prop · G203190 · 1978-12-31 00:00:00 — Härvid synes huvudalternativet ha varildels en modell innebärande att viss minimiavsättning, , skallborträknas såsom motsvarande normal förlustrisk, medan ålersloden anses somkonsolidering och helt inräknas i kapilalbasen, dels en modell som innebär att värderegleringskontonautan reduktion medtages till halva sitt värde. Utredningen har själv avvisal det förstnämndaalternativet. Till de av utredningen anförda skälen, som inspektionen finnerbärande, kan läggas all de diskuierade går vida ulöver normala föriustriskermen inle heller utgör något adekvat mått på tänkbara slorföriuster. Prop.1978/79:190 157 nen måste för sin del liksom utredningen avvisa della allernaiiv.Alternalivet i fråga föruisäiier för övrigt atl bankerna genom ändring i skatlelagsliflningenfår räll lill avdrag för mycket höga avsättningar till värderegleringskonton. Den andra metoden har, såsom utredningen påvisat, siorafördelar, och inspekiionen är beredd att tillstyrka förslaget i princip. Beiänkligheierkan emellerlid anföras mol ulredningens förslag all samiliga konlon i sin helheiskall få mediagas till halva beloppet. Dessa betänkligheter avser inte värderegleringskonlolför utlåning. Viss tveksamhet kan hysas i fråga om konlol för ulländska valulor.Ulredningen uttalar (s. 121), all ingående värderegleringssaido inle innehållernågra avsällningar för konslaterade men ej realiserade valutaförluster. Detlaär inte helt rikligl. I del ingående saldol 1978 för ålminsione en bank ingåren siörre förlusl som realiserats samma är. Inspekiionen är emellerlid benägenall godla utredningsförslaget även i denna del. Allvarliga beiänkligheier kan däremoi hysas mot förslaget atlsom underlag godla hela värderegleringskonlot för obligationer, dvs.skillnader mellan historiskt anskaffningsvärde och bokföringsvärdet. Ulredningenmotiverar sitt förslag med all obligalionsporlföljen i allt väsentligt har karaklärav anläggningslillgäng och omsattes i lämligen lilen utsträckning. Detta är ioch för sig rikligl. Del bör emellerlid hållas i minne, all värderegleringskonlol,liksom det egna kapilalet, har lill huvuduppgift att uigöra en reserv som skallkunna realiseras, om banken drabbas av stora förlusler och kommer i enkrissituation. Vid en realisation har obligalionsporlföljen givetvis inte högrevärde än marknadsvärdet, vare sig en försäljning äger rum eller de erforderligamedlen anskaffas genom belåning. Därför är också huvudregeln i banklagsliflningen,all obligaiioner inle får bokföras över marknadsvärdei. Lagsiiftningen tillåteremellertid ett högre värde, baserat på en medelränleberäkningför de senasle 10 åren. 1 princip borde endast den del av värderegleringskonlolför obligationer, som återstår sedan kontot använts för nedskrivning lill marknadsvärdei,få medtagas. Då nämnda värde flukluerar med ränteläget, är dock marknadsvärdetmindre lämpligt som kapilalbas. I likhel med reservanterna kan inspektionendärför godta atl det tioåriga medeltalsvärdel, som innebär en successivanpassning lill marknadsvärdei, ulgör gräns. Däremot kan inspektionen inteanse tillrådligt alt, såsom majoriteten föreslagil, lägga halva beloppet av värderegleringskonloli dess helhet till grund. 1 vissa fall - nämligen om hälfien av värderegleringskonlolär siörre än hela skillnaden mellan del tioåriga medeltalsvärdel och bokförtvärde - skulle kapitaltäckningen lill någon del kunna grundas på ettobefintligt värde. Del kan vidare påpekas, atl majorilelens förslag inlebeaktar de siundom belydande skillnader som finns mellan olika banker i frägaom obligalionsporlföljens sammansäitning. En obligalionsporlfölj med en störreandel äldre, lågprocentiga obligationer kräver hell naturiigi siörre avsällningarän en lika stor portfölj med mera högförränlande obligationer för att sammakonsolidering skall erhållas. Som framgår av del anförda är inspekiionen beredd atl iprincip tillstyrka utredningens förslag med de modifikationer som föreslås avreservanterna. I deras förslag frånräknas