prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Dessutom skulle ett slopande av återlånen innebära attföretagen i sin planering skulle ha att räkna med en ökad finansiell risk.Denna situation skulle de försöka möla antingen genom att öka sin övriga upplåningi syfte att bygga upp likviditeten eller genom att minska investeringsvolymenför att höja soliditeten och på det sättet minska den finansiella risken. Mot denna bakgrund och med hänsyn lill den situation somden svenska industrin befinner sig i är det därför enligt min mening olämpligtatt slopa återlänerälten. Å andra sidan är det av kreditfördelningskäl intelämpligt alt återlån är en billigare finansieringsform änobligationsemissioner. Jag föreslår därför att räntevillkoren ändras sä att dei framtiden knyts till den länga statsobligationsräntan. Hur detta närmareskall gä till återkommer jag till längre fram. 1 det sammanhanget tar jag också upp de förslag tillutvidgning av äteriänerätten som utredningen föreslagit för de mindre ochmedelstora företagen. Min allmänna inställning lill dessa förslag är posiliv. föreslår också en rad andraåtgärder för att öka utbudet av långfristiga krediter. En del av dessa är av generellnatur och avser del totala utbudet av långfristiga krediter, medan andra enbarlavser utbudet till näringslivet. Bland de generella åtgärderna märks utredningens förslagatt slopa emissions- och fondstämpelavgiften och alt bankerna bör få rätt attemittera obligationer. Hit hör ocksä utredningens förslag att avpassaavgifterna till AP-fonden sä att nedgången i fondens placeringskapacitetbegränsas. Dessutom kan i sammanhanget nämnas det förslag som framförti sitt remissvar, nämligen att inom ramen för det värdesäkra sparandet Prop.1978/79:165 79 tillåta fonder som placerar i obligationer och därigenomöka utbudet av långfristigt länekapital från hushållen. De tvåförslnämnda förslagen, vilka hänger intimt samman, kommer jag att behandlalängre fram. Avgifterna till AP-fonden bör naturligtvis - som jag redantidigare framhällit - i princip bestämmas med utgångspunkt i de krav sompensioneringen släller. När det gäller förslag är jag i princippositivt inställd. Det är emellertid olämpligt att nu genomföra någraförändringar bl. a. pä grund av att de obligalionsfonder som föresläs skullekunna dra resurser från de fonder som placerar i nyemitterade aktier ochkonvertibla skuldebrev och därigenom medverkar till att lösa det mest akulaproblemet för näringslivet, nämligen försörjningen med riskvilligt kapital.Frägan kommer dock att prövas inom den delegation som jag enligt vad jag föruthar nämnt tillsatt för atl studera effekierna av det värdesäkra lönsparandeloch komma med förslag lill förändringar. De ätgärder som föreslås för att mer direkt förbättranäringslivets möjligheter till långfristig finansiering är dels sådana somsyftar till att förbättra mellanhandsinslitutens möjligheter att ge krediter,dels sädana som syftar till att öka möjligheten för andra företag änindustriföretag att emittera obligationer. Dessutom föresläs att bankerna börfå rätt att förvärva förlagsbevis. Jag kommer längre fram alt behandla dessa förslag. Låt mighär endast peka pä de svårigheter som mellanhandsinstituten kan komma atl hamnai när deras möjligheler att refinansiera sig i AP-fonden minskar till följd avfondens minskade reala placeringskapacitet. Om instituten skall kunna fortsättasin verksamhet i samma omfattning som tidigare mäste de, som utredningenframhäller, därför i ökad utsträckning refinansiera sig pä marknaden utanförAP-fonden. En sådan upplåning kräver emellertid alt institutens egna kapital påsikl ökar. Vid sidan av de rent kvantitativa aspekterna påtillförseln av långt kapital är det, enligt utredningens uppfattning, ocksåangeläget att kreditvillkoren säväl pä obligationsmarknaden som ikreditinstituten anpassas till den individuella låntagarens speciella behov.Särskilt viktigt är det för företag med långsiktiga projekt alt