prop · G20399 · 1978-12-31 00:00:00 — Lånssiyrelsernai och anseratt den fördelningsmetod som utredningenföreslår - all statsbidragen lill de smärte anläggningarna lilldelas länenefter befolkningstal-bör lillämpas endasl i väntan påett bätire underiag. i anser det föreslagnabeloppet om 20 milj. kr. till smärre anläggningar alllför litet och denföreslagna fördelningsgraden mellan länen föga acceplabel. menardärvid att det fakiiska behovet av ålgärder bör vara slyrande pä fördelningenav medel och förordar an kollektivtrafikens transportarbete bör vara avgörandevid medelsfördelningen. Remissinsiansernaansluter sig i allt väseniligi till de av ulredningen framförda synpunkierna päbehovei av fors k ning och utveckling inom kollekiivirafikområdei. Vidarevitsordar fiera remissinstanser behövligheten av att de särskilda delområdensom utredningen anger blir föremål för breda forskningsinsatser ochunderstryker i detta sammanhang vikten av atl de vunna forskningsresultatenpresenteras i sådan form att de direkl kan läggas lill grund för den kommunalaplaneringen av kollekiivirafiken. Prop.1978/79:99 93 SOU1975:68 Handikappanpassad kollektivtrafik, sammanfattning av betänkandet, remissyttrandenasamt det av utredningen föreslagna ramprogrammet Samhälletsinsatser för au förbäura handikappades siiuaiion har inriktatspå integrering och normalisering, vilkel innebär en slrävan all utformasamhällel så au handikappade skall kunna leva och verka på samma säll som ickehandikappade. Belydande insaiser för handikappade har gjorls på en rad områden.De avser såväl rehabilitering, social hemhjälp och annan service, färdijänsloch tekniska hjälpmedel som bosläder, boendemiljö, arbetsmiljö, ekonomiskirygghei, uibildning, arbete, kulturiiv och friiidsverksamhei. Samhälletsinsaiser för handikappade har fortlöpande byggls ul och försiärkis. 1976/77:87 om insaiser för handikappades kullurella verksamhei föreslogssäledes ålgärder för au öka handikappades delaklighei i kulluriivel. Riksdagenbeslöl i enlighel med förslagen. lades i prop. 1978/79:73 fram förslagom ålgärder för alt förbättra handikappades situation på arbetsmarknaden. Bl.a. föreslogs väseniligt förbättrade villkor för bilsiödet till handikappadesom förvärvsarbetar eller studerar. Kommunernaoch landstingen svarar för betydelsefulla insaiser på handikappområdet.Kommunema har de senasle åren väsentligt ökal sina insaiser när del gälleroosiäder, färdtjänst, hemhjälp och övrig service. Samma utveckling präglar deområden som sjukvårdshuvudmännen svarar för. Kommunerna får från den 1 januari1975 sialsbidrag av koslnadema för färdtjänsten. Syftei härmed är bl.a. au en tillfredsställande färdtjänst skall byggas upp i landets samtligakommuner. Handikapporganisaiionemasarbele har haft stor belydelse för såväl enskilda handikappade som uibyggnadenoch inriktningen av samhällets insaiser på handikappomrädei. Handikapprörelsensamarbetar med samhällets myndigheler och organ i olika sammanhang bl. a. inomramen för handikappinstitutet samt och handikappråden ikommuner och län. Samarbelel har successivi utvecklats och förstärkts. Frägorsom hänger samman med handikappades behov av särskilda åtgärder och arrangemanginom kommuniktionsväsendei behandlas fortlöpande av de statliga irafikverken.Inom vissa verk arbeiar särskilda samarbelsgrupper med sådana frågor. 1 dessagrupper ingår företrädare för handikapprörelsen. Som eu aktuellt exempel påresultatet av det fortlöpande arbeiei med handikappfrågor inom de statligaverken kan nämnas au de nya personvagnar, som SJ har beställt, i väsenlligadelar lillgodoser kraven på handikappanpassning. Dessulom har regeringenuppdragii ål SJ au ta fram 1978/79:99 94 beslutsunderlag för en hell handikappanpassadjärnvägsvagn. Även andra slailiga verk och myndigheler saml kommunala och vissaenskilda företag m. n. svarar för uppgifier som berör handikappades förflyilning. inom handikappområdet har efter handinlensifierals. beslöl regeringen om förändringar rörandehandikappades parkeringslillsiånd, som