prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — Allmänna gruppen hänvisar till de speciella förhällanden, undervilka denna lyp av sjöfarl bedrivs, och lill all arbetsmarknadens parter redannu har ett väsentligt inflytande pä bogserfartygens bemanning. Ianslutning till förslaget om förenklat förfarande beiräffande vissa fartyg tarsjöfansverket upp frägor som rör fritidsbålar: Fränbestämmelserna om minimibesättning har bl. a. fritidsfartyg undan- 1978/79:117 143 För dessa fartyg skall enligt andra stycketmeddelas, k. bemanningsföreskrifter. Ulredningen har emellertid anförl (sid213) att enligt dess mening bemanningsföreskrifter av visst slag inte behövermeddelas för fritidsfartyg, vidare att det närmare avgörandet om vilka bemanningsföreskriftersom erfordras bör överlämnas lill sjöfartsverkel, samt alt (sid 214) delförhållandel alt föreskrifter överhuvud inle anses erforderiiga, t. ex. förfritidsbåtar, bör komma till utiryck i särskild beslämmelse. Såviu verkeikunnai finna, har dessa uttalanden inte fält någon motsvarighel iförfattningstexten. Dä sjöfartsverkel såledesi andra slyckel ej endast bemyndigas utan även åläggs atl meddelabemanningsföreskrifter för fritidsfariyg, uppstår frågan, om de av regeringenutfärdade kompeienskraven för förare av siörre fritidsbålar (KK 1970:344) börupphävas för att i stället utfärdas av . I sak anser verket, atlsådana krav för förare av (numera) frilidsskepp allljäml bör finnas. Isjöfarlspolitiska utredningens komplettering till betänkandet framförs, attradiokommunikationerna mellan fartyg och land blir allt mer automatiserade ochalt behovei av specialbefallning som lelegrafisl därför kommer att försvinna.Televerket anser atl detta yttrande, liksom ett lidigare generellt yttrande atlsatellilanläggning kan skötas av "outbildad personal", kan geanledning till förhastade slulsaiser i samband med framlida bemanning avfariyg. Det vore enligt verkei rättare atl fastställa följande: Ävenom automatiserad kommunikation införs inom sjöfarten kommer en specialutbildadexpeditör för såväl telegramtrafik som säkerhetslrafik atl under överskådligtid behövas ombord. Denna person kan dessutom ha sekundära arbetsuppgifter. Televerketbeionar vidare all man inte kan fömtsätta att ett på avancerad leknik gmndatkommunikationssystem ständigt skall fungera, särskilt då ett fartyg föriiser,utan man mäste t. v. även ha tillgång lill reservsystem baserat på den tekniksom f n. används ombord. sådani reservkommunikalions-syslem kan inteanvändas av gemene man ombord, utan kräver specialutbildning. Verket hänvisartill det arbete rörande automatiserad kommunikation som bedrivs inom IMCO ochITU och framhåller atl det inte är möjligt atl fömtsäga hur operalörsfråganskall ordnas i ett kommande säkerhetssystem. Slulligen anför verkei: Vivill framhålla atl möjligheter all göra egna förbättringar ikommunikalionssyslemet är starkt begränsade av de internationella överenskommelservi biträtt. Dessa konventioner, där lelegrafisten har en myckel speciellinternationellt fastställd slatus, styrs inie bara av teknologisktframåtskridande ulan ocksä av internationella ekonomiska och arbetsmarknadspolitiskahänsynstaganden. Ambitionenatt uppnå rationaliseringsvinster genom att förändra telegrafistens roll är imånga länder obefintlig. Vi bör därför inle räkna med några radikalaförändringar under det närmaste decenniet. 