prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Enfömtsättning för omhändertagande av passet bör vara all del skäligen kanbefaras alt gäldenären utan förvallarens samlycke lämnar landet. Del börankomma på förvallaren alt ta hand om passet. Är gäldenären missnöjd medförvaltarens ålgärd all la hand om passet, bör han kunna få saken prövad avkonkursdomaren. Om gäldenären vägrar all lämna ifrån sig sill pass, börförvaltaren ha rätt all använda tvång på samma säll som han enligt kommitténsförslag skall få använda tvång för all skaffa sig besittningen till egendom ikonkursboet. Gäldenärens vägran kan enligt kommittén i vissa fall tyda på faraför atl han avviker ulomlands. kan del i vissa fall vara av värde all förutvarande ställföreträdareför gäldenär som är juridisk person medverkar vid boulredningen underkonkursen. Reglema om reseförbud och om omhänderlagande av pass bör därförenligt kommitténs mening göras tillämpliga även på fömtvarandeställföreträdare. Kretsen bör begränsas till dem som har avgått ellerentledigats senare än före den dag konkursansökningen kom in tillkonkursdomaren. De ställföreträdare som här avses är styrelseledamot,verkställande direktör och likvidator. Kommittén föreslår också alt dessaförutvarande ställföreträdare skall ha samma skyldighet alt lämna upplysningarsom gäldenären. Kommitténsförslag berör även reglema i 4 kap. KL om hämlning och häklning av gäldenär.Kommittén påpekar att det från skilda håll framförts önskemål ommöjlighel lill effeklivare ingripanden mol gäldenär som motarbetarkonkursförfarandet. Enligt kommittén tillgodoses önskemålen i storutsträckning genom de förslag kommittén lägger fram om begränsning avgäldenärens rörelsefrihet och om rätt för förvallaren atl använda tvång ivissa fall mol gäldenären. Kommittén anser dock atl del krävs ytterligareskärpningar, särskilt i fråga om möjlighelen all hämla gäldenären underkonkursen. F.n.krävs för hämtning och häktning att gäldenären undandrar sig sina plikter.Nuvarande ordning kan enligt kommittén medföra atl tvångsåtgärden sätts in försent och blir verkningslös. Enligt kommittén bör det vara möjligt att förordnaom hämtning eller häklning redan på gmnd av föreliggande risk alt gäldenärendrar-sig undan sina plikter. I detta fall bör del dock krävas att särskildaskäl för tvångsåtgärden föreligger. bör reglema om hämtning och häktning gälla även den gmpp avförutvarande ställföreträdare som tidigare nämnts. Prop.1978/79:105 240 Kommitténföreslår vidare atl en maximitid införs i fråga om häktningunder konkursen. bör reglema om reseförbud, om omhändertagande av pass och om hämtningoch häktning gälla oavsell i vilken form konkursen handläggs. GällandeKL ger inte möjlighet atl redan före konkursen inskränka gäldenärens personligarörelsefrihet. Enligt kommittén kan det när handläggningen av en konkursansökandrar ul ibland befaras atl gäldenären avviker utomlands. I syfte attsäkerställa gäldenärens medverkan i utredningen vid konkursen bör del enligtkommitténs mening införas möjlighet all redan när konkursansökan har gjortsförbjuda gäldenären atl lämna landet eller i yttersta fall - häkta honom.Kommittén framhåller att gäldenär som har för avsikt att bege sig ut ur landetofta kan misstänkas för brott och att man då i stället kan inskrida medstraffprocessuella tvångsmedel. Kommittén påpekar emellertid att enbrottsmisstanke ofta kan underbyggas först i samband med konkursutredningen. Förutsättningför reseförbud och häktning under konkursansöknings-liden bör enligt kommitténvara atl det är sannolikt att gäldenären under en konkurs kommer atl undandrasig skyldighet eller överträda förbud som föreskrivs i KL saml att särskildaskäl föreligger. Häktning bör dock få ttll-gripas endast om reseförbud befinnsvara uppenbart otillräckligt för att hindra gäldenären från alt avvika. Detskall alllså vara fråga om ett verkligt kvalificerat fall. Reseförbud ochhäktning bör beslutas av konkursdomaren eller, när målel hänskjutits tillrätten, av denna. Beslutet