prop · G203183 · 1978-12-31 00:00:00 — Den senare ändringen medförde olyckligakonsekvenser för den förnuftiga, samtidiga ändringen att uppsägning alllidskulle ske i klarhetens iniresse. Ovannämnda ivå ändringar har ibland medförlatl motsättningar mellan parterna onödigivis uppkommil eller skärpts. Samfundel vill även framföra synpunkten allarrendereglerna inie bör ulformas med krav pä en oklanderlignytljanderätlssyslemalik inom JB. Reglerna om jordbruksarrende skall i huvudsaklillämpas av lanlbrukare. 1 prakiiken lorde del inle exisiera någon verkligtbetydelsefull släklskap mellan jordbruksarrende, bostadsarrende och hyra. a. pä denna grund verklighetsfrämmande all belastajordbruksarrendereglerna med inslilulel avflyttningsmeddelande blott därföratt detta fanns inom bostadsarrende och hyra (prop 1970: 20 B 2 s. 867 och982). jöreningsbankers förbund: ulökalbesittningsskydd kommer alt främja investeringsviljan hosjordbruksarrendaiorerna, nägot som är till gagn för den svenskalanlbruksnäringen. En ökad efterfrågan pä lantbrukskrediler kan säledesemotses, särskilt långfristiga krediter för anläggningsinvesleringar. Såväl LRFsom löreningsbankerna och landshy-poleksinstilutionen har i skilda sammanhangunder senare är försökt att utverka en ulökad lilldelning av långfristigtkapital till lantbruket, i första hand genom vidgade emissionsramar förSveriges Allmänna Hypoleksbank. Det har påvisats att lantbrukels andel avkapitalmarknaden stadigt sjunkil sominvesteringviljan hos lantbrukarna varit hög jämfört med andraförelagarkalegorier och all delta fält till följd en växande länekö hoslandshypoteksföreningarna (mellan 5-6 är). Hypoteksbankensemissionslimil har visserligen successivt höjts (1978) med höjningarnahar varit obelydliga i förhållande till behovet. Förbundet vill mol bakgrund av del anförda framhålla atlett genomförande av arrendelagskommitléns fiirslag om utökat besittningsskyddför jordbruksarrendatorer ytterligare understryker lantbrukets behov av en ökadandel av det långfristiga kapilal som slälls lill näringslivets förfogande. : Förbundel vill framhälla delsamband som måsle råda mellan arrendelagstiftningen och samhälleis politik päandra områden. Arrendelagstiftningen är en del av jordbrukspolitiken och dennaär i sin lur ell av mänga elemeni i näringspoliliken och den ekonomiska politiksom föres i landet. Förhållandena på arrendeomrädel kan ej ses isolerade ulanmäsle anpassas lill samhällets övergripande politiska målsättningar. Mol denna bakgrund bör allmänt anmärkas all utredningenföreslår ytterligare tvångsslyrning och inskränkningar i avialsfrihelen inom enseklor av ell näringsliv som i övrigt baseras pä marknadshushållning, friprisbildning och fri konkurrens. Detta är olämpligi. Besiämmelser av delta slagkan försvaras endast om förhållandena inom arrendejordbruket är så speciellaall man måste lolerera ingripanden som slär i strid med samhällets överordnademäl. Emellertid saknas enligt förbundels uppfattning belägg för allförhållandena inom arrendejordbruket skulle vara sä speciella alt det ärmotiverat med ytterligare avsteg från vad som eljesl gäller inom näringslivetbeiräffande företagets ägares - jordägarens - rält alt bestämma över och träffaavtal om företagets drift. Ett annal skäl mot reglerande ingripanden lill förmån förden ena parten - arrendatorn - är att jordägarna (det gäller dock ej förbundetsmedlem- Prop.1978/79:183 79 mar) numera ofta ej är den siarkare ulan snarare densvagare parlen i arrendeförhällandel. Arrendeslällel är ofta ett lanlbruk somblivit för litet och vars ägare därför måsle söka sin uikomst som löniagare påannat häll medan arrendalorn är en förelagare med betydande eget kapital. 