prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — Statskontoretanser att inom ramen för nuvarande budget och medutnyttjande bl. a. av sina centrala funktioner för ekonomi, planering ochpersonal bör kunna administrera den föreslagna centrala ledningsfunktionen. RSV:På en punkt vill RSV redovisa en ändrad uppfattning. I enlighet med ettönskemål från kronofogdemyndigheten (KFM) i föreslås nu att sådantbevisvärde om att delgivning skett som tiUkommer de uppräknade kategorierna i24 § DL även skall tillkomma annan tjänsteman 1978/79:11 156 Sedan yttrandet lämnades har exekutionsväsendet varit föremål för enorganisationsutredning (prop. 1977/78:129). Av den särskilda rapport som avserKFM i , och framgår att delgivningar skall verkställasi första hand av exekutiv personal i den yttre verksamheten. Även om delgivningari enstaka faU utförs av annan personal (kontors- och administrativ personal),finns det enligt RSVs mening inget behov av att denna har stämningsmannabehörighet.Det torde även strida mot den särskilda trovärdighet som kännetecknar deuppräknade kategoriema i 24 § DL och mot att stämningsmannadelgivning börtillgripas endast i kvalificerade fall. Dessutom skulle som påpekas ipromemorian - behörigheten vara till nytta endast när den sökte vägrar attkvittera mottagandet. RSV motsätter sig sålunda att an'nan än kronofogde ochexekutiv tjänsteman hos KFM ges stämningsmannabehörighet. hellerden föreslagna ändringen i kronofogdeinstruktionen . Detanförda leder tUl en annan fråga som rör exekutionsväsendet. På s. 84 ipromemorian sägs att den delgivriingsverksamhet som utförs av personal vid KFMuteslutande torde avse den exekutiva verksamheten. Det förekommer emellertidatt KFM som sådan anlitas för andra delgivningsuppdrag. Som grund för dettatorde lija den allmänna behörigheten för utmätningsman i 24 § DL. Såväl dennuvarande som den föreslagna lydelsen av 3 § tredje stycket synes också medgeett sådant förfarande. RSV vill ifrågasätta om exekutionsväsendets resurserskall tas i anspråk för sådana uppgifter, även om det i vissa fall kan varapraktiskt. LON:I yttrandet över delgivningsutredningens betänkande Förenklad delgivning (DsJu 1974:15) tillstyrkte förslaget att skyldighet att förordna stämningsmänflyttas från tiU polismyndighet. har även under Statskonsultsutredningsarbete förordat en sådan ändring, varför förslaget tiUstyrks. LONtillstyrker även att blir centralmyndighet för stämningsmannadelgivning. Länsstyrelseni lån: i ser med tiUfredsställelseden föreslagna lydelsen av 24 § DL men vill att det tydligare uttalas, att kronofogdemyndighetemainte skall vara skyldiga att ta emot andra delgivningsuppdrag än sådana somoundgängligen ingår som ett led i deras egen verksamhet. anslutersig till denna uppfattning. Kronofogdemyndigheteni : 24 § DL föreslås bl. a. bli ändrad på så sätt att intyg avkronofogde och, enligt bestämmelser som regeringen meddelar, annan tjänstemanvid kronofogdemyndighet gäller som fullt bevis att delgivning skett på så sättsom anges i intyget. Gällande lydelse i här aktueUt avseende upptar som behörigapersoner utmätningsman och exekutiv tjänsteman som är underställdutmätningsman. Beträffande övriga tjänstemän som används för delgivningsuppdrag- vilket är flertalet - har på begäran av kronofogdemyndighetenschef utfärdat stämningsmannaförordnande. Genom den nu föreslagna lydelsen av24 § DL och 13 § kronofogdeinstraktionen äger chefen för kronofogdemyndighetensjälv uppdra åt tjänsteman att bl.a. verkställa delgivning. Denna ändringhälsas med tillfredsställelse då myndighetens chef bäst torde kunna bedömavilka som skaU kunna anförtros delgivningsuppdrag. Avövervägandena beträffande förslaget till 24 § DL synes framgå attkronofogdemyndigheten ej är skyldig att ta emot andra delgivningsuppdrag Prop.1978/79:11 157 fi,': u-än sådanasom oundgängligen ingår som ett led i verkställigheten. mycketvärdefullt om detta ännu tydligare kunde utsägas, då kronofogdemyndighetensresurser - i vart fall i - inte räcker tUl