prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — En huvudtanke bakomreformen var att så långt som möjligt motverka otillbörliga transaktioner avgäldenären eller borgenär i samband med en förestående konkurs. 1978/79:105 148 övrigt till att förenkla och modemisera regelsystemet. Själva förfarandet vid konkurs berördes av reformendast såvitt gällde handläggning av konkursansökan. Reglema om förvaltningenav konkursboets egendom, om tillsynen över förvaltningen och om bevakning ochutdelning samt övriga förfaranderegler påverkades alltså inte. 1 stort sett harkonkursförfarandet inte ändrats sedan KL:s ikraftträdande . En konkurs handläggs f n. antingen enligt de regler som KLuppställer för förfarandet i allmänhet eller, om boets tillgångar inte förslårtill kostnadema för en sådan handläggning, med tillämpning av speciellaregler. Man brukar tala om att konkursen i det förra fallet handläggs somordinär konkurs och i det senare som fattigkonkurs. Konkursdomaren besiämmer isamband med konkursbeslutet i vilken form konkursen skall handläggas. För handläggningen av en ordinär konkurs tillämpas ettomfattande och tämligen invecklat regelsystem. Kännetecknande för denna handläggningsformär bl.a. att förvaltningen och avvecklingen av boet handhas av en eller fleraförvaltare, som också företräder boet utåt. Konkursdomaren tillsätteromedelbart efter konkursbeslutet en interimsförvaltare som är verksam undertiden fram till det s.k. första borgenärssammanträdet. Vid detta ankommer detpå borgenärskollektivet att välja en slutlig förvaltare. Förvaltaren har ihuvudsak en självständig ställning i förhåUande till borgenärerna. Dessa harsamfälld beslutanderätt endast i ett fåtal frågor. Till förvaltare anlitasvanligtvis advokater. Förvaltarens verksamhet i en ordinär konkurs står undertillsyn närmast av en rättens ombudsman, vanligen en advokat, som utses avkonkursdomaren. Rättens ombudsman utövar sin tillsyn bl.a. genom granskning avvissa rapporter och berättelser som förvaltaren är skyldig att fortlöpandeavlämna. Vid sidan av den rena kontrolluppgiften har rättens ombudsman andraviktiga uppgifter. Bl.a. deltar han i viss mån i själva förvaltningen.Avgörandet av vissa viktigare förvaltningsfrågor ligger sålunda hos rättensombudsman. Han skall också bistå förvaltaren med råd. Förvaltaren och rättensombudsman sfår under tillsyn av konkursdomaren. Förvaltningen kan ocksåövervakas av granskningsmän, om sådana har valts av borgenärema. Förvaltaren skall i konkursens inledningsskede utredaboet. Till utredningen hör att upprätta bouppteckning samt en skriftligberättelse över boets tillstånd och orsakema till obeståndet. I dennaberättelse, s.k. för-valtarberättelse, skall förvaltaren också ange i vad månfömtsättningar för återvinning finns. Förvaltaren är vidare skyldig attundersöka om anledning finns att misstänka att gäldenären begåttgäldenärsbrott. Anmärkning i detta hänseende skall tas in iförvaltarberättelsen. Förvaltaren skall genom realisation av tillgängamaförvandla boets förmögenhetsmassa till penningmedel som skall fördelas mellanborgenärema. Realisation av boets tillgångar skall i princip ske så snart som 1978/79:105 149 möjligt efter första borgenärssammanträdet. Innanutdelning till borgenärerna får ske skall konkurskostnadema i första handarvoden till förvaltare och rättens ombudsman betalas. För atl en borgenär skall få utdelning krävs i allmänhetatl han bevakar sin fordran. Bevakningama granskas av förvaltaren. Denne skallframställa anmärkning mol bevakning som han finner obefogad. Uppkommen tvistefrågaprövas i försia hand vid ett särskilt sammanträde inför rättens ombudsman, dets.k. Vid detla skall rättens ombudsman söka få tillstånd föriikning. Åstadkoms inte förlikning, går tvisten till rätten förprövning i särskilt angiven ordning. Rättens avgörande har rättskraft endast ikonkursen. En ordinär konkurs avslutas i regel genom slututdelning.Visar det sig under förfarandets gång att tillgängama inte förslår tillkostnaderna, skall konkursen