prop · G203175 · 1978-12-31 00:00:00 — Andelen kvinnor i förvärvsarbete har fortsatt att öka.Under de senaste femlon åren har vi haft en ökning som innebär att del i en och en halv gång så många kvinnor i förvärvslivet som för femton årsedan. ökade antalel sysselsatta med 390 000 personer.Kvinnorna svarade för 380 000 av denna ökning. Det är också värt att notera attdenna ökning har fortsatt även under de senaste årens svaga konjunkturer.Under det fjärde kvartalet 1976 till molsvarande tid 1978 har antaletförvärvsarbetande kvinnor ökat med 68 000. Under sararaa period har däreraotandelen män i förvärvsarbete sjunkit något. Bidragande till den kraftigaökningen av kvinnor i förvärvsarbete har bl. a. varit den offentliga sektornsutbyggnad och införandet av den individuella beskattningen. Kvinnors och mäns lika rätt lill arbete har börjai attrespekteras. Det är ett viktigt steg framåt för jämställdheten att allt flerkvinnor nu får ett eget förvärvsarbete. Det ger ekonomiskt oberoende och ökatsjälvförtroende. Det ger en plats i en social gemenskap. Men även om andelenförvärvsarbetande kvinnor nu närmar sig männens, är fortfarande villkoren påarbetsmarknaden olika för män och för kvinnor. Trots en snabbökning förvärvsarbetar kvinnor fortfarande i lägre utsträckning än män, och detfinns stora regionala skillnader. Kvinnor soraförvärvsarbetar har i genomsnitt betydligt kortare ar-betslid än män. Närahälften av alla kvinnor arbetar deltid, mot av männen. Kvinnor arbetarsora regel i andra yrken än män. Kvinnorna är kraftigt överrepresenterade i"betjänande" yrken och funktioner. Män innehar i betydligt högre gradän kvinnor självständiga och beslutande arbeten med godautvecklingsmöjligheter. Delvis sora enföljd av att kvinnor och raän arbetar inom skilda yrkesområden har kvinnornaockså lägre genomsnittslön än männen. En betydande utjämning har dock ägt rumgenora avskaffandet av särskilda lönesatser för kvinnor och män och genom denlåglönesatsning som har drivits igenom av de fackliga organisationerna. Löneskillnadernamellan kvinnor och män är påtagliga även bland personer med sararaa grundutbildningoch med lika lång yrkeserfarenhet. 1978/79:175 14 Ansvaret för hem och barn är fortfarande mycket snett fördelat mellan kvinnoroch män. Det begränsar kvinnornas möjligheter i arbetslivet. Det underlättarför arbetsgivare atl ställa män inför krav på övertid. Den skilda inriktningenpå hem- resp. förvärvsarbete gör också all kvinnor och män får delvis skildaförväntningar, krav och ambitioner i arbetslivet. Den gör dessutom att bristeri samhällsservicen, som t. ex. dåligt utbyggd barnomsorg, i högre grad blirtill hinder för kvinnor än för män. För några decennier sedan ansågs det oftasom en självklarhet att de kvinnor, som hade valt eller av ekonomiska skäl vartvingade att förvärvsarbeta, också skulle behålla det totala ansvaret förhemmet och barnen. "Kvinno-debatten" handlade i stor utsträckning omden i och för sig viktiga uppgiften att rationalisera hushållsarbetet medkollektiva tvättstugor, hushållsmaskiner etc. Eftersom de flesta småbarnsmödrarfortfarande valde att arbeta inom hemmet, var kraven på barnomsorg inte såkraftiga sora . Underde har vi alltmer avlägsnat oss från begreppet"kvinnofrågor". Begreppet jämställdhet, som bygger på en lika fördelningav rättigheter och ansvar för bägge könen, har kommit att ersätta den ensidigtkvinno-inriktade debatten. Som jag har anfört, anser jag att detta ären utveckling som både män och kvinnor har mycket att vinna på. Men för att viska uppnå de värden som jämställdheten kan erbjuda, krävs det ett intensivtarbete. Jag vill understryka det som järaställdhetskoramittén betonar i sittbetänkande, nämligen att detta arbete måste drivas på en mängd olika vägar. Rättentill arbete måste tillkomma kvinnor och män i samma utsträckning och på likavillkor. Det kräver bl. a. samordnade åtgärder inom ekonomisk politik,näringspolitik och arbetsmarknadspolitik för att klara full sysselsättning,liksom