för andra delgivningsuppdragän "de egna". i fögderi: Stämningsmannadelgivning används ifråga om anmaning till arbetsgivare att lämna arbetsgivaruppgift i de fallsärskild postdelgivning misslyckats. Då denna form av delgivning är dyrbar ochinte speciellt effektiv anser [myndigheten] för sin del att den kan slopas menatt som tidigare nämnts särskild postdelgivning får användas i de faU det ansespåkaUat. Länsstyrelseni : De förslag till ändringar i delgivningsförfarandet somföreslås i departementets nu föreliggande promemoria berör huvudsakligenfrågor som sammanhänger med förslaget att administrativt knyta all stämningsmannadelgivningtill polisväsendet med som centralmyndighet. De ingående utredningaroch analyser som utförts i ämnet synes bekräfta att polisväsendetförfogar över den organisation på både central och lokal nivå som har destörsta förutsättningama att kunna utöva en samlad ledning av delgivningsverksamheten.Länsstyrelsen tillstyrker därför att en delgivningsorganisation i enlighet meddet framlagda förslaget genomförs. Iövrigt får beträffande vissa avsnitt i förslaget anföra följande. Föreskrifteni 23 § DL att polismyndighet skall förordna stämningsmän "till det antalsom behövs i varje polisdistrikt" kan ge anledning tUl skilda bedömningari olika polisdistrikt. vill här framhåUa angelägenheten av att fritidsarbetandestämningsmän, särskilt i glesbygdsområden, förordnas i så stor omfattning attservicen där inte försämras. De stämningsmän som inneharlänsstyrelsens förordnande torde, trots de brister som i vissa fall kan haförekommit, i allmänhet vara väl skickade att utföra sina åligganden och mångaav dem har stor erfarenhet inom delgivningsområdet. Det synes därför lämpligtatt dessa stämningsmän även i en ny organisation erhåller förordnanden attfullgöra delgivningsuppdrag, givetvis dock endast i den utsträckning behovdärav föreligger. Vadnu sagts torde komma att minska antalet delgivningar som utföres av uniformeradpolispersonal. En sådan minskning synes nämligen önskvärd, trots attlänsstyrelsen är medveten om polismyndigheternas svårigheter att avdelaanställd delgivningsmän eller civilklädd polisman för delgivningsuppdrag. Imindre polisdistrikt, där underiag saknas för att anställa särskild delgivningsmän,torde dock inte kunna undvikas att delgivningar kommer att ske av uniformeradepersonal i viss utsträckning. Länsstyrelsenunderstryker vikten av att stämningsmännen erhåller en god utbildning. Utantvekan är det en brist i nuvarande system att sådan utbildning inte förekommer.Emellertid har , såväl i samband med att nya stämningsmänförordnats som vid underhandskontakter med stämningsmännen, ofta stått deförordnade till tjänst med rådgivning och information. Polisstyrelseni : Vad först gäller frågan huruvida delgivningsverksamhetenbör administrativt knytas till polisväsendet, vidhåller polisstyrelsen sintidigare uttalade principiella inställning härtill. 1978/79:11 158 lisstyrelsenhar avstyrkt en sådan anknytning och ifrågasatt om inte en överflyttning av delgivningsbestyrentill kronofogdemyndigheterna borde prövas. Häratinnan hänvisas tUlpolisstyrelsens yttrande 1974över betänkandet "Förenklad delgivning". Medhänsyn tiU bland annat att intagit en positiv håUning anknytning tiU poHsväsendet synes granskningen av förslaget likväl böra utgåfrån den troliga förutsättningen att en sådan anknytning kommer till stånd. Polisstyrelsenvill--- understryka angelägenheten av att det för dom stolama klargöres att stämningsmannadelgivning endast skaU ske som en nödfallsutväg och att planering av huvudförhandlingarna sker på ett sådant sätt att stämningsmännen erhåller erforderlig tid för planering och utföran de av sitt arbete i dessa betydelsefuUa ärenden. Urpolisstyrelsens synpunkt är delgivningscentralens organisation av särskildbetydelse. [] har utarbetat en modeU till organisation. Dennamodell har ej motiverats på ett sådant sätt, att det är möjligt att förutsägahur verksamheten kommer att fungera vid centralema. Under förutsättning