bör få meddelas endasl på begäran av borgenär. Omreseförbud meddelas, bör konkursdomaren eller rätten kunna fåförordna alt gäldenären skall lämna ifrån sig sitt pass. Kommitténanser alt RB:s allmänna regler om handräckning bör tillämpas beträffande deföreslagna åtgärdema. Detta innebär bl.a. att borgenär som har begärtreseförbud eUer häktning i princip skall ställa säkerhet. Gäldenären bör dockinte ha möjlighet att avvärja reseförbud eller häktning genom att ställasäkerhet. När konkursansökningsmålet avgörs skall konkursdomaren eller rättenpröva om meddelat reseförbud fortfarande skall beslå. Beslutas konkurs, behövsdock enligt kommittén inget ställningstagande i saken. Konkursbeslutet medförnämligen att ett förbud att lämna landet automatiskt träder i funktion.Konkursdomaren bör härvid, om gäldenärens pass har omhändertagits, lämna dellatill förvaltaren. Denne skall pröva om det fmns skäl att ta hand om passetunder kordcursen enligt de regler som föreslås gälla härom. Ogillas konkursansökningenmåste saken däremot prövas. Enligt kommittén kan det, om frågan humvidagäldenären skall försättas i konkurs är särskilt tveksam, finnas skäl att låtameddelat reseförbud bestå i avvaktan på att beslutet om avslag påkonkursansökningen vunnit laga kraft. När gäldenären har häktats, måstekonkursdomaren om konkursansökningen har bifallits Prop.1978/79:105 241 prövaom det finns skäl till fortsatt häktning enligt reglema om häktning underkonkurs. Ogillas konkursansökningen däremoi, bör gäldenären regelmässigtfriges. Kommitténanser att det bör finnas möjlighet all under konkursansök-ningsliden ingripa påmotsvarande sätt med reseförbud och häktning också mot den gmpp av fömtvarandeställföreträdare som enligt kommitténs förslag skall vara underkastad reglemaom reseförbud m.m. under konkurs. Kommitténerinrar om att det före konkurs ej är möjligt atl inskränka gäldenärens rältatt råda över sin egendom (20 8 KL) men att lagberedningen i betänkandetUtsökningsrätt X (SOU 1970:75) föreslagit att gäldenärens rådighetskulle kunna inskränkas redan när konkursansökan gjorts. Enligt detta förslagskulle konkursdomaren eller rätten få befogenhei alt, när konkursansökan integenast bifalls, på begäran av borgenär förordna om skingringsförbud avseendegäldenärens egendom eller del därav. För att skingringsförbud skulle fåmeddelas krävdes enligt beredningens förslag särskilda skäl. Kommittén föreslåren regel om skingringsförbud i överensstämmelse med lagberedningens förslag. Flertaletremissinstanser tillstyrker eUer lämnar utan erinran kommitténs förslag.ÅtskiUiga instanser finner dock förslagen gå för långt i olika avseenden. Denframförda kritiken redovisas nedan i anslutning till de olika delfrågorna. Syftetmed inskränkningar i gäldenärens personliga rörelsefrihet är att säkerställagäldenärens medverkan i konkursförfarandet. Denna medverkan sker pä flera sätt.Gäldenären skall närvara vid bouppteckningen och därvid under ed uppge boet.Senare skall han avlägga bouppteckningsed inför konkursdomaren. Dessutom ärgäldenären skyldig att på begäran lämna upplysningar om boet till bl.a.förvaltaren. Gäldenärensmedverkan är ofta av gmndläggande belydelse för att förvaltningen skall ge ettgott resultat. Ätt gäldenären finns till hands för att ge information tillförvaltaren är av värde bl.a. för den utredning som denne skall göra iåtervinnings- och brottsfrågor. Det är som jag ser saken ett viktigtsamhällsintresse all reglema om konkursförfarandet utformas så att illojaltförfarande av gäldenär i möjligaste mån kan motverkas. Mot denna bakgmnd tordedet vara ofrånkomligt med ett regelsystem som i vissa fall kan medföraavsevärda inskränkningar i konkursgäldenärens personliga rörelsefrihet.Inskränkningama i rörelsefriheten får å andra sidan aldrig vara mer långtgåendeän som är påkallal för att åstadkomma ett effektivt konkursförfarande. Medhänsyn härtill är det enligt min mening vikdgt att man, när man utarbetarregler som skall säkerställa gäldenärens medverkan vid konkursutredningen, sålångt möjligt söker undvika automatiskt inträdande inskränkningar avgäldenärens rörelsefrihet. Ingripanden bör sålunda i princip bara ske när det idel särskilda fallet kan konstateras atl gäldenären 16 1978179. 