånare utan även för denomgivande bygdens befolkning. Vilken roll en viss ort spelar är beroende av enmängd faktorer, såsom ortens storlek, dess läge i förhållande till andraorter, omlandels befolkningstäthet, åldersstrukturen m, m. Förändringar iåldersstrukturen ger nya behov beträffande åldringsvård och skolor, liksomlillkomslen av en ny industri eller en nedläggning påverkar servicens storlekoch bredd. Det måste därför finnas möjlighet att anpassa servicen till ändradeförhållanden. Att ort för ort eller område,för område ange vilka slagsserviceenheler som skall finnas är alllså inte möjligl. Bedömningenav problemen och behoven av insatser för glesbygdsstödet bör göras på lokal ochregional nivå. Det är där man har den bästa kännedomen om förhållandena ochproblemen. Del gäller också frågan om vilka åtgärder som skall sättas in. Detbör framför allt ankomma på kommunen att bedöma de lokala serviceförhållandena.De statliga organen har emellertid också ett ansvar. Det bör främsi utövas avlänsstyrelsen som har det regionalpolitiska ansvaret i länet. börtillsammans med kommunerna noga följa utvecklingen av serviceförsörjningen ochgöra de bedömningar och prioriteringar som behövs. Inte minst viktig är samordningenav olika kommunala och statliga insatser. Slödellill service i glesbygd, dvs. stöd till kommersiell service och stöd lillsocial service och omvårdnad är inriktat på särskilda ändamål. För att fä framden mest effektiva användningen av medlen anser jag i enlighet med vad jagredan har anfört atl det är nödvändigt att flexibiliteten i användningen ökasoch att samordningen av insatserna förbättras. Serviceproblemi glesbygd har ett nära samband med sysselsättningsut- 1978/79:112 123 vecklingen.En utbyggd service ger arbetstillfällen som gör det möjligl för människoma attbo kvar i bygden. Delegationens förslag att samordna stöden till service ochsysselsättning och atl decentralisera beslutanderätten bör kunna ge störremöjligheter att behandla dessa frågor i ett sammanhang. är detuppenbart att det möter särskilda svårigheter och koslnader för kommunema atlorganisera en social service och omvårdnad i utpräglade glesbygdsområden. Detär därför angelägel alt behovet av särskilda insatser i sådana områden för deäldre samt för bam och ungdom liksom f. n. beaktas. Jagansluter mig sålunda till förslaget all föra samman de anslag som f n. ärinriktade på att stödja sysselsättning, service och social omvårdnad iglesbygd, och atl regeringen fördelar medlen i form av ramar för de berördalänen. Möjlighelema alt samordna och intensifiera glesbygdsinsatsema bör därmedöka. Jag kommer i det följande vid min behandling av anslags-frågoma för nästabudgetår föreslå att huvuddelen av de nuvarande anslagen för glesbygdsstödförs samman till ett nytt anslag. Stödet bör somdelegationen föreslagil utgå i huvudsak i samma former som f n. Nuvarandebestämmelser bör i huvudsak gälla även i fortsättningen. Vissa ändringar bördock göras. Sålunda bör, som delegationen och flertalet remissinsianser anser,det regionalpolitiska jordbruksstödet, skär-gårdsslödel och den del av stödtill hemarbete som inte inordnas i stiflelsema för skyddai arbete (prop.1977/78:30, AU 1977/78:16, rskr 1977/78: 74) slås samman till en stödform.Stödel bör därmed kunna lämnas lill olika former av s. k.kombinationssysselsättning. Bidrag bör, i enlighet med delegationens förslag,lämnas med högst . Det bör ankomma på regeringen att med utgångspunkti gällande bestämmelser för de tre stödformerna ulforma enhetliga regler förden nya stödformen, som bör benämnas stöd till företag i glesbygder. Enligtmin uppfattning bör liksom f. n. bidrag kunna utgå till de regionalautvecklingsfonderna för genomförande av speciella projekt för att främjaförelag i glesbygder. Jag delar således inle sysselsätlningsulredningensuppfattning i denna del. IKS-verksamhetenhar givit mycket positiva erfarenheter. Jag förordar därför att verksamhetensom sysselsättningsutredningen har föreslagit bör kunna utvidgas lill kommunermed liknande förhållanden som de som har ingått i försöksverksamheten.Riktlinjer om avgränsning av stödområden och stödobjeki bör utarbetas inomramen för länsplaneringen. På detta sätt erhålls också en naturlig samordningmed andra stödformer som är riktade till glesbygderna. Föratt åstadkomma en bättre samordning mellan IKS-verksamheten och de kommunalaberedskapsarbetena