prop · G2039 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt 47 §straffas den som driver fondkommissionsrörelse utan tillstånd med böter ellerfängelse i högst . Om ett fondkommissionsbolag berövas sitt tillstånd attdriva fondkommissionsrörelse men trots detta fortsätter verksamheten, kansålunda den fysiska person som inom bolaget är ansvarig härför dömas för en brottsliggärning som kan få frihetsstraff lill påföljd. Denna sanktion har emellertidicke ansetts tillräcklig. Föreläggande enligt förevarande paragraf att upphöramed verksamhet skall riktas mot bolaget, vilket som juridisk person icke kannås med straffhotel. Bankinspektionen kan pä detta sätt genom all sätta vitettillräckligt högt utforma ett för den föreliggande situationen avpassat hot,vilket kan bestämmas att gälla obegränsad tid framåt. Även om det tekniskt settär fråga om ett vite, blir följden atl man vid sidan av det allmänna straffhotsom är riktat mot de fysiska personer som är verksamma inom fondkommissionsbolagettillskapar ett för del enskilda fallet i administrativ ordning bestämt särskilthot som träffar den juridiska personen, dvs. ett slag av strafflag in casu.Förfarandet kan inte utnyttjas i alla fall av otillåten fondkommissionsrörelseutan blott mot den som har haft tillstånd att driva sådan rörelse men fålltillståndet återkallat. Dennaform för kombination av straff- och viteshot är ovanlig. Huvudprincipen isvensk offentlig rätt får alltjämt anses vara att straff och vite icke fåråläggas i anledning av samma gärning. Denna grundprincip har egentligengenombrutits endast i fall då någon vid slraffhot ålagts att fullgöra enprestation. Trots att underlåtenheten varit kriminaliserad genom en straffbestämmelse,har det funnits möjlighet atl i viss omfattning bruka viten, stundomupprepade viten, för alt söka framtvinga den uteblivna prestationen (se häromlagrådets uttalande i prop. 1954:20 s, 204 O- Annorlundaställer det sig i förevarande fall. Man synes här vara i färd med att bryta nyavägar inom svensk straffrätt beiräffande sådana delikt som förekommer inomramen för juridiska personers verksamhet. Ett och samma positiva handlande bådekriminaliseras genom en generell straffbestämmelse 1978/79:9 270 ilag, som endast gäller de individer som själva utför eller har ansvaret fördenifrågavarande gärningen, och belägges med vite till obegränsat belopp beslutatav en administrativ myndighet, vilket träffar den juridiska personen och dessförmögenhetsmassa. Som förebild för kombinationer av denna art har åberopatsmarknadsföringslagstiftningen, I denna är dock frågaom viten, som är resultatetav ett med sedvanliga rättssäkerhetsgarantier omgärdat förfarande infördomstol. Vidare täcker vitesregeln ell belydligt mer omfattande område än slrafföestämmelserna.Att sprida denna ordning inom förvaltningen i allmänhet och använda den för attmed vitesförbud sanktionera handlingar som exakt överensstämmer med vad som ärslrafföelagi öppnar vida perspektiv. Det synes lagrådet knappast lämpligt att iett lagstiftningsärende av så speciell natur som detla utan föregåendeutredning introducera denna i siorl sett nya slraffordning. Ett sådani systemsbehövlighet torde böra prövas i ett större sammanhang och på ett bredareunderlag än som föreligger. Regelni denna paragraf om bankinspeklionens rätt att förelägga bolag, vars tillståndåterkallats, att upphöra med fondkommissionsrörelsen bör utgå. Paragrafensförsta stycke skulle dä få följande lydelse. "Återkallarbankinspektionen tillstånd atl driva fondkommissionsrörelse, kan inspektionenförelägga bolaget att, intill dess denna rörelse har avvecklats, upphöra medannan verksamhet." 1andra ledet av paragrafens första stycke ges bankinspektionen befogenhet att,intill dess fondkommissonsrörelsen avvecklats, förelägga bolaget att upphöramed annan verksamhet. Det är då fråga närmast om de i 13 S angivna slagen avverksamheter. Sex sådana är angivna i första stycket av sistnämnda paragrafDärutöver kan fondkommissionsbolag på gmnd av särskilt tillstånd avbankinspektionen enligt andra stycket nämnda paragraf driva helt annan verksamhet,t. För obehörigt drivande av dessa verksamhetergäller icke något straffstadgande. 