de erhållerkreditvillkor som löser inledningsskedets likviditelsproblem, t.ex. genomförskjutning av amorteringarna eller genom tillämpning av annuitetsprincipen. Problemen är enligt min mening särskilt stora för företagdär den nya investeringen är stor i förhållande till företagets bas. Även omprojekten ger en rimlig real avkaslning på kanske 4 å realt över hela desslivslängd kommer likviditetspåfrestningarna atl bli utomordentligt stor deförsta 5 ä 7 åren i en ekonomi med relativt hög inflationstakt. De höganominella räntorna utgörs till större delen av en ersättning för inflation.Redan efter ca 5 är har läneskulden även utan amorteringar realt minskat tillca hälften av sitt ursprungliga värde. Genom atl företagen ges möjlighet att erhällalångfristiga krediter som är utformade med hänsyn till deras Prop.1978/79:165 80 speciella behov minskar företagens finansiella risk. Ävenur långivarnas synpunkt torde en utveckling mot mer varierade länevillkor påkapitalmarknaden vara av intresse. En sådan utveckling bör därför enligt minmening eftersträvas. Emissionskontrollen utgör därvid inte något hinder, vilketriksbanken ocksä understryker i sitt remissvar. Den närmare ulformningen avvillkoren bör ske efter hand i samråd mellan marknadsparterna och riksbanken.Ett viktigt bidrag till en utveckling i denna riktning bör enligt min meningockså kunna lämnas av mellanhandsinstituten. De mindre och medelstora företagens möjligheter atterhålla långfristig lånefinansiering begränsas av alt de inte har möjlighettill egna obligationsemissioner. En viktig uppgift för mellanhandsinstilutenär därför att underlätta dessa företags möjligheter till långfristigfinansiering. En utveckling mot mer varierade lånevillkor pä det sätt jag nyssbeskrivit förbättrar kvaliteten på de långfristiga krediter som de mindre ochmedelstora företagen erhåller. Den ulvidgning av äterlånerätten somjagföreslär kommer alt avsevärt förbättra de mindre företagensfinansieringssitualion. Till detta återkommerjag längre fram. Jag vill ocksåerinra om de förbättringar av de mindre företagens finansieringsmöjligheter sominrättandet av s. k. regionala utvecklingsfonder (prop. 1977/78:40, bil. 1, NU1977/78:34, rskr 1977/78:110 och prop. 1977/78:111, NU 1977/78:75, rskr 1977/78:361)inneburil. LRF tar i sitt remissvar upp frågan om jordbruketsförsörjning med lånekapital och framhåller att jordbrukets möjligheter atterhålla krediter måste förbättras. Detla ärenligt LRF:s mening nödvändigt omjordbrukets rationalisering skall kunna fortgå på del sätt som förutsätts ijordbrukspolitiken. Kreditbehovet förklaras enligt LRF till stor del avstigande investeringsvilja inom näringen samt av höjda investeringskostnader.En stor del av jordbrukels långfristiga lånekapital härrör från Sverigesallmänna hypoleksbank. LRF konstaterar att läneköp vid detta institut ökat ochpåpekar också alt institutets andel av den totala utestående obligalionsslockenminskat , medan jordbrukets andel av de totalainvesteringarna i samhället ökat. Institutets emissionsmöjligheterbör mot denna bakgrund förbättras. Liknande synpunkier framförs av såvälSveriges föreningsbankers förbund som allmänna hypoleksbank. För egen del villjag efter samråd med chefen förjordbruksdepartementet anföra följande. Det är självfallet myckel viktigt atlinvesteringsverksamheten inom jordbruket inte hämmas av brist på lånekapital.Kapitalmarknadens resurser är emellertid begränsade. En avvägning måste därföralltid göras så att de begränsade resurserna fördelas pä ett så bra sätt sommöjligt. När det gäller jordbrukets finansieringsbehov är det uppenbart att vadsom bör prioriteras är investeringar som innebär rationaliseringar. När det gäller allmänna hypoteksbanks obligationsemissionerhar institutets andel av de totala obligationsemissionerna pä kapitalmark- Prop.1978/79:165 81 nåden ungefär fördubblats . Ännumarkantare blir ökningen om statens upplåning exkluderas. Institutet harsåledes givits