1978/79:105 242 undandrar sig sina skyldigheter eller när en beaktansvärdrisk härför föreligger. Enligt min mening utgör kommitténs förslag en i huvudsaktillfredsställande avvägning av de effektivitets- och integritetstnlressen somhär slår emot varandra. Somjag har nämnl har kommilléförslagel ocksågodlagils av de flesta remissinstanserna. I detta sammanhang bör erinras om atl det till lagrådelremitterade förslaget till ulsökningsbalk inte ger rhöjlighet alt ingripa medreseförbud mol gäldenär. Frågan om reseförbud i tvistemål kommer atl inom kortprövas i samband med arbetet på följdlagstiftning till ulsökningsbalken. Enligtmin mening står det emellertid klart alt det i konkurssituationen bör finnasmöjlighet att inskränka gäldenärens rörelsefrihet oavsett vilken ståndpunkt somintas liU frågan humvida reseförbud i övriga fall bör finnas kvar som ålgärdför all säkerställa fordringsanspråk. 5.8.2 Gäldenärens rörelsefrihet under konkurs Enligt gällande KL, som på dessa punkter är oförändradsedan år 1921, är gäldenären underkastad förbud att resa från bostadsorteninnan han avlagt bouppieckningsed. Därefter får han inte utan tillstånd begesig längre bort från bostadsorten än att han på en veckas varsel kan infinnasig inom rätlens domsaga. Kommittén, som menar att detta innebär att gäldenäreninte kan förbjudas att resa utomlands sedan han avlagi ed, föreslår allgäldenären skall vara förbjuden under hela konkursen att utan tillstånd lämnalandet. Åtskilliga remissinstanser har ansett att detta förslag går för långt.En vanlig inställning är att förbudet bör vara begränsat till en kortare tidefter konkursbeslutet. I likhet med kommittén anserjag atl det normall finns ettstarkt intresse av all gäldenären under den utredning som föregårbouppteckningen inte lämnar landet. Del är också vikligl att han hindras attundandra sig edgång. Det är därför befogat att gäldenären, fram till dessbouppteckningsed har avlagts, är ulan någon särskild prövning underkastadförbud att lämna landet. Förbudet behöver dock inte vara ovillkoriigl utan enutlandsresa bör kunna företas efter särskilt tillstånd. När det däremot gäller tiden efter edsavläggelsen synes enordning som alltid fordrar tillstånd för utlandsresa onödigt ingripande. Ettsådant system skulle vara belungande både för gäldenären och den som skullebesluta i saken. Vidare bör beakias all reglema om reseförbud i princip skalliräffa alla ställföreträdare för en gäldenär som är juridisk person ochdessutom vissa lidigare ställföreträdare. Av kommitténs förslag skulle alllsåfölja t.ex. att ett aktiebolags aUa ställföreträdare skulle behöva inhämtatillstånd för att resa utomlands under hela den tid konkursförfarandét pågår.Som en remissinstans har anfört skulle en sådan reglering kunna menligt inverkapå möjlighetema att i samband med en rekon- Prop.1978/79:105 243 slmktionav ett konkurshotat förelag rekrytera ny verkställande direktör och nyastyrelseledamöter. För tiden efter edsavläggelsen synes del tillräckligt atlförbud all lämna landet kan meddelas i det särskilda fallet. För all sådantförbud skall kunna meddelas bordel krävas all del skäligen kan befaras altgäldenären genom att lämna landet kommer atl undandra sig sina skyldigheterenligt KL. Kommitténföreslår också atl gäldenären skall kunna förbjudas alt lämna bostadsorlen.Denna möjlighel skall finnas under hela konkursen. par remissinsianser harifrågasatt nyttan av ell sådant förbud. Även enligt min mening kan man hysavisst tvivel om del praktiska värdel av ell förbud att lämna bostadsorten. Delskulle kunna hävdas alt det räcker med atl gäldenären är skyldig atl förförvallaren uppge var han vislas. Med hänsyn lill viklen av all gäldenärenfinns lill hands vid behov under konkursulredningen har jag dock funnilövervägande