1 och med att fondkommissionsrörelsenformellt upphört, har det tidigare fondkommissionsbolaget full frihet attdriva sådan verksamhet varom stadgas i 13 S-1 denna del är sålunda ulrymmei förett efter omständigheterna anpassat förbud för bolaget att fortsätta sådanverksamhet som utgjort ett accessorium till fondkommissionsrörelsen begränsat lilltiden för dennas avveckling. Enregel om rätt för bankinspektionen att meddela vitesbelagt föreläggande pådelta fält kan länkas täcka ett behov. Detta kan dock knappast vara särskiltstort. Även vad gäller sidoverksamheter enligt 13 S första stycket torde oftaen övergångsperiod för avveckling vara erforderiig. En kreditgivning enligt 13 Sförsta stycket 1 kan exempelvis knappast avvecklas från den ena dagen till denandra ulan fordrar normalt en för omplacering, t, o, m. Prop.1978/79:9 271 längreän den som fordras för avvecklingen av fondkommissionsrörelsen, vilken normaltbör kunna ske . Något behov av att för dennabegränsade tid förbjuda bolaget fortsätta med annan verksamhet än den sombolaget bedriver med stöd av 13 § första stycket torde knappast föreligga. Ombolaget enligt 13 § andra stycket fåll särskilt tillstånd till t, ex.fastighetsförvaltning, synes icke rimligt alt bankinspektionen skulle kunnaförbjuda bolaget alt just syssla med denna aktivitet. Isammanhanget är atl märka atl bankinspektionens befogenhet att meddelavitesföreläggande gäller också sådant fondkommissionsbolag närstående företagsom avses i 25 §. Enligt lagrådsremissen kan sådant företag vid vite föreläggasalt upphöra med sin verksamhet. Del kan erinras om altföretag enligt 25 § torde kunna vara såväl juridisk som fysisk person och haskiftande slag av verksamheter. Vad som skall förslås med regeln i 25 § om atlförevarande lillsynsparagraf är i tillämpliga delargällande för närståendeföretag är oklart. ex. ställa frågan om bankinspektionen skall ägaförbjuda sådant företag atl driva någon som helsl verksamhet och besluta omförbud även för verksamhei som icke har samband med fondkommissionsrörelsen. Urallmän rättssäkerhetssynpunkt synes rätten att förbjuda verksamhet under avvecklingslidenböra begränsas till att gälla sådan verksamhei som anges i 13 § första stycket.Därmed får man en klar avgränsning vad gäller såväl fondkommissionsbolaget somnärstående företag. Omvad jag nu förordat skulle beaktas, skulle paragrafens första stycke fåföljande lydelse. "Återkallarbankinspektionen tillstånd att driva fondkommissionsrörelse, kan inspektionenförelägga bolaget att, intill dess denna rörelse har avvecklats, upphöra medverksamhet av det slag som anges i 13 S första stycket," Bankinspektionenhar ett uppenbart behov av att beträffande fondkommissionsbolag kunna bruka lillsynsåtgärdersom är mindre ingripande än återkallelse av bolagels tillstånd att driva fondkommissionsrörelse.Sådana åtgärder kan, såvitt framgår av förslaget, bli aktuella i olikasammanhang. Särskilt följande situationer synes vara förtjänta av beaktande. Ivissa lägen är förhållandet del alt inspektionen i och för sig har grund förett beslut att återkalla tillståndet enligt 29 S 2 eller 3. Bolaget kan havisat sig olämpligt all driva fondkommissionsrörelse eller dess rörelse harprövats vara till skada for det allmänna. Inspektionen bör då ha möjlighet atli stället för atl återkalla tillståndet inskränka sig lill att ge bolaget enskriftlig erinran. Prop.1978/79:9 272 åtgärdblir då ett alternativ till återkallelse. Deövervakningsuppgifter som åvilar bankinspektionen har närmare angivits i 27 S,Enligt första stycket skall inspektionen övervaka bolagets följsamhet vadbeträffar den författningsreglering som styr fondkommissionsverksamheten, denegna bolagsordningen och stämmans och styrelsens beslut. I andra stycket angesinspektionens uppsikt skola avse förhållanden som gäller bolagets säkerheteller som har belydelse för en sund utveckling av fondkommissionsverksamheten.