dock avskrivas efter en procedur som bmkarbenämnas efterföljande fatligkonkurs. Förfarandetvid fattigkonkurs skiljer sig i väsentliga avseenden från proceduren vid ordinärkonkurs. Fattigkonkurs kommer till stånd när det finns anledning anta altgäldenärens bo inte läcker kostnaderna för en ordinär konkurs. Förfarandet äri sådani fall inte inriktat på atl åsiadkomma någon avveckling av boel ellerutdelning till borgenärema. Fattigkonkurs syftar i stället lill att medbibehållande av konkursens verkningar hindra att del i mindre konkurser uppstårkostnader som inte står i rimligt förhållande till boets omfattning. Meningenmed förfarandet är främst att utreda om det finns förutsättningar för ordinärkonkurs. Bevakning av fordringar förekommer ej. Möjlighet alt återvinnaegendom till konkursboet finns inte. Någon egentlig förvallning av konkursboetkommer inte heller till stånd utan konkursdomaren förordnar en god man att tavård om gäldenärens bo. Den gode mannen har mycket begränsade befogenheter ochhar inte någon skyldighet att utreda om gäldenären gjort sig skyldig till brotteller ej. En fattigkonkurs avskrivs normalt när gäldenären har gått ed påriktigheten av en av den gode mannen uppprättad bouppteckning. avslutades 1.306 konkurser i landet. Av dessa var590 () fattigkonkurser. Antalet konkurser ökade därefter kraftigt fram tillår 1974. Ökningen gällde i särskih hög grad fattigkonkurserna. varantalet avslutade konkurser 4.566, varav fattigkonkurser. Under de följandeåren minskade antalet konkurser. Antalet avslutade konkurser har sålundasjunkit t.o.m. . Fattigkon-kursemas andel avtotala antalet konkurser är fn. Uppgifterna om antalet konkursersom inletts och tyder på en något ökadkonkursfrekvens. Vid en jämförelse med andra länder är antalet konkurser iSverige relativt sett mycket högt. Den höga svenska konkursfrekvensen får sesbl.a. mot bakgrund av den etableringsfrihet som sedan gammalt råder i Sverige.Ett direkt samband kan konstateras mellan fattigkonkursernas 1978/79:105 150 växande antal och den siora nybildning av små akiiebolagsom kulminerade i början på 1970-lalet inom ramen för då ännu gällandeliberala regler om nybildning av aktiebolag, vilka lilläl akiiebolag med myckellilet aktiekapital, s.k. 5.000-kronorsbolag. Dessa bolag etablerades sannolikti stor ulsiräckning av skalletekniska skäl. Gällande konkurs- ochbolagslagstifl-ning torde ha bidragit till att en del bolag bildals för mindreseriösa syften. Härpå tyder inte minst den myckel korta livslängden hosåtskilliga 5.000-kronorsbolag. Tillgänglig slatislik visar att antaletbeslutade konkurser vari gäldenären är akiiebolag ökal kraftigt både i absolutaoch relativa tal. Även andra förklaringar finns lill att fattigkonkursemasantal har stigit så kraftigt. Hot om konkurs kan begagnas som ett effektivtpåtryckningsmedel mot betalningsförsumliga gäldenärer. Detta medel används istor omfattning av kronofogdemyndighetema i deras indrivningsverksamhet. Ävenom dessa myndigheler återkallar konkursansökningarna, fullföljsansökan i flertalet fall. annal skäl för kronofogdemyndigheterna allbegära en gäldenär ulan tillgångar i konkurs är önskemålet att hindragäldenären atl belasta sig med ytterligare skulder eller fortsälla med sinrörelse. sammanhänger med att aktiebolag enligt 13 kap. 19 8aktiebolagslagen (1975:1385) upplöses tvångsvis genom konkurs. Konkursutvecklingen påverkas även av andra faktorer.Gränsen för lägsia tillåtna aktiekapital är höjd från 5.000 till50.000 kr (SFS 1973:303). Vidare kan i anledning av betänkandet (SOU 1978:66)Andelsbolag en ny bolagsform för mindre företag komma att införas. Vilkenbelydelse dessa förhållanden kan komma att få på konkursfrekvensen går inteatt bedöma. När en borgenär endast vill förvissa sig om humvidagäldenären har utmätningsbara tillgångar eller ej, kan han f n. i stället förkonkurs välja att begära att gäldenären avlägger utmätningsed enligt lagen(1921:244) om utmätningsed. Denna möjlighet utnyttjas i åtskilliga fall. Lagenavses dock bli avskaffad