attackordslönesystemet slopas synes modellen dock böra prövas på försök. Polisstyrelsenställer sig dock tveksam till huruvida den föreslagna tiU-lämpningen avorganisationsmodellen på delgivningscentralen i är dimensionerad pårätt sätt. Endast en obetydlig ökning av personalstyrkan blir följden iförhållande till vad nu är fallet. Polisstyrelsen befarar att'arbetsbelastningen av olika skäl kommer att öka avsevärt. Det preciseradeansvar för delgivningsverksamheten som ålägges polismyndighetema kommer attmedföra krav från främst domstolamas sida att ökade ansträngningar göres atterhålla ett bättre delgivningsresultat. Antalet inställda förhandlingar somresultat av misslyckade delgivningsförsök är ju alldeles för högt förnärvarande. Vidare kommer övergången till annan avlöningsform att av naturligaskäl medföra att bättre planering och större omsorg kommer att ägnas åt vaqeviktigt eller brådskande ärende. Med hänsyn tUl den alltmer hårdnandeattityden från allmänhetens sida gentemot delgivningsmännen kommer [det] ocksåi framtiden [att] i högre utsträckning bli nödvändigt att delgivningsmiinnenarbetar två och två. Detär således med hänsyn till dessa omständigheter angeläget att personaldimensioneringenvid delgivningscentralen göres flexibel. Detta bör ske genom attcentralmyndigheten förses med medel att vid behov anstäUa ytterligaredelgivare, antingen med heltidssysselsättning vid delgivningscentralen ellermed deltidsarbete där kombinerat med andra arbetsuppgifter inom polisdistriktet. Delgivningscentraleni : Utredningens förslag om att det även i fortsättningen skall finnas fritidsarbetandestämningsmän kan ej vara rätt sätt att tillvarataga en arbetskraftsreserv. Dessastämningsmän som är fritidsarbetande torde efter noggrann undersökningutav deras kapacUet, duglighet och kunnande fast knytas till polisdistriktetmed heltidstjänster eller, om det inte går, på halvtidstjänster. Det är judenna arbetsreserv som saknas och är det alltid stora svårigheter attsnabbt få tag i någon som är lämplig och som kan rycka in såsom ersättare ellerförstärkning vid behov. Som fritidsarbetande förutsätter man att de har ettordinarie arbete och skulle då endast kunna hjälpa tiU vissa kväUar.Det räcker tyvärr inte, det är alldeles för Prop.1978/79:11 159 bristfälligt.En organisation kan inte byggas upp på det viset. De bör därför vara fastknutna till polisdistriktet, helst direkt till delgivningscentralen, ochsåledes alltid finnas till hands när behov föreligger och utgör då en handUngsberedskapför snabb anpassning till verkliga behov. Påståendetom att antalet hinder skuUe ha ökat tillbakavisas på det bestämdaste såvittavser delgivningscentralen i . 1promemorian säges att stämningsmannadelning skall ha ansetts skett endast omuppdraget har fullgjorts i tjänsten. Detta torde helt utgå. Det är en åtgärdendast för att ytterligare försöka skydda motparten/gäldenären. Påståendetom att uppsägningshandlingama skulle belasta delgivningscentralen i storutsträckning är helt felaktigt. Vid delgivningscentralen i ingåruppsägningshandlingarna som vilka andra handlingar som helst och behandlas heltrutinmässigt. Det är ärenden av en ganska enkel art och utgör icke på någotsätt någon belastning. De äro tillsammans med partsdelgivningama sådana ärendensom stämpelbelägges och som ger inkomst åt staten. inkom 4964sådana ärenden, vilka stämpel-belades med . per styck, alltså en inkomst tiUstaten på . inkom 4473 st., vilket med stämpelavgift å40 kr. per ärende utgjorde . Därest åtgärder vidtages för att ökaavgiften på sådana här ärenden ju mera pengar får staten in. Polisstyrelseni polisdistrikt: Emellertid ifrågasätter polisstyrelsen, om inte enytterligare skärpning av reglerna för användandet av stämningsmannadelgivningerfordras för att minska risken för slentrianmässigt förfarande hos vissauppdragsgivare. Delgivningscentraleni : Det framgår icke av betänkandet på vilket sätt de fritidsarbetandestämningsmännen skall knytas till polisdistrikten. Enligt mitt förmenande