prop · G20338 · 1978-12-31 00:00:00 — 1978/79:38 Regeringensproposition omändring i lagen (1970: 989) om införande av fastighetsbildningslagen; Regeringen föreslår att antaga detförslag sora har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll ovannämndadag. I propositionen föreslås ändrade regler omupphävande av s. k. skogs-fångsservitut. Enligt förslaget förbättrasmöjligheterna att behålla servitut som avser rätt att ta ved tiU fastighet somanvänds tiU permanentbostad. Dessutom föreslås en bestämmelse som skall underlättamöjligheterna atl bevara vedservitut i samband med ändringar i fastighetsindelningen. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . 1 1978/79.1 saml. 1978/79: 38 2 Lag om ändring i lagen (1970: 989) om införande avfastighetsbildningslagen Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1970: 989) ominförande av fas-lighelsbildningslageni skall ha nedan angivna lydelse. Serviiut avseende skogsfång eller bete får upphävas genomfastighetsreglering, även om sådana omständigheter som avses i 7 kapi. 5 §faslighelsbildningslagen ej föreligger. Servitut avseende skogsfång eller bete får upphävasgenora fastighetsreglering, även om sådana omständigheter som avses i 7 kap. 5§ faslighelsbildningslagen ej föreligger. Vad nu sagts gäller dock ej i denmån servitutet avser rätt att ta ved till fastighet som används tillstadigvarande bostad. Utan hinder av 7 kap. 2 § första stycketfastighetsbildningslagen får servitut avseende rätt att ta ved till fastighetsom används till stadigvarande bostad bildas som ersättning, när servitutinnefattande sådan rätt helt eller delvis upphör genom att mark överförs tillannan fastighet. Denna lag träder i kraft . Lagen omtryckt 1971:1036. Prop.1978/79: 38 3 Närvarande:slatsminislem , ordförande, och statsråden , , ,, , Äntonsson, Mogård, , , Asling, Söder,, Mundebo, Krönraark, Burenstara , , ,, Lagrådsremissom ändring i lagen (1970: 989) om införande av fastighetsbildningslagen Enligt gällande rätt är del förbjudet att bilda nyaskogsfångsservitut. Besläraraelser härora finns i jordabalken (JB) ochfastighetsbildnings-lagen (1970: 988, FBL). Äldre skogsfångsservitut kanupphävas genom fastighetsreglering, bl. a. raed stöd av en särskUdbestäraraelse i 15 § lagen (1970: 989) ora raförande av fastighetsbUdningslagen(FBLP). tUlsatle jag en arbetsgrupp,bestående av företrädare för justitie-, bostads- och jordbmksdeparteraenten.för alt se över bestäraraelserna om skogsfångsservitut. Arbétsgrappen skulleinrikta sitt arbete på att öka skyddet för skogsfångsservitut som fortfarandehar betydelse bl. a. för fastigheters bränsleförsörjning. Arbetsgruppen lade fram en promemoriamed förslag till ändringar av bestäramelsema ora skogsfångsservitut i FBL ochFBLP. Proraeraorian som också innehåller en redogörelse för gällande rätt ochförarbeten ra. m. bör fogas tUl protokoUet i detta ärende sora bilaga I. Efter reraiss har yttranden över proraeraorianavgetts av hovrätten för Nedre , tmgsrält, statenslantmäteriverk (LMV), länsstyrelserna i Västemorrlands och ,skogs-vårdsslyrelsen i , lanlbruksnäranden i Västemorrlandslän. (), Förse servitutsgrupp, Gra-ningeverkensAB, AB Bmk, Mo och , () och . LMV har bifogat yttranden avöverlantmätarrayndigheterna i , och . i Norrbot tens län har bifogat yttranden av och lanlbruks näranden i länet. har förklarat sig instämma i SCA :s yttrande. . : Prop.1978/79: 38 4 En SammanstäUning av remissyttrandena bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 2. är del förbjudet att bildanya skogsfångsservitut. Äldre skogsfångsservitut kan upphävas genomfastighetsreglering. I 15 § FBLP finns en särskild bestämraelse oraskogsfångs- och belesservitut som har tUl syfte all göra det lättare attupphäva sådana servitut. Bestämmelsen innebär att servitut som avser skogsfångeUer bete får upphävas genom fastighetsreglering även om inte de allmännafÖratsättningarna för upphävande av servitut i 7 kap. 5 § FBL föreligger. Som skäl för att avveckla existerande