1978/79:117 144 a. yllrande har lagits upp vissa frågor av närmasiförfaltningsleknisk art vilka ändå har allmän betydelse. Ulredningenföreslår all skall i allmänhet vara den myndighet som beslutar ibemanningsfrågor och att ansvarei för tillämpningen av bemanningsregleringenmer odelal skall läggas på verkei. Häremol har inga invändningar rests. Vissamyndigheter kommer emellerlid i sina remissvar in pä frågan om ansvaret förbemanningen av statens fartyg. Utredningenhar föreslagit all i fräga om fartyg, som äges eller brukas i icke kommersielltrafik av slalen och stär under annan myndighets förvaltning än sjöfartsverkel,skall beslul om bemanning fattas av vederbörande förvaltningsmyndighet.Sjöfartsverket vill härtill anföra,att underdel reformarbete rörandearbetslivets villkor som föregått nuvarande arbetsmiljölagstiftning harprincipielll antagits den ståndpunkten, alt arbetsmiljöfrågorna bör regleras påsamma säu vad gäller tillsynsorganisation inom hela arbetslivet, vare sig detlaberör den offentliga eller privala seklorn. Man bör därför inte uteslutasjöfartsverket som lillsynsmyndighel rörande bemanningen pä statsägda ellerstatsdrivna fartyg. Minimibesättningsbeslut respektive andrabemanningsföreskrifter bör utfärdas i samråd med . Enligtchefens för marinen uppfattning föreligger risk för att tveksamhet kan uppståhuruvida 6 kap. 2 § sjösäkerheislagen i den föreslagna lydelsen skall tillämpasäven på öriogsfartyg. Då en sädan tolkning skulle vara olämplig, och för attundanröja tveksamheten föreslår chefen för marinen eit tillägg till paragrafenav innehåll att beträffande öriogsfartyg gäller särskilda bestämmelser. Generalnillstyrelseninstämmer i ulredningens förslag alt styrelsen skall bestämma minimibesäuningenför fartyg. Styrelsen instämmer vidare i utredningensbedömning att särskilda behörighetsvillkor rörande praktik mäste skapas förbefattningshavare på bl. a. fartyg. Beslut ombehörighetskraven för befallningshavare på fartyg skall enligtden föreslagna lydelsen av 6 kap. 2 § andra siycket sjösäkerheislagen fattas avtullverket efter samråd med den eller de personalorganisationer somrepresenlerar personal. Någon uttrycklig föreskrift om samrådmed i denna fråga, som anges på sid. 255 i betänkandet, framgårej av den föreslagna lydelsen av 6 kap. 2 § andra slyckel sjösäkerheislagen ochär ej heller enligt styrelsens mening erforderiig. 1978/79:117 145 lar upp det samräd vilket enligt bäde nuvarande och föreslagenlydelse av 6 kap. 2 § sjösäkerhetslagen skall föregå sjöfartsverketsminimibesättningsbeslut. Föreningen accepterar sådant samråd under fömtsättningatt det i moliven uttryckligen slås fast alt man med uttrycket organisaiioner iförsta hand avser lokala organ, vilka i ett enskilt rederi utarbetar underlagtill ansökan om minimibesätlning för visst fartyg. Utredningensförslag i 6 kap. 3 § sjösäkerhetsförordningen rörande förhandsutlåiande omminimibesältning för fartyg, som är under planering eller byggnad eller someventuellt skall inköpas från utlandet, tillstyrks av fiera remissinsianser.Sveriges redareförening betonar, att det bör framgå av moliven till paragrafenalt ett givet förhandsutlåiande endasl i undantagsfall skall kunna ändras, t.ex. då de omständigheter som rådde vid förhandsut-läiandets utfärdande ändratsi sådan omfattning all finner skäl att ompröva sitlställningslagade. för mindre fartyg uttalar sig på samma sätt.SJ anför liknande lankegångar och föreslär, att förhandsbesked skall ländatill efterrättelse vid beslut om minimibesättning om inte ändring skett i defaktiska belingelser pä vilka beskedet vilar. Sjöfarlsverkelanser atl samrådsskyldighel, som enligt utredningens förslag skall föreliggavid beslut om förhandsbesked, bör komma till uttryck i författningstexten. Enligtulredningens förslag flr ett fartyg inte framföras förrän beslut omminimibesätlning har meddelats och inle ens tillfälligtvis användas i fart förvilken minimibesältning inte är fastställd. Detta anser vara enalltför kategorisk regel, om inle den reguljära formen för fattande av beslutkompletteras med en provisorisk form. Verket ulvecklar sin syn i denna fråga påföljande säll: Normaltbmkar sjöfartsverkel ha sina minimibesättningsbeslut klara, innan de akluellafartygen sätts i drift. Svårigheter kan emellertid uppstå att på den ofta kortalid som slår lill förfogande, innan exempelvis ett passagerarfartyg skallsättas i trafik inom ett annat trafikområde, eller innan ett fariyg i sambandmed nationalitetsbyle skall sättas i drift under svensk fiagga, hinna med bådeett samrådsförfarande och ett beslut om minimibesätlning. I dagens läge lösesdetta problem genom att rederiet efter förfrågan hos erhållerbesked om vilken bemanning som tidigare fastställts för fartyg av liknande typ,och tillämpar denna bemanning tills formellt beslut föreligger. Sjöfartsverkelfinner det helt uteslutet att i alla fall kunna klara den av ulredningenuppställda målsättningen, dvs. 10 1978/79. 