innebär väsentliga förenklingar ochförbällringar. Handikappade kan således numera vända sig lill den lokalairafik-nämnden och där få en riksgiltigt parkeringslillsiånd. Regeringen harockså uppdragii ät statens vägverk all ulfärda föreskrifter som innebär alttillstånden rortsällningsvis skall knylas lill den handikappade personligen ochinle lill fordonel. Deua belyder att lillslåndel även gäller om någon annan körden handikappade. ',som behandlalolika frågor om samhällets ansvar för handikappade, har lagl fram olika förslagsom alla syftar lill förverkligandet av målsättningen om integrering ochnormalisering av de handikappade i samhällel. Ulredningen föreslog i sittbetänkande Bättre socialtjänst för handikappade (SOU 1970:64) att frägan om detallmänna färdväsendets anpassning lill de handikappades behov skulle las upplill en samlad bedömning genom en särskild av kommunikalionsdepartementeltillkallad expertgrupp. Med stöd av Kungl. Maj:ls bemyndigande lillkalladedåvarande chefen 1973 särskilda sakkunnigamed uppdrag atl uireda vissa frågor rörande del allmännakommunikationsväsendeis anpassning till de handikappades behov(HAKO-ulredningen)'. HAKO-ulredningen avgav i seplember 1975 betänkandet"(SOU 1975:68) Handikappanpassad kollektivtrafik. Yllranden över betänkandet har avgetts av ,, handikappinstitulei, slyrelsen för vårdartjänst,postverket, (), statens vägverk, statenstrafiksäkerhelsverk, sjöfartsverkel, luftfartsverket, statens väg- ochirafikinslitul, statskontoret, (), ,bosiadsslyrelsen efter hörande av boende-miljödelegationen, statens planverk,statens råd för byggnadsforskning, i , , arbetsmarknadssty- 1 Direkliv: se 1%8 och riksdagsberäuelsersid. 38 resp. 13. 2 Kommunerna och den sociala omvårdnaden (SOU1967:53), Bättre hjälpmedel för handikappade (SOU 1967:60), Bäure utbildning för handikappade (SOU 1969:35), Bäure socialtjänst för handikappade (SOU 1970:64), Bostadsanpassningsbidrag(SOU 1972:30), Kultur åi alla (SOU 1976:20). 3 Ledamöier: numera generaldirektören ,tillika ordförande, sekreteraren , chefsarkitekten , byrådirektören , avdelningsdireklören ersatt avavdelnings direktören , byråchefen , ombudsmannen , avdelningsdirektören , kanslichefen saml kanslichefenNils . Direkliv: se riksdagsberälielse sid. 216. SOU 1975:76 innehåller ett sammandrag av betänkandet påsvenska, engelska och tyska. Prop.1978/79:99 95 relsen(AMS), arbeiarskyddssiyrelsen, slyrelsen för leknisk uiveckling, länsstyrelsernai , , , , . Väsiernorrlands och Norrbonens län. handikappulredningen.ulredningen avseende vissa kommunala irafik-och irafiksäkerheisfrågor,kommunalekonomiska ulredningen, ASEA, AB \olvo, Ceniralorganisaiionen /SR, Landsorganisaiioneni (LO), Tjänsiemännens centralorganisalion (TCO), (), Handikappförbundens Ceniralkommillé (HCK), De blindas förening (numeraSynskadades riksförbund), MS-förbundei, Svenska hamnförbundei, , , . Svenskakommunförbundei, Linjeflyg . "B (), (),, Svenska bussiraflkförbundel. (), Svenska laxiförbundel och Svenska uivecklings AB. Ulredningenanser all anpassningen av irafikmedlen till alla trafikanters -och således ävenlill handikappades - behov bör ingå som en naiurlig del i trafikföretagens ochfärdmedelstillverkarnas planering. Som en följd härav bör de frågor somulredningen har haft alt överväga behandlas i mera övergripande trafikpoliliskasammanhang. Utredningsarbetet planerades därför sä all ulredningens lorslagskulle kunna tas upp lill behandling i den irafikpoliiiska proposilionen. Kolleklivafärdmedel kan endasl användas av handikappade om de kan ta sig till och frånfärdmedlen. Mol den bakgrunden har ulredningen bedöml alt del är angeläget aubelysa varje länk i transportkedjan. En särskild expert har därför anlitats föralt - som komplement lill en av utredningen gjord kartläggning av färdmedlenoch terminalerna - genomföra en sp)ecialstudie över de handikappades problemvid förflyttning i närmiljön från bostad/ arbetsplats till terminalanläggningeller motsvarande. Ulredningenskartläggning visar