bördessa tillföras distrikten genom anställning och utgöra en reserv för denordinarie personalen vid semester, sjukledighet etc. De bör vid de tUlfällen,som de icke behöver tagas i anspråk, kunna beredas andra arbetsuppgifter,exempelvis vid budcentral, receptionstjänst e. dyl. Polisstyrelseni : I 24 § DL samt 7 och 9 §§ DF föreslås ett tilläggså att styresman eller kurator vid allmän sjukvårdsinrättning kan utföra stämningsmannadelgivning.Styresman eller kurator kan visserligen tjänstgöra som bud, men enligtpolisstyrelsens uppfattning bör delgivningen inom här omtalade institutionerkunna utföras av tjänsteman, vars intyg gäller som fullt bevis om delgivning. I8 § DF omtalas, att endast delgivningsärende, som är brådskande, eUer om annansärskild anledning förekommer, får utföras av polisman. Mot bakgrund av JO:suttalande (1972 s. 77) om delgivning av uniformerad personal måste framhållas,att skall stämningsmannadelgivningen administreras av polisstyrelsen, måstepolispersonal i tjänstedräkt, uniform, kunna utföra uppdragen. 1 mindrepolisdistrikt och lokalvaktområdena i finns endastuniformerad polispersonal i tjänst. Den det gäller bör ju, om delgivningsbestämmelsematillämpats på rätt sätt, ha kunnat undvika detta besök av polismän i uniformgenom att exempelvis ha skickat in delgivningskvitto eller löst ut ett rek. medmottagningsbevis på posten. 1978/79:11 160 Ipromemorian framhålles vidare, att det är av stor vikt, att ett väl fungerandedelgivningssystem finns. Polisstyrelsen delar den uppfattningen och menar, attdet är av stor vikt, att erforderliga resurser stäUs tiU polisens förfogande,om denna sätts som huvudman för stämningsmännen. Utredningen utgår från, attuppdragen även i fortsättningen utföras av såväl hos polisen anställd personalsom fritidsarbetande uppdragstagare. Det är naturligtvis viktigt, att fritidsarbetandeuppdragstagare finns framförallt för mindre polisdistrikt och för lokalvaktområdena.Erfarenheten från nuvarande ordning pekar dock på att strävan skall vara attha hos polisstyrelsen anställda delgivningsmän. Endast i dessa fall kan eneffektiv arbetsledning äga rum och därigenom förhoppningsvis [uppnås] bättreresultat. Enligt polisstyrelsens uppfattning har delgivningsuppdragen, somlämnats till polisen, blivit mer och mer kvalificerade och svåra att utföra.Människor är mer rörliga och visar mindre benägenhet att samarbeta medmyndigheter. Det är då av stor vikt, att delgivningsmännen på nära håll kan fåarbetsledning. Viktigt är också, som nämns i promemorian, att utbildningerbjuds delgivningsmännen och en sådan hälsas med tillfredsstäUelse. Vadsom inte tagits upp till behandling i promemorian är det våld en delgivningsmäneventuellt har rätt att tUlgripa. Får man håUa fast en klient för att denneinte skall springa sin väg eller får man hindra att en öppen dörr stängs? Dettaär frågor som stäUs av delgivningsmännen på fältet, och det kunde ha varU avstor vikt, om promemorian på något ställe slagit fast, vilka riktiinjer som gäUeri just denna besvärliga fråga. Polisstyrelseni Bodens polisdistrikt: Polisstyrelsen anser att myndigheterna vid begäran om stämningsmannadelgivningskaU ange, förutom de i förslaget till 6 § [DF] angivna uppgiftema om personaliaoch adress, vilka åtgärder myndigheten vidtagit för att få till stånd ordinärdelgivning och de upplysningar som därvid erhållits. I de fall uppdragsgivandemyndighet ansett att ordinär delgivning ej kan ske, anser polisstyrelsen attanledningen tiU denna bedömning skaU anges. Styrelsenanser att bestämmelser härom bör tas in i [DF]. Polisstyrelsenhar inget att erinra mot att polisdistrikten skall administrera organisationenför stämningsmän. Ett oavvisligt krav är emellertid, att organisationen skallbygga på månadsavlönad fast anställd delgivnings-personal. Att i distrikt medrelativt låg uppdragsvolym basera organisationen på delgivningsmän som hardelgivning som bisyssla tror polisstyrelsen kan bli väldigt svårt, därför börmöjligheten att kombinera delgivningsarbete