1andra fall kan arrendestället vara en större egendom, där ägaren ej hartillräckligt kapital för alt själv kunna bruka sin gärd. I normalfallel tordearrendatorn i själva verket redan med nuvarande regler ha goda möjligheter atttillgodose sina inlressen gentemot jordägaren. Utvecklingen går alltmera i denriktningen. Ett betydelsefullt undanlag föreligger dock i del fallel därjordägaren ej represenlerar ell personligl ägarinlresse, framföralll i de falldär arrendestället äges av kommuner, slalen, kyrkan elc. Det av ulredningen angivna målel för arrendelagsliftningenanges vara atl underlätta uppbyggandet och vidmakthållandet av ändamålsenligaarrendeställen och all främja arrendatorns intresse av alt lägga ned detarbete och det kapilal som krävs för att åsiadkomma effekiiva familjejordbruk.Förbundel kan ej ansluta sig lill en sä inskränkt målsättning förarrendelagstiftningen. Den angivna mälsäitningen är förvisso viktig. Arrendejordbrukethar en vikiig funklion inom det svenska jordbruket. Men värnandel om dearrenderade familjejordbruken får ej bli ett självändamål.Arrendelagstiftningen mäste utformas så att den främjar den allmännajordbrukspolitiken och näringspoliliken. Beiräffande lagsliftningens lekniska ulformming villförbundel underslryka alt jordbruksarrende är en sä speciell form avnyttjanderätt, atl reglerna härom ej lämpligen bör sammankopplas medhyreslagstiftningen. Del leder till komplikationer vid den praktiskatillämpningen. Skånearrendalorernas samrådsgrupp: Den juridiska disposilionsformenför jordbruksfasligheler har sior belydelse för vårt lands vegetabilie- ochanimalieproduklion. För de aktiva och de blivande jordbrukarna är tryggheten ibesittningen av primär belydelse. Ägande är egentligen den enda brukningsformensom ger brukarna möjlighel all på sunda förelagsekonomiska och rällsligagrunder investera i byggnader och markanläggningar samt skapa trygghet i yrketoch boendet. Arrendejordsägandei har ökal från alt omfatia avåkerarealen är 1966 lill och ytterligare ett par proceni år 1978.Det passiva ägandet har enligt vär uppfattning gynnats av en alltför starkjuridisk ställning i förhållande till brukarens nyttjanderätt. Brukarensdirekia ansvar för arrendeslällel, produkiionen, riskkapiialet och arbetsinsatsenär av sä primär betydelse atl disposilionsformen jordbruksarrende långsiktigtmäsle få samma ställning som vad äganderätt i praklisk mening har. Förkoriiidsarrenden av mark som skall användas för annat ändamål, eller då del vidupplåielsen finns skälig anledning alt arrendeförhållandet skall upphöra, färnaturligtvis nyttjanderätten anpassas till situationen. Förattbesittningsskyddet ej skall kringgås måsle emellerlid lagstiftningen omfatiaäven korttidsarrende (1-åriga) samt muntliga arrenden. Även om här angivna målsättningar för ett förbättratbesittningsskydd är siarkt moiiverade ur brukningssynpunkt, sä finns det minstlika viktiga motiv ur sädana irygghels- och inflytandesynpunkter, som hör vårtid lill. Ett betydande antal riksdagsmotioner har lagts och ännuflera där man yrkat pä förbättrat besittningsskydd,friköpsrätt m.m. för jordbruksarrendalor. En genomgående molivering föravslagsyrkanden har varil all ell förbältral besittningsskydd skulle påverkauibudel av jordbruksarrende och hämma pågående storleksrationalisering. Motdelta synsätt vill Skånearrendalorernas sam- Prop.1978/79:183 80 rådsgrupp protestera på det bestämdaste av i försia handtvå skäl. För det första hade nedläggningen och upphörandet av självständigabrukningsenheter med all säkerhei ändå fortskridii. Om dessa enheier ej blivitarrende, sä hade de blivit tillskott till brukareägd jord och sålunda tillhörtkalegorin ägd i stället för arrenderad areal. För del andra kan ej i lidenlegilima irygghelskrav för en yrkesgrupp fä slä lillbaka för ett slalislisklanlagande. Skulle pågående ökning av del passiva ägandel bromsas upp någoigenom översynen av arrendelagsliftningen, så vore detta till fördel. Skånesjordägare,förbund: Principiellt vill förbundetsärskilt underslryka alt arrende är en nyttjanderätt av en sådan särart atllagreglerna härom inle lämpligen bör sammankopplas med hyreslagstiftningen.Detla har dock hiltills skett i en markanl utsträckning. Förbundet viUexempelvis särskilt erinra om lagändringen i JB 9: 9 (SFS 1973: 187), varigenomarrendenämnd