Även i anledning av brister, som framkommit vid denna sida av inspektionenstillsyn och som icke är av den art alt de kan föranleda återkallelse av lillslåndel,bör inspekiionen ha möjlighet alt meddela det felande bolaget skriftligerinran. I denu angivna båda fallen bör en skriftlig erinran kunna förbindas med föreskriftom rättelse. Sådan föreskrift kan enligt den allmänna regeln i 45 S förenas medvite. Då vitet därvid kan bestämmas lill sådant belopp, atl bolaget sannoliktefterkommer föreskriften, erfordras icke i lagtexten något särskilt villkor omatt del kan antas atl bolaget låter sig rättas av erinringen. Föreskrifien omrättelse bör icke kunna gå utanför vad som erfordras för missförhållandetsavhjälpande. På detla sätt blir skriftlig erinran för inspektionen etteffektivt hjälpmedel vid genomförandet av tillsynen, sådan den angivits i 27och 29 S5- Emellertidkan uppenbariigen också i annat fall än som angivits missförhållande visasig föreligga i fondkommissionsbolags rörelse. Också sådant missförhållande börbankinspektionen kunna påtala. Det bör lämpligen ske i den lindrigare formenav en anmärkning genom ett beslut som kan överklagas. En anmärkning bör ickekunna förenas med en formell föreskrift om rättelse och vitesföreläggande.Däremot kan givetvis inspekiionen göra något uttalande om hur enligt dess meningmissförhållandet kan avhjälpas. Del torde då i allmänhet ligga i bolagetsintresse atl, även utan atl formella tvångsmedel brukats, medverka till alträttelse sker. Underangivna förhållanden kan paragrafen få följande lydelse: "Föreliggerförhållande som anges i 29 § 2 eller 3 fär bankinspektionen meddela fondkommissionsbolagetskriftlig erinran i stället för atl återkalla bolagets tillstånd. Inspektionenfår även meddela fondkommissionsbolag skriftlig erinran, om bolaget eljest ickeföljer i 27 § första stycket angivna stadganden och beslut eller om annatförhållande föreligger som menligt inverkar på bolagets säkerhet ellermotverkar en sund utveckling av fondkommissionsverksamheten. Skriftlig erinranfår förenas med föreskrift om rättelse. Föreliggermissförhållande hos fondkommissionsbolag i annat fall än som anges i förstastycket, får bankinspektionen i särskilt beslut göra anmärkning härom." Prop.1978/79:9 273 I 36 § är fråga om sammatyp av företag som i 25 §, nämligen sådant som förvaltar, handlar med ellerbiträder vid handel med värdepapper eller lämnar kredit mol säkerhet ivärdepapper. Skillnaden mellan företag enligt 25 § och enligt 36 § är alt iförra fallet skall företagels verksamhet huvudsakligen beslå i sådansysselsättning, medan i senare fallet del är tillfyllest att företagetöverhuvud bedriver någon verksamhet av angiven art. Att dessa företag reglerasi denna lag beror på atl de har samband med fondkommissionsbolag. Enligt 25 §skall detta samband vara "nära", vilket medför långtgåendekonsekvenser fördel s. k. sidoföretaget. I denna paragraf talas om"väsentligt samband". I motiven redovisas närmare kriterierna härför,varav framgår alt väsentligt samband innebär en lägre grad av samband. Jag ifrågasätterom en vitessanktionerad uppgiflsskyldighet bör åvila andra än de i 25 § angivnasidoföretagen. Uppgifisskyldighetenangivs i motiven vara behövlig för att säkerställa alt den aktiesparandeallmänhetens intressen icke åsidosätts. påpekas atl bankinspektioneni allmänhet kan få de önskade upplysningarna direkt från fondkommissionsbolaget,varför bestämmelsen förväntas få ett begränsat tillämpningsområde. Företagsom enligt förslaget av bankinspektionen vid vite förelägges att lämna upplysningarhar möjlighet att hos regeringen överklaga beslutet härom och på det sättet fåfrågan om väsentligt samband föreligger mellan sig och fondkommissionsbolagetnärmare prövad. Dennaparagraf anger villkoren föratt bankinstitui skall erhålla tillstånd atl driva fondkommissionsrörelse,I motiven sägs att del givetvis inte avses