till följd av det förslag till ulsökningsbalk som harremitterats till lagrådet. Förslaget innehåller bl.a. regler om skyldighet förgäldenären att lämna uppgifter vid utmätning. Vilken betydelse denna reformkommer atl få på konkursfrekvensen är svårt att ange. Det bör beaktas att den föreslagnauppgiftsskyldigheten endast rör tillgångarna. Någon återvinning skall inteheller i fortsättningen vara möjlig i samband med utmätning. Det bör isammanhanget också erinras om att betalning enligt den statliga lönegarantinendast kan utgå vid konkurs. Frågan om den fortsatta konkursfrekvensen är naturligtvisockså i hög grad beroende av hur man utformar reglerna om handläggning av dekonkurser som följer reglema för fattigkonkurs. Görs dessa effektivareän f n. t.ex. genom att möjlighet till återvinning införs, kan intresset attbegära en gäldenär i konkurs bli större. Sammanfattningsvis anser jag det svårt att göra säkrauttalanden om konkursutvecklingen i ett längre perspektiv. Tydligt är dock attdet inte Prop.1978/79:105 151 finnsanledning att räkna med någon större förändring . SedanKL trädde 1922 har betydelsefulla förändringar ägt rum både inäringslivet och samhället i övrigi utan att detta har återverkat påkonkursförfarandét. har del stått klart atl regelsystemet börrevideras för atl tillgodose de nya kraven. Särskilt bristfälligt är detnuvarande systemet med fattigkonkurser. Arbetet på att revidera reglerna omsjälva förfarandet i konkurs inleddes och har i första hand varitanförtrott åt konkurslagskommittén (Ju 1971:06). Denna har i uppdrag att göraen allmän översyn av förfarandet och föreslå ändringar på de punkter därreformer framstår som angelägna. lade framdelbetänkandet (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. Betänkandet innehöll förslagtill ett nytt förfarande för mindre konkurser. Detla skulle träda i stället försystemet med faltigkonkurser och dessulom tillämpas i en del av de konkursersom enligt nuvarande regler skall handläggas som ordinär konkurs. På gmndval avkommittéförslaget lade den dåvarande regeringen fram förslag till en nyordning för handläggning av mindre konkurser (prop. 1975/76:210). Ipropositionen beräknades att den nya ordningen skulle kunna tillämpas i omkring80% av alla konkurser. Syftet med förslaget var bl.a. att komma till rätta medde brister som är förenade med fatligkonkurserna. Genom förslaget gavsmöjlighet att återvinna egendom till konkursbo även i mindre konkurser. Vidareföreslogs att man även i sådana konkurser skulle utreda förekomsten aveventuella gäldenärsbrott. Den föreslagna handläggningsformen skulle tillämpasom det fanns anledning anta antingen att gäldenärens bo inte räckte tillbetalning av de konkurskostnader som skulle följa med en ordinär konkurs elleratt boet med hänsyn till dess omfattning och övriga förhållanden var av enkelbeskaffenhei och konkursen med fördel kunde genomföras utan bevakningsförfarande.Enligt förslaget ankom det på konkursdomaren att pröva hur konkursen skullehandläggas. Vid behov fick konkursdomaren skjuta upp beslutet i denna fråga enkort tid och i samband härmed uppdra åt kronofogdemyndigheten att verkställautredning i saken. Ipropositionen föreslogs att förvaltare skulle förordnas i alla mindre konkurseroch med avvikelse från kommittéförslaget att till förvaltare som regelskulle utses kronofogdemyndighet. Delnya förfarandet skilde sig från ordinär konkurs i första hand genom all någonbevaknings- och anmärkningsprocedur inte skulle förekomma. I de mindrekonkurser som gav medel till utdelning ankom det på förvaltaren att på egenhand utreda vilka fordringar som kunde göras gällande i konkursen och attupprätta utdelningsförslag. Förslaget skulle prövas av konkursdomaren. Denneskulle utöva en viss tillsyn över förvaltarens verksamhet. Propositioneninnehöll ocksä förslag till nya regler om ansvaret för 1978/79:105 152 Enligt förslaget skulle konkursdomarenbestämma ersättning till förvaltaren i mindre konkurs. Om konkurskostnademainte kunde las ul av boet skulle