skäl tala för kommitténs ståndpunkt. För ett förbud atl lämnabostadsorten bör krävas att fara föreligger alt gäldenären genom att lämnabostadsorten undandrar sig sina plikter enligt KL. En sådan fara lorde föreliggaendast i undanlagsfall. I likhet med kommittén anser jag att man här intebehöver skilja mellan tiden före och tiden efter bouppteckningseden. Alliniressei av atl gäldenären finns lill hands på bostadsorten är slörsi föreedgången får sålunda beakias av det organ som skall meddela reseförbudet. Kommitténföreslår atl konkursgäldenärens pass skall kunna omhändertas när faraföreligger att gäldenären obehörigen beger sig ulomlands. Även jag anser altdet bör finnas möjlighel all hindra gäldenären från all använda pass i sådanasiiuaiioner. En del remissinsianser förordar att gäldenären alltid vidkonkursbeslulel skall lämna ifrån sig sitt pass. Jag kan hålla med om all dellaskulle kunna verksamt bidra till all säkerslälla del automatiska reseförbud somskall gälla intill edsavläggelsen. Å andra sidan skulle en sådan ordning medhänsyn till dispensmöjligheten vara både tungrodd och onödigt ingripande,särskilt när det gäller juridiska personer som har flera ställföreträdare somberörs av reseförbudel. Kommitténsförslag innebär alt gäldenären tvångsvis skall kunna fråntas sitt pass. Enligtmin mening är en ordning som innebär alt gäldenären åläggs att lämna från sigpasset och att han vid vägran att göra detla löper risk att bli häktad väl såeffektiv och lättare att tillämpa. Med en sådan ordning kan ett åläggande atllämna från sig pass ses som ett med reseförbud förenat villkor (jfr 25 kap. 28 RB). Jag förordar att gäldenären skall kunna åläggas att lämna från sig sittpass om del skäligen kan befaras atl han kommer alt överträda för honomgällande förbud all lämna landet. förslag skall förvaharen vara den som beslutar i frågor omreseförbud och pass. Detta har föranlett kritik vid remissbehandlingen. Vissaremissinstanser anser att frågor om reseförbud och omhändertagande av pass böravgöras av domstol eller annan myndighet. Attlåta förvaltaren avgöra berörda frågor skulle obestridligen vara en Prop.1978/79:105 244 Frågan om beslutande organ är emellertid besläktad med den lidigare iavsnitt 5.2.7 behandlade frågan om vem som bör besluta om tvångsingripanden motgäldenären. De skäl som talar emot alt låta förvaltaren besluta om och utövatvång mot gäldenären under förvallningsförfarandet gör sig gällande även beträffandede nu aktuella frågoma. Jag anser alltså att förvaltaren inte bör besluta idessa frågor. Enligt min mening bör beslutanderätten i frågor som rörkonkursgäldenärens personliga rörelsefrihet ligga hos konkursdomaren. Dennebör inte kunna ta upp sådana frågor till prövning annat än efter yrkande.Framställning om reseförbud för gäldenären eller om åläggande för denne alllämna ifrån sig pass bör kunna göras av förvaltaren och tillsynsmyndigheten.Myndigheien bör ha rätl att överklaga konkursdomarens beslul. Föreskrifter börges i enlighet härmed. Konkursdomaren bör vara skyldig att bereda bl.a. gäldenärentillfälle atl yttra sig innan beslut meddelas, om det lämpligen kan ske ochinte finnes vara ulan belydelse. Med en sådan reglering blir det bl.a. möjliglatt underlåta att ge gäldenären tillfälle atl yttra sig, när ett snabbtingripande måsle ske. Det bör även finnas möjlighel att hålla förhandling iden berörda frågan. Detsynes lämpligt atl tillsynsmyndigheten har hand om pass som gäldenären lämnarfrån sig. Enremissinstans har föreslagil att förvallaren skall underrätta gäldenären omdennes skyldigheter under konkursen. Jag håller med om att gäldenären har behovav informaiion. För min del villjag förorda atl gäldenären i kallelsen till förstaborgenärssammanträdet underrättas om det reseförbud han är underkastad framtill edsavläggelsen. Medde behandlade frågoma om reseförbud för gäldenären m.m. sammanhängerfrågan om under vilka fömtsättningar en gäldenär kan hämtas eller häktas underkonkursförfarandet. F.n. får sådana tvångsmedel