atl åtskilliga problem är av en sådan teknisk karaklär alldetaljstudier eller särskilt ulvecklingsarbele krävs för atl konkrela förslagtill anpassningsätgärder skall kunna lämnas. Detaljstudierna ochutvecklingsarbetet kräver insatser av expertis på flera sakområden, bl. a.medicin, handikappfrågor, färdmedelstillverkning och trafikutövning. Det ärvidare enligt ulredningen angelägel att utvecklingsarbetet samordnas inom ochmellan de olika trafikslagen. Viss del av utvecklingsarbetet har dessutombedömts komma att ta relativt lång lid i anspråk. Utredningen har därför inteanseti det vara ralionelll att inom ulredningens ram genomföra erforderligadetaljstudier och uivecklingsarbelen. Som följd härav har ulredningen behandlalhilhörande frågor mera principielll och översiklligl. Dessa frägor bör. medutgängspunkt i av stalsmaklerna fastlagda riktlinjer, vidarebear-beias av demyndigheter och förelag som har del direkta ansvarei för planering, drift ochuiveckling av de allmänna färdmedlen. Prop.1978/79:99 96 Dehandikappade och den nuvarande irafikmiljön Ulredningenredovisar de myndigheler och organisationer som handhar olika uppgifter medanknytning till handikappades situation på trafikområdet. De handikappadesegna organisaiioner som bl. a. bevakar medlemmarnas intressen, informerar omhandikappades siiuaiion i samhällel saml på olika säll bislår myndighelerna ideras arbele på handikappområdet redovisas också. 19 förbund med ca 230 000medlemmar samverkar inom Handikappförbundens cenlralkommiilé(HCK). Slörsi blandövriga organisationer är () med ca 40 000medlemmar. Ulredningendefinierar som förnyiiningshandikappad den som på grund av nedsaii fysisk ellerpsykisk förmåga inie kan utnyttja de nuvarande allmänna irafikmedlen eller sommöler mera belydande svårigheler vid förflyiining eller resa. Rörelsehindrade,syn- och hörselskadade, allergiker, uivecklingsslörda sami olika grupper med avålder och/eller sjukdom/ olycksfall framkallade begränsningar i den personligaförmågan kan i deua sammanhang anses vara förflyttningshandikappade. Ulredningenbedömer all ca 250 000 personer har en sädan begränsning i sin fysiska ellerpsykiska uiruslning atl de i kommuniktionssammanhang kan anses vara gravthandikappade. Mänga av dessa är mer eller mindre beroende av kommunalfärdtjänst för lokala resor och måste vid längre resor ha hjälp alt kommaombord på färdmedlet samt behöver i vissa fall även hjälp under resan. Ca 20000 av dessa personer bedöms ha så grava handikapp all de är beroende avsärskilda iransportmedel, i. ex. färdijänslfordon för alla resor. Ulredningenanser vidare atl ytterligare ca 750 000 personer genom någon form av handikapphar varierande svårigheter vid resa och förflyttning. Anialet irafikanler sombedöms få direkl nyiia av en allmänt ökad lillgänglighel och standard hos dekollekliva färdmedlen har således av ulredningen beräknals till ca 1 miljon. Ulredningenframhåller au eu stort anial åldershandikappade, yngre barn, personer sommedför barnvagn på resa m. fl., vilka alla i vissa resesilualioner har sämreförulsäliningar än fulll röriiga resenärer, också kan ha stor nytta av skildahandikappanpassningsälgärder. Viden serie s. k. hearings med representanter för de handikappade har ulredningennärmare tagit del av hur personer med olika handikapp upplever dagensirafikmiljö och vilka brisler i färdmedlens uiformning och ulmslning somhindrar dem från all resa kollekiivi i önskad utsträckning. Ulredningen harfunnit atl benägenheten hos handikappade an resa med kollekliva färdmedel ärminst densamma som för andra personer i samhällel. Förutom hearings harulredningen genom en enkät lill irafikmyndigheler, trafikföretag ochfärdmedelsiillverkare samt genom kontakter med forskare och experter mera idetalj kartlagt hur dagens trafikmiljö och befinlliga färdmedel är utrustadefrån handikappsynpunkl. Genom enkälen har också frarn-kommii i vad mån tekniskabegränsningar för en ytteriigare handikappan- Prop.1978/79:99 97 passningföreligger saml kosinaderna