med andra icke polisiära arbetsuppgifterundersökas närmare. Rättegångsutredningen:Enighet torde råda om att stämningsmannadelgivning bör få tillgripas bara ikvalificerade fall. Frågan är hur förutsättningama för sådan delgivning börutformas. Utredningen menar att man med en tillräcklig långtidsplanering avförhandlingarna vid tingsrätt i mycket stor utsträckning bör kunna böija delgivningsförsökenmed ordinär delgivning och att man först därefter bör gå över tiU stämningsmannadelgivning.Endast om man kan säga med stor sannolikhet att de vanliga metodema kommer attbli resultatlösa, bör stämningsmannadelgivning få tillgripas redan frånbörjan. Utredningenanser emellertid att man alltid bör beakta även de kostnader m. m. som eninställd förhandling för med sig. Om så sker kan det ofta visa sig attkostnaden för stämningsmannadelgivningen är helt försumbar. Särskilt uppenbartär detta exempelvis när det är fråga om delgivningar 1978/79:11 161 medkort varsel till förhandling. Det kan t. ex. gälla delgivning avtilläggs-stämning eUer delgivning av stämning med en inträdande medtilltaladstrax före en redan utsatt förhandling. Det kan också vara fråga om kallelsertill målsägande och vittnen i mycket brådskande situationer. 1 sådana fall börde ökade kostnadema och de större olägenhetema för den som skall delges ställasmot de ofta mycket stora effektivitets- och kostnadsförluster som blir följdenom förhandlingen måste stäUas in. Visseriigen bör även i dessa fall delgivningsförsökennormalt börja med brevdelgivning, kanske i kombination med telefonsamtal frånrätten, men man bör kunna godta en lägre sannolikhetsgrad för att försöken medordinär delgivning kommer att misslyckas än vad som bör vara fallet när manhar på sig för delgivningen. Enligt utredningens mening kan detsättas i fråga om den föreslagna lydelsen av 3 § DL klart ger vid handen att stämningsmannadelgivningfår utnyttjas i den utsträckning som här förordats. UtredningentiUstyrker, på de skäl som anförts i promemorian, förslaget till organisationav stämningsmannaverksamheten. Utredningenansluter sig till promemorians överväganden i vad avser de fall där en personförnekar att han är identisk med den sökte. Utredningenhar ingen erinran mot promemorians förslag rörande de kategorier som skaU ha stämningsmannabehörighet(24 § 1 st. Det synes dock böra framgå av lagtexten att man avser endastdelgivning i tjänsten och, beträffande nämndeman, delgivning för den domstoldär han tjänstgör. : När det gäller stämningsmannadelgivningen tUlstyrker förbundetförslaget att stämningsmän skall förordnas av polismyndighet i stället för avlänsstyrelse. Den nuvarande organisationen är alltför löslig genom attlänsstyrelsen inte har att utöva någon kontroll över hur stämningsmännenhandhar sitt uppdrag eUer att informera stämningsmännen om hur de skall utförasina uppgifter. Domstolarna har ofta svårt att få uppgift om vilkastämningsmän som verkligen fungerar i olika delar av landet. Förbundetförutsätter att polismyndigheterna kommer att som stämningsmän förordna ävenpersoner som är bosatta på andra orter än den där polismyndigheten ärstationerad. Orts- och personkännedom är - åtminstone utanförstorstadsområdena - av stor betydelse för delgivningsverksamheten. Ennackdel med förslaget är att detta förutsätter att delgivningsförsändelsemaskall tiUstäUas polismyndigheten, som därefter har att i förekommande fallvidarebefordra försändelsema tiU lämplig stämningsman. Härigenom försenas delgivningenmed någon dag i jämförelse med vad som gäller. Tingsrätt bördärför få möjlighet att, i varje fall inom den egna domsagan, i brådskande fallsända delgivningsförsändelsen direkt tiU den stämningsman som, enligt vad tingsrättenkänner tiU, har bäst förutsättningar att verkstäUa delgivningen. Förbundetavstyrker förslaget att delgivning inte skall kunna ske direkt genom militärchef . a. med hänsyn till att militära mål ofta måste sättas ut med kortkallelsetid förefaller det opraktiskt att delgivning med den som fullgörmilitärtjänstgöring skall behöva gå genom polismyndighet. Flertalet delgivningarmed dem som fuMgör militärtjänstgöring avser militära mål, // 1978179. 