1 saml Nr 117 1978/79:117 146 beslutom minimibesättning innan fartygei tas i drift, om man inte accepterar altfariyg får bli fördröjda, med de koslnader detta innebär. Verket kan emellertidtillstyrka de tvä första punkterna i 6 kap. 4 § försia slyckel, om i lageninförs en möjlighel för verkei all i avvaklan pä slulligl beslut meddela ettprovisoriski beslul om minimibesätlning utan föregående samråd medorganisalionerna. föreligger det problemet, när snabba beslul ärnödvändiga, atl en dispens enligt 35 § sjöbefälskungörelsen inte får meddelasinnan berörda organisaiioner för redare och ombordanställda har berettstillfälle alt avgiva yttrande. Detta problem försvinner dock omsjöbefälskungörelsen upphävs och beslul om minimibesättning även förautomatiserade fariyg kan meddelas ulan atl dispens erfordras. Sjöfartsverketanser att del är värdefullt alt alla särskilda uppgifter om ett fartyg avseendesäkerheten finns samlade på ett ställe, nämligen i tillsynsboken. Detlaunderiättar bland annat tillsynsmyndighetens arbete. Nuvarande 6 kap. 4 §lagen om säkerheten på fartyg bör därför enligt verkets mening finnas kvar menbör inle avse sådant provisoriskt beslut om minimibesättning som verketföreslår pä annai ställe i remissvaret (se 2.7.4). Därmed vill verket inteifrågasätta behovei av atl en kopia av besluiel förvaras tillsammans medsjömansrullan och en annan kopia anslås ombord. Denna fräga kan dock lösas isamband med en översyn av mönsiringsverk-samhelen. Remissinstansernahar tillslyrki eller lämnat ulan erinran utredningens förslag all regleringenav behörigheier för all sjöpersonal förs samman i en av regeringen utfärdadförfattning, och alt det alltså i denna tas upp även sädanamanskapsbehörigheter som regleras i kvalifikalionskungö-relse.Rektor vid sjöbefålsskolan i framför den åsikten att den föreslagnabehörighetsförordningen innebär en onödig byråkratisering av varjebemanningsärende, trots alt den är avsedd atl öka fiexibiliteten vid bedömningenav vaije fartygs bemanning. Iflera remissvar påpekas, att fömlsältningarna för utredningens förslag tillbehörigheter har rubbats genom dels att den avslutande konferensen sommaren1978 gav annat innehåll på mänga punkter än vad utredningenutgick från, dels att UTSJÖ:s förslag till ny utbildning för sjöbefäl m. fl.inte kommer att genomföras oförändrat. ifrågasätter också vadgäller vissa av de föreslagna behörigheterna lämpligheten av att skärpapraktikkraven, innan blir gällande för svensk del. 1sitt remissvar hänvisar UHA till sitt avlämnade förslag 1978/79:117 147 tillregeringen om inrättande av en drift- och sjöteknisk linje i högskolan (senumera prop. 1978/79:71). UHÄ har i förslaget bl. a. framhållil atl möjligheternaatl föriägga styrd praktik inom utbildningslinjens ram borde utredas. Vidareanför UHÄ i remissvaret, att en hård låsning i behörighetsfrågorna kan innebäraett hinder för strävandena att anpassa sjöbefälsulbildningen lill teknikensutveckling och samhällets och individernas krav. SÖupplyser om att en ny tvåårig linje innehållande grenar med inrikining motenergiteknik, fartygsleknik och eldriftteknik (Du-linjen) har inrällats igymnasieskolan fr. o. m. läsaret 1978/79. De olika grenarna skiljer sig i vissaavseenden från nuvarande fartygstekniska kurs och överenssiämmer i huvudsak medUTSJÖ:s förslag till motsvarande grenar i denna utbildning. anser att det föreslagna antalet behörigheier är för slorl ochpåpekar alt enligt utredningens i betänkandet redovisade mening antalet olikabehörigheter bör begränsas så mycket som möjligt. En bemanningslagstiftning