kraftigt ökade emissionsmöjligheter. emitteradeinstitutet obligationer för ca 900 milj. kr. torde institutet kunnagenomföra emissioner för ca 1050 milj. kr. (jämför FiU 1978/79:20). Dettabelopp motsvarar ungefär jordbrukets invesleringar i byggnader ochanläggningar. Jag vill ocksä understryka att de förbättringar för de mindre ochmedelstora företagen som jag berört kommer företag inom jordbrukssektorntill del. Varken kapitalmarknads- eller jordbruksutredningen har behandlatjordbrukets försörjning med lånekapilal i nägon större utsträckning. För attskapa större klarhet kring de problem som jordbrukets kapitalförsörjninginnebär, avser jag alt föreslå regeringen att låta utreda frägan omjordbrukels kapitalförsörjning. Del är därvid viktigt alt även försökaklarlägga finansieringssystemels belydelse för prisstegringen på mark,byggnader och investeringsvaror inom jordbrukssektorn. Del huvudsakliga målet för bostadspolitiken är au godabostäder skall kunna tillhandahållas till ett rimligt pris. Dessutom är detangeläget att likvärdiga lägheheter betingar ungefär samma pris, förutsatt altläge, yttre miljöfaktorer etc. ocksä är likvärdiga. Denna strävan mot koslnadsparitetavser i princip alla slags lägenheter oavsett upplätelseform och lyp avfastighet. Pä en fri bostadsmarknad avspeglar hyrorna del värde deboende anser att nyltjanderätlen har. Däremot föreligger, som utredningenframhåller, inga garantier för att kostnadsparitet uppnäs mellanhyreslägenheter, bostadsrättslägenheter och egna hem. Delta sammanhänger medatl skillnaderna i beskattningsregler för olika besitiningsformer ochfastighetsägarnas varierande marginalskattesatser päverkar de slutligaboendekostnaderna. På en fri bostadsmarknad kan man inte heller räkna med attboendekostnadernas absoluta nivå eller utbudet av bostäder står iöverensstämmelse med det huvudsakliga bostadspolitiska mälel att goda bostäderskall kunna tillhandahållas till ett rimligt pris. För att detta mäl skallkunna uppnäs torde bl. a. krävas att boendekostnaderna hålls under den nivä somskulle framkomma i en perfekt marknadsekonomi saml atl bostadsbyggandet gesstörre utrymme i realkapitalbildningen än som skulle blivit fallel utan ingreppi marknadsmekanismen. Samhällel strävar därför efter att på olika sätt hållanere boendekostnaderna. Den bosladsefterfrågan som därvid framkommer liggerlill grund för en real planering av bostadsproduktionen. Planeringen avser detresurs-6 1978179, I saml. Prop.1978/79:165 82 utrymme som skall avsättas för nyproduktion av bostäder,inkl. bostadskomplement, som finansieras med stöd av statliga bostadslän. Ävenicke statligt belånat bostadsbyggande samt statligt stödda ombyggnader, ny-ochombyggnader av allmänna samlingslokaler, energisparåtgärder, m. m. omfattas avplaneringen. Vid planeringen beaktas självfallet inte bara denbosladsefterfrågan som för ögonblicket föreligger. Hänsyn tas också såväl tillden på förväntade bostadsefterfrågan som till de tidsförskjutningarav bostadsproduktionen vilka kan vara påkallade med hänsyn till konjunktur-och sysselsättningsläget. har regeringen bedömt det som onödigt attgenom detaljerade ramar ange en övre gräns för bostadsbyggandets omfattning.Skälet till delta är främst atl den bostadsproduktion som spontant väntasframkomma ligger inom ett ur samhällelig synvinkel acceptabelt intervall. Huvuddelen av bostadsbyggandet finansieras med hjälp avstatligt stöd. Andelen statligt belånade lägenheter i nyproduktionen har ökatnågot under senare är och uppgick till . För lägenheter i flerbostadshusvar andelen och för lägenheter i småhus . Kreditmarknadens uppgift när del gäller bostadsbyggandethar i slort sett blivit att finansiera den bostadsproduktion som framkommer somett resultat av den reala planeringen. Det är mol den bakgrunden som man bör sede reformer som gradvis har genomförts för att bringa bostadsfinansieringssystemeli överensstämmelse med de bostadspolitiska intentionerna. 