den del av värderegleringskonlot förobligationer som erfordras för atl bringa ned anskaffningsvärdena lill detioåriga medelialsvärden som banklagstiftningen anger som högsta tillåtnavärden. De gångna årens erfarenheler beträffande riskerna med olika placeringartillvaratas, och en teknisk förenkling genomföres som möjliggör Prop.1978/79: 190 158 all kapitaltäckningsberäkningen sker med siörre säkerheioch mindre arbetsinsatser. För att ge en uppfattning om skillnaden iarbetsinsatser har bankinspektionen bifogat dels nuvarande blankett för kapitaltäckningsberäkningendels en blankeli baserad på reservanlernas förslag med de modiflkalioner idelta som inspektionen föreslår i del följande (bilagorna ej medtagna här). Slulligeninnebär reservanternas förslag en frän insätlar-skyddets synpunkt rimligareallmän nivä för sänkning av kapitalkraven. I betänkandet anföres hell kort (s. 116) viss kritik motreservanternas förslag. Det påpekas, all sysiemel innebär en högsl avsevärdskärpning av kraven för placeringar i de nuvarande riskklasserna B och C men ensänkning med en procent i riskklass D. Vad sålunda anföris får ses mol bakgrund av all denföreslagna omläggningen sker i samband med en - även enligt reservanternasförslag belydande allmän lättnad av kapilalkravel. Reservanterna har vidaremedvetet gjort en schablonisering, baserad bl.a. på erfarenheten all en fin-vägningav riskerna vid olika typer ;jv placeringar är praktiskt taget omöjlig all göraoch forl kan bli inaktuell, något som å andra sidan inte hindrar atl otvetydigaoch erfarenheismässigi belagda skillnader beakias. Reservanterna har ocksåbetonat, att deras system är flexibelt. Del kan t.ex. modifieras genom all denprocentsats, med vilken reduklion görs för vissa placeringar, ändras ellergenom alt den generella procentsatsen för kapilalkravel varieras. Den krilik som majoriieten anför mol reservanlernasförslag träffar sålunda inle grundkonstruktionen i del av dem föreslagna sysiemel.Däremot kan man, såsom reservanterna själva antytt, diskulera vissa modiflkalioner,varvid de synpunkier som majoriteten anföri kan bilda en naturligutgångspunkt. Beiräffande bollenlån i boslads- och affärsfastighelerinnebär reservanlernas förslag, all nuvarande kapitalkrav fördubblas, lål varainom en slarkl vidgad kapitalram. Såsom lidigare anförts kan starka skälanföras för en höjning av kapilalkravel för bottenlånen. Molsvarande krav för kredilakliebolagoch hypoteksinslituiioner är ca 2 proceni, alllså i nivå med reservanlernasförslag. Emellertid synes delta innebära en väl längl gående förändring jämförtmed nulägel. En skälig avvägning synes kunna erhållas om bollenlånen reducerasmed i slället för av reservanterna föreslagna 70 piocenl. liknande resonemang synes kunna föras beiräffandeplaceringar i utländsk bank. De bör alltså reduceras , liksom botlenlåneni fasligheter. Majoritetens krilik synes vidare böra beaktas i fråga omposlen "andra fullgoda obligationer". Om kapilalläckningsreglerna i övrigiutformas i enlighet med reservanternas av bankinspekiionen modifierade förslagsynes kapilalläckning inle behöva krävas för sådana placeringar. I de beräkningarsom reservanterna gjort synes heller inte ha räknats med kapilalläckning fördem. Däremoi skall givelvis, liksom f. n. krävas kapitaltäckning för sådanaobligationer som inte är belåningsbara i . Sistnämnda post har docken mycket underordnad betydelse. Beiräffande topplån i boslads- och affärsfastighelerinnebär reservanternas förslag, såsom majoriteten påpekat, en höjning avkapitalkravet från 4 lill . Denna höjning är enligt inspektionensmening väl moiiverad. Det rör sig här om en tämligen riskbelonad kredilgivning,ofta liggande efter den statliga belåningen. Den är enligt inspektionens erfarenhelnär- Prop.1978/79:190 159 mast jämförbar med normala företagskrediier och byggnadskreditiv,som kräver 8 proceni och enligt reservanternas förslag 7 procent.På denna punkl finner inspekiionen inle några bärande skäl alt frångå reservanlernasförslag. Detsamma