sominnehåller ett stort antal behörigheter och som fömiser att antaletpersonalgrupper inom minimibesäuningen med bestämd behörighet är stort blir,säger utredningen också, svår alt efterieva och kan medföra störningar ifartygsdriften genom att utbyte mellan personal med olika behörighet förutsättsi många fall inte kunna ske alls eller endast efter tillstånd avtillsynsmyndigheten. Trotsatl utredningen säledes är medveten om detta förhällande har man föreslagit enrad nya behörigheter och hävdar vidare att "kravet på antalet behörighetermäste dock vara att det skall finnas så mänga att fartygen kan bemannas pä ettfrän säkerhetssynpunkt godtagbart sätt med personal med varierande utbildningoch erfarenhet". Som föreningen ser det är sjösäkerheten inom den svenskahandelsflottan synneriigen god. Detta framgår bl. a. av den internationellahaveristatistiken. I den mån haverier av betydelse förekommer beror dessaerfarenhetsmässigt pä andra faktorer än reglema för fartygens bemanning.Ovannämnda citat kan tydas som om utredningen anser att antaletbehörighetsformer skall vara en utslagsgivande faktor för sjösäkerheten, enuppfattning som föreningen inte kan dela. Sjöfartsverketställer sig också tveksamt till införandet av en rad nya behörigheter somutredningen föreslär. Uppkommer under hand behov härav kan en sädan behörighetlätt införas genom att erhåller bemyndigande härtill enligtutredningens förslag. Enligt verkets mening finns behov av att definieraföljande befattningar nämligen befaren jungman, läUmatros, matros,motorman/eldare, elektriker samt brandvaktman. Beträffandebenämning på olika behörigheter anser det vara lill fyllest atlge varje behörighet en vedertagen yrkesbenämning utan att kombinera denna mednågon kodbeteckning, vilken i många sammanhang 1978/79:117 148 lättkan ge upphov till förväxling. Verket erinrar också om att STW-konvenlionengenerellt gäll in för alt bibehålla de vedertagna yrkesbenämningarna. redovisar motsatt åsikt beiräffande behörighelsbe-nämningarnaoch anser atl kombinationen av kod med bokslav och siffra för respekt! vebehörigheier är bra. Dess sammankoppling med titlar är emellertid myckelolycklig. Meningen var från början atl ulredningen bl. a. skulle bringa reda ifioran av titlar, behörigheter och kombinationer av behörigheier. mening kan den nu föreslagna förordningens uiformning dock knappastsägas uppfylla detta krav och kommer säkeriigen alt åstadkomma en hel delbegreppsförvirring. Föreningen anser alt koden med bokstäver och siffror skallbehällas ulan komplettering med titlar. Medhänsyn till att förslagen i betänkandet är inaktuella på många punkter och tillinställningen beträffande antalet behörigheter yttrar sig iallmänhet inte beträffande behörighetsvillkoren. anseratl man kan utan olägenheter avstå från att införa vissa sjöbefälsbehörigheter(D3, D4, M3 och M4) i avvaktan pä att blir ratificerad.Kusttankers intresseförening anser alt behörighelssystemet bör förenklas.Föreningen päpekar också, liksom andra remissinsianser gör, behovei avanpassning till de utbildningar som kan komma i det nya högskolesystemet. Rederiföreningenför mindrefartyg vill atl ytteriigare behörigheter utöver de föreslagna skalltillskapas i det att föreningen understryker det angelägna i att man urulbildningen för sjökaptener och sjöingenjörer skall kunna plocka lämpligaavsnitt för all uppnå olika nivåer av behörighet, bland annal s. k.medelshavsbehörighet för såväl befälhavare som maskinchefer. framhåller behovet av särskilda behörigheter för tjänst sombefälhavare och maskinchef i medelhavsfart. framför även detförslaget atl viss teoretisk utbildning fär ersättas med erfarenhet, sä atl manefter genomgängen kurs kan vinna ökande behörighel med ökad befarenhet. framför i sin komplettering att erfarenheterna av kombineratbefäl, s. k. enhelsbefäl, är så pass positiva atl dessa tankegångar bordeutvecklas mer systematiskt. Svenska masklnbefölsför-bundet invänder häremot attdet i