2.3.2 Den reala och finansiella utvecklingen Bostadsbyggandet accelererade kraftigt i början av/960-talet. Under andra hälften av 1960-lalel fortsattebostadsinvesteriningarna att öka, men i belydligt långsammare takt. Därefterskedde en stagnation som förbytles i klar nedgång.Trots nedgången överträffades det s. k. miljonprogrammet för med viss marginal. Investeringarna läg under den nivåsom uppnåddes 1972. ökade dock investeringarna kraftigt och nådde ennivä som var endast lägre än . Nedgången i bostadsbyggandet har heltfallit på flerbosiadshusen. Antalet färdigställda lägenheter i sädana husminskade , medan antalet färdigställda småhus ökademed . ökade antalet rum per lägenhet något mer i småhusen än iflerbosiadshusen. Den genomsnittliga ökningen av utrymmesstandarden inyproduktionen kan således i praktiken nästan helt hänföras till småhusen. Det årliga bostadsbyggandet motsvarar endast avbeståndet av lägenheter. Dessutom uppgår nettotillskottet av lägenheter lillbostadsbeståndet endast till omkring hälften av nyproduktionen under ärel.Återstoden av nytillskottet går ät för alt kompensera bortfall genom rivning,utflyttning från glesbygden, kontorisering etc. Det behövs därför mycket storasatsningar för att ge nägra mer betydande utslag i bostadsbeståndets Prop.1978/79:165 83 storlek och sammansättning. Bostadskonsumtionen exkl.nytljandevärdet av fritidsfastigheter, dvs. summan av hyror och årsavgifter iflerbostadshus och ett kalkylerat nyttjandevärde av småhus, utgjorde ca14% av den privala konsumtionen. har i sin anslagsframställning för1979/80 diskuterat bostadsbyggnadsbehovet . Antalet hushållberäknas öka med 35 000-40000 per är och därefter med ca 35 000perår. Detta kan jämföras med 54 000 per är under första hälften av 1970-talet.Utöver det bostadsbyggnadsbehov som hushållsbildningen medför krävs ocksäersättningsproduktion för bortfallet av lägenheter. Under perioden 1971-1975bortföll i genomsnitt 25 000 lägenheter per är. räknarbostadsstyrelsen med ett bortfall på i genomsnitt 22 000 lägenheter per är ochdärefter 25000 . Sammantaget innebär delta ett bostadsbyggnadsbehov på ca60000 lägenheter . Bedömningen förutsäUer dock all detinte i någon större omfattning uppkommer lokala överskott som måsle kompenserasav nybyggnad på annat häll. Statsmakternas planering bör därför enligtbostadsstyrelsen inriktas mot en något större nyproduktion eller ca 65 000lägenheter per är. Vid sidan av nybyggandet räknar bosiadsslyrelsen med attca 25 000 lägenheter kommer alt beröras av ombyggnad. Genom hopslagningav smålägenheter, installation av hiss m. m. reduceras därvid antalet lägenhetermed ca 10 000. Detta har beaktats i de kalkyler över avgången av lägenhetersomjag har redogjort för. 1 LU:s beräkningar av bostadsbyggandets utveckling harutgångspunkten varit det av angivna behovet av nyproduktionoch ombyggnad och del investeringsbehov som därigenom uppkommer. LU räknar med att i genomsnitt 63 000 nya lägenheter perår skall byggas . Kostnaden per producerad lägenhetberäknas öka i fasta priser . beror dels på de nyaskärpta energibestämmelser som infördes , dels på en fortsatt ökning avlägenheternas utrustningsstandard, dels pä en fortsatt ökning av antaletrumsenheter i småhus. Totalt beräknas nybyggnadsinvesteringarna öka med igenomsnitt 1983. Ombyggnadsinvesteringarna väntas öka i snabb takt och ta ianspråk en ökande andel av bostadssektorns investeringar. Det beror främst päen satsning på energibesparande åtgärder i det befintliga bostadsbeståndet, menocksä på atl förnyelse genom ombyggnader vänlas öka. Totalt beräknasombyggnadsinvesteringarna öka med . LU:s bedömningar innebär att de totalabosladsinvesteringarna inkl. investeringar i fritidshus väntas öka med ca 4 %per år . Jämfört med utvecklingen under mitten av1970-talet är detla en markant uppgång. Ökningstakten ligger emellerlid klartunder vad som noterades . Prop.1978/79:165 84 Den väntade omsvängningen för bostadsinvesteringarna fränminskning lill ökning päverkar bostadssektorns upplåningsbehov och finansiellasparande. Del finansiella sparandeunderskottet som har ökat mycket långsamtimder väntas enligt LU mer än fördubblas -frän 7400 milj. kr. till 15 700 milj. kr. Upplåningen, som 1977 har ökat meddrygl , vänlas enligt LU lill följd av de ökande investeringarna mer änfördubblas frän . 