en regionalpolitik för att utjämna de stora skillnaderna i tillgång påarbete mellan olika delar av landet. Denenskildes möjligheter måste vidgas. Det kräver ofta insatser för utbildningliksom att man bryter den starka könsbindningen i valet av ulbildning och yrke.Studier och yrkesval måste baseras på en avvägning mellan individuella anlagoch utbudet av arbete inte på traditionella uppfattningar om vad som är"manligt" och "kvinnligt". En traditionellt könsbundenyrkesinriktning kan vara ett betydande praktiskt hinder för att få arbete. Detgäller särskilt på orter där arbetsutbudet är ensidigt och begränsat.Könsbundna yrkesval drabbar både kvinnor och män, sora av fördomar har hindratsfrån att välja arbeten som passar deras individuella förutsättningar. Allaarbeten skall i princip stå öppna för både kvinnor och män. Det kräver attarbetsmiljön förbättras. Fysiska och psykiska hinder för ett fritt val måste sålångt möjligt undanröjas. Genora tekniska anordningar kan många arbetsplatsergöras tillgängliga för alla. Prop,1978/79:175 15 Arbetsvillkoren måste anpassas så att både män och kvinnori alla arbeten skall kunna förena förvärvsarbete med hemansvar. Mäns rätt altta ansvar för sina barn, pä samma villkor som kvinnor, måste accepteras ochstimuleras. Det kräver ofta förändringar i fråga om arbetstidens förläggningoch kraven på övertid samt rätt till föräldraledighet och möjlighet tilldeltidsarbete också för män. Diskriminering på grund av kön får inte förekomma. Detkräver att fördomar och traditionella värderingar viker. Fast rotadeföreställningar om olika arbetens lämplighet för män resp. kvinnor eller ommäns och kvinnors beteende på arbetsplatsen finns ofta hos arbetsgivare,arbetsledare och andra. Det är därför nödvändigt med en aktiv personalpolitikför jämställdhet, särskilt i samband med rekrytering, utbildning och befordran.Extra insatser kan ofta fordras för att stödja ett missgynnat kön. Samhällsplaneringen måste utgå från båda könens rätt tillarbete på lika villkor och anpassa bebyggelse, kommunikationer och övrigservice lill detta. Det kräver bl. a. att man söker minska kraven på långaarbetsresor och orafatlande pendling med bil. Också förvärvsarbetande föräldrar måste kunna ha en tryggbarnomsorg. Det kräver att barnomsorgen kraftigt byggs ut. Bristen på daghemär elt av de främsta hindren för jämställdhet. Den drabbar i praktikenfrämst kvinnor, eftersom de fortfarande som regel tar störst hemansvar. Arbetsfördelningen i hemmet måste ändras. Män har sammaansvar för hemmet och skall också ha lika rätt till barn och känsloliv. Det kräverpraktiska men djupgående förändringar i människors attityder,vanor och relationer. Fördelningen mellan kvinnor och raän i beslutandepositioner måste bli jämnare. Det kräver aktiva och handfasta åtgärder avorganisationer och partier, offentliga organ och företag. Med fler kvinnor ibeslutande organ ökar kraften i arbetet på jämställdhet. Då blir det ocksålättare att bryta det gamla könsrollsmönstret, med män som de beslutande ochkvinnor som de betjänande. Del är ett mönster som barn fortfarande ser och lättföljer, när de växer upp. Det krävs således mycket omfattande åtgärder, program ochattitydförändringar för att arbetet för jämställdhet skall bli framgångsrikt.Del är därför glädjande, att det på olika områden i samhället bedrivs ett aktivtjämställdhelsarbete. insalser görs inom sysselsättnings- ochutbildningspolitiken för atl utbilda och stödja kvinnor med kortvariggrundutbildning att komma in i arbetslivet. Den nya arbetsmiljölagen bygger pågrundsatsen att alla arbeten i princip skall stå öppna för både kvinnor ochmän. Viktiga förändringar i föräldraförsäkringen och den lagfästa rätten tillföräldraledighet syftar till att män och kvinnor skall dela på ansvaret för hemoch barn. Prop,1978/79:175 16 programmet för utbyggnaden av 100 000 daghemsplatser innebär en stark prioritering av utbyggnaden av barnomsorgen. Vi skallöka insatserna i skolan för att främja jämställdhet