de betalas av den borgenär som sökt gäldenäreni konkurs, intill ell vissl belopp, eller i sisla hand av staten. Vidareföreslogs atl kraven på konkursförvaltarens kvalifikationer skulle höjas ochatt förvaltare i ordinär konkurs skulle utses av konkursdomaren. I sitt betänkande (LU 1976/77:11) med anledning avpropositionen intog lagutskottet den ståndpunkten att frågoma om förvaltnings-och tillsynsorgan i såväl mindre som ordinära konkurser borde lösas i ettsammanhang. Utskottei uttalade även bl.a. att del var mindre lämpligt attkronofogdemyndighet skulle handha konkursförvaltningen. Utskottet hemställdeom avslag på propositionen och beslöt i enlighet med utskottetsförslag (rskr 1976/77:63). En minoritet i utskottet och i ansåg dockatl propositionsförslaget borde bifallas. Med anledning av beslut utfärdade regeringentilläggsdirektiv varigenom konkurslagskommittén fick i uppdrag att ytterligarepröva frågan om förvaltningen i mindre konkurser. I direktiven angavs vissariktlinjer för kommitténs överväganden i den delen. Kommittén avlämnade delbetänkandet (SOU1977:29) Konkursförvallning. Betänkandet innehåller förslag till nya regler förförvaltning och tillsyn i både ordinära och mindre konkurser. När det gäller de ordinära konkursema anser kommittén bör eftersträva en mindre formbunden förvaltning som medger en snabb ochrationell avveckling av konkursboel och att tillsynen över förvaltningen bör göraseffektivare. Enligt kommittén bör i ett nytt förvaltnings- och tillsynssystemborgenärer och arbetstagare ges bättre möjligheter att komma till tals iviktigare frågor. Kommittén anser också att arbetsmarknads- ochregionalpolitiska synpunkter i viss omfattning bör tillgodoses inom konkursensram. Enligt kommittén är reformbehovet i de angivna hänseendena angeläget. 1 enlighel med vad som föreslogs i prop. 1975/76:210 anserkommittén att kraven på konkursförvaltares kompetens skall skärpas och att konkursdomarenskall utse förvaltare i ordinär konkurs. Enligt kommittén bör endastspecialister i fortsättningen anlitas som förvaltare. Kommitténs förslaginnebär vidare att förvaltaren får en självständigare ställning i förhållandetill tillsynsorgan och borgenärskollektiv. Rättens ombudsman föreslås bliavskaffad och tillsynen i stället anförtrodd åt kronofogdemyndigheten.Konkursdomaren skall inte längre utöva tillsyn över konkursen. Förvaltarenskall vid sin förvaltning samråda med tillsynsorgan och de borgenärer somsärskilt berörs. Tillsynsorganets huvuduppgift blir enligt kommittén attövervaka att förvaltningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt och iöverensstämmelse med KL och annan lagstiftning. Särskild vikt skall härvidläggas vid att tillse att avvecklingen inte fördröjs i onödan. Konkursdomarenskall överta rättens ombudsmans nuvarande uppgift att 1978/79:105 153 söka åstadkomma förlikning av tvistiga fordringar. Kommittén föreslår vidare all ett allmänt ombud skallkunna utses i konkurs med uppgift att verka för att bl.a.arbetsmarknadspolitiska inlressen beaktas. Särskilda regler om samråd med ochinformation lill de anställda i ett konkursdrabbat företag föreslås ocksä.Konkursförvaltaren föreslås få rätt att tillgripa tvång gentemot tredskandegäldenär i vissa fall. Det förslag kommittén har lagt fram i fråga om de mindrekonkursema innefattar en överarbetning av förslaget i prop. 1975/76:210. förslag skall förvaltare i mindre konkurser i princip ha sammakvalifikationer som förvaltare i ordinär konkurs, vilket innebär att iallmänhet advokat skall utses. Förvaltningen skall stå under tillsyn avkronofogdemyndigheten. Förvaltaren skall samråda med tillsynsorganet ochsärskilt berörda borgenärer i viktigare frågor. Enligt vad kommittén föreslår skall konkursdomaren alltidbestämma handläggningsform i samband med konkursbeslutet. Kommittén lägger framvissa förslag som syftar lill att ge konkursdomaren underlag för beslut ihandläggningsfrågan. Om konkursdomaren bestämmer att konkursen skall handläggassom mindre konkurs och det senare visar