skogsfångs-och belesservitut anfördes vid tiUkomsten av FBL framför aUt att sådanaservitut medförde ölägenheter från skogsvårdssynpunkt och hindrade ettrationellt skogsbruk. Det påpekades också att behovet av skogsservitut somkom-pleraenl tUl ofullständiga jordbrakslägenheter hade minskat efter hand. I proraeraorian framhålls att de nya bestämmelsernaora skogsfångsservitut i vissa fall kan leda till betydande olägenheter förservituts-havama genom atl det har blivit alltför lätt för ägaren av enservituts-belastad fastighet att bli fri från servitutet, även omservitutshavaren har behov av det. I proraeraorian föreslås därför attmöjligheterna att upphäva skogsfångsservitut med stöd av 15 § FBLP begränsas.Enligt förslaget skall beslämraelsen inte vara tUläraplig på servitut som avserrätt att ta virke tUI ved, om den härskande fastigheten stadigvarande användstUl bostad och servitutet har betydelse för fastighetens bränsleförsörjning. Förslaget om begränsning av möjligheterna attupphäva skogsfångsservitut har fått ett övervägande positivt mottagande underreraissbe-handUngen. De flesta reraissinstansema tiUstyrker i princip förslagetäven om kritUc framförs beträffande vissa detaljer. Några remissinstanser,främst företrädare för storskogsbmket, stäUer sig dock avvisande tUl förslagetoch avstyrker att det läggs tUl gmnd för lagstiftnmg. Som framhåUs i promemorian är de skäl föravveckling av skogs-servituten som fördes fram under förarbetena tUl FBL i storutsträckning gUtiga fortfarande. Även enligt min mening får det i flertaletfaU anses önskvärt att sådana servitut försvinner. Det är emellertid viktigtatt avvecklmgen sker på ett sådant sätt att det inte uppstår påtagligaolägenheter för de berörda servitutshavama. Vad som har kommit fram om tiUämpningen av denuvarande bestämmelserna visar att bestämmelserna i praktiken kan leda tiUbety- 1978/79: 38 5 dandeolägenheter för den som har rätt tiU skogsfångsservitut. Däremot är det ingetsom tyder på alt bestämmelserna skulle ge upphov lill några problem när detgäller belesservitut. De olägenheter som har visat sig hänger samraan medatt bestämmelsen i 15 § FBLP ger ägaren av den tiänande fastigheten enpraktiskt tagel ovillkorlig rätt att bli kvitt servitutet, om han så önskar.Olägenheter kan framför allt drabba den sora använder den härskande fastighetentUl perraanentbostad och sora är beroende av ved för uppvärra-ningen. Försådana servitutshavare kan det inle sällan vara svårt att skaffa fullgodersättning för ett förlorat servitut. Redanav det sagda framgår att jag inle kan ansluta mig tiU de remissinstanser sommenar att de nuvarande bestämmelserna fungerar tiUfredsställande. Tvärtomanser jag atl nuvarande ordning medför olägenheter som inte är godtagbara ochatt det är angeläget att vidta åtgärder för atl avhjälpa olägenheterna. Dettabör ske i första hand genom alt man mjukar upp den nuvarande bestämmelsen i 15§ FBLP i den mån den rör skogsfångsservitut. Den typ av skogsfångsservitut som norraalt är avstörst betydelse för den härskande fastigheten är servitut sora avser räll attta virke till ved. Mindre betydelse har sådana servitut sora avser rätt att tavirke för något annat ändaraål, t. ex. tiU stängsel och hässjor. Iproraeraorian föreslås också alt undantag från besläraraelsen i 15 § FBLP inteskall avse andra servitut än vedservitut. Den angivna begränsningen tUlstyrks av de flestareraissinstansema. Från några håU görs dock gäUande att det inte finnsanledning alt göra skUlnad raeUan vedservitut och andra slag avskogsfångsservitut. Några reraissinstanser påpekar att den föreslagnaavgränsningen kan medföra svårigheter i fråga om servitut som avser rätt att tavirke såväl tUl ved som för något annat ändaraål. De påstådda svårigheternaföranleds av besläraraelsen i 5 kap. 4 § första stycket FBL, som innehåller denallmänna förutsättning för fastighetsreglering som brukar betecknas sombåtnadsvillkorel. Beslämraelsen, som är tiUämplig även vid upphävande avservitut raed stöd