och inskärpa det kravet iskollag och läroplan. Genom jämställdhetsbidrag, villkor knutna tillregionalpolitiskt stöd och andra liknande ålgärder söker vi brytakönsuppdelningen på arbetsraarknaden. Strävan lill järaställdhel mellan kvinnoroch män måste prägla de politiska åtgärderna på alla områden. Del statliga jämslälldhetsarbetel fick en fastare form år1972, då den dåvarande regeringen lät tillsätta en delegation för jämställdhetmellan kvinnor och män. Delegationens uppgifter var bl. a. atl verka förjäm-slälldhetsideérnas spridning i samhället och att föreslå regeringen åtgärderför att utveckla och förverkliga jämställdhet mellan kvinnor och män. Ar 1976utfärdades vidare en förordning (1976: 686) om jämställdhet mellan kvinnor ochraän i statlig tjänst. Enligt denna s. k. jämställdhets-förordning åligger detstatsmyndigheterna att bedriva ett aktivt jämställdhelsarbete och att årligenupprätta planer för detta arbete. Jämställdhetsförordningen har lett till attjämslälldhetsarbetel har intensifierats och bedrivits betydligt merplanmässigt än lidigare hos många myndigheter. Jämställdhetsarbetet inora den statliga sektorn har ocksåkraftigt utvidgats . Ett handlingsprograra harfastställts som inriktas på frågor som rör regelsystem, attityder, arbetsformeroch utbildningsmöjligheter. gav regeringen statens personalnämndi uppdrag att bedriva försöksverksarahet inora tio myndigheter i syfte attstimulera kvinnor att söka högre tjänster. Vid fem myndigheter bedrivs försökmed att rekrytera kvinnor till mansdominerade yrken och män tillkvinnodominerade. Särskilda informations- och rekryteringskampanjer genomförsvidare för alt uppnå en jämnare könsfördelning inora olika tjänstekategorier. beslöt att arbetet med attutreda jämställdhetsfrågorna skulle ges en parlamentarisk förankring. tillsattes, som enligt direktiven skulle inrikta sig påmer långsiktiga projekl inom järaställdhetsorarådet och på frågor av störreprincipiell räckvidd. Efter regeringsskiftet beslöts vidare, att koraraitténskulle överta de utredningsuppdrag sora den tidigare delegationen hade fått.Sora jag har nämnt i det inledande avsnittet, fick koraraittén också i uppdragatt utarbeta ett förslag till lag mot könsdiskriminering. Järaställdhetskoraraittén har fullföljt de prakliskaförsök som delegationen startade och dessutom påbörjat nya projekt inomarbetslivet och skolan. Kommittén har också riktat in arbetet på nya områden,exempelvis boendeplanering, samt intensifierat opinionsbildningen. Parterna på arbetsmarknaden har också ökat sitt arbete föratt främja jämställdhet mellan könen. På åtskilliga områden har antagits sär- Prop,1978/79:175 17 () och () resp.Privattjänstemannakartellen (PTK) har avtal träffats om ett planmässigt arbeteför jämställdhet. I dessa avtal uttalas bl. a. att det bör vara en strävan attbryta könsbunden rekrytering och att utforma företagens arbetsorganisation ocharbetsmiljö så att hinder inte möter för en sysselsättning baserad på jämställdhetmellan kvinnor och män. Den praktiska uppföljningen av dessa avtal har nupåbörjats. En motsvarande utveckling synes vara på väg på det komraunalaorarådet. Detta ser jag sora en raycket lovande utveckling. Genora det förslagtill lag om jämställdhet i arbetslivet, som har Utarbetats, komraer ettsådant praktiskt inriktat jämställdhetsarbete att kunna vidgas även till dearbetsplatser som inte omfattas av järaställd-hetsavtalen. Ett antal enskilda företag och flera kommuner ochlandsting har vidare påbörjat ett jämställdhetsarbete som i allmänhet inriktarsig främst på den egna personalen. sände i december1977 geraensarat ut en rekommendation till samtliga korarauner och landstingatt beakta jämställdhetsfrågorna och söka finna de rätta formerna för arbetet. I detta sammanhang bör också noteras de värdefullainsatser som görs av de olika kvinno- och jämställdhetsorganisationerna.Genomsina utbildningsinsatser ökar de kvinnors kunnande och stärker deras självförtroende.Genom ett intensivt opinionsbildande