gäller lån mol säkerhei i aklier ochförlagsbevis. Inspektionen har i det föregående underslrukil de risker, medvilka sådan kredilgivning visat sig vara förenad. Siörre anledning lill ivekan kan föreligga beiräffande lånmed säkerhei av panibrev i industrifastigheter inom 50 proceni av uppskattningsvärdel.Dessa lån tillhör också den kategori, för vilken nu kräves 4 proceni och enligtreservanlernas förslag 7 proceni. Beiräffande industrifastigheter gäller iännu högre grad vad som ovan sagls om affärsfastigheler i allmänhet, nämligenall deras saluvärde är hell beroende av att en lönsam rörelse kan bedrivas ifastigheten. I sammanhanget får beakias, all åtskilliga industrifastigheter ärbelägna i för industriell verksamhet mindre attraktiva delar av landet. Andraär specielll ulformade för den där bedrivna industriella lillverkningen.Välkända exempel är fasiigheier avsedda för varv, stålproduktion ochpappersmasseproduktion, alla lillhörande branscher som är krisdrabbade.Vilka priser som kan uppnås vid ev. realisation av sådana fastigheter ärsynnerligen ovisst. Mot en höjning av kapilalkravel skulle å andra sidan kunnaanföras all från samhällsekonomisk synpunki nödvändiga nyinvesteringar inom induslrinskulle i vissa fall kunna, om man ser saken helt isolerad, i någon månfördyras. Även om del renl tekniskt skulle vara möjligl att lån mot bottensäkerheti industrifastigheter specialbehandlades, vill inspektionen ifrågasätta, om lillräckligaskäl kan anföras för en sådan lösning. Avvägningen av kapilalkraven för olikaslag av placeringar ingår i en allmän reform, vars huvudinnebörd är alt kapilalkravenöverlag lättas avsevärl. Även om bankerna vid sin kredilgivning lill ellindustriföretag lar viss hänsyn lill kapilalkravel för lån av olika slag, krav som gäller bollenlån i industrifastigheter inte spela någon nämnvärdroll i den samlade kreditgivningen lill industriföretaget i fråga. Det sagdakan belysas av alt affärsbankernas sammanlagda kredilgivning mol bottensäkerheti industrifastigheter utgjorde 4824 milj. kr., medan kreditgivningeni riskgrupp D, varav huvudparlen är företagskrediier, var 57156 milj. kr.,dvs. nära lolv gänger så stor. Mot en ökning av kapilalkravel för bollenlån iindustrifastigheter på ca 14,4 milj. kr. enligt reservanlernas förslag, slårsåledes enligt samma förslag en lättnad på ca 57 milj. kr. i riskgrupp D. Del kan således inte med fog göras gällande atl reservanlernasförslag lotalt setl är ägnal alt fördyra induslrins invesleringar. Dessa blir tväriomnågot billigare än enligt majoritetens förslag. Riskerna med bottenlån iindustrifastigheter är som påvisals inle obetydliga. De är enligt inspeklionensmening jämförliga med flertalet av de placeringar som hör till riskgrupp D.Under sådana omständigheter anser sig inspekiionen böra tillstyrka reservanlernasförslag på denna punkl. Vad slulligenangår sänkningen i nuvarande riskklass D från 8 lill får del hållas iminne all den ulgör en av de vägar pä vilka den allmänna sänkningen avkapitalkravet sker i reservanternas förslag, att jämföra med den störresänkning som majoriteten förordat och som bl.a. innebär en ökning avkapitalbasen som går vida längre än inspekiionen anser tillrådligt. Det fårockså beaktas alt enligt vunnen erfarenhel skillnaderna i risk mellan olikatyper av placeringar inte är så stor att den moiiverar de stora spännvidder ikapitalkraven som fmns i nuvarande regler och majorilelens förslag. En krympning av dessaspännvidder är enligi inspeklionens mening moiiverad. Reservanlernas förslagbeträffande nuvarande riskklass D är därför enligt inspektionens mening väl av vägl. Inspekiionen vill alllså tillstyrka reservanlernas förslagmed följande modiflkalioner. Bollenlån i bostads- och affärsfastigheler samtfordringar pä utländsk bank bör reduceras med 80 proceni i stället för avreservanterna föreslagna . Därmed blir kapitalkravet, som nämnls,1,4 proceni all jämföra med nuvarande en proceni och av reservanterna föreslagna2,1 proceni. Placeringar i "andra fullgoda obligationer" befrias fränkapitalkrav. Slutligen synes man, som redan antytts, kunna i sin helhet godla utredningsmajoritetensförslag i fråga om bankernas egna förlagslån. Totalt sell blir sänkningen av kapilalkravelnågoi siörre än reservanterna tänkl sig men likväl åtskilligt mindre änmajoriteten föreslagil. Bankinspekiionen vill förorda, alt kapitaltäckningsfråganlöses enligt de riktlinjer som här angivits. Beträffande förslagets verkan på kapilalulnytl-jandeti olika banker hänvisas lill följande sammanslällning. 