för olika anpassningsåigärder. Derörelsehindrade anför allmänt atl de har svårigheter alt kornma på och UVfärdmedlen. Spårvagnar, bussar, låg, flygplan och fartyg är svårtillgängligagenom höga insteg och brania trappor m. m. Utrymmena ombord på färdmedlen ansesofta vara för trånga. Förhöjda säten, stödhandlag och andra anordningar somunderlättar för de rörelsehindrade saknas i stor utsträckning. Pähållplatser och terminaler utgör nivåskillnaderna mellan gata och entré, mellanbyggnad och perrong eller mellan perrong och färdmedel svåra hinder. Dehandikappade önskar hissar och ramper i siörre ulsiräckning. Biljellför-säljningsslällen.lelefonhylter, spärrar för passkontroll saml loaletier är exempel på sådani somi regel inte är särskilt anpassat för mllsiolsbundna. Enligt HAKO-utredningensuppfattning ärdet i stort setl endasl stationerna på de nyare grenarna av tunnelbanani , vissa hamnlerminaler saml terminalbyggnaden på Slumps flygplatssom f n. håller en siandard som från handikappsynpunkl kan anses fulltlillfredssiällande. Personermed nedsatt syn eller hörsel, utvecklingsstörda m. fl. framhåller svårigheternaatl få informaiion exempelvis om linjenummer, destination, avgångs- ochankomsttider, byten etc. Såväl synskadade som hörselskadade önskarförbällringar av den audiella och den visuella informationen. En lindrigtsynskadad har t. ex. nylta av både bälire skyltning och merhögtalarinformaiion, medan den hörselskadade önskar kvaliietsfört)ältringar ihögialarinformationen, och som komplement fler anslag med tryckta upplysningar. Högakantstenar vid övergångsställen och hållplatser medför problem för mångarörelsehindrade. Ljusreglerade övergångsställen förekommer enligt dehandikappades mening i alltför liten omfattning och ytterst sällan ikombination med ljudsignaler för synskadade. Synskadade besväras av ojämnbeläggning, tillfälliga hinder eller olämpligt placerade slolpstag, skyltar m.m. Rullstolsbundna saknar dessulom ofta ramper som komplemenl lill trappor. Ulredningenkonslalerar att en nödvändig föruisättning för atl det av Slaismakternauppställda målel om normalisering och integrering av de handikappade isamhällel skall näs är atl de allmänna irafikmedlen i all möjlig ulsiräckninggörs lillgängliga även för handikappade. Ett förverkligande av dennamålsättning kräver särskild planering, normgivning m. m. från samhällets sida.De handikappades transportproblem bör som följd härav behandlas inom ramen förde övergripande trafikpolitiska övervägandena och bearbelas av de myndigheleroch företag som har del direkia ansvaret för planering, drifl och utveckling avde allmänna irafikmedlen. Medhänsyn till den målsättning som allmänt gäller för samhällets insatser påhandikappområdet och som också varit vägledande för utredningens 7 1978/79. 1978/79:99 98 arbetefinner ulredningen ime skäl all priorilera någon handikappgmpp före en annan.De handikappade deliar eller strävar efter atl della i samma akliviieier isamhällel som icke handikappade. De förvärvsarbetar, utbildar sig m. m. och haröver huvud taget samma krav som andra på au kunna förfiylta sig mellan bosladoch arbetsplats, till platser för service- och kuliuruibud etc. Dekartlagda bristernas negaliva inverkan pä handikappades resemöjligheier ochdel stora antalet personer som skulle finna fördelar i en förbättring av detkollektiva trafiksystemets siandard lalar enligt ulredningen för alt samtligamöjligheter till handikappanpassning av färdmedlen skall las lill vara så snartdel är lekniskl, prakliskl och ekonomiski möjligl. Under den lid som åtgår föralt genomföra en fullständig anpassning bör kompletterande transportlösningarkunna erbjudas de gravt handikappade. Ulredningensövergripande förslag innefattar sammanfallningsvis - ett ramprogram för anpassningsåigärder avseendefärdmedel, terminaler och nänniljö samt JÖr forskning och utveckling, - försöksvis införande av riksfärdijänsi, - att det samordnande ansvarei för de kollektivairafikmedlens handikappanpassning skaH åvila den av