att varje sparbank ellercentralkassa skall erhålla tillstånd till fondkommissionsrörelse. Någonsärskild bestämmelse till förhindrande härav har dock icke befunnits erforderiig.Lagförslaget uppställer endast två villkor för tillståndsgivningen; ingetderalämpar sig som grundval för en allmän behovsprövning inom området. Dettorde knappast komma i fråga alt en sparbank eller centralkassa, som vill gesin kundkrets den service som en fondkommissionär kan erbjuda och som skaffatsig personal med vederbörliga kvalifikationer, skulle vara olämplig atl driva fondkommissionsrörelse,även om denna skulle bli av begränsat omfång. Svårligen kan man påstå alt ensådan rörelse skulle vara lill skada för del allmänna. Manfår därför räkna med all bankinstitui som kan komma alt ansöka om tillstånd iallmänhet inte kan vägras sådant tillstånd. 18Riksdagen 1978/79. Prop.1978/79:9 274 Dei dessa paragrafer meddelade bestämmelserna syftar till att vinna en vissövervakning och kontroll över värdepappersaffärer som görs av s. k."insiders". Till denna grupp räknas i förslaget befattningshavare ellerannan med anknytning till fondkommissionsbolag eller bankinstitut, om hannormall har insyn i uppdragsgivares värdepappersaffärer av viss omfattning.Reglerna innebär förbud för sådan person att förvärva värdepapper annal än förlångsiktig förmögenhetsförvallning (39 §), skyldighet för honom att anmäla sitteget och vissa närstående fysiska och juridiska personers värdepappersinnehav lillfondkommissionsbolaget eller bankinsiitutet och skyldighet för detta atl föraförteckning över anmälningarna och hålla den tillgänglig för bankinspektionen(40 §) samt skyldighet för styrelsen för eller verkställande direktör hos fondkommissionsbolageteller bankinstitutet all erinra befattningshavare eller annan som avses i 39 §om au han är anmälningsskyldig enligi lagen (41 §). Ävenom vi hyser vissa betänkligheter mot en dylik ingående kontroll, vill vi intemotsätta oss en övervakning beträffande personer, som på grund av befattningeller eljest har anknytning till den fondkommissionsverksamhet, som lagen äravsedd att reglera, liksom i fråga om närstående fysiska och juridiskapersoner. Dä i förevarande paragrafer talas om "bankinstilut" innebäremellertid detla, atl kontrollen går utöver den angivna ramen, i det alt även bankinstituisom inte driver fondkommissionsrörelse kommer all beröras, Det har i ärendetinte visats, att det skulle vara nödvändigt att på detla sätt draga in underkontrollen alla sistnämnda bankinslilut, stora som små, om de har någon anslälldeller eljest anknuten med särskilda insikter i siörre värdepappersaffärer. Ochvidare måste det anses principiellt orikligt att införa regler om en sådanutvidgad tillsyn i en fondkommissionslag. Skall denna kontroll införas bör detske genom särskilda bestämmelser i lagen om bankrörelse, lagen om sparbankeroch lagen om jordbrukskasserörelsen. Viförordar atl i 39 och 41 §§ uttrycket "fondkommissionsbolag ellerbankinstitut" utbytes mot "fondkommissionär" saml att i 40 §uttrycken "fondkommissionsbolaget eller bankinstitutet" samt "fondkommissionsbolagoch bankinstitui" utbytes mot "fondkommissionären". Vidareföreslår vi atl lagtexten jämkas dels så att 39 S inledes med orden "Densom på grund av befattning eller eljest har anknytning lill etc. - -" ochdels så att 41 § avfattas på följande sätt: "Styrelsen för ellerverkställande direktör hos fondkommissionär skall skyndsamt skriftligen erinraden som avses i 39 § om hans anmälningsskyldighet enligt denna lag". I391 §§ har utformats en system för kontroll av atl vissa personer med särskildinsikt i handeln med värdepapper icke otillböriigen utnyttjar dessa Prop.1978/79:9 275 Systemet är sä konstrueratatl i 39 § ges en beskrivning av den kategori personer som avses. Den ärallmänt avfattad. Ordningen bygger på att del finns en grupp personer som pågrund av anknytning till fondkommissionär eller till bank, sparbank ellercentralkassa för jordbrukskredit, som icke är