prop · G203170 · 1978-12-31 00:00:00 — Detta möjliggör att omfattande finansieringsverksamhet kan ställasutanför lagen genom att den kombineras med annan verksamhet av ändå störreomfattning. Det bör enligt yttrandet vara tillräckligt attfinansieringsverksamheten utgör en väsentlig del av den totala verksamheten. Flertaletremissinstanser behandlar inte frågan om lagens tillämpningsområde. Några diskuteraremellertid den föreslagna bestämmelsen om att lagen skall tillämpas pånäringsverksamhet som helt eller hu-vud-sakligen består i att lämna kredit m. m.Viss kritik riktas mot denna bestämmelse. Riksbanksfullmäktige befarar attbesvärliga gränsfall kan upp- 1978/79:170 22 kommamen tillstyrker kommitténs förslag i fråga om tillämpningsområdet. Bankinspektionenanser att det bör övervägas om inte begränsningen att finansieringsverksamhetenskall vara företagets hela eller huvudsakliga verksamhet bör utgå.Inspektionen anser att lagen skall äga till-lämpning närfinansieringsverksamheten har ett självständigt syfte vid sidan av företagetsövriga verksamhet. I likhet med kommittén anser inspektionen attfinansieringsverksamhet av mindre betydande omfattning bör hållas utanförlagen. Som riktmärke för gränsdragningen bör enligt inspektionen tas enbalansomslutning på 25 mUj. framför samma kritik som de två experterna inom kommittén. Föreningenbefarar att den föreslagna bestämmelsen kan leda till att företag, som vidsidan av annan huvudsaklig verksamihet ägnar sig åt kreditgivning, i ställetför att kanalisera denna genom finansbolag väljer att sköta den själv med densämre effektivitet som detta innebär. Kritikriktas också mot att tillämpningsområdet inte är tillräckligt tydligt avgränsati förslaget. Några remissinstanser anser att tillämpningsområdet skallbestämmas så att vissa verksamhetsgrenar eller branscher undantas. beskrivning riktas också den anmärkningen att uppräkningen avverksamhetsformer inte är fullständig, vilket borde framgå av lagtexten. Föregen del vill jag till en början framhålla att det är viktigt att lagenstillämpningsområde anges så klart som möjligt. Enligt kommittén bör lagen iprincip tillämpas på verksamhet som består i att lämna kredit eller att, isyfte att medverka till finansiering, förvärva fordringar eller upplåtaegendom till nyttjande. Jag anser att kommitténs beskrivning i huvudsak lämparsig som en definition av verksamheten. Denna bör betecknas somfinansieringsverksamhet. I beskrivningen av finansieringsverksamhet bör ienlighet med kommitténs förslag anges att det är fråga om näringsverksamhet.Därav följer enligt bokföringslagen (1976: 125) att företag som driverfinansieringsverksamhet är bokföringsskyldigt. Ilikhet med finansieringsbolagskommittén anser jag att endast finansieringsverksamhetav betydande omfattning i princip skall faUa inom det lagreglerade området. Fördetta talar bl. a. att en tillsyn av praktiska skäl inte med fullgodeffektivitet kan ske över alla de företag som i mer eller mindre begränsadutsträckning ägnar sig åt extern finansiering. Kommitténvill emellertid i detta avseende särbehandla de bankägda finansföretagen. förslag att bankägda finansföretag oberoende av storlek skallomfattas av lagen riktas inte någon kritik av remissinstanserna. Jag har redantidigare framhållit att finansieringsverksamheten till stor del är sådan attden skulle kunna förekomma i bank. När den i stället bedrivs av aimatkoncernbolag än banken bör inte detta medföra att verksamheten faller utanfördet reglerade området 1978/79:170 23 ävenom den är av mindre omfattning. Jag delar därför kommitténs uppfattning att debankägda finansföretagen oberoende av verksamhetens storlek bör omfattas avlagen. Till skillnad frånkommittén anser jag att en bestämd värdegräns bör finnas i lagen i fråga omandra än bankägda finansföretag. Detta är av betydelse inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt. En värdegräns gör det möjligt för de berördafinansföretagen att själva bedöma när deras verksamhet är av sådan