31/12 1976 7(1,5 6:.,3 1978/79:190 161 Av det anförda lorde ocksä framgå vilka ändringar i majoritetensförslag som enligt bankinspeklionens mening är nödvändiga, om det av inspektionenförordade förenklingsförslaget inle skulle genomföras i dess helhet. Sålundabör under alla förhållanden den del av värderegleringskontol för obligationer frånräknassom går ål för all skriva ned obligationerna till högsia tillåtnabokföringsvärde, innan kontots halva belopp får läggas till kapilalbasen.Placeringar inom av värderingsvärdel för faslighet, fordringar påutländsk bank m. fl. placeringar i riskklass B bör kräva en kapilalläckning avförslagsvis . Slulligen bör fordringar mol säkerhei i börsnoterade aklieroch förlagsbevis flyttas frän riskklass C till riskklass D och alltså fordra enkapitalläckning av . Den av utredningen föreslagna reduktionen aventreprenadgarantierna med 50 proceni bör genomföras. Beträffande bankernasegna förlagsbevis bör den av ulredningen föreslagna likställigheten mellan bankinstitutsgruppernagodtagas. Efiersom vid detta alternativ någon nämnvärd förenkling av kapitalläckningsreglernainte sker, saknas däremot tillräcklig anledning att frånhända sig det lillatillskott i säkerhet som ligger i nuvarande särskilda regler om föriagsbevismed kort återstående löplid. Prop.1978/79:190 162 Vad slulligen angår bankernas möjligheler all vidbeskattningen få avdrag för avsättningar lill värderegleringskonton delarbankinspektionen utredningens uppfattning all del Från allmän synpunkt är önskvärlalt bankerna har lämligen vidsiräckta möjligheter härtill. En beredskap mäslefinnas mol förlusler. Ulomlands har en del banker förioraimyckel stora belopp på krediler och valulahandel. Den nuvarande ekonomiska siluaiioneni inrymmer stora förlustrisker, som kan innebära ell tvärt avbrott iden länga period med förhållandevis små förlusler som vi haft i sedanandra världskrigel. En kraftig konsolidering är vidare nödvändig med tanke påall bankernas eget kapilel, såväl del beskattade som del obeskallade,kontinuerligt minskar i värde lill följd av inflationen. Bankerna har siimre möjlighelerall kompensera sig för denna än exempelvis handels- och industriföretag. Vid riksskatteverketsförberedelser för anvisningarna i : 53 hävdade inspekiionen, att den av verkeibeslutade högsta avdragsgilla nivån för avsällningar lill värderegleringskontoför utlåning, 4 proceni av beviljat belopp, är för låg. Enligt inspektionensuppfattning borde gränsen, i överensstämmelse med lidigare praxis föraffärsbankerna, sättas \'id lägst 5 proceni. Bankinspekiionen vidhåller dennauppfattning. Den rillstyrker alllså, atl utrymmet för avdragsgillaavsättningar höjs. Utredningens förslag innebär , atl principerna för ävdragsrällenschabloniseras och förenklas. Inspektionen har inle någon erinran mol detlaförslag. Ledamolen har i särskilt yttrande tillfogatföljande. "Enligt del förslag som förordas av inspektionenkommer sådana fordringar och garanliförbindelser som enligt nuvarande reglerär hänförliga till gruppen C, all i kapitalläckningshänseende jämslällas med defordringar och lillgångar som räknas lill gruppen D. Den föreslagna omläggningeninnebär i sig en avsevärd förenkling. Det är också länkbart att en närmareanalys av de faktiska förluslfrekvenserna för olika typer av engagemang kankomma att visa att en sådan förenkling kan försvaras även med hänsyn till denverkliga riskfördelningen. Innan så kunnai ske, synes del emellertid iveksamlom en så viiigående