irafikpoliiiskaulredningen föreslagna irafikplaneringsnämnden. Ramprogrammet,som består av ett antal konkreta anpassningsåigärder för de olika färdmedlen,är avsell att vara vägledande vid utarbetande av normer lor handikappanpassningav färdmedlen och vid genomförandet av åtgärderna. (Ramprogrammet redovisas ibilaga 6.4.) Anpassningsälgärdernaindelasav ulredningen, med uigångspunki i närde praktiskt kan genomföras, ifyra grupper. Ålgärdersom kan genomföras på befinlliga färdmedel och terminaler ulan all dessabehöver las ur drift benämns kompletteringsåtgärder. Dessa åtgärder bör enligtutredningens uppfattning kunna genomföras successivi efter del altnormer utfärdats. Ålgärdersom kan genomföras på befinlliga färdmedel dä dessa las ur drift av andra skälän för att handikappanpassas, t. ex. vid reguljära översyns- och reparationsarbeten,benämns översynsåtgärder. Dessa åtgärder bör enligt utredningens uppfattningkunna genomföras successivt av efter det atl normer föranpassning utfärdats. Ålgärdersom endast kan vidtas i samband med nyanskaffning av färdmedel eller vid ny-och ombyggnd av terminaler och olika elemeni i närmiljön benämnsanskaffningsätgärder. Genomförandetiden blir naturiigen beroende av behovet aversättnings- eller nyanskaffning av färdmedel samt på behovet av ny- ochombyggnad av terminaler samt pä behovet av förändringar i närmiljön. Åtgärdersom kan genomföras först efter forskning, utveckling och provverksamhet benämnsutvecklingsåtgärder. Del är enligt utredningens Prop.1978/79:99 99 uppfattninginle möjligt all ange hur läng lid som krävs för atl sådana ätgärder skallkunna genomföras. Ulredningensöverväganden innebär atl alla de förbättringsåtgärder från handikappsynpunkl,vilkas tekniska lösningar är kända, skall genomföras av igenomsniii , dvs. Därmed skulle del övervägandeflertalet av de handikappade saml stora gmpper av allmänheten i övrigt fåväsentliga standardförbättringar i det kollekliva resandel. Kollektivtrafikensatlrakliviiet höjs därmed, vilkel är en vikiig fömlsättning för att berördairafikförelag skall avsätta erforderiiga resurser för uppmstningen. Åtgärdemakräver inte något ulvecklingsarbete och ryms enligt utredningens bedömning inomde ekonomiska ramar som kan fömtsättas komma atl stå till trafikföreiagensförfogande. Förgravihandikappade är dessa ålgärder inte tillräckliga. För dem föresläs temporäralösningar i avvaktan pä att handikappanpassade färdmedel utvecklas. För allpåskynda lösningar som lillgodoser även gravt handikappades behov alt resa medreguljära färdmedel bör forsknings- och ulvecklingsarbete påbörjas. Kostnaderna för all vidlade åtgärder som med nu känd leknologi enligt utredningens mening kan genomförassom kompletterings-, översyns- och anskaftningsätgärder pä terminaler ochfärdmedel uppgår lill ca 235 milj. kr. Beloppet ärberäknal med uigångspunki i de koslnadsbe-dömningarsom gjorts av irafikuiövareoch färdmedelstillverkare och fördelar sig med ca 130 milj. kr. pä terminaleroch ca 105 milj. kr. Kostnaderna avser investeringar under enperiod av och utgör endasi till en begränsad del merkoslnader somdirekl följd av ulredningens förslag. Vissa anpassningsätgärder, huvudsakligenpä lerminalsidan, kan nämligen oavsell Ulredningens förslag vänlas bligenomförda men . Vidare pekar ulredningen på au vissa avde föreslagna anpassnings-åtgärderna bl. a. bredare dörrar, bäure informaiion,automatiska dörröppnare, lällare passager m. m. även kommer den övrigaallmänheten lill godo och därigenom leder till en allmän standardhöjning avterminalerna. Endast lill den del åtgärderna är enbart inriktade påhandikappade, t. ex. handikappanpassning av toaletter, leder de lill renodlademerkostnader. En jämn fördelning avkosinaderna på det antal år som det bedöms la att genomföra åtgärderna visaratl stat och kommun vardera belastas med ca 10 milj. kr. under enlioårsperiod och enskilda förelag med ca 7 milj. kr. under ensjuärsperiod (endasl bussar och taxibilar). Ulredningen anser med hänsyn lillbl. a. irafikverkens och