gavs befogenhei atl pröva s.k. preliminärfrägor, d.v.s. frågor somhar omedelbar betydelse för den tvist arrendenämnd har att pröva, men som i ochför sig ej är av den art att deras avgörande skulle ankomma på arrendenämnd.Den knapphändiga motiveringen för denna ändring (prop. 1973:23 s. 128) harvisat sig svårtolkad i åtskilliga fall. Del går ocksä alt peka pä åtskilligaandra problem, som har uppkommit på grund av den föga tiUfredsställandesammankopplingen av beslämmelserna rörande arrende och hyra. I regeringensdirektiv till arrendelagskommittén sägs alt såvitt känt synes den nyaarrendelagsliftningen i stort sett ha fungerat väl. Delta torde vara en sanningmed modifikationer, när det gäller fall då arrendenämnd haft alt la ställningtill preliminärfrågor. Ett särskUjande av bestämmelserna om arrende frånbeslämmelserna om hyra synes emellerlid inle ha övervägts närmare avarrendelagskommittén. Enligt förbundets mening bör lagändringarna väsenlligengå ut på att häva den olyckliga sammankopplingen mellan hyra och arrende. Remissinstanser som i huvudsak tillstyrker förslaget , lantbruksnämnderna i ,och samt kommunförbundet har ulan närmarekommentarer tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat del utan erinran. Kristianstadstingsrätt: Det är givet, all artendeavgiftema stiger, liksom priset på varoroch tjänsier. I de fall där artendeavgiftema höjts mer än genomsnittligt lordedel icke sällan bero på att arrendeställets avkastningsförmåga varit särskiltstor eller - i synnerhei beträffande sidoarrenden -arrendatorn till följd av enicke helt utnyttjad maskinpark eller överdimensionering av andraproduktionsmedel anseti sig med fördel kunna betala ett jämförelsevis högt prisför arrende av ytteriigare mark, då detta pris ändå mer än läckes av inkomsienfrån arrendestället i fråga. Detla kan ha medverkat till uppfattningen om de störrehöjningarna av arrendeavgifterna. I sådana fall - där det väl oftast träffasöverenskommelse om avgiften - synes det icke påkallat med ett ingripande avlagstiftaren för atl korrigera en artendators kostnad. Del är även att beakta,atl arrendatorn i många fall ingalunda är ekonomiskt svagare än jordägaren. Enviss varsamhet är följaktligen alt iakttaga vid rättslig reglering avarrendeavgiftens bestämmande, så att även jordägarens berättigade inlressenlillgodoses . Prop.1978/79:183 81 Det haremellertid med gällande lagsiiftning säkerligenibland varit ofördelaktigt för arrendalorn all nödgas belala del prisjordägaren fordral, även om della icke varit oskäligl högl. ha bjudil en arrendeavgift som icke varil oskäligl läg. Även om nägrasiörre missförhållanden icke uppslån - vilket bl.a. synes framgå av detförhällandet att tingsrälten under de senasle sex aren icke behövt pröva enenda fråga om arrendeavgiftens storlek - och någoi behov av ändrad lagsliflningicke framstår särskilt angelägel, får del dock anses principiellllilifredsställande med en regel som innebär att parterna i arrendeförhällandeljämställes och all alllsä icke nägonderas krav får förelräde framför denandres. Tingsrättenhar övervägt huruvida det vore lämpligt att införa enbart den regeln, attarrendeavgiften utgär med skäligt belopp och att även andra villkor i vilka manönskar ändring skall vara skäliga. För della kan lala, atl beräkning enligt denav kommittén förordade HUV-meloden "knappasl aldrig" kan "mer änange en ungefärlig nivå för ell ur avkasiningssynpunkl skäligl arrende",all man är hänvisad lill all arbela med närmevärden (belänkandei s. 138), altdel kan uppsiä svårigheler vid beslämmande av arrendeavgifl för arrenden avmera specielll slag saml atl rällslillämpningen får avgöra mänga frägor somdärvid kan bli aktuella. För att man skall nöja sig härmed och alllså ickesärskili framhälla all arrendeavgifien skall vara skälig "med hänsyn lillarrendeslällels avkastningsförmåga, arrendeavtalets innehåll ochomständigheterna i övrigt" talar siarkt det förhällandet att man redan nular hänsyn till bl.a. arrendeställels avkastningsförmåga. Ett införande av enregel med den lydelse kommittén föreslär är emellerlid i högre grad ägnal atlbetona jusl de vikliga - ehuru icke de enda viktiga - omständigheter vidbestämmande av arrendeavgifl som avkastningsförmågan och övriga arrendevillkorutgör. Som ett exempel pä de många andra omständigheter som kan inverka pästorleken av arrendeavgiften mä nämnas atl jordägaren är kyrkan eller annanbeiräffande vilken man icke rimligen bör räkna med själviniräde; sådani arrendesynes regelmässigt vara mera värt än ett molsvarande arrendesiälle i allmänhet.