fondkommissionär, normalt harinsikt i uppdragsgivares värdepappersaffärer, som har sådan omfattning att delallmänna försäljningsvärdet kan påverkas. Beskrivningen är så vag att del måsteuppstå talrika gränsfall. Någon kan då och dä ha sådan insikt men det är ovisstom han kan sägas ha del normalt. Fören annan kan gälla att han visseriigen harkontinuerlig insikt i vissa värdepappersaffärer, men det är tveksamt om dessaaffärer annal än sporadiskt kan ha något inflytande på det allmännaförsäljningsvärdet av del ifrågavarande värdepapperet. Förslaget är emellertid såkonstruerat, att den grupp personer för vilka reglerna skall gälla måste kunnaklart avgränsas och var och en berörd utpekas. Hänsyn kan inte vidpersonkretsens bestämmande tas till tillfälliga förändringar beiräffandeinsynen, enär ett omfattande registreringssystem skall byggas upp kring varjeperson. Kretsen måste därför ha en viss . Urvaletskall enligt 41 § tydligen i princip göras så alt det är den fondkommisionärrespektive del bankinstitut vartill anknytningen finns som har att underrättaden enskilde som befinns tillhöra den ifrågavarande kategorin härom. Den ulpekadeär oftast en arbetstagare hos kommissionären eller institutet men kan ocksåvara en utomstående. Någon straffsanktion är ej stadgad, utan ordningen byggerpå att kommissionär respektive institut gör ett riktigt urval och atl envar avde utpekade - även de som ej är arbetstagare - lojall finner sig i dennabedömning av hans situation. Sedanpå detta sätt gruppen avgränsats, åligger det enligt 40 § första stycket den somblivit förklarad anmälningsskyldig att lill del bolag och bankinslilut tillvilket han har anknytning uppgiva sill eget innehav av värdepapper ochsuccessivt alla ändringar i detta innehav. Därutöver skall han lämnaupplysningar även om makes och omyndiga barns, sainmanboendes och vissanärstående juridiska personers innehav av värdepapper. Varje bolag en förteckning över dessa anmälningar vilken skall varatillgänglig för bankinspektionen. Häremotkan formellt erinras att den anmälningsskyldige icke i alla de angivna fallenhar någon möjlighet att lämna de föreskrivna upplysningarna. En make är ickepliktig att informera andre maken om sina värdepappersaffärer, än mindresammanboende inbördes. Icke heller är det visst att den anmälningsskyldige harsådan insikt beiräffande de värdepappersaffärer som olika närstående juridiskapersoner gör att han kan lämna meddelande därom lill registret hos kommissionäreneller bankinstilutet. Detligger nära lill hands atl jämföra den registrering som påbjuds med den somskall ske enligt lagen (1971:827) om registrering av aktieinnehav. 1978/79:9 276 senarefallet gäller skyldigheten all uppge aktieinnehav en i 2 § sistnämnda lag klartavgränsad grupp personer såsom styrelseledamot, verkställande direktör ochrevisor. Vidare avser regisireringsskyldighelen endast innehav av aktier i detaktiebolag i vilket den uppgiftsskyldige har sitt uppdrag eller sin tjänst.Dessutom omfattar lagstiftningen blott börsnoterade bolag eller bolag upptagnapå den s. k. fondhandlariistan. De registrerade uppgifterna blir tillgängligaför envar. Uppgift skall lämnas även om makes/makas, barns och vissa juridiskapersoners aktieinnehav. lagrådsremissen föreslagna uppgifisskyldigheten skiljer sig i en radavseenden från vad som gäller enligt lag. Som redan nämnts har kretsenav anmälningsskyldiga icke bestämts genom vissa formella kriterier utan av entämligen vag beskrivning. En betydelsefull olikhet är alt enligt förslagetuppgiftsskyldigheten gäller alla sådana värdepapper som enligt lagensdefinition kallas värdepapper, dvs. icke bara sådana aktier, om vilkasmarknadsvärde det är fråga, utan även aktier i såväl börsnoterade bolag somalla andra aktiebolag, obligationer och andelar i aktiefonder. Medan sålunda1971 års lag avser bestämda personers innehav av aktier i ett visst aktiebolag,lar förslaget sikte på en diffus grupp personers totala innehav av aktier,obligationer m. m. Enolikhet är all de