tiUgripas om gäldenärenundandrar sig sina skyldigheter alt medverka vid bouppteckningen, att avläggaed, att uppge var han vistas eller att lämna upplysningar. Detsamma gälleromhan överträder det reseförbud KL stadgar. Kommitténs förslag innebär främstden ändringen att hämtning eller häktning skall kunna ske redan om del ärsannolikt att gäldenären åsidosätter sina skyldigheter. Del skall dock i dettafall krävas atl särskilda skäl för tvångsåtgärd föreligger. Endastnågra få remissinstanser har haft invändningar mot förslaget. De har hävdat attförslaget, särskilt vad gäller häktning, går för långt. För egen del finner jagförslaget beträffande hämtning ha goda skäl för sig. Något krav på särskildaskäl behöver man dock enligt min mening inte uppställa när det gäller hämtning.Beträffande förslaget i övrigt anser jag med hänsyn till den allvarligafrihetsinskränkning som en häktning innebär att gäldenären skall kunna häktasendasl om faran avser att han överträder förbud att lämna landet. Sådan farafår anses föreligga om han vägrar atl lämna ifrån sig sitt pass närkonkursdomaren ålagt honom alt göra detta. 1978/79:105 245 Även andra omständigheter, t.ex. all gäldenären har gjortförberedelser för att ge sig i väg från landet, kan, eventuellt i förening medvägran att lämna från sig pass, visa all här avsedd fara finns. Dessutom börför häktning i detta fall krävas alt belydande värden slår på spel i konkursenoch atl gäldenärens medverkan har avgörande betydelse för konkursulredningen.De begränsningar i möjlighelen alt i här avsett fall tillgripa häklning avgäldenär som jag nu har bör komma lill uttryck i att ell krav påsärskild anledning lill häklning uppslälls. Kommitténs förslag alt en maximilid för häktning införshar godtagits av remissinstansema och även jag ansluter mig lill del. Som lidigare nämnls har kommittén föreslagit altfömtvarande ställföreträdare i vissa fall skaU underkaslas de inskränkningar iden personliga rörelsefriheten som gäller för konkursgäldenären och att deskall åläggas samma skyldighet att lämna upplysningar som åligger denne. Densom avgått eller entledigats före den dag konkursansökan kom intill konkursdomaren omfattas dock ej. Några remissinstanser har ställt sigkritiska lill förslaget. En remissinstans förordar atl endasl den som avgåttinom före konkursansökningen skall omfattas av bestämmelserna omgäldenärens skyldigheter. En annan remissinstans föreslår att tiden sträcks ullill . par instanser avstyrker hell förslaget. För min del anser jag kommitténs förslag i denna del varavälgmndat. Det lorde i viss utsträckning förekomma att ställföreträdare för enkonkursholad juridisk person avgår före konkursen och därigenom sågott som hell slipper undan de skyldigheter som åvilar konkursgäldenär. I dessafall lorde den fömtvarande ställföreträdaren ofta vara den som har bästkännedom om förhållandena. Jag anser även att den av kommittén föreslagna lidsgränsenär väl avvägd. Enligt gällande KL får konkursdomaren på egel initiativbesluta om hämlning och häktning m.m. Några regler om vem som får göra framställningom sådan åtgärd finns inte. Jag förordar atl konkursdomaren skall kunna beslutaom tvångsmedel (jfr även beträffande reseförbud m.m.) endasl efterframställning av förvaltaren eller tillsynsmyndigheten. Vidare bör bl. a.gäldenären beredas tillfälle all yttra sig över framställningen, om detlämpligen kan ske och inte finnes vara utan belydelse. Del bör även varamöjligl atl för frågans behandling hålla förhandling. De regler jag nu har förordat bör gälla såväl i ordinärsom i mindre konkurs. 