sig atl förutsättningar för dennakonkursform saknas, skall övergång lill ordinär konkurs kunna äga rum. Kommittén föreslår vidare att reglema om gäldenärensskyldigheter revideras. Dessa regler avses bli tillämpliga oavsett i vilkenform konkursen handläggs. Sammanlaget innebär förslaget i denna del enskärpning i jämförelse med nuvarande bestämmelser. Bl.a. skall gäldenären varaunderkastad förbud att ulan tillstånd lämna landet under hela konkursen ochhans pass skall kunna tas ifrån honom. I kvalificerade fall skall enligtförslaget gäldenären redan när konkursansökan har gjorts kunna förbjudas attlämna landet. Innan jag går närmare in på kommitténs förslag vill jaguppehålla mig något vid syftena med en konkurs, utöver vad jag harsagt. KL bygger på att konkursen endast har till ändamål att tillgodose borgenärema.Det är enligt min mening också ett starkt samhällsintresse att reglerna omkonkurs är utformade så att förlusterna för borgenärerna kan begränsas. Genom1975 års reform ges vidgade möjligheter att genom återvinning återföra egendomtill den förmögenhetsmassa som kan utdelas till borgenärema. När det gäller konkursförfarandet kräver borgenäremasintresse att det är så effektivt som möjligt och att konkurskostnadema hållsnere. Konkursavvecklingen får inte heller ta än vad som ärnödvändigt med hänsyn till förhållandena i den enskilda konkursen. Ävengäldenären har intresse av att avveckhngen är så effektiv och billig sommöjligt. Önskemålet om ett effektivt konkursförfarande får dock inte drivas sålångt att rättssäkerheten äventyras. Jag vill betona angelägenheten av attregelsystemet utformas så att både borgenärer och gäldenären ges Prop.1978/79:105 154 möjlighetalt komma lill tals i de olika frågorna. Konkursinstitutelmåste emellertid ses i ett vidare perspektiv än som anlagts. När ettföretag befinner sig i en ekonomisk kris, vare sig del gåtl så långt som tillkonkurs eller ej, gör sig även andra än rent ekonomiska inlressen gällande. Omverksamheien t.ex. läggs ned vid ett företag, kan detla få allvariigaverkningar för de anslällda. Samhällel har på senare lid tagil på sig ett alltsiörre ansvar för att upprätthålla sysselsättningen och över huvud för attsäkerställa en gynnsam utveckling av näringslivet. Detta kommer till uttryckbl.a. i statliga engagemang i form av slöd och bidrag i en mångfald former. Medhänsyn till dåtida samhällsförhållanden var det naturligt att man vidtillkomsten av KL hade de rent ekonomiska intressena i blickpunkten. 1 dagenssamhälle bör man emellertid vid utformningen av nya bestämmelser omkonkursförfarandet även ta hänsyn till t.ex. de sysselsältningspoliliskaintressena. Förfarandet bör vara uppbyggt så att även sådanainlressen kan beaktas i konkursen. Det sagda innebär inte alt borgenärernasintressen skall eftersättas. Ännuett viktigt samhällsintresse påverkar utformningen av konkursförfarandet. Detär allmänt bekant att en betydande brottslighet förekommer i samband medkonkurser. Det rör sig främst om gäldenärsbrott, som inte sällan utgör ett ledi en mera omfattande ekonomisk brottslighet. Undersökningar visar attgäldenärsbrott kan antas förekomma i samband a v allafattigkonkurser och i en något mindre andel av de ordinära konkurserna. Denbrottslighet som förekommer vid konkurser kan ses som ett betydande inslag iden ekonomiska brottsligheten. Arbetet på att bekämpa denna typ av brottslighethar intensifierats . Det är vikligl att självakonkursförfarandet utformas så att möjlighetema att uppdaga och beivraförekommande brottsUghet väsentligt förbättras. En sådan nyordning skullesäkerligen också få en betydande preventiv effekt. Vidremissbehandlingen har frågan om tillsynens utformning i ordinär konkurs varitföremål för stor uppmärksamhet. Meningarna har härvid gått starkt isär i frågaom kommitténs förslag att rättens ombudsman skall avskaffas och attkronofogdemyndighet skall utöva tillsynen över konkursförvaltningen. Mångaremissinstanser anser att förslaget innebär en betydelsefull förstärkning avtillsynsfunktionen. Ungefär