omfattningatt den faller inom lagen. Med en sådan regel bör vidare ett mindrefinansföretag, vars verksamhet stor-leksmässigt närmar sig den satta gränsen,ha bättre möjlighet än enligt kommitténs förslag att anpassa sig tilllagen. Kommittén diskuterar imotiven efter vilken måttstock det skall avgöras, om verksamheten harbetydande omfattning. I likhet med konmiit-tcn anser jag attfinansieringsverksamhetens balansomslutning kan användas för sådant ändamål.Med balansomslutning menar jag då värdet på tillgångarna ifinansieringsverksamheten. Värdet bestäms med ledning av företagetsbalansräkning. För att undvika atttillfälliga förändringar i balansomslutningen avgör om lagen skall tillämpas påett visst företag förordar jag att värdegränsen relateras till dengenomsnittliga balansomslutningen för , förslagsvis . Om ettföretag inte har drivit finansieringsverksamhet så länge, börbalansomslutningen för tiden när verksamheten har förekommit bli avgörande. Bankinspektionen harföreslagit att balansomslutningen avseende finansieringsverksamheten skalluppgå till 25 milj. kr. för att verksamheten skall omfattas av lagen. De motiv,på vilka den av mig förordade lagstiftningen bygger, talar emellertid för attlagen skall omfatta sådan finansieringsverksamhet som av praktiska skäl kanställas under tillsyn och inte av andra skäl bör undantas. Kommitténs förslagmed riktmärket vid balansomslutningen 10 milj. kr. är enligt min mening välavvägt. Jag förordar därför att en genomsnittlig balansomslutning förfinansieringsverksamheten på minst 10 milj. kr. utgör en förutsättning för attlagen blir tillämplig i fråga om andra än bankägda finansföretag. Lagens tillämpningsområdebör i fråga om värdegränsen bestämmas så att ett enskilt företag inte genomorganisatoriska åtgärder kan bestämma, om dess verksamhet skall ligga inom eUerutom tillämpningsområdet. För att förhindra att organisatoriska förändringarfår sådana effekter bör värderegeln kompletteras med en bestämmelse om atthänsyn skall tas till sammanlagda balansomslutningen avfinansieringsverksamheten i företag mellan vilka det finns nära samband. Dettakan vara fallet i koncernförhållande eller när företagen leds av samma eller ihuvudsak samma personer eller om vinsten av företagens verksamhet helt ellertill betydande del skall tillfalla samma eller i huvudsak samma personer. Enligtmin mening kan det inte komma i fråga att generellt förbjuda 1978/79:170 24 företagsom ägnar sig åt finansieringsverksamhet att också driva annan rörelse. Finansieringsbolagskommitténsförslag att lagen skall vara tilllämplig endast i de fall kreditgivning m. m.ingår som den huvudsakliga verksamheten i ett företags rörelse är under sådanaförhållanden mindre lämpligt. Om jämsides med finansieringsverksamheten drivsannan minst lika omfattande verksamhet, skulle med konunitténs förslag lageninte gälla annat än i de fall finansieringsverksamheten drivs av ett särskiltsubjekt, exempelvis ett dotterbolag. Att på detta sätt göra lagenstillämplighet beroende på hur verksamheten organisatoriskt fördelas mellanbolag i samma koncern måste betraktas som olämpligt. Jag anser därför i likhetmed några remissinstanser, att det inte bör vara en förutsättning för lagens tillämpUghetatt finansieringsverksamheten är företagets huvudsakliga verksamhet. Detbetyder att all finansieringsverksamhet med större balansomslutning än somnyss har nämnts faller under lagen, om den inte ryms i de särskilda undantag,som jag nu avser att behandla. Jaghar i föregående avsnitt framhållit att det finns skäl att vara återhållsamnär det gäller att bestämma vilka företag som bör omfattas av en nylagstiftning på det aktuella området. Detta är alltså en allmän utgångspunktför mina överväganden i fråga om vilka företag som bör undantas från lagenstillämpningsområde. Finansieringsverksamhet förekommeri produktionsföretag i syfte att underlätta avsättningen av de egnaprodukterna. Sådan verksamhet drivs i särskilda bolag som är anknutna tillbilbranschen och andra