1983.Den nedgång på i bostadssektorns andel av den totalakredilmarknadsomslutningen som har noterats skulle därmedenligt LU förbytas i en uppgång från 10,till under 1983.Detta innebär enligt LU alt bankernas sammanlagda engagemang i form avdirektlån och placeringar i bostadsobligationer som en följd härav kan beräknasöka . LU påpekar att detla ligger i linje medkapitalmarknadsutredningens slutsatser om bostadsfinansieringens utveckling.Vid remissbehandlingen av kapitalmarknadsutredningens betänkande har intedessa slutsatser ifrågasatts. Jag delar de båda utredningarnas uppfattning attbostadssektorns finansieringsanspråk kommer atl få ökadbetydelse. Den tidigare minskningen av bostadssektorns lånebehov jämfört medandra seklorer kommer att upphöra och förmodligen förbytas i en mindre ökning.Denna ökning är emellerlid enligt min mening inle av en sådan omfattning attden skall behöva förorsaka några betydande svårigheter på kreditmarknaden. 2.3.3 Dei nuvarande finansieringssystemet lämnar i sitt belänkande enulföriig redogörelse för det nuvarande bostadsfinansieringssystemet och hurdet har vuxit fram genom olika reformer. Jag skall därför i delta sammanhangendast kortfaltat beröra finansieringssystemet och dess förhållande till debostadspolitiska mälen. Ett av de viktigaste medlen för all uppnå debostadspolitiska målen är den statliga bostadslånegivningen. Lånebeslämmelsernaär utformade sä att de skall ge förutsättningar för ett byggande av goda bostädermed väl fungerande boendeservice. Produktionskostnaderna inkl. kostnaderna förmark hälls nere genom att statliga lån inte utgår om dessa kostnader överstigeren viss nivå. Tillsammans med de omfattande räntesubventioner som ärförknippade med de statliga bostadslänen innebär delta att boendekostnadernakan hållas på en rimlig nivå. Det intänkts- och avdragssystem som gäller vidbeskattning av ägare till en- och tvåfamiljsfas-tigheler medverkar också ibetydande omfattning till att sänka boendekostnaderna. Lånesystemet syftar också till alt utjämnaboendeutgifterna mellan olika besittningsformer, förhindra väsentligt olikaboendekostnader mellan lik- Prop.1978/79:165 85 värdiga bostäder av olika älder saml motverkaförmögenhetsomfördelning till följd av stigande fastighetspriser. Statliga bostadslån kan utgå för ny- och ombyggnad avbostäder saml vissa lokaler, som betjänar ett bostadsområde som närhetsbutiker,daghem, vissa skolbyggnader, samlings-, hobby- och klubblokaler. Lånen liggeri säkerhetshänseende mellan de bottenlån som normall lämnas avbotlenläneinstitulen - BOFAB, och stadshypoteksinstitulionen - ocheventuella lopplån som normalt lämnas av bankerna. De statliga bostadslänen utgår - liksom botlenlänen ochtopplänen -inte förrän bostäderna har färdigställts. För finansieringen underbyggnadstiden svarar i huvudsak bankerna genom byggnadskrediter. Den statliga utlåningen finansieras över statsbudgeten,vilket innebär att erforderliga medel säkerställs pä samma sätt som för statensövriga ulgifter. Bottenläneinstituten finansierar sin långivning i huvusakgenom obligationsförsäljning. Genom den gällande kreditpolitiskalagstiftningen kan samhället styra institutens finansieringsmöjligheter.Eftersom instituten har överenskommit med om alt avnyulläningen skall avse s.k. prioriterade projekt, dvs. allt bostadsbyggandesom berättigar till statliga lån samt all övrig nyproduktion av bostäder, kansamhället därigenom också styra möjligheterna att erhålla boltenlånefmansiering.När det gäller bankernas byggnadskreditgivning kan samhället, om det skullevisa sig nödvändigt, ingripa för att