omläggning bör vidtas med åtföljande skärpning av kraven påkapilalläckning för en belydande grupp av krediler. En möjlig lösning skullevara atl engagemangen inom den nuvarande gruppen C, med bibehållande avförslaget i övrigi, behandlades lika med enlreprenadgaranlier i del av inspekiionenutformade alternativet till kapi-lalläckningsrapporl. Tillräckliga skäl finnsdock all omgående överföra krediler mol säkerhei av förlagsbevis eller aktiertill högsta kapitalläck-ningsklass." Ulredningens huvuduppgift har \'arit att genom en översynav kapitaltäckningsreglerna finna en lösning som på ett godtagbart sätt medföratl bankernas behov av läckningskapilal dämpas. - RSV begränsar sittyttrande över utredningens förslag lill de delar som berör beskattningsområdet. Ulredningens förslag innebär all hälfien av de obeskattadereserverna jämställs med egel kapital vid tillämpningen av kapitaltäckningsreglerna.De obeskattade reserverna redovisEis i boksluten som värderegleringskonton.Enligt utredningen är delta förslag neutralt med hänsyn till bl.a. förd boksluispolilik. Prop.1978/79:190 163 Dessa reserver ger enligi ulredningen ell ullryck förbankens solidilel och konsolidering och kan därför anses ge skydd förborgenärer och banksparare pä i princip samma sätt som egel kapital. Ulredningenmotiverar sill ställningslagande med atl reserverna får anses förhållandevisstabila och att de konstaierade förluslerna under lång lid varil obelydliga.Inte heller delta förslag anser sig RSV ha anledning all närmare la ställningtill, efiersom della är en civilrällslig snarare än en skallerällslig fråga. Däremot finner RSV det angeläget atl något berörautredningens förslag om ändring av de skattemässiga nedskrivningsreglerna. RSVkan i del sammanhangei inte förbehållslöst ställa sig bakom den av utredningengjorda bedömningen atl bankinslilulens värderegleringskonlon nästan helt kanses som konsolidering. Del är visserligen sant att de skattemässiga lagernedskrivningsreglernager ulrymme för en viss grad av konsolidering. Hur stor denna kan fä tillåtasbli är emellerlid en diskutabel fråga. Storleken av dessa reserver reglerasgenom de skattemässiga nedskrivningsreglerna i 41 § KL. gäller som huvudregel en sexlioprocenlignedskrivnings-rätt för lager i allmänhet. Denna nedskrivningsräll avser emellerliddessulom all skydda förelagen mol prisfallsrisker o. d. saml i viss mån ävenmot förlustrisker på verksamheten. Någon uppdelning av nedskrivningsulrymmelpå konsolidering resp. prisfallsrisker o.d. har man synbarligen varken velaleller kunnat ange. Från den schablonmässiga nedskrivningsrätten är undaniagna penningförvaltandeförelags och försäkringsförelags placeringar av förvaltade medel i aktier,obligationer, lånefordringar m. m. eller skaltskyldigs lager av fastigheter ochliknande tillgångar. Värdel på lager av nu avsedda lillgångar skall las upptill vad som med hänsyn lill risk för förlust, prisfall m. m. framslår såsom skäligl. I förarbeiena kommenteras detta undantag på följande säu (prop.1955: 100). "Vad angår sådana lagertillgångar som t.ex. penningförvaltandeföretags och försäkringsförelags placeringar av förvallade medel i aklier,obligationer, lånefordringar m.m. eller en skallskyldigs lager av fastigheter,är del uppenbart atl beiräffande dylikl lager de i del föregående angivnanormalreglerna för lägsia värdegräns inle bör gälla. I nu anlydda fall ärrisken för prisfall i lagrei avsevärl mindre. Atl bär uppslälla bestämdagränser för lagernedskrivningen är, som kommittén framhållil, knappast möjligt.Del torde såsom hiuills i stället få ankomma på praxis alt fastställa gränsenför skälig nedskrivning. Principen bör vara all en fullt belryggandenedskrivning skall kunna medges även ulan specificerad uiredning. Denföreslagna författningstexten bör med hänsyn till det nu sagda i vissahänseenden jämkas. Jag vill tillägga all även pä nu förevarande områdevägledande uttalanden frän riksskattenämnden kan finnas önskvärda frånsynpunkten att vinna en avsedd och enhellig