arbete upplyser de om den diskriraineringoch könsuppdelning sora fortfarande förekoraraer och banar väg förförändringar. Jag har med denna kortfattade redogörelse sökt ge enallmän bild av det jämställdhetsarbete som bedrivs ute i samhället. Ettmålinriktat arbete måste bedrivas på alla områden och av alla som har ansvarför olika delar av samhällsutvecklingen för att vi skall nå de mål som harsalts upp: samma rätt och möjligheter och lika ansvar för kvinnor och män. Härkrävs också en förändring av vanor, tänkesätt och uppträdande hos de enskildamänniskorna. Den förändringen kan stödjas och påskyndas genom politiskaåtgärder. Reformer inom arbetsmarknadspolitiken, inomutbildningsväsendet och familjepolitiken har stor betydelse, framför allt föratt förbättra kvinnornas ställning. Genom ett medvetet och konsekventuppträdande från statsmakternas sida kan vidare läggas fast principer sora blirvägledande och därraed medför betydande praktiska resultat. Det krävs alltsåett samspel mellan å ena sidan åtgärder som statsmakterna kan besluta ora ochå andra sidan debatt, opinionsbildning och praktiskt arbete sora sker ute isarahället i dess helhet. En lag om jämställdhet mellan kvinnor och män, somger den enskilde ett skydd mot könsdiskriminering och som ställer krav på allaarbetsgivare att bedriva ett aktivt arbete för jämställdhet, är ett uttryckför statsmakternas erkännande av 2 1978/79.1 saml Nr 175 Frop, 1978/79:175 18 måletjämställdhet mellan kvinnor och män. En lag om jämställdhet kan inte ensam lösaalla de problera sora fortfarande kringgärdar arbetet för jämställdhet. Men denkan bli ytterligare elt viktigt instrument i detta arbete. Jag finner detangeläget att inte avstå från något instrument som kan bidra till att driva påutvecklingen mot jämställdhet mellan kvinnor och män. Jagskall nu övergå till att närmare behandla frågan om lagstiftning sora ett medelatt främja utvecklingen mot jämställdhet mellan kvinnor och män och redogöraför hur enligt min mening en sådan lagstiftning bör utformas. 2.2Lagstiftning om jämställdhet mellan kvinnor och män Fråganom lagstiftning sora ett medel att främja utvecklingen mot jämställdhet mellankvinnor och män har varit föremål för allmän debatt under hela 1970-talet.Förslag ora sådan lagstiftning eller om utredning av frågan har gång efterannan väckts i motioner till . En preliminär utredning med granskningbl. a. av utländskt material har också gjorts på initiativ avjäraställdhetsdelegationen och publicerats i en departeraentsproraemoria (Ds Ju1975: 7 PM till frågan om lagstiftning mot könsdiskriminering). I enlighet medbeslut i / fick därefterjäraställdhetskoraraittén till uppgift att utreda frågan. Efterregeringsskiftet fick kommittén som jag förut nämnde i tilläggsdirektivuppdrag att inte bara utreda utan även utarbeta och lägga fram ett förslag tilllagstiftning. Detta uppdrag grundade sig på övertygelsen att en lag ora förbudmot könsdiskriminering har en betydelsefull uppgift att fylla som ett blandflera medel att genom insatser från samhällets sida driva på utvecklingen. Enlag ger ett väsentligt och påtagligt uttryck för samhällets erkännande avprincipen om jämställdhet mellan kvinnor och raän. Denkan bli en utgångspunkt för aktiv opinionsbildning och attilydpå-verkan och ettgott stöd för dem som arbetar på att främja jämställdheten och på att få bortkvardröjande könsfördomar. Dessutomger ett diskriraineringsförbud i lag ett skydd för den enskilde mot övergreppeller orättvis behandling som bottnar i sådana fördomar, i oriktiga ochoreflekterade föreställningar om skillnader mellan kvinnors och mäns förmågaoch lämplighet för vissa arbeten etc. Tillfullgörande av sitt uppdrag har jämställdhetskommittén utarbetat ett förslagtill lag om jämställdhet mellan kvinnor och raän i arbetslivet. Dess ändamålskall vara att fräraja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete,arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter i arbetet (1 § i förslaget).Lagförslaget