- Det bör erinras om atl även om man använder HUV-meloden, vilkens värdelingsrälien saknar möjlighel alt bedöma, del resultat man kommer till ärberoende av del material för bedömning som kan erhållas. Det kan aniagas altsädanl malerial även i forlsällningen kan komma alt lämnas företrädesvis av jordägareoch arrendalorer. Tingsrätten vill sammanfattningsvis tillstyrka, att 9 kap.9 S JB erhåller det av kommittén föreslagna innehållet. I sammanhanget kanifrägasätlas om del är lämpligt eller erforderligl all införa en beslämmelsemed innehåll som det föreslagna iredje stycket av 17 § lagen om arrendenämnderoch hyresnämnder. allmänna erfarenhel lorde vara fulll tillräckligför atl besiämma arrendeavgiften. Mot förslaget talar även atl delta är ägnalall fördröja och fördyra förfarandel. För övrigt synes del vara möjligt attredan med lillämpning av 17 S första slyckel andra punkten nämnda lag anskaffautredning, motsvarande den med det föreslagna iredje siycket avsedda, i detfåtal fall där del kan bli erforderligl. Domslolsverkel: Resullalei av den undersökning sompresenierais i belänkandei visar alt arrendeavgifterna överlag höjtsjämförelsevis mättligl. Man kan därför ifrågasätta om nägon förändring inuvarande ordning behövs. Emellerlid framgär av betänkandet all inom vissa delarav Iandel avgifterna har närmat sig nivåer som inneburit en snedvridning avprisbildningen på arrenden. Från allmän jordbruksekonomisk synpunkt gäller atlett arrendejordbruk inte kan bära en siörre arrendekoslnad än vad 6 1978179. 1978/79:183 82 arrendeställels normala avkastning medger. Domstolsverketinstämmer därför i förslaget atl arrendenämnderna vid bestämmandel av arrendeavgiftskall ulgä frän arrendeslällels avkastningsförmåga. i : Nuvarande regler ger iprakiiken mycket lilen vägledning vid prövning av arrendeavgiftens storlek.Endast i ell fätal ärenden som handlagts av arrendenämnden har part åberopatavgifier för andra arrendeställen. 1 de fall part åberopat sädana uppgifter hardessa i regel varit ofullständiga. Med hänsyn härtill och till atl ytterst fäarrendeställen är jämförliga med varandra har arrendenämnden ännu inle meddelatnågot beslul som grundat sig ulesluiande pä uppgifier om "rådandemarknadsförhållanden" eller "arrendenivän för jämförligaarrenden". Frågan om arrendeavgiftens storlek har i stället avarrendenämnden avgjorts "efter vad arrendalorer i allmänhei kan anias varaberedda att betala". Delta har i praktiken inneburit atl på grundval av deuppgifier som parterna åberopal och nämndens iakttagelser vid besiklning avarrendeslällel, har arrendenämnden - huvudsakligen på grundval avinlresseleda-möiernas bedömningar - förelagil en allmän skäligheisprövning. Sedan detvisat sig all flertalei arrendatorer, som hänskjutit tvisl om arrendeavgiftensstorlek, inle anlitat ombud och ej heller haft veiskap om vilka uppgifier somkan anses relevanta vid prövningen har vissa blanketter ularbelals för altanvändas vid beskrivningen av arrendestället. Avsiklen härmed har varil atldokumentera vilka uppgifter, som är av iniresse för nämnden när avgiftensstorlek skall avgöras "efter vad arrendatorer i allmänhet kan antas varaberedda aU betala" samt att underrätta partema härom. Allmänt kan sägas atl de fakiorer som är direkt avgörandeför avkaslningen har av arrendenämnden lillmälts sior betydelse vidprövningen. Kommitténs förslag torde innebära att bestämmelserna i viss mänanpassas till rådande