av 15 § FBLP, innebär att fastighetsreglering får ske baraora fördelama av regleringen överstiger kostnadema. Enligt de ifrågavaranderemissinstanserna skulle den i proraeraorian föreslagna avgränsningen medföraatt den del av ett blandat skogsfångsservitut som avsåg annal än ved normaltinte skulle kunna avvecklas, därför atl regleringsvinslen inte skulle överstigakostnaderna. De invändnuigar som har riktats mot den föreslagnaavgränsningen med hänvisning lUl båtnadsvUlkoret kan i och för sig görasgäUande oavsett om det är fråga ora ett blandat serviiut eller ej. Flerareraissinstanser har också påpekat att båtnadsvillkoret över huvud taget kangöra det omöjligt att upphäva serviiut av ringa värde, särskilt somför-rätlningskostnaderna har stigit betydligt. Prop.1978/79: 38 6 Med anledning härav vill jag till en börjanframhålla att båtnadsvillkoret enligt min mening har en viktig uppgift attfylla som en spärr mot fastighetsregleringsåtgärder sora inte har något störrevärde. Jag anser inte alt det finns skäl atl luckra upp båtnadsvillkoret föratt underlätta avvecklingen av raer eller mindre betydelselösa skogsfångsservitut.Jag vill också peka på alt dessa problem har behandlats i en proraeraoria (DsJu 1977: 12) U]3pföljande översyn av fastighetsbUd-ningslagstiftningen. Iproraeraorian föreslås etl särskilt regelsystem för sådan sanering avfastighetsindelningen och rättighetsförhållandena som är angelägen från allmänsynpunkt. Promemorian har remissbehandlats och övervägs f. n. inomjuslitiedeparteraentet. När det gäller frågan vilka slag av servitut sombör undantas från den nuvarande beslämraelsen i 15 § FBLP anser jag för min delatt den begränsning tiU vedservitut som har gjorts i promemorian är naturlig.Rätten alt ta ved är regelmässigt av mer grundläggande betydelse än andrarättigheter sora kan ingå i ett skogsfångsservitut. En servituts-rättighel somavser annat än ved kan också lättare ersättas genom alt servitutshavaren köperdet virke som behövs eller anskaffar det på annal sätt. De invändningar som på denna punkt har anförtsunder remissbehandlingen utgör alltså enligt mi.ti mening inte något avgörandeskäl mot den föreslagna avgränsningen. I de fall den del av ett skogsfångsservitutsom avser annat än ved verkligen utgör en mera betydande belastning på dentjänande fastigheten torde värdet av en reglering bli tillräckligt stort föralt servitutet skall kunna avvecklas i den delen. Och om belastningen ärobetydlig, lär det knappast medföra några större olägenheter för ägaren av dentjänande fastigheten ora servitutet får finnas kvar liUs del eventueUt kanupphävas i saraband raed någon annan fastighelsbildningsålgärd. F. ö. finnsalltid möjligheten alt utan hinder av 5 kap. 4 § första stycket FBL avvecklaett servitut, om parterna är ense om del. På grund av det anförda anser jag atl undantagetfrån 15 § FBLP bör begränsas till vedservitut eller, om ett servitut avser ävenannat än rätt att ta ved, till den del av servitutet som avser vedtäkt. I likhet med flertalet reraissinstanser anser jagatl undantaget beträffande vedservitut bör begränsas tUl sådana fall då denhärskande fastigheten används till perraanentbostad. a. moi bakgrund avden allmänna inställningen atl skogsfångsservitut bör avskaffas finnsdet inle skäl att undanta vedservitut som tUlkomraer en fritidsfaslighel från15 § FBLP, oavsett hur stor del av året fastigheten används. Vid bedömningen av om en fastighet används tiUpermanentbostad eller ej bör man i första hand se till den aktuellaanvändningen. Denna bör emellertid ses i stort, dvs. i belysning av hur denkommande användningen kan beräknas bli. Även om fasligheten under en viss tidinte Prop.1978/79: 38 7 utnyttjassom bostad eller tiUfälligtvis används till fritidsbostad, t. ex. därför atlägaren inte har möjlighet alt bo där på grund av vistelse på sjukhus ellerålderdomshera, bör ett vedservitut som hör till fasligheten kunna få finnaskvar. Om emellertid ägaren har permanent bostad på annat håll och inte