industrikoncerner. I några fall drivsfinansieringsverksamhet direkt i produktionsbolag. Om ett sådant bolag lånarupp medel från utomstående, kan det knappast fastställas om medlen används ifinansieringsverksamheten eller inom andra delar av bolagets verksamhet. Redanpå den grunden är det betänkligt att låta lagen omfatta industriföretag somjämsides med produktionen finansierar avsättningen av sina produkter. Jaganser det uteslutet att ställa industriföretag under en tillsyn som äravpassad för kreditinstitut och liknande institut bara därför attindustriföretagen vid sidan av sin egentliga verksamhet, exempelvis produktionav varor, också driver finansieringsverksamhet i syfte att främja avsättningenav den egna produktionen. Någon skillnad föreligger enligt min mening därvidinte om finansieringsverksamheten äger rum i det producerande bolaget, i annatkoncernbolag eller i bolag som annars är nära anknutet till produktionsbolaget.Jag förordar således att från lagens tillämpningsområde undantas verksamhet somuteslutande består i finansiering med avseende på varor som har framställts avdet finansierande företaget, företag i samma koncern eller företag med näraanknytning till produktionsbolaget. Påmotsvarande sätt som i varuproducerande företag förekommer finansieringsverksamheti företag som erbjuder tjänster, t. ex. inom vissa servicenäringar. Prop.1978/79:170 25 finnsenligt min mening inte någon sådan skillnad som kan motivera att de behandlas ohkai fråga om lagens tillämpning. Finansieringsverksamhet som uteslutande inriktaspå finansiering av tjänster i samma utsträckning som jag angav för de varuproducerandeföretagen bör alltså undantas från tillämpningsområdet. En säljare kan på olikasätt lämna köparen kredit i samband med köpet. Detta kan enklast ske genom attköparen får anstånd med betalningen. Denna form av kredit brukar kallashandelskredit. I likhet med kommittén anser jag att sådan kreditgivning inteskall faUa under lagen. Om krediten i stället utformas exempelvis som enkontokortskredit, medför detta enligt min mening inte någon sådan ändring, sommotiverar att lagen bör bli tillämplig. När krediten avser varor, som säljs avden som lämnar krediten bör lagen inte vara tillämplig på verksamheten oavsett ivilken form kreditgivningen sker. Det bör inte heller vara någon skillnad, omkrediten lämnas av säljaren, företag i samma koncern eller företag med annannära anknytning. Jag förordar därför att undantag från lagens tillämplighetgörs för de angivna fallen. Undantagen bUr förhållandevis vittgående. Ettföretag som ägnar sig åt försäljning kan exempelvis ha ett dotterföretag, sommed kontokortssystem möjliggör kredit för dem som köper varor avmoderföretaget. Den förordade undantagsregeln innebär att denna verksamhet intekommer att falla under lagen. förslag undantas från lagen sådan verksamhet somtillgodoser finansieringsbehov inom en mindre eller särskild gruppnäringsidkare för vilken medel ej anskaffas från allmänheten. Jag delarkommitténs uppfattning och förordar en regel av i huvudsak samma innebörd. Finansieringsbolagskommitténföreslår i övrigt att undantag görs för verksamhet som redan på grand av lag ärföremål för bankinspektionens tillsyn eller med stöd av särskildalagbestämmelser är undantagen från sådan tillsyn. Vidare föreslås undantag förverksamhet som avses i lagen (1949: 722) om pantlånerörelse och som enligtdenna står under tillsyn av länsstyrelse. Jag delar kommitténs uppfattning attdet redan tillsynsregle-rade området skall undantas frän tillämpningsområdetför den nu föreslagna lagen. Meddet tillämpningsområde som jag nu har förordat kommer enligt vad nu kanberäknas ca 30 finansföretag att omfattas av lagen. Dessa utgörs till stor delav bankägda finansföretag och sådana bolag som kan betecknas som fristående,egentliga finansföretag. Såvitt jag nu kan bedöma kommer lagstiftningen inteatt få sådana effekter att konkurrensen inom branschen påverkas så att detleder till någon större omstrukturering eller