säkerställa även denna. I besvärliga situationerkan den kreditpolitiska lagens bestämmelser om särskild placeringsplikt därvidlillämpas. För hyres- och bostadsrättshus Iräder räntesubventionen ikraft när fastigheten har färdigställts medan den för småhus träder i kraft närstatslänet har utbetalats. Subventionen är således inte i någotdera fallelberoende av om bottenlån har kunnat utbetalas från bostadsinstituten. Det innebärför låntagarens del atl en eventuell väntetid för avlyft av byggnadskrediteninte får någon kostnadseffekt. Vidare får kostnaderna för krediterna underbyggnadstiden till viss del inräknas i låneunderlag vid beräkning av detlångfrisiiga bollenlånets och statslånets storlek. Räntesubventionen, vilken inle bara omfattar det statligalänet utan också bottenlånet, är störst efterfärdigställandet och minskar sedan gradvis, så atl låntagaren så småningomsjälv betalar den fulla marknadsräntan. Härigenom uppnäs en förbättradkostnadsanpassning mellan likvärdiga lägenheter av olika ålder somkapitalvinsterna i det äldre fastighetsbeståndet i viss mån begränsas. Genomatt räntesubventionen är större för hyres- och bostadsrättshus än för egna hemsker också en viss utjämning av boendekostnaderna mellan olikabesittningsformer. har bestämmelserna för statliga lånändrats sä att län kan utgä för allt fler ändamål. Dessa åtgärder harförbättrat finansierings- Prop.1978/79:165 86 möjligheterna för olika typer av bostadskomplement samtför saneringsverksamheten, inte minst genom atl finansieringen ibottenläneinstituten har säkerställts. Som kapitalmarkandsutredningen konstaterar innebär dereformer som under de senasle åren genomförts på det finansiella området förbostadssektorns del att de låntagare som är berättigade till statliga län iallt väsentligt är oberoende av kreditmarknadsläget. Detta gäller såväl lillgångenpå länga lån som räntestrukturen och räntenivån pä kreditmarknaden. Samtidigthar räntesubventionerna möjliggjort en utveckling mot en mer marknadsanpassadräntestruktur på krediimarknaden. Härigenom har krediimarknaden kunnat fylla sin uppgift attsvara för finansieringen av det bostadsbyggande som realt planerats utan attdess funktionssätt i övrigt allvarligt skadats. Statsmakterna har trotsränlesubvenlionerna funnit det lämpligt att säkerslälla bostadsproduktionensfinansiering genom att ge den en prioriterad ställning på kreditmarknaden föratt därmed undvika alltför siarka återverkningar på övriga sektorers finansieringsförutsättningar. När det gäller den icke statligt belånade nyproduktionenav bosläder hälls boendekostnaderna inte nere genom räntebidrag, menkostnaderna begränsas angå genom förmåner inom skattesystemet. Produktionenslyrs även i detta fall till stor del genom den realabostadsbyggnadsplaneringen. Kreditmarknadens uppgift blir därför på samma sätlsom när del gäller den statligt belånade nyproduktionen att finansiera denbostadsproduktion som planerats. I konsekvens härmed intar finansiering fördetta ändamål en prioriterad ställning på kreditmarknaden. Klarl är emellertidatt kreditmarknaden spelar en något större allokeringsroll när det gäller denicke statligt belånade bostadsproduktionen, inte minst på grund av del störrebehov av topplån som i allmänhet föreligger. Övertagande av äldre fastigheter samt reparation ochombyggnad utan statlig belåning finansieras f n. i flertalet fall utan slöd avvare sig räntesubventioner eller placeringsregler. Pä grund av svårigheter att säkerställa bostadssektornsfinansieringsbehov vid mitlen av 1960-lalet samt de finansieringsanspråk sombostadssektorn kunde väntas ställa även på längre sikl, inrättades 1967 ensärskild delegation för bostadsfinansiering med representanter för bl.a.berörda myndigheter. Delegationens uppgift är alt genom förhandlingar med berördakreditinstitut trygga kreditförsörjningen för statligt belånat bostadsbyggande.Överenskommelser om byggnadskrediter för del statsbelånade bostadsbyggandethar fr. o. m.