praxis samt alt de fakiorer som skall vara vägledandevid prövningen preciseras. Anledning till erinran mot kommitténs överväganden ochförslag föreligger inte i annal avseende än all viss krilik lorde kunna riklasmot den värderingsmelod som anges för beriikning av arrendeavgifter. ArrendeavgiftenUlgör en liten post i en kalkyl, där bruttointäkter och kostnader utgör destora posterna. Smä variationer i t. ex. intäktsberäkningen kan ge stora utslagi arrendeavgiftens storlek, vilket inte är acceptabelt. Arrendenämndeni : Under liden 1972-oklober 1977 prövade nämnden arrendeavgiftens storlekför sammanlagl 54 arrendeställen. Det övervägande antalet fall härrör frän detvä försia åren. rörande nämndens beslul om arrendesätlningen harväckis beträffande sammanlagl 26 arrendeslällen. Även anialei klandrade beslulär slörsi under de två forsla åren. En anmärkningsvärt stor del av ärendena harrört offentliga jordägare, såsom kyrkan, domänverkei eller kommuner. Det förhållandel alt såväl antalet prövningsärenden somantalet klandrade nämndbeslut har minskat tyder på atl arrendalorerna iallmänhet inte upplever jordägarnas krav pä ökade arrendeavgifter under senareår som så stora atl man anseit det lönt atl i nägon större utsträckning vändasig till arrendenämnden. Slutsatsen är dock osäker. De försia årens stora antalarrendeärenden kan ha föranletts av att man velal skaffa sig erfarenhet av dennya lagstiftningen. Erfarenhelen kan ha visal att prövning i arrendenämnd medtidsödande besiklning av prövnings- och jämförelsefastigheter blir sä kostsamför parterna atl man drar sig för alt låta nämnden avgöra arrendesätlningen. Prop.1978/79: 183 83 inslämmer i kommitténs uttalande allyllersl fä arren deställen är hell jämförliga med varandra och atl detta förhällande leder lill svårighei all fastställa en viss anendenivä pä orlen. Även om tvä gärdars storlek och jordkvalité nägot så när överensstämmer kan del vara stora skillnader när det gäller byggnader, dikning, arrondering, möjlighel lill bevattning osv. Avkastningsberäkningar blir därför ofta ledan enligt nuva rande praxis ett nödvändigi komplemenl lill efterforskning av orisprisni- vån.------ Kommittén framhälleratt man vid avkastningsberäkningar färhälla klarl isär begreppei "faktisk" avkaslning och"normal" avkaslning. Ariende-sällningen fär inle vara beroende av denenskilda arrendatorns större eller minde drifiighet. , somframfört liknande synpunkter redan i 1974 är remissyttrande (LU 1974: 35 s.26), inslämmer i detta uttalande. Erfarenheten visar emellertid att det kanvara svärl att av den av parlema framlagda ulredningen i ärendei fä en klarbild redan av arrendeställels fakiiska avkaslning. 1 vissa delar avarrendenämndens verksamhelsområde har enligi ordförandens erfarenhelerarrendalorerna visat en påfallande ovilja att lämna uppgifter om vilkenavkaslning de erhållit under ett eller . Nämnden har därför oftahänvisats lill all göra beräkningar med ledning av vad man iakttagit vid synoch sin kännedom om jordbruket på orlen. Del är föga iroligl all en ändrad lagsliflningskulle göra del lättare att fä fram lillräckligi säkra avkaslningssiffror. Om del är svårt atl få fram faktisk avkaslning, mäsle detvara ännu svårare alt bilda sig en säker uppfattning om vad som är normalavkaslning på ell arrendesiälle. Nägon anvisning om hur beräkningen skall gälill lämnas inle av kommittén, frånsett all man rekommenderar den sä kalladeHUV-meloden. Nämnden vill stryka under vad som anförs i betänkandet omosäkerhelen i beräkningarna enligt denna metod. Enligt nämndens mening kan manpraktiskt tagel aldrig räkna med att fä sä rikliga ingångsvärden sä att manenbart med hjälp av avkastningsberäkningar när ett riktigt slutresultat. Efiersom sä stor hänsyn skall tagas till arrendeställetsavkastningsförmåga är del anmärkningsvärt alt kommittén inte ger klararebesked om hur detla hänsynslagande skall ske. Tydligen fär man försl bedöma omde fakiiski förekommande produktionsgrenarna är normala och lämpliga