trafikföreiagens åriiga omsättningar och detföreslagna successiva genomförandet att kostnaderna för anpassningsåtgärderna- som endasl ulgör några promille av verkens och företagens samlade åriigaomsättning för passagerartrafik (4 lill . i 1975 ärsprisnivå)-bör rymmas inom de resurser som står till resp. verks och förelagsförfogande. De åtgärder som kan genomföras som kompletterings-, översyns- ochanskaftningsätgärder bör därför enligt utredningens uppfattning 1978/79:99 100 intebehöva genomföras senare än vad som är motiverat av tekniska skäl. Vadgäller frågan om medel för forskning och utveckling anser Ulredningen all omerforderliga medelsbehov inte ryms inom nuvarande loiala medelsramar förforsknings- och utvecklingsarbele i samhällel bör särskilda medel anslås.Sädana utvecklingsprojekl som nära anknyter till trafikföreiagens normalautvecklingsarbele bör liksom hiltills finansieras av föreiagen själva. Deåtgärder som kan bli en följd av utvecklingsarbetet bedöms i huvudsak kunnagenomföras som anskaffningsätgärder, varför de bör kunna genomföras lillrimliga koslnader. Ulredningenkonstaterar att vissa färdmedel försi i eu längre perspektiv kan blitillgängliga för de gravt handikappade. För dessa personer kvarslår därför etttransportbehov som inte kan lillgodoses med reguljärafärdmedel. Denna gmpp som antalsmässigt är relalivi liien kan omfatta svårtrörelse- och orienleringshindrade, särskilt de som är flerhandikappade t. ex.dövblinda, personer med vissa psykiska besvär, begåvnings-handikappade och desom haravsevärt nedsatta funktioner i vissa inre organ. Dessa gruppersregionala och inlerregionala resebehov mäste ocksä enligt ulredningens uppfattningkunna lillgodoses underden tid det tar att anpassa färdmedlen. Utredningenhar därför funnit att den nuvarande kommunala färdijänsien bör kompletteras meden särskild iransportlösning för regionala och inlerregionala resor ochföreslår atl ulöver den kommunala färdtjänsten en ny iransporttjänst - benämndriksfärdtjänst - inrättas i syfte att tillgodose vissa gravt handikappadesresebehov utanför hemkommunens trafikområde. Ca 20 000 personer tordepå gmnd av handikapp kunna göra en långväga resa endasl om den kan genomföraspå relativt kort lid och/eller om viss personlig service kan erbjudas. Vissapersoner i denna grupp kan klara en läng restid om resan genomförs underförhållanden som medger tillfredsställande komfort, utrymme och service ellerom resan företas med tillgäng till Utrymme för personlig hygien eller avskildsittplats. Utredningen föreslär all dessa personer inom ramen förriksfärdljänsien medges r"äti alt resa med del färdmedel, t. ex. flygeller järnväg (sittplats i första klass eller sovplats i enbäddskupé), somkrävs med hänsyn till deras handikapp. En sådan resa bör få ske till en kostnadsom motsvarar avgiften för andra klass järnväg på samma sträcka. Enförutsättning för att riksfärdtjänsten skall fungera är alt färdtjänst- om del är erforderligt - kan erbjudas på både avrese- och ankomsiorterna. Enriksfärdljänstresa kan säledes bestå anlingen av en kombination av resa medkommunal färdtjänst pä avrese- resp. ankomst-orten och resa med kollektivtfärdmedel mellan dessa orter eller i vissa fall av en resa med särskiltfärdtjänstfordon hela sträckan. Detotala kostnaderna för riksfärdtjänsten är framför allt beroende avresefrekvensen. Utredningen har inte anseti sig böra föreslå någon begräns- Prop.1978/79:99 lOi ningav del antal riksfärdtjänslresor per är som en handikappad får företa.Resebehoven varierar givelvis slarkl beroende av anställningsförhållanden,familjeförhållanden, ålder, personliga intressen, ekonomi m. m. Medutgångspunkt i allmänhelens genomsnittliga resefrekvens när det gäller längreresor med kollektiva färdmedel,och med hänsyn till atl handikappadesresebenägenhet vad gäller fjärtesor inte bedöms vara mindre än genomsnillel,lorde antalet riksfärdtjänslresor komma atl uppgå till genomsnittligt tvä perhandikappad och år. Kostnaden för det allmänna beräknas till ca .