andra ej avsedda förändringar.Med hänsyn till att lagstiftningen är ny på detta område kan det finnas skälatt på grundval av vunna erfarenheter ompröva vilka företag sombör omfattas av lagen. Det är därför viktigt att noga följa utvecklingen avfinansföretagen och de effekter som lagstiftningen kan ha på dem. 1978/79:170 26 3.3Företagsform, registrering m. m. Finansieringsbolagskommitténhar föreslagit att verksamhet på vilken den föreslagna lagen blir tillämpligskall drivas i form av aktiebolag, som registreras särskilt. Bankinspektionenskall dock i särskilt fall kunna medge undantag från kravet på aktiebolagsform.Förslagen har inte mött några erinringar under remissbehandlingen. Ävenjag anser att finansföretag som omfattas av lagen bör drivas i form avaktiebolag. Sådan verksamhet drivs f.n. inte annat än undantagsvis i annanform. Mot undantag från aktiebolagsformen talar bl. a. att besvärligatillämpningsproblem kan uppstå, t. ex. i fråga om kapitaltäckning och andrakrav enligt lagförslaget, till vilka jag återkommer. Jag anser därför inleundantag påkallat från kravet på aktiebolagsform. De företag som vid lagensikraftträdande driver finansieringsverksamhet i annan form än aktiebolag bördock under en lämplig övergångstid få fortsätta verksamheten och ges möjlighetatt ändra företagsform. Genomatt finansieringsverksamhet skall drivas i form av aktiebolag bliraktiebolagslagen (1975: 1385) tillämplig på finansföretag och deras verksamhet.Detla innebär enligt min mening väsentliga fördelar från både praktiska ochformella synpunkter, t. ex. i fråga om kraven på bolagsordning, styrelse ochredovisning. Kommittén har föreslagit en bestämmelse som vidgar tillämpningenav 10 kap. 4 § första stycket 4 och 12 kap. 7 § aktiebolagslagen. Det förstalagrummet innehåller förbud för den som står i låneskuld till bolaget att vararevisor. Det andra innebär ett förbud för bolaget att lämna penninglån tillaktieägare, styrelseledamot, verkställande direktör i bolaget eller i annatbolag i samma koncern eller till dem närstående personer. Kommitténs förslaginnebär att alla former av finansieringsverksamhet som innefattas i den föreslagnalagen skall omfattas av förbuden. Jagär medveten om att låneförbudet, som f. n. gäller för aktiebolag, kan varasvårt att iaktta i praktiken av aktiebolag som driver finansieringsverksamhet.Jag är dock inte nu beredd att förorda någon ändring i aktiebolagslagen eller ifinansieringsbolagskommitténs förslag. Frågan bör emellertid övervägas närmareoch kan komma att omprövas i annat samm.anhang. Aktiebolagsom driver av lagen omfattad verksamhet betecknas av kommittén somfinansieringsbolag. Ett flertal remissinstanser, som representerar denifrågavarande branschen eller näringslivet i övrigt, har föreslagit den kortarebeteckningen finansbolag. Jag ansluter mig till detta förslag. förslag att finansbolag skall registreras särskilt hos patent- ochregistreringsverket har inte riktats någon invändning. Även jag kan ansluta migtill förslaget. är registermyndighet föraktiebolag i allmänhet. Verket bör även, som kom- Prop.1978/79:170 27 mittenhar föreslagit, handlägga registrering av finansbolagen även om vissa skältalar för att registreringen i stället skulle handhas av bankinspektionen.Registreringen som finansbolag bör enligt min mening göras iaktiebolagsregistret. Enligt vad jag i det följande kommer att förorda bör detåligga finansbolag att till tillsynsmyndigheten ge in bolagsordningen förgodkännande. Registrering som finansbolag bör ske när sådant godkännande harmeddelats. Enregistrering som finansbolag har liksom övrig registrering av aktiebolag bl.a. den effekten att det som har registrerats anses ha kommit till allmänkännedom. Enligt min mening är det därför rimligt att det aktiebolag som harregistrerats som finansbolag också skall behandlas som elt sådant så länge detär registrerat som finansbolag. Denna registrering bör alltså ha till följdatt bolaget skall anses som finansbolag oavsett om de övriga