upplysningar som lämnats enligt lag är avsedda altställas till allmänhetens förfogande. Upplysningarna enligt lagförslaget skallendast komma till bankinspektionens kännedom. Hos denna torde materialet varaunderkastat sådan sekretess, varom stadgas i 18 S sekretesslagen. Ibåda fallen skall upplysningar lämnas icke bara om eget innehav utan även omvissa närståendes innehav. Den anmärkta omständigheten all en uppgifisskyldigicke kan tvinga exempelvis make/maka alt lämna upplysning leder till denkonklusionen atl den som icke kan fä de i lag föreskrivna uppgifterna från sinanärstående är förhindrad åla sig sådana uppdrag som avses i 2 S lag, Sanktionssystemelär utformat på olika sätt. Underiålenhet att fullgöra skyldigheten enligt 1971års lag är kriminaliserad. Något straff är icke föreskrivet för den som bristeri uppgiftslämnande enligt förslaget. Sanktionen blir i stället attvitesföreläggande får riktas mol fondkommissionären enligt 45 S lagen. Liknandetvångsåtgärder fär, då fråga är om bankinstitut som icke är fondkommissionär,antagas kunna brukas mol delta institut enligt den för detla gällandelagstiftningen, I sista hand blir fråga om återkallande av fondkommissionärenstillstånd eller liknande åtgärd mot övriga bankinstilut. Om exempelvis en hosen fondkommissionär anställd med insyn av det slag varom är fråga för sinarbetsgivare anmäler att hans sammanboende icke vill för honom omtala vilkaolika slag av värdepapper han eller hon äger - i och för sig en icke helt osannoliksituation - återstår för fondkommissionären icke annat än an avskedaarbetstagaren, om han vill 1978/79:9 277 varasäker aU icke föriora sitt tillstånd alt driva fondkommissionsrörelse. Huruvidaden anslälldes oförmåga alt kunna upplysa sin arbetstagare om en med honomsammanboendes allmänna värdepappersinnehav arbetsrätlsligt är en godtagbargrund för uppsägning är ett ytterligare spörsmål som jag måste lämna obesvarat. Jagställer mig tvivlande till om värdet av denna nya kontrollanordning uppväger desvårigheter och det intrång i enskildas förhållanden som den förorsakar. Somframgår av del sagda kan den dessutom i vissa delar rent faktiskt ickegenomföras. Jag måste därför avstyrka dessa regler. Behov av ingripanden motolämpligt bruk av "inside"-velande i fondhandeln kan lämpligentillgodoses genom ett på vanligt vis straffsanktionerat förbud för en på visslsätt avgränsad grupp personer alt göra vissa likaledes klart avgränsade slag avvärdepappersaffärer. Fördenhändelse bestämmelserna skulle genomföras, kan jag i andra hand ansluta migtill de synpunkter lagrådels övriga ledamöter anfört om sladgandenasutformning. Dennaparagraf gäller skyddet för annans affärsförhållanden eller personligaförhållanden. Förstastycket har till föremål den som är eller har varit ledamot i fondkommissionsbolagseller bankinsiituis styrelse eller befattningshavare i sådant företag. Liksom ifråga om kontrollbeslämmelserna i 391 §§ kan under alla omständigheterifrågasättas nödvändigheten och lämplighelen av alt i detta sammanhang och idenna lag införa en reglering för sådana bankinstitut, som ej bedriver fondkommissionsrörelse. Ocksåskyldigheternas omfattning förtjänar uppmärksamhet. Den nu gällande regeln omtystnadsplikt flnns i 11 § FL, Den avser dock allenast uppdragsgivaresaffärsförhållanden, om vilka kommissionär fått kännedom i denna egenskap. Hanfår icke heller i strid med sin uppdragsgivares intresse begagna sig avkännedomen. Detremitterade förslaget går vida utöver vad som enligt vad sagts nu gäller.Styrelseledamot eller befattningshavare hos fondkommissionär förbjuds iförslaget att obehörigen yppa eller nyttja vad han under styrelseuppdrageteller i tjänsten fått vela om annans affärsförhållanden eller personligaförhållanden. I motiven hänvisas till sekretessregeln i lagen om bankrörelse.Denna innehåller emellertid något helt annat än det remitterade förslaget. I192 S lagen om bankrörelse heter det: Enskildas förhållanden till bankaktiebolagmå ej i olrängt mål yppas.