förordarjag att IKS-verksamheten i bidragshänseendejämställs med beredskapsarbeten för vilka normalt bidrag av lönekostnademautgår. Vidare bör resekostnaderna för de sysselsatta kunna räknas in ibidragsunderlaget. Jag vill dock understryka att detta inte får leda till attarbetena i ökad omfattning förläggs till kommu- 1978/79:112 124 nernas större orter. De måsle allljämt i första handförbehållas befolkningen i glesbygdsområdena. Del är av stor vikt att arbetsobjekt väljs medutgångspunkt från de arbetssökandes yrkesbakgrund och förutsättningar iövrigi. Länsslyrelsernas arbete med kartläggningen av lokala arbetsmarknader iglesbygd kan i detta sammanhang vara ett värdefullt underlag föratt få ökadekunskaper om människornas fömtsättningar och önskemål. Stödel lill kommersieU service bör liksom f n. utgå sominvesteringar och driftstöd till dagligvaruhandeln och som hemsändningsbidragtill kommuner. Investeringsstödet bör liksom f n. utgöras av avskrivningslån,investeringslån och kreditgaranti. Stödet till social service och omvårdnadbör liksom f. n. utgå till kommun för visst projekt. Del ankommer på regeringen att besluta om slödelsadministration. För informaiion villjag dock mol bakgrund avsynpunkter som har kommii fram vid remissbehandlingen i det följande någotberöra vissa frågor rörande handläggningsordningen. Den handläggningsordning för glesbygdsstödet somglesbygdsdelegalionen har föreslagit finner jag i sina huvuddrag väl avvägd.Förslaget bygger på ett samspel mellan kommuner, länsorgan och cenlrala organoch är enligt min mening en föruisättning för att glesbygdsinsatserna skall gestörsta möjliga effeki. Jag vill i sammanhanget särskilt peka på behovei av enålgärdsinriklad serviceplanering som ett värdefullt beslutsunderlagför servicestödet. De karlläggningar av lokala arbetsmarknader som görs inomlänsplaneringen är vidare ett viktigt underlag för att bedöma behovet avsysselsätlningsinsalser i glesbygderna. bör som jag har framhållit ha detsamordnande ansvaret för glesbygdsstödet och besluta om hur den av regeringenanvisade medelsramen för länet skall fördelas geografiskt och på de olika ändamålen.Genom all riktlinjer för glesbygdspoliliken läggs fasl i länsprogrammetgaranteras kopplingen till den regionalpolitiska verksamheten i övrigt. Fördelningen av medlen på län bör ske efter framställningfrån resp. länsstyrelse. 1 regleringsbrev och genom ställningstagande tilllänsprogram har regeringen möjlighel alt ge riktlinjer för hur glesbygdsstödetbör fördelas. Glesbygdsdelegationen föreslår att delegationen skalllämna underlag lill regeringen för beslutet om medelsfördelningen och utfärdaanvisningar för glesbygdsstödet. Vidare bör delegaiionen, enligt förslaget, isamverkan med de cenlrala myndigheter som har ansvaret för de skildastödformerna, ansvara för den centrala uppföljningen av siödet. Jag äremellertid inle beredd att ge glesbygdsdelegationen denna utökade roll. Det börankomma på regeringen att utfärda närmare föreskrifter. Jag vill emellerlidunderstryka viklen av att de kunskaper och erfarenheler som byggts upp vid decentrala verken las till vara vid utformningen av anvisningar förglesbygdsstödet. Vidare bör verken även i fortsätiningen ha ansvaret för 1978/79:112 125 forsknings- och utvecklingsarbete t.ex. ifråga om attutveckla serviceplaneringen, saml för uppföljning av glesbygdsstödet. Glesbygdsdelegalionens förslag går, som jag förut harnämnt, ut på all länsstyrelserna efter samråd med berörda länsorgan skallbesluta i de enskilda slödärendena. Länsstyrelserna skall enligi förslagetockså ha möjlighel atl delegera ärenden eller grupp av ärenden.Lantbruksstyrelsen, vissa länsstyrelser och LRF anser atl lantbruksnämndema börbesluta i sådana stödärenden som rör lantbruksföretag. Som skäl härför angesbehov av samordning med bl.a. andra slödformer till jordbruk och trädgårdsnäringsamt med jordförvärvslagsiifiningen. Vidare framhålls all problem kan uppslåför förelagarna all avgöra vilken myndighei de skall vända sig till, efiersomman först efter prövning av del enskilda ärendei kan avgöra vilken stödform somär lillämplig och mest fördelaktig. Föregen del finner jag i enlighet med vad jag förut sagtatt länsstyrelsernas primära uppgift bör vara att inom ramen förlänsplaneringen ange inom vilka områden stöd bör lämnas, fördela den ram somställs till förfogande på de olika stödformerna