lika många remissinsianser riktar kritik motförslaget, som enligt deras mening innebär en försämring. Föregen del vill jag redan här nämna att jag delar kommitténs mening atl rättensombudsmans tillsynsuppgifter bör föras över till en myndighet, som också bör fåöverta konkursdomarens tillsynsfunktion. Jag förordar emellertid att tillsyneni vissa hänseenden skall anordnas på ett annat sätt än kommittén harföreslagil. Härigenom torde enligt min mening de kritiska synpunkter som harförts fram under remissbehandlingen i stor 1978/79:105 155 Kommitténs övriga förslag har fått ett övervägandeposilivi mottagande. Från många håll understryks atl förslagen i dessa delarlillgodoser angelägna reformbehov. För egen del anserjag att kommitténs förslagi allt väsentligt uppfyller de krav som enligt vad jag anfört bör ställaspå ell nyll konkursförfarande. Förslagen bör därför läggas till grund för enrevision av konkurslagstiftningen. Denna revision medför följdändringar ävenvad gäller annan lagstifining, bl.a. lönegarantilagen. Som jag nämnde föreslår kommittén att ett allmäntombud skall kunna tillsättas i konkurs. Ombudet skall ha till uppgift atlbeakta arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Förslaget har fått ettgenomgående gynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Även jag anser attdet finns skäl som talar för förslaget. Emellertid har frågan om införandel avett allmänt ombud samband med bedömningen av vilka insaiser från samhälletssida som kan komma i fråga i konkurs. Bl.a. är ombudets befogenheler i viss månberoende av vilka arbetsmarknads- eller regionalpolitiska hjälpmedel som stårtill förfogande. Dessa frågor har i sin tur samband med den mer övergripandefrågan om vilka medel samhällel bör sälla in när förelag befinner sig iekonomisk kris. Hithörande problem behandlas f.n. av en arbetsgrupp inomarbetsmarknadsdepartementet. Arbetsgmppen torde också komma in på frågan om detbehövs en utbyggnad av de nuvarande konkurs- och rådrum i de fall då företag av väsentlig betydelse för sysselsättningenråkar i ekonomiska svårigheter. Övervägande skäl talar för att man i avvaktan på nämndautredningsarbete dröjer med atl ta ställning till frågan om införande av ettallmänt ombud i konkurs. Jag lägger alltså inte nu fram något förslag på denpunkten. Kommitténs förslag är i lagtekniskt avseende ettprovisorium. Bl.a. kvarstår KL:s ålderdomliga systematik och språkbruk. Vidareär samspelet mellan de olika regelsystemen för ordinär och för mindre konkurstämligen invecklat. Under remissbehandlingen har ifrågasatts om det ärmotiverat att hålla fasl vid KL:s nuvarande systematik med tvåhandläggningsformer, när den enda väsentliga skillnaden mellan dem är attbevakningsförfarande inte skall komma till användning i mindre konkurs. Deundantagsbestämmelser som behövs för att möjliggöra handläggning i enklare formi vissa fall skulle kunna tas in i de bestämmelser som är gemensamma för debägge typerna av konkurser. Det kan också ifrågasättas om KL:s systematik, sombygger på att ordinär handläggning är det regelmässiga, bör behållas när iverkligheten mindre konkurs kommer alt utgöra huvudfallet. En reform i dehänseenden som jag har berört bör emellertid inte fördröjas av dessamer formella frågor. I den avslutande etappen av reformarbetet ges tillfälleatt ta ställning till dessa och andra frågor som 1978/79:105 156 rör systematiken och den formella utformningen i övrigt avKL. Då får också frågan om vad som hör hemma i KL och i konkursförordningen(KF) prövas i sin helhet. I del sammanhanget bör även frågan omkonkursdomarinstitulionens avskaffande tas upp. 5.2 Förvaltning i ordinär konkurs De grundläggande bestämmelsema om förvaltareskvalifikationer i ordinär konkurs finns i 42 8 KL. Enligt denna paragraf skallförvaltare äga sådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till boets omfattningoch beskaffenhet fordras för förvaltningens behöriga handhavande. Något krav påatt förvaltaren skall vara jurist uppställs inte i lagen.