hellernågon annan använder fastigheten sora helårsbostad, finns del sora regel inletillräckliga skäl atl bevara ett vedservitut. Det bör alltså norraalt inleräcka alt ägaren säger sig ha för avsikt att bosätta sig på fasligheten oranågra år, vid pensionsålderns inträde e. d. På grund av del anförda föreslår jag att undantagetför vedservitut skall gälla sådana fall då den härskande fastigheten användstUl stadigvarande bostad. Flera reraissinstanser har tagit upp frågor ora ivad mån servituts-havarens behov av servitutet bör påverka bedömningen av omdel bör få finnas kvar eller ej. I del samraanhanget berörs bl. a. frågan hurupp-värranmgen faktiskt sker på den härskande fastigheten och frågan om servitutshavarenhar möjlighet alt ta ved från egen skog. För egen del vill jag understryka altservitulshavarens behov av servitutet är av avgörande betydelse förbedömningen av om servitutet skall få finnas kvar eller ej. När jag i delföregående har förordat alt servitut som avser räll alt ta ved tUl fastighetsom används till stadigvarande bostad skall undantas från besläraraelsen i 15 §FBLP är det just hänsynen lill servitulshavarens behov som är det viktigasteskälet. Enligt min raening bör ett sådant servitut i princip få finnas kvar sålänge det verkligen har betydelse för fastighetens bränsleförsörjning. Servitutets betydelse är särskilt stor, orafasligheten är försedd raed en värraepanna sora enbart kan eldas raed ved ochvärraesysterael inle utan omfattande ändringar kan läggas om tUl oljeeldning e.d. Även när värmesystemet är konstruerat för både vedeldning och oljeeldningkan del dock vara befogat atl bevara etl vedservitut, ora det verkligen utnyttjasför atl förse fasligheten raed bränsle eller om en övergång till vedeldning äraktuell. Motsvarande gäller kombinationer av el- och ved-uppvärmning. När det gäller härskande fastigheter som har egenskog finns i allmänhet inte lUlräckliga skäl alt bevara ett vedservitut, omden egna skogen räcker för all tillgodose bränslebehovet. Därvid bör emellertidbeaktas atl ved från egen skog inte skall behöva tas ut av bättre sortiment,t. ex. massaved eller sågtiramer. Vid tillräckliga arealer raed lämplig vedskogbör däremot bränslebehovet raed fördel kunna tillgodoses inom den egnafasligheten. Del kan ifrågasättas om det finns anledning alt somi promeraorieför-slaget ta in etl särskilt villkor i lagtexten för atl ange attundantagsregeln för vedservitut skaU gälla bara ora servitutet har betydelseför fastighetens bränsleförsörjning e. d. 1978/79: 38 8 attett sådant rekvisit egentiigen inte fyller någon funktion. I 7 kap. 5 § andrastycket FBL finns nämligen en bestämmelse som gör det möjligt att upphävaservitut sora inle behövs. Där föreskrivs att serviiut får upphävas, bl. a.ora servitutet inte behövs för den härskande fastigheten eller ora nyttan avservitutet är ringa i jämförelse med belastningen på den tjänande fastigheten.Visserligen Icrävs för tillärapningen av den bestämmelsen all förhållandenahar ändrats. Men när det finns anledning atl upphäva ett skogsfångsservitut pågrund av atl det inte behövs för fastighetens bränsleförsörjning torde delregelmässigt föreligga ändrade förhållanden. Jag ansluter mig tUl uppfattningen att del äronödigt atl i undan-tagsbestämraelsen för vedservitut ta in ett särskiltrekvisit ora servitutets betydelse för faslighetens bränsleförsörjning e. d. fall ett vedservitut verkligen saknar betydelse för bränsleförsörjningen bördet finnas tillräckliga raöjligheter att upphäva det med stöd av 7 kap. 5 §FBL. Underremissbehandlingen har från LMV:s sida gjorts gällande att det skuUe vara enfördel om förutsättningarna för upphävande av skogsfångsservitut regleradesultömraande i 15 § FBLP, bl. a. därför att man då inle skulle behöva tillämpabestämraelserna i 7 kap. 4 och 5 §§ FBL. Redan av vad jag har sagt i detföregående följer atl jag inle delar den uppfattningen. Enligt min raening ärdet inte befogat raed en så speciell reglering av skogsfångsserviluten. Jaganser