1978/79:11 162 somden mUitäre chefen redan har kännedom om. Dylika mål bör ju för övrigt, enligt88 § militära rättegångslagen, utsättas tUl förhandling efter samråd medvederbörande chef. FöreningenSveriges polischefer: I tidigare yttrande i frågan har föreningen ifrågasattom icke annan myndighet än polisen bör stå som huvudman för delgivningsverksamheten.Med hiinsyn tiU bl. a. det ställningstagande i frågan som den nu slutförda undersiäkningeni sig får anses utgöra utgår denna granskning av förslaget från den troligaförutsättningen att huvudmannaskapet knytes tUl polisen. Mot denna bakgrundhar föreningen i allt väsentligt intet att erinra mot de redovisadeövervägandena. Engrundförutsättning för att delgivningsverksamheten skall kunna bedrivas inomramen för den givna personalresursen är att delgivning genom stämningsmanendast sker i de fall andra former för delgivning bedöms utsiktslösa. Motbakgrand härav och vunna erfarenheter vill föreningen ifrågasätta ommåhända icke en ytterligare skärpning bör ske av reglerna för användning av stämningsmanradelgivning.I vart fall synes en ökad användning av de ordinära delgivningsformemaförutsätta omfattande information tiU de uppdragsgivande myndighetema tiUundvikande av att delgivning genom polisens försorg piåfordras mer eller mindreslentrianmässigt och för att delgivningsbestäUningama görs på sådant sätt attpersonalen får erforderlig tid för planering och verkställighet. Vadgäller dimensioneringen av personalresursema för delgivningsverksamheten vUlföreningen peka på det angelägna i att denna görs flexibel. Detta börförslagsvis ske genom att centralmyndigheten förses med medel att vid behovanställa personal för deltidsarbete - ev kombinerat med andra arbetsuppgifterinom polisdistrikt. Denna form av flexibilitet har tidigare med gott resultatpraktiserats i främst mindre och medelstora polisdistrikt. Någoninskränkning eller minskning av personal som sysslar med in re spaning vid delgivningscentralema bör icke ske. Denna uppgift är av så stor betydelse att den om möjligt bör intensifieras. Kranskommunernas delgivningsverksamhetbör bli föremål för eventueU förändring och införlivas med delgivningsverksamheteni storstädernas delgivningscentraler. Frågan bör övervägas avrikspolisstyrelsen. Med hänsyn till effektiviseringav delgivningsverksamheten och till vissa diskuterade lagändringar samt för attkunna möta behovetav utbildning ifrågasattes om en personalförstiirkning med10 % är tillräcklig för att tillgodose kravet från uppdragsgivarsidan. Enligt förslaget skallstämningsmannens förordnande och status beskäras på så sätt att denneslegitimation endast gäller om han utför delgivning i tjänsten. Härmed harstämningsmannens förordnande begränsats i hög grad. Möjligheten för denne attpå fritiden delgiva och uppbära ersättning härför fråntages stämningsmanrenhelt. Möjligheten för andra statstjänstemän att uppbära ersättning förfritidsarbete har icke begränsats i samma utsträckning. Lönesättning med fast månadslönmåste särskilt uppmärkssammas eftersom differenser föreliggermellan i polisdistrikten tjänstgörande delgivningsmän och delgivningsmännen viddelgivningscentralema. Någon form av övergångsbestämmelser måste komma tillstånd. Arbetstiden bör förläggas såatt för verksamheten och personalen Prop.1978/79:11 163 Detta bör kunna lösas genom lokala förhandlingar.7. Verksamheten bör vara öppen för såväl kvinnor som män. vUl ytterligare understryka det ovUlkorliga kravet att dennaverksamhet inte får belasta de redan hårt ansträngda polisiära arbetsuppgifterna. SverigesFastighetsägareförbund:FöThundet anser, att den nuvarande delgivningsorganisationenfungerar tillfredsställande men har inte något att invända mot att stämningsmannaverksamhetenadministrativt knyts till polisväsendet och att länsstyrelsemas befattning medförordnandet av stämningsmän upphör.