förarrendestället ifråga. Skulle sä befinnas vara fallet skall man upprälla degrundläggande bidragskalkylerna för varje produklionsgren, men inle medutgångspunkt frän faktiska avkastningssiffror ulan frän beräknade normalasädana. Skulle det befinnas atl gården har en mindre lämplig driftsinriklningblir beräkningen ännu mer fikliv. Man måsle nämligen då först fastställa vilkaproduktionsgrenar som är lämpliga och sedan beräkna vilken avkastning dessaskulle ge. Det säger sig själv alt dessa beräkningar blir utomordentligtvanskliga. Om arrendeställels normala avkastningsförmåga inte blirtillräckligt belyst i del malerial parterna redovisar, bör enligt kommitténarrendenämnden inhämla yttrande av lantbrukskonsulent vid lantbruksnämnd ellerannan sakkunnig (betänkandet s. 128). Nämnden är tveksam om detta behöver ske inågon siörre utsträckning. Nägon gång kan väl ell sådani yttrande vara avvärde, men i regel lorde arrendenämndens jordbrukssakkunniga ledamöier vara säerfarna all en ulomsiående sakkunnig knappast kan skaffa sig en bältreuppfattning än nämnden. Kommittén går helt förbi frågan hur den sakkunnige skallskaffa sig underlag för sitl yttrande och hur han skall gä tillväga. Prop.1978/79:183 84 skaffa underlag för avkaslningsberäkningarna som nämndentidigare framhållit måsle i lika hög grad gälla för den sakkunnige. Om nägonav parterna skulle anse all ell inhämlai yllrande är oförmånligl för honom, kanhan däiför flnna anledning all själv införskaffa yttrande frän nägon privalsakkunnig. Kosinaderna för processen kan då läll springa i höjden. Med hänsynhäriill och lill all del är fräga om disposiliva ärenden, där utredningenskall fcirebringas av parterna, föreslär nämnden att yttrande får inhämtas avnämnden försi efter begäran av part. Nämnden kan i och för sig godlaga den av kommitténföreslagna lagtexien om beslämmande av arrendeavgiften. Parlema framslårenligt lagförslaget som mera jämställda än enligi den nuvarande besiämmelsen.Som framgär av del ovan anförda anser emellertid nämnden all man inte kan fästaså stor belydelse vid avkastningsberäkningar som kommittén har gjort. Det kandärför förvänlas all den föreslagna nya lydelsen av bestämmelsen i realiteteninle kommer all medföra nägra siörre förändringar i arrendenämndernas ochfasiighetsdomslolarnas säll atl gä till väga vid anendesätlning. Kanimurkollcgiei: Kollegiet vill inle besirida all ettsiörre hänsynstagande till del individuella arrendeslällels avkaslningsförmägakan medverka lill en jämnare och i vissa fall lägre arrendeavgiftsnivä. Å andrasidan bör man inte förbise risken för snedvridande effekter om den kalkyleradenormala avkaslningsförmägan lillmäis avgörande belydelse för arrende-sättningeni fall dä en marknadsmässig värdering skulle leda lill väsentligt högrearrendeavgifter. Många av de olägenheier - bl. a. en från samhällelig synpunkiicke önskvärd handel med kontrakt - som enligt kommittén lalar mol en regleringav förslagängsupplätelser kan uppstä även vid en alllför schemalisk slyrning avprinciperna för föriängning av redan ingånga avtal. Kollegiet vill därförframhälla, all dä enligi förslagei hänsyn skall tagas även lill"omsländighelerna i övrigi", detla måsle innebära en marknadsmässigbedömning. Med sisinämnda lolkning har kollegiel inle något alt eiinra motförslaget i denna del. Lantbruksslyrelsen: Lantbruksslyrelsen ansluter sig lillkommitténs uppfattning alt ell arrendejordbruk inle kan bära en störrearrendekoslnad än vad arrendeställels normala avkaslning medger. Om arrendeavtaletskall kunna fylla ett förnuftigt ändamäl pä längre sikl bör det som kommitténframhäller för båda parter framstå som nalurligl att arrendeavgiften skallkunna bäras av den avkaslning som en normalt duktig arrendalor kan uppnä påarrendeslällel. Denna anpassning av avgiften, som utgör en av förutsättningarnaför ell varakiigl och fruktbärande samarbete mellan jordägare och arrendalorbör normalt komma till uitryck såväl vid förslagängsupplälelse som vidförlängning av arrendeavial.