Ivärtora att det är en fördel om de allraänna reglerna så långt sommöjUgt blir tUlämpliga också på skogsfångsserviluten. Å andra sidan finns detinte anledning all, som en annan remissinstans har föreslagit, slopa 15 § FBLPoch ta in reglerna om upphävande av skogsfångsservitut i 7 kap. FBL.Bestämmelserna härom har enligt rain raening sin naturliga plats blandövergångsbestämmelserna. För rain del förordar jag därför sararaa lösning soraföreslås i promemorian, nämligen att i 15 § FBLP tas in ett undantag för deservitut sora inle längre skall kunna upphävas raed stöd av den paragrafen. Blandde nuvarande skogsfångsserviluten finns både anvisningsservitut och friaserviiut. Den som har ett anvisningsservitut får ta virke bara på platser somägaren av den tjänande fastigheten anvisar. Ett fritt servitut får däremotutövas var som helst på den tjänande fastigheten. Under remissbehandlingen harframförts önskemål om att det skall införas ökade möjligheter att förvandlafria servitut till anvisningsservitut. Med anledning härav vill jag påpeka attdet redan nu finns möjlighet atl vid faslighetsreglermg göra ora ett frittserviiut tUI ett anvisningsservitut enligt bestämmelsema om ändring avserviiut i 7 kap. 3 och 4 §§ FBL. Där föreskrivs som förutsättning för iindringbl. a. atl servitutet hindrar ett ändamålsenligt utnyttjande av den tjänandefastigheten och alt denna olägenhet kan undaraöjas genom ändringen. Harförhållandena ändrats efter servitutets tillkomst, får ett servitut ändrasockså om det skulle innebära väsentlig fördel för den tiänande eller härskandefastigheten ulan Prop.1978/79: 38 9 altraedföra olägenhet av betydelse för den andra. Genora dessa bestämmelser tordedet föreligga tUlräckliga möjligheter alt vid behov ändra friaskogsfångsservitut tUI anvisningsservitut. Någon ytterligare bestämmelse idetta avseende behövs aUlså inte. Sammanfattningsvis föreslår jag i fråga omupphävande av skogsfångsservitut atl det i 15 § andra stycket FBLP införs enbestämmelse om all paragrafens första stycke inte gäUer servitut som avser rättalt ta ved till fastighet som används till stadigvarande bostad. En servitutshavare som går miste om ettskogsfångsservitut får som regel ersättning i pengar. Det finns dock möjlighetall i undantagsfall besluta om markvederlag. Närersättning bestäms i pengar beräknas den enligt samraa principer som vid andrafastighelsbildningsåtgärder. Servitutshavaren får ersättning i första hand förservitutets positiva värde, dvs. dess värde för den härskande fasligheten. Ienlighet raed bestäramelsema i 5 kap. 10 § FBL bestäms detta med hänsyn särskUttUI förändringar i fastighetens marknadsvärde. I praktiken görs värderingenofta på grandval av en uppskattning av avkastningsvärdet. Värderingen sker iprincip så, att man uppskattar värdet av den mängd virke servitutshavaren fårtUlgodogöra sig med avdrag för kostnader för avverkning och heralransport avvirket. Avdrag för kostnader görs i princip oavsett ora servitutshavaren självkan ulföra arbetet eller ej. Vid sidan av ersättningen för servitutets positivavärde har servitutshavaren rätt att få del i den regleringsvinst sorauppkoraraer genora att servitutet upphävs. Vinstens storlek erhålls genom attservitutets negativa värde, dvs. dess belastning på den tjänande fasligheten,minskas raed det positiva värdet och kostnadema för regleringen. Vinslen tordei allmänhet fördelas raellan de berörda fastigheterna på grundval avförhållandet raeUan det positiva och del negativa värdet av servitutet. I promemorian föreslås inle någon ändring aversättningsreglerna. De flesta remissinstanser sora har yttrat sig i frågananser att de nuvarande bestäramelsema fungerar tillfredsställande. Någraremissinstanser anser dock alt det bör införas ökade möjligheter atl besluta ommarkvederlag. Företrädare för servitutshavama anser att nuvarande ordning ärhelt OtUlfredsställande. De hävdar att ersättningsreglerna leder tUI aUdelesför låga ersättningar och förordar att man inför en ny