tillämpning." Man kan fråga sig om undanlaget för penningförvaltandeförelag innebär all lagstiftaren avsett att undania dessa företag frånmöjligheten lill konsolidering, efiersom nedskrivningsrätten enbarl synes avseförlustriskerna. Även om lagens bokstav ger visst stöd för en sådan slulsatsfår det ändå anses sannolikt atl undanlagsbestämmelsen har en annan grund. En tilllämpningav huvudregeln skulle nämligen innebära en avsevärl siörre konsolidering idessa fall än i flertalet andra företag. Dessutom är förlustriskerna på de penningförvaltandeföretagens tillgångar jämförelsevis små. Prop.1978/79:190 164 Au så är fallel framgår av den sammanställning somredovisas i belänkandet (se sid. 120). Lagstiftarens intentioner får därförsnarare tolkas så att lagernedskrivningsreglerna skall oberoende av verksamheiensart ge i slorl sett samma konsolideringsmöjligheler. Vissa skillnader måsledock godias lill förmån för en förenkling i lillämpningen som dä uppnåtts genomförhållandevis grova schabloner. Storleken av den konsolidering som bör godtasi här akluella fall bör därför jämföras med den konsolidering som ligger inomramen för de allmänna schiiblonreglerna. Ett sådani resonemang synes för övrigtha accepterats också i praxis. (Regeringsrättens dom , 1534/1977). Bestämmelserna lill synes vaga innehåll har bl. a. medförlvissa svårigheter när det gällt att meddela lillämpningsanvisningar för här akluellatillgångar. Efter den samordning som skedde på banklagstiftningensområde 1969 meddelade RSV anvisningar (RSV Dt 1975: 53) som ärtillämpliga på samtliga bankinslilul. Anvisningarna innebär ett nedskrivningsuirymmepå av balansomslutningen. Av detla utrymme utnyttjades vid uigången avår 1977 ca hälfien. Flent allmänt kan konstateras all även anvisningarna byggerpå förhållandevis grova schabloner när det gäller bedömningen av föriuslriskerna.Enligt RSVs mening synes del önskvärl all nedskrivningsreglerna i möjligaslemän anpassas till förlustriskerna för de olika placeringarna. Mot bakgrund avden indelning i olika riskgrader som sker vid tillämpningen av kapitaltäckningsreglernakunde det därför ha ansetts rimligt att nedskrivningsulrymmel gjordes beroendeav fördelningen av placeringarna i de olika riskgraderna. En sädan lösningansågs dock av bankinstiluten som mindre lämplig. Man hänvisade till atl enöversyn av riskkalalogen framstod som nödvändig med hänsyn till den utvecklingsom skett i fråga om bl.a. ullandsplace-ringarna och bostadslånen. En sådandifferentiering skulle i så fall innebära atl konsolideringsmöjlighelerna blevolika beroende på bankinslilulens placeringar i olika riskgrupper. Dessaplaceringar är i sin lur beroende av den verksamhetsinriktning som de olika bankinstilutenav tradition haft . Delta har i sin tur varil beroende av den banklagsliflningsom gälll före "samordningen" 1969. Dessa synpunkter beaktades av RSV vid utformningen avnedskrivningsreglerna. Emellerlid ansågs del nödvändigt alt meddela olikaregler för bl. a. lånefordringar och obligationer. Delta berodde bl. a. på attreglerna för sparbankerna och övriga bankinstilut var väsentligt olika vadgällde nedskrivningsulrymmel för dessa båda lyper av placeringar. Dessulomföreligger, som utredningen ocksä påpekar, överhuvudlaget inte någon reell föriustriskpå obligalionsinnehavel. Kravet på ytterligare samordning av nedskrivningsulrymmelfår enligt RSVs mening ankomma på lagstiftaren all tillgodose. a. mot bakgrund av banklagsutredningens konstaterandealt redan nuvarande anvisningar leder till en avsevärd konsolidering ochnuvarande praxis anser sig RSV förhindrad all ulan lagreglering ytterligare ökakonsolideringsmöjligheterna för bankerna. Om möjligt bör denna fråga tas upp ianslutning till den översyn av nedskrivningsreglerna som föranleds avföretagsskatteberedningens förslag (SOU 1977: 86). Vid en bedömning av omtillräckligt skäl finns för en sådan ökning av nedskrivningsmöjligheterna börman särskilt beakta de särskilda förhållanden som gäller för den här lypen avförelag.