innehåller dels ett förbud mot könsdiskriminering i Prop.1978/79:175 19 arbetslivet, dels regler som ålägger arbetsgivare att varaaktivt verksamma för att främja jämställdhet raellan kvinnor och män. Diskrimineringsförbudet har uttryckts sora ett förbud fören arbetsgivare att missgynna en arbetstagare eller en arbetssökande tillföljd av hans eller hennes kön (2 § första stycket). Från denna huvudregel görsett par undantag (2 § andra stycket). Det ena är att diskrimineringsförbudet inte gäller sådansärbehandling som är ägnad att främja jämställdhet i arbetslivet, dvs. vad sombrukar kallas positiv särbehandUng. Enligt det andra, som åtminstone delvis snarare skall sessom ett slags närmare definition av vad som är att betrakta somkönsdiskriminering i arbetslivet, skall det inte vara förbjudet medsärbehandling som är ofrånkomlig för att tillgodose ett särskilt intresse sorainte riraligen bör vika för intresset av järaställdhel. Kommittén syftar på att det i vissa fall kan tänkas finnasideella eller andra intressen sora bör respekteras framför intresset avjämställdhet, när intressena kommer i konflikt med varandra. A andra sidantillåts inte den företeelse som ofta går under benämningen indirekt diskriminering.Det skall vara förbjudet inte bara att direkt missgynna en kvinna eller en mant. ex. på det sättet att en arbetsgivare vägrar att anställa någon eller gernågon sämre arbete enbart av det skälet att den arbetssökande ellerarbetstagaren är kvinna eller man. Även ett indirekt missgynnande skall varaotillåtet, om det sker t. ex. i den formen att en arbetsgivare utantillräckliga sakliga skäl ställer krav på utbildning eller andra meriter sombara kvinnor eller män har. Kommittén tänker sig att den gränsdragning mellan tillåtetoch otill-låtet, som raåste göras på denna punkt, också skall ske som en sådanavvägning mellan skilda intressen sora det talas om i det senast återgivnaavsnittet av 2 § andra stycket. Reglema om aktiva jämställdhetsåtgärder består till enbörjan av en huvudregel som är avsedd att gälla för alla arbetsgivare. Enligtdenna skall en arbetsgivare vara skyldig att planera sin verksarahet och att iskälig omfattning ordna arbetsförhållandena på ett sätt som främjarjämställdhet i arbetslivet (3 § första stycket). Vid sidan härav finns det iförslaget (3 § andra stycket) vissa ytterligare bestämraelser som tar särskiltsikte på arbetsplatser där det inte råder en i huvudsak jämn fördelning mellankvinnor och män i en viss typ av arbete eller inom en viss kategori avarbetstagare. Arbetsgivare som har sådana arbetsplatser skall vara skyldiga attverka för att få till stånd en jämnare fördelning. Det skall ske genom attarbetsgivaren i samband med anställning, befordran och utbildning ansträngersig för att finna sökande av det kön som är underrepresenierat. Vidare skallarbetsgivaren i valet mellan en kvinna och en man med likvärdigaförutsättningar utse den som tillhör det kön som är underrepresenierat. En ihuvudsak jämn fördelning mel- Prop, 1978/79:175 20 lankvinnor och män skall enligt motiven anses föreligga när vartdera könet ärrepresenterat med av arbetstagarna. Diskrimineringsförbudetskall enligt komraittéförslaget vara tvingande lag. Avsteg skall alltså intekunna göras med giltig verkan genom avtal, vare sig kollektivavtal ellerenskilt avtal raellan en arbetsgivare och en arbetstagare eller arbetssökande.I fråga om skyldigheten för arbetsgivarna att vara aktivt verksararaa för attfrämja jämställdheten föreslås att den närmare tillämpningen av lagensbestämmelser skall få göras till föremål för kollektivavtal, som påarbetstagarsidan har slutits eller godkänts av en centralarbetstagarorganisation (4 §). Enligtförslaget skall överträdelse av diskrimineringsförbudet raedföraskadeståndsansvar för arbetsgivaren. Såväl ersättning för ekonomisk förlustsom s. k. allmänt skadestånd skall kunna komma i fråga och skadestånd skallutmätas i enlighet med de gängse arbetsrättsliga skadeståndsreglerna (5 §). Enarbetsgivare som inte fullgör sin skyldighet att aktivt främja järaställdhetenskall kunna få ett föreläggande att göra det på ett närraare angivet sätt ochskyldigheten skall kunna utkrävas genom att ett penningbelopp bestäms och dömsut såsom vite (6 §). Koraraitténföreslår att ett av regeringen utsett jämställdhetsorabud skall få till uppgiftatt se till att lagen efterlevs och att i övrigt medverka i strävandena attåstadkomma jämställdhet i arbetslivet (7 §). Ombudet skall kunna ta uppöverläggningar med partema på en arbetsplats eller med organisationema inom enbransch eller inom en del av arbetsmarknaden för att fräraja järaställdhel iarbetslivet. Vidare skall ombudet gentemot de enskilda arbetsgivarna ha vissabefogenheter att infordra yttranden, upplysningar och handlingar av betydelseför uppgiften att se till att lagen efterlevs (8 §). Dessutom skall ombudetvara ett stöd för enskilda i diskriraineringsfall och under vissaförutsättningar kunna föra talan inför domstol i sådana fall (9 § tredjestycket). Lagförslagetinnehåller slutligen också regler ora handläggningen av tvister rörandediskriraineringsförbudet (9 och 10 §§) och ora förfarandet vid utfärdande avföreläggande för arbetsgivarna (11-13 §§). Dis-kriraineringstvisterna skallenligt koramitténs tanke handläggas enligt lagen (1974: 371) ora rättegången iarbetstvister. Detta innebär att arbetsdomstolen skall vara första och endadomstol i vissa fall och att tvisten i andra fall skall tas upp av tingsrättmed arbetsdomstolen som andra och sista instans. Även när det gällerföreläggande för en arbetsgivare att vara verksam för att främja jämställdhetenär förslagets huvudregel att arbetsdomstolen skall vara den instans som har attfatta beslut; jämställdhetsombudet skall ha till uppgift att hos domstolenföra talan om sådant föreläggande. 2.2,2Tillämpningsområdet för en lag Kommitténhar alltså valt att låta sitt lagförslag gälla enbart förhållandena iarbetslivet. Den har sagt sig tills vidare vilja lämna öppet om 1978/79:175 21 lagstiftningkommer att behövas även på andra områden. När det gäller den bristandejämställdheten mellan kvinnor och raän vid fördelning av arbete och ansvar iheraraet har koraraittén dock funnit att lagstiftning inte är det rätta medletalt få förbättringar till stånd. Ingrepp genom lagstiftning i syfte att ändramänniskors privata attityder eller att påverka den enskilda familjens inre livär i sig inte önskvärda och dessutom inte praktiskt genomförbara. Man måstedärför arbeta raed andra medel för att i både kvinnornas och männens iniresseändra de traditionella könsrollerna i heraraet. Tillde medlen hör dock även en ökad jämställdhet mellan könen i yrkeslivet,efiersom i växelspelet raellan könsrollerna inora familjen och förhållandena iarbetslivet kvinnans sämre ställning på detta senare område är ägnad attbibehålla den traditionella rollfördelningen i heraraet. En lag om jämställdhetpå arbetslivets område kan därmed indirekt få betydelse även inom familjen ochheraraet. Ocksånär det gäller kvinnornas deltagande i fackligt och politiskt arbete harkommittén sagt sig att lagstiftning inte är elt tjänligt medel att nå resultat.Det kan inte gärna komma i fråga att genora regler i lag gripa in i det friavalet av dera som skall ges förtroende att fullgöra uppdrag på dessa områden.Därför är man även här hänvisad till andra medel; man måste lita tillorganisationernas och partiernas egna insatser, till debatt ochopinionsbildning och till åtgärder på andra områden för atl underlälta förkvinnorna att delta i det fackliga och politiska livet. Också här kan dock enlag om jämställdhet inom arbetslivet ha indirekta verkningar, bl. a. genom attmedverka till större intresse och beredskap hos kvinnorna. Beträffandevissa i och för sig tänkbara områden för lagstiftning har kommittén hänvisattill åtgärder som håller på att vidtas och utredningsarbete som pågår och sombör avslutas innan man bedömer om det behövs och är lämpligt med lagstiftningom jämställdhet.