värderingsmetod. Enannan reraissinstans gör en järaförelse raed ersättningsreglerna vid expropriationoch föreslår alt det införs en möjlighet atl ersätta också personlig skada. Frågan om markvederlag diskuterades ingående underförarbetena tiU de nuvarande bestämmelserna. I den proraeraoria sora låg bakomför- 1978/79: 38 10 slagettill FBLP föreslogs regler ora raarkvederlag. Departementschefen gickemellertid ifrån förslaget, och i det förslag som antogs av fannsinte några särskilda besläraraelser ora raarkvederlag. Sora skäl raot attinföra sådana bestämraelser anförde departementschefen bl. a. jordpolitiskahänsyn. I fråga om servitutshavare sora hade ett verkligt behov av servituteterinrade han ora reglema i 5 kap. 8 § FBL och framhöll att servitutet i sådanafall inte skulle kunna upphävas utan att fastigheten fick mark somkompensation. Enligt rain mening finns det inte skäl att bedömafrågan om raarkvederlag på annat sätt nu än vid FBL:s tUlkorast. En ordningsom innebär alt innehavare av skogsfångsservitut mera allmänl får vederlag imark, om servitutet upphävs, slmlle leda tiU att skogsmarken delades upp ismåbitar. En sådan utveckling skulle uppenbarligen innebära nackdelar, inteminst genom att försvåra ett rationellt skogsbruk. Sora någon reraissinstanshar påpekat skuUe det dessutora medföra betydande svårigheter atl bestämmamarkvederlaget på ett riraUgt sätt. Jag anser att den raöjlighet som redan nufinns att besluta om vederlag i raark är tillräcklig för de undanlagsfall därraarkvederlag kan vara befogat. Underremissbehandlingen har raan från några håll pekat på raöjUgheten all bilda s.k. gemensarahelsskog i samband raed avvecklmg av skogsfångsservitut.Bestänomelsei om gemensarahelsskog finns i 6 kap. FBL. De syftar tiU attunderlätta storleksrationaUseringar genom att ge möjlighet att föra saramanmindre skogsområden i olika ägares hand till en samfällighet. Bestämmelsernatar aUtså sikte på sådana faU då de berörda fastigheterna redan har skogsmark.Så är inle fallel, i varje faU inle normalt, när det är fråga om fastighetermed skogsfångsservitut. Grunden för serviluten är ju att de härskandefastigheterna saknar egen skogsmark. I och för sig skulle man kunna tänka sig atlersättningen för ett upphävt skogsfångsservitut utgick i form av mark, somöverfördes till en samfällighet. Det torde emeUertid mera sällan finnasförutsättningar för ett sådant arrangemang. Det förutsätter normall atl fråganora upphävande av skogsfångsservitut kommer upp saratidigt för ett flertalnärbelägna fastigheter sora har behov av tillgång till skog. Det är också tydligtatl bestäraraelserna om gemensarahelsskog i sin nuvarande utformning intepassar särskilt väl för ati; bilda samfäUigheter sora ersättning för upphävdaskogsfångsservitut. Enligt rain mening finns det inte heUer anledning altändra bestämraelserna för att underlätta sådana lösningar. De servitutshavaresom har ett beaktansvärt behov av tillgång till skog bör bli lillräckUgt vältillgodosedda genom de ökade möjUgheter atl behålla vedservilulet sora jag harföreslagit. Ersättning för etl upphävt skogsfångsservitut börsåledes norraall utgå i pengar. Det är önskvärt att så långt sora raöjligttillärapa sararaa ersättningsregler vid upphävande av skogsfångsservitut somvid andra fastig- Prop.1978/79: 38 H hetsbildningsåtgärder.EnUgt rain raening är de nuvarande ersättningsreglerna i del stora helalärapligt utformade. Jag kan dock ha förståelse för att servitutshavama i endel fall kan uppfatta ersättningsbeloppen sora alltför låga. Enligt min mening kan det finnas anledning atlinföra en möjlighet alt ersätta också personlig skada. Frågan härom böremellertid prövas i ett större sammanhang, eftersom del kan finnas skäl attersätta personlig skada även vid andra faslighetsbUdningsåtgärder än upphävandeav skogsfångsservitut. Jag vUl erinra om att ell förslag om en sådanersätt-ningsraöjlighel har lagts frara i proraeraorian (Ds Ju 1977: 12) Uppföljandeöversyn av fastighelsbUdningslagsliflningen.