legalaförutsättningarna för detta inte är uppfyllda. I konsekvens härmed bÖr bolagetförlora egenskapen av finansbolag först när registreringen upphör. Jagförordar därför en bestämmelse om detta. Kommitténhar inte berört frågan om hur registrering av finansbolag skall upphöra. Ivissa situationer, såsom vid bolagets upplösning, är saken självklar. Det kanemellertid tänkas också andra situationer, där registreringen bör upphöra.Detta aktualiseras exempelvis när den genomsnittliga balansomslutningen förett bolags finansieringsverksamhet sjunker under gränsen 10 milj. kr. Jag anseratt det i denna situation bör finnas möjlighet att få bolaget avfört frånregistreringen som finansbolag. Detta bör ske på bolagets eget initiativ. Detbör i så fall ankomma på det registrerade bolaget att hos bankinspektionenbegära att bolagels registrering som finansbolag upphör. Inspektionen fårpröva en sådan ansökan och bedöma om verksamheten i bolaget är sådan att denfaller under lagen eller inte. I detta avseende blir registermyndigheten bundenav inspektionens beslut. Det finns givetvis inget som hindrar inspektionen frånatt i samband med sin tillsynsverksamhet initiera ett registrerat bolag attgöra en sådan ansökan. Kommittéförslagetinnehåller en bestämmelse om att annan än finansieringsbolag inte får användadenna betecloiing i sin firma eller för att beteckna sin rörelse. Förslaget har av remissinstanserna endast berörts avbankinspektionen, som anser att det inte bör uppfattas som ett tvång att ifirman ha ordet finansieringsbolag. Jag delar inte finansieringsbolagskommitténsuppfattning att beteckningen finansbolag, som motsvarar kommitténs beteckningfinansieringsbolag, skall förbehållas de bolag som omfattas av lagen. Ett skälär att det inte krävs tillstånd för att få driva finansieringsverksamhet. Ettannat är att genom avgränsningen av lagens tillämpningsområde till finansieringsverksamhetav viss omfattning eller av visst slag kan annan finan- 1978/79:170 28 sieringsverksamhetförekomma fritt utan hinder av lagen. Att förbjuda en adekvat beteckning fördenna verksamhet är enligt min mening inte välbetänkt. Ett sådant förbud måsteför att bli meningsfullt avse inte bara beteckningen finansbolag utan också avledningarav ordet finans eller finansiering. Detta skulle emellertid enligt min mening inneb"ävaett alltför stort ingrepp i nuvarande ordning för ett stort antal företag somskulle tvingas att byta firmabeteckning. Den av kommittén föreslagnabestämmelsen liksom den anknytande straffbestämmelsen bör således utgå urlagen. Jag vill tillägga att företag som omfattas av lagen givetvis kan ange isin marknadsföring att de står under tillsyn enligt den nu förordade lagen. Debankägda finansföretagen har f. n. kapitaltäckningsbestämmelser i sinabolagsordningar. Företagens upplåningsrätt är begränsad till 12,5 gånger detegna kapitalet, dvs. aktiekapitalet och vad som i övrigt får räknas som egetkapital. Detta innebär en kapitaltäckning på , dvs. det sammanlagdaupplånade beloppet skall till vara täckt av eget kapital. Finansieringsbolagskommitténföreslår med utgångspunkt i denna ordning att finansbolag skall ha enbestämmelse om kapitaltäckning. Kommittén förordar att i bolagsordningen skallanges hur stor bolagets upplåning får vara i förhållande till det egnakapitalet. Förhållandet bör vara detsamma som för bankaktiebolagens kapitaltäckning. bolagsordningarna stipulerade kapitaltäckningen för de bankägdafinansbolagen har införts efter överenskommelse mellan ägarban-kerna ochbankinspektionen. Dessa finansbolags verksamhet är av sådant slag att den tillstor del skulle kunna bedrivas av bankerna. Det har inte ansetts godtagbart attfinansieringsverksamheten skulle undgå kapitaltäckningskrav genom attverksamheten förläggs i dotterbolag till bank. Banklagenskapitaltäckningsbestämmelser tvingar bankaktiebolagen att ha eget kapital ivisst förhållande till deras placeringar. Därvid krävs större eget kapital somtäckning för mer riskfyllda placeringar än för mindre riskfyllda. Placeringamahar indelats i fyra olika riskgrader. Inom den lägsta krävs intekapitaltäckning. Inom övriga riskgrader krävs täckning med eget kapital till f.n. av 1 respektive 4 och av placeringarna. Det faktiska kravet påkapitaltäckningen i bankerna är därför beroende av hur bankernas placeringarvid varje tidpunkt fördelar sig på de olika riskgraderna. Den genomsnittligakapitaltäckningen i affärsbankerna kan uppskattas till . Finansbolagens kreditgivningsynes i huvudsak kunna likställas med sådan kreditgivning som om den utfördes avbank skulle förutsätta täckning med eget kapital. 