och i övrigi ange regionalariktlinjer för hur medlen skall användas. Besluten i enskilda ärenden börgivetvis fattas på ett sådant sätt att handläggningen inte onödigtviskompliceras och så att medlen får bästa effekt. Siödet lill företag i glesbygder lorde lill övervägandedel komma all avse areella näringar. Likartal slöd till dessa näringar handhasav lantbruksnämnderna. Lantbruksnämnderna har stor erfarenhel av rådgivningoch stöd lill ensamföretagare med små företag. Nämndema har vidare bl. a. genomsina ortsombud god lokal kännedom och förankring. Genom den satsning pålokalrådgivare i de bygder där glesbygdsstöd kommer atl lämnas, som föreslås ibudgetpropositionen 1979, kommer denna förankring all öka. Efter samråd medjordbruksministem avser jag atl föreslå regeringen att ärenden rörande det nyastödet normalt prövas av lantbruksnämnden. Härigenom säkerställs samordningenmed jordbrukspolitiken. Liksom nu skall nämndema ha erforderligt samråd medolika organ och myndigheler i ärenden som inte berör jordbruk, trädgårdsnäringeller rennäring. Om i något län en stor mängd ärenden har anknytning lillverksamheien vid ett annal länsorgan, t.ex. den regionala utvecklingsfonden,bör ärenden som inte berör jordbruksfastigheter kunna handläggas där. Övriga slödärenden bör prövas av länsstyrelsen.Ansökningar om slöd till kommersiell service bör remitteras lill enrepresentativ köpmannaorga-nisalion och lill konsumdislriktel i länel. Vadgäller IKS-verksamheten bör länsarbetsnämnderna beslula om godkännande avarbetsobjekt. Stödel till glesbygden är riktal lill glesbygdsområden.Del ankommer på att avgöra vilka områden inom länel som stöd kanutgå lill. bör göras mot bakgrund av riktlinjerna i länsprogrammet.Givetvis gör regeringen en molsvarande bedömning för hela rikel då medlen fördelaspå de olika länen efter glesbygdsproblemens omfattning. Glesbygdsdelegationenskaraktäristik av ett glesbygdsområde med framför allt långa 1978/79:112 126 avståndtill service och sysselsättning saml gles bebyggelse både vad gäller enskildbebyggelse och ett ringa antal tätorter anser jag vara tillräckligt vägledandeför styrningen av glesbygdsinsatsema. Det bör understrykas att några skarpagränser mellan glesbygdsområden och andra områden inte finns. De störstaglesbygdsproblemen finns fortfarande i skogslänens inre delar och i vissaskärgårdsområden. Det ärockså viktigt atl se större områden som enheier, därglesbygd och tätort inte står i motsats till varandra. 1del utredningsarbete som har föregått det presenterade förslaget tillnytt nordiskt regionalpoliliskl handlingsprogram har pekats på angelägenhelenav riktade nationella insatser för alt stödja nordiskt samarbele igränsregioner och gränskommunala samarbelsområden. Tillräckliga insatser idessa hänseenden kan inte alllid beräknas komma till stånd med stöd av nordiskaekonomiska medel, bl. a. med hänsyn till att de nordiska länderna är i olikaomfattning engagerade i sådant gränssamarbete. Glesbygdsstödet bör kunnaanvändas även för projeki som innebär samarbete över riksgräns. 10.1Organisationen av den regionalpolitiska forskningen Expertgmppen(In 1967:24) för regional utredningsverksamhet (ERU) är en med stöd avregeringens bemyndigande tillkallad kommitté, i vilken företrädare fördepartement, myndigheter, centrala fackliga organisaiioner och forskningeningår. ERUinrättades den för att dels biträda lokaliseringsberedningen viduppläggningen av den regionala utredningsverksamheten, dels bilrädaforskningsberedningen med att samla information om och föreslå koordinering avforskningsverksamheten. Medåren har ERU:s arbele alltmer inriklats på forskningsfrågor medan arbetet atlulveckla metoder för det regionalpoliliska planeringsarbetet i allt siörreutsträckning har kommit att bedrivas inom det departement, därregionalpoliliska frågor handläggs. ERU:sforskningsinriklade verksamhet består i att initiera och samordna forskning.ERU samverkar därvid med forskare vid universilel och högskolor. ERU har endasli begränsad omfattning fmansieral forskning. Verksamheien har i stället varilinriktad på alt samordna den forskning som bedrivs. ERU har därvid kring olikadelprogram bildat arbelsgmpper med forskare från olika ämnen. Deforskningsprojekt inom ERU:s program som bedrivits vid universitet ochhögskolor har huvudsakligen finansierats genom anslag från RiksbankensJubileumsfond och forskningsråden.