försöken med enhetsbefäl deltagande befälet inte delar sjöfartspolitiskautredningens positiva syn på denna fräga, och att ocksä redarnas intressehärför synes vara mycket ljumt. Rektorvid sjöbefålsskolan i påpekar att utredningen inte har Prop.1978/79:117 149 ifrågasallden nuvarande principen för utbildningen med samma och likformiga kurser föralla sjökaplenselever. Reklor anser, alt det skulle vara värdefullt att fåbelyst behovet av någon form av obligatorisk specialisering på t. ex.tankfartyg, ro/ro-fartyg eller bulkfartyg. Denna specialisering skulle kunnaske inom sjökaptensutbildningens 40 poäng eller som en obligaloriskpåbyggnadskurs. finner utredningens förslag beiräffande skeppare och D8,motsvarande skepparbrev av klass, ogenomförbart för fiskare som skalltjänstgöra som befälhavare och anför härom: Beiräffandeskeppamtbildning av klass har utredningen föreslagit ett system med förstsjöpraktik därefter skolgång med betyg över skeppamtbildning av försia klass.Efter denna utbildning har man ej rätt att vara befälhavare, däremoi ansvarigför vakl på däck. Av tjänstgöringstiden, 12 månader till sjöss, skall 6 månaderfullgöras i befattning som den näst främste bland däckspersonalen. Försl efterdenna tjänstgöringsperiod är man behörig att stå som befälhavare. SFRanser atl denna väg fram till behörighet ej skulle fungera med den kutym sområder inom fisket. I prakiiken finns ingen bästeman eller styrman, skepparenäger oftast tillsammans med en eller flera ombord fiskefartyget, alla taransvari mycket hög grad. Vi har förståelse för att man i handelsflottan har dennaordning med praktik ocksä efter det examen är avlagd, men anser att det ej ärnödvändigt i fiskefartyg. SFRföreslår därför att skeppare 8 ger behörighet alt stå som befälhavare ifiskefartyg (alltså efter alt vederbörande har skaffat lillräcklig prakliktidinnan skolan och avlagt godkänd examen). Om däremoi vederbörande skall gå överi handelsfiottan bör han ha den föreslagna praktiktiden efter avlagd examen. SÖtar upp förslaget att allmän tjänstgöring i elektrisk verkstad och kvalificeradtjänstgöring i elektrisk verkstad skall kunna ersältas med likvärdigfartygsljänstgöring eller utbildning. SÖ avstyrkte ett liknande förslag i etttidigare yttrande bl. a. med anledning av atl myckel fl praktikanter lyckasskaffa sådan praktik. SÖ anför vidare: Endasättet all lösa detta problem har varit att inrätta en speciell utbildning (iHärnösand) som ersätter ifrågavarande kvalificerade praktik. SÖ, som med hänsyntill elevernas situation säledes medgett att utbildningen i fräga flr anordnastrois de ökade kostnaderna ifrågasätter om inte dessa utbildningsmoment bordeingå i den reguljära maskintekniska utbildningen. Ett praktikkrav, som i storutsträckning ersätts med utbildning, bör enligt SÖ:s mening inte kvarstä. anför beträffande de föreslagna behörigheterna båtsman ochreparatör : Ulredningensmotiv för ett införande av särskilda behörigheter för vad utredningen benämnerbåtsmän och reparatörer är att det "bör finnas en 1978/79:117 150 behörighetför personal med lång tids yrkeserfarenhet, vilken kan lilldelas merkvalificerade uppgifter och vid behov vara ledare för det dagliga arbetet medunderhäll och reparationer ombord och liknande". Utredningen anser vidareatt de funktioner som fylls av personal med matros- och motormäns-behörighetbehöver förstärkas vad gäller större fartyg. Därför föresläs alt det för fartygom minst 4 000 brt eller med en maskinstyrka pä minst 3 001 kW skall i minimibesätiningenpå nivån under den vakt- och jouransvariga personalen ingå en kvalificeradbefattningshavare med speciell yrkeskunnighet. Att behörighelsreglera dessabefattningar med mer eller mindre godtyckligt satta gränsvärden har ingenbetydelse för sjösäkerheten men skapar liksom införandet av behörighetskrav förenmansbefattningama elingenjör/elektriker och pumpman stora praktiskasvårigheter för näringen. Redareföreningenhar också invändningar mot behörighetsvillkoren