1978/79:170 29 Debankägda finansbolagens upplåningsrätt svarar som har framgått just mot detta kapitaltäckningskrav. Kommitlénsförslag att införa ett generellt krav på kapitaltäckning för finansbolag harlämnats utan erinran av de flesta remissinstanserna. Kritik har dock framförtsfrån några remissinstanser. Några anser att kapitaltäckningskrav över huvudtaget inte bör införas för finansbolag. a. att som eget kapital skall räknas s. k. delcrederereserv, som motsvarar s.k. värderegleringsreser-ver. Detta är en skillnad i förhållande till vad som f.n. gäller för bankerna, där värderegleringsreserver eller obeskattade reserverinte får räknas som kapitaltäckning. Beträffandefrågan om kapitaltäckningskrav skall införas för finansbolagen vill jag anföraföljande. Den nuvarande ordningen att de bankägda finansbolagen i sinabolagsordningar skall ha regler om kapitaltäckning innebär att dessa bolag ochde från bankerna fristående finansföretagen behandlas olika i detta avseende.På de senare har nämligen inte lagts några motsvarande krav. Finansieringsbolagskommitténhar strävat efter atl så långt möjligt likställa de olika finansföretagen oberoendeav ägarförhållanden. Kommittén motiverar detta bl. a. med attkonkurrensneutralitet bör råda. Också jag anser att detta är en riktigmålsättning och att samma krav så långt möjligt bör ställas på likartadeföretag i samma bransch. Kravenpå bankernas kapitaltäckning syftar till att ge den som sätter in penningmedeli bank ett skydd för sitt insatta kapital. Som redan har nämnts tillhörfinansföretagens långivare i huvudsak en annan kategori än bankernas insättare.Av finansföretagens långivare är dock inte alla yrkesmässigt verksamma sompenningplacerare. Det finns också här ett skyddsintresse av samma art som närdet gäller bankerna, om än inte lika betydande. Redan f. n. tvingas även de frånbankerna fristående finansföretagen ha en god soliditet för att på den öppnamarknaden kunna låna upp medel för verksamheten. Ett lagligt krav påkapitaltäckning skulle innebära en bättre garanti för långivarna attfinansbolagen har en god soliditet. Detta skulle bl. a., som finansieringsbolagskommitténpåpekar, underlätta för långivarna att göra sina kreditbedömningar. Mankan emellertid, när man bedömer frågan om kapitaltäckning, inte begränsa sigtill skyddet för finansbolagens långivare. Finansföreta gen har under senareår fått en allt större betydelse för finansieringen av svenskt näringsliv,särskilt för de mindre och medelstora företagen. Finansföretagen spelarhärigenom en viktig roll, som har betydelse utöver det enskilda företagetsförhållanden. Det är ett för samhället vitalt intresse att näringslivetsfinansiering fortlöpande kan tryggas. Vissa finansieringsformer är sådana att gäldenärenunder är beroende av att finansiären fullgör sitt åtagande. Vidleasing av exempelvis maskinutrustning kan leasingkundens verksamhet varaberoende av att 1978/79:170 30 leasingföretagetkan fullgöra sitt åtagande. Av den anledningen är det viktigt att leasingförelagenhar god soliditet. Även beträffande andra finansieringsformer än leasing kanmotsvarande synpunkter anföras. Motbakgrund av det nu sagda anser jag att det finns skäl att söka tryggafinansbolagens soliditet oberoende av bolagens ägareförhållanden. Särskilda kapitaltäckningsreglerbör därför införas för finansbolagen. föreslårregler som innebär en begränsning av upplåningsrätten.