5.8.3 Gäldenärens rörelsefrihet när konkursansökan hargjorts Gällande KL ger inte någon möjlighel att redan närkonkursansökan har gjorts inskränka gäldenärens personliga rörelsefrihet.Kommittén förordar nu atl konkursdomaren eller rätlen under vissafömtsättningar skall kunna meddela gäldenären förbud all lämna landet och häktadenne under 1978/79:105 246 Förslaget har i allmänhetgodtagits vid remissbehandlingen. Även jag anser atl del skulle vara av värde om det fannsmöjlighet för konkursdomaren och rätlen att ålägga gäldenären förbud all lämnalandet redan när konkursansökan har gjorls. Det säger sig självt alt en förstafömtsättning för ett förbud måsle vara alt del är sannolikt all konkursansökningenleder lill bifall. Enligt min mening måste stor sannolikhet föreligga för altansökningen skall bifallas. Även i övrigi bör med tanke på att gäldenären inteär försatt i konkurs ganska stränga förutsättningar uppställas för ettreseförbud av del angivna slaget. Reseförbudet bör endast kunna meddelas påbegäran av borgenär. Kommitténs förslag, som bl.a. innebär all del skallföreligga en fara för all gäldenären under en konkurs kommer alt åsidosättasina skyldigheter och atl särskilda skäl för förbudel föreligger, lillgodoser islorl sett de krav jag har ställt upp. Emellertid börden grundläggandefömtsättning för reseförbud som jag har angett, nämligen all sannolikaskäl föreligger för bifall till konkursansökan, markeras på ett klarare sätt änsom skett i kommitténs förslag. 1 linje med vad kommittén föreslår bör för all här avsellförbud skall få meddelas även krävas all särskild anledning till förbudelförekommer. Häri ligger all gäldenärens medverkan i den kommande konkursenskall framstå som särskiU vikiig, t.ex. därför att betydande värden står påspel. Som kommittén har föreslagil bör gäldenär som är underkastad reseförbudkunna åläggas skyldighet att lämna ifrån sig sill pass. Passet bör lämnas tillkronofogdemyndighel som konkursdomaren eller rätten bestämmer. Kommittén föreslår att häktning skall kunna äga mm underkonkursansökningstiden, om reseförbud befinns vara uppenbart otillräckligt föratt hindra gäldenären från att avvika. Enligt ett par remissinstanser ingerdetta förslag betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. För min del hyser jagförståelse för dessa remissinstansers Ivekan. Mot förslaget kan sålunda anförasatl frågan om gäldenären skall försättas i konkurs eller inte ännu inte ärprövad och att underlaget för att bedöma häktningsfrågan i huvudsak kommer atlbestå av uppgifter från den borgenär som har begärt häktning. Häremot ståremellertid enligt min mening att den förordade regleringen i fråga omreseförbud inte skulle ha någon större verkan om det inte fanns en ytterstamöjlighet att häkta den som kunde befaras överträda ett meddelat reseförbud.Risken för häktning kan förväntas medföra att en gäldenär som ålagts reseförbudmed skyldighet atl lämna från sig sill pass efterkommer denna skyldighet. Jagmenar alltså att det bör vara möjligt att häkta en gäldenär som underlåter attlämna från sig sill pass. I ett sådant fall är det oftast uppenbart attmeddelat reseförbud är utan verkan. I säUsynta fall bör möjlighet lill häktningfinnas även utan att reseförbud har 1978/79:105 247 meddelals eller skyldighet har föreskrivits för gäldenärenatt lämna från sig sitt pass. Vad jag nu har sagt innebär all jag finner siarka skältala för kommitténs förslag all gäldenären skall kunna häkias om reseförbud äruppenbart otillräckligt. Häri ligger atl häktning skall komma i fråga bloll iundantagsfall och ha sin väsentliga belydelse som ell påtryckningsmedel motgäldenären. En reglering av delta slag är enligt min mening godlagbar frånrättssäkerhetssynpunkt. Jag förordar således att kommitténs förslag även idetta hänseende genomförs. 1 överensstämmelse med kommilléförslagel bör förbud altlämna landet även kunna meddelas förutvarandeställföreträdare för gäldenär som är juridisk person. Kretsen av förutvarandeställföreträdare bör beslämmas på samma sätl som när del gäller reseförbudm.m. Fråga om reseförbud, häklning och pass bör prövas avkonkursdomaren eller rälien på begäran av borgenär. Del bör också föreskrivasatl gäldenären skall beredas lillfälle att yttra sig, om det lämpligen kanske. Anledning saknas all för konkursansökningsiiden ge föreskrifier ommaximitid för häklning och om gäldenärens inslällelse inför konkursdomaren varfjortonde dag.