för behörighelen reparatör . Rederiföreningenförmindre fartyg vill atl en möjlighet att införa behörighel för personal i allmäntjänst skall öppnas. Ensärskild fråga är införande av en pumpmansbehörighet. Utredningen föreslärinrättande av en sådan behörighet (pumpman Ml3) och överlämnar ätsjöfartsverkel alt i minimibesättningsbeslut precisera vilka fartyg som ärsådana att säkerhetsarbetet gör en sädan befattning nödvändig. anser det inte påkallat att införa en sådan behörighet. Ävenom vissa av pumpmannens arbetsuppgifter kan sägas vara av säkerhetskaraktär ärde inte av sädan art att de kräver en separat utbildning eller att de mästegöras av en särskild befattningshavare. Även den övriga däckspersonalen fullgöri tankfartyg såväl som i andra fartygstyper uppgifter av säkerhetskaraktär.Ansvaret för lastning och lossning, det direkta arbetet med dessa uppgifter ochövervakning av proceduren ligger dock påen särskild befattningshavare, vanligenöverstyrman. Denne har som ansvarig för lasthanteringen i regel filt särskildsäkerhetsutbildning, vilket berörda rederier strävat efter atl åstadkomma. Attfrän säkerhetssynpunkt ha en särskild pumpman ombord kan med hänsyn lill dessaförhällanden inte anses påkallat. Mot bakgrund av den senaste tidens försäljningarav tanktonnage hardessutom antalet pumpmansbefattningar minskat i sädanomfattning att det även av del skälet knappast torde vara aktuellt att nuinföra en särskild behörighet för denna kategori. påpekar att det under utredningsarbetet har anmälts olikasynpunkier pä behovei av särskild elpersonal och kompetenskraven på sädanpersonal. Förbundet är helt övertygat om atl en undersökning medyrkeskravsanalys och mätningar av arbetsvolymen pä det som måste utföras ombordskulle visa att förbundets krav pä en väl kvalificerad elingenjör ombord ärfullt berättigat. kritiserar utredningens bedömningar av behovet av elpersonal ochbehörighetsvillkoren för denna personal: 1978/79:117 151 Kravetpä elingenjörer och elektriker har utredningen baserat pä en åtla år gammalmycket kritiserad uiredning. Alt resultaten av denna undersökning nu fär uigöraunderiag för bedömningar av behovei av elpersonal i fartyg byggda ärhell oacceptabelt. Den tekniska utvecklingen och maskinpersonalens ökadekunskapsnivå inom automatikens område har sedan utredningen gjordes medfört,att behovet av särskild elpersonal får ses i ett annal perspektiv jämfört medtidigare. Kravel på behörighet förelingenjör inkluderar dessutom 6 månaders sjötjänsigöring. I den män rederiernaanställt elingenjörer har dessas inskolning anpassats med hänsyn lillde kvalifikationskrav som intagits i kollektivavtal och till respektive personsindividuella förutsättningar. Utredningen hävdar ocksäatl även om den ordinarie maskinpersonalen skulle ha tillfredsställandekunskaper mäste pä vissa fariyg beakias alt den elektriska utrustningen är såarbetskrävande atl arbetel inte kan äläggas denna personal utan all denförsiärks. Utredningen överiämnar ät sjöfartsverkel att avgöra vilka fartygsom har denna kvalificerade ellekniska utrustning men gör inget försök att angenågra krilerier till ledning för bedömning. Behovet avbehörigheten för elektriker torde i detta sammanhang bli särskilt svårt atlmotivera. Enligt föreningensuppfattning saknas skäl atl införa särskilda behörigheter för elpersonal.Samiidigi bör frågan om när och under vilka omständigheter elteknisk personalbör finnas ombord överiämnas ål del berörda rederiets underhällstekniskabedömning. Nuvarande ordning med möjlighet för rederiet atl byta ut en motormanmot en elektriker bör således bibehållas. Sjöfartsverketifrågasätter lämpligheten av att överföra arbete med certifieringav radiopersonalen till verkei. Sjöfartsverkel erinrar om alt denna fråga harbehandlats inom en arbetsgmpp med representanter för ,, , , Sveriges fartygsbefälsföreningsaml sjöbefälsskolornas elevförbund, varvid man enades om att bordeutfärda behörighetsbevis för telegrafisler i fartyg.