prop · G20347 · 1978-12-31 00:00:00 — 1978/79: 47 Regeringens proposition 1978/79: 47 omfortsatt giltighet av lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås att giltighetstiden för lagen (1974: 922) omkreditpolitiska medel förlängs med , dvs. 1 1978/79. Prop.1978/79: 47 Lagjn,fortsatt giltighet av lage.n (1974:922) om kreditpolitiska gångenav " ' ' 'a" S fortsatt giltighet till ut- 1978/79: 47 Närvarande:statsministern , ordförande, statsråden , ,, , , , , , , , , ,De , , , , Propositionom fortsatt giltighet av lagen (1974: 922) om kreditpoliliska medel Lagen(1974: 922) om kreditpolitiska medel trädde i kraft den 1 januari 1975.Giltighetstiden begränsades till , dvs. till utgången av . Den harsedan förlängts med och gäller till och med den 31 december1978 (prop. 1977/78: 33, FiU 1977/78: 8, rskr 1977/78: 66, SFS 1977: 1098). Iskrivelse har fullmäktige i hemställt att regeringenföreslår att förlänga giltighetstiden för lagen om kreditpolitiskamedel med , dvs. till utgången av , och att lagen kompletteras pådet sätt som finansieringsbolagskommittén (Fi 1975: 08) har föreslagit. Ibetänkandet (SOU 1977: 97) Finansieringsbolag har kommittén föreslagit attvissa kreditpolitiska medel skall kunna tillämpas på sådana kreditinstitut, somenligt kommitténs bestämning utgör finansieringsbolag och med dessa jämställdaföretag. Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Efterremiss har yttranden över skrivelsen avgetts av bankinspektionen,försäkringsinspektionen, , fullmäktige i riksgälds-kontoret,allmänna pensionsfondens första, andra och tredje fondstyrelser (AP-fonden),delegationen för bostadsfinansiering, , . och föreningsbankers förbund (bankorganisationerna) har avgett gemensamt yttrande. Bankorganisationerna har uppgett att , och , och har anslutit sig till detta yttrande. " Prop,1978/79: 47 En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet detta ärende som bilaga 2. Lagen om kreditpolitiska medel (prop. 1974: 168) är enfullmaktslag. Den ger regeringen befogenhet att på framställning av fullmäktigei förordna att får använda kreditpolitiskt medel. Förutsättningenför sådant förordnande är att det behövs för att uppnå de mål som harfastställts för penningpolitiska verksamhet (3 § första stycket). De kreditpoliliska medlen enligt lagen är likviditetskrav,kassakrav, utlåningsreglering, emissionskontroll, allmän placeringsplikt,särskild placeringsplikt och räntereglering (1 §), Utlåningsreglering, allmänoch särskild placeringsplikt samt räntereglering är att anse som extraordinäramedel. Förordnande om något av dessa medel får nämligen meddelas endast omsynnerliga skäl föreligger (3 § andra stycket). Förordnandeom kreditpolitiskt medel kan avse ett eller flera slag av bankinstitut, försäkringsinstituteller annat kreditinstitut (4 § första stycket). Förordnande omemissionskontroll eller räntereglering kan avse även annan än kreditinstitut. Ilagen räknas som bankinstitut bankaktiebolag, sparbank och centralkassa förjordbrukskredit. avses med svensk koncession. i lagens m.ening ärvid sidan om bankinstituten och försäkringsinstituten jordbrukskassa,kreditaktiebolag, landshypoteks- och stadshypoteksinstitutionerna. Svenska skeppshypotekskassanoch Skeppsfartens sekundärlånekassa (2 §). Om regeringen har meddelat förordnande om kreditpolitisktmedel ankommer det pä att svara för de föreskrifter som behövs föranvändningen (5 §). får begränsa användningen av kreditpolitisktmedel till ett eller flera slag av institut, undanta visst institut, omsärskilda skäl föreligger, och utfärda olika föreskrifter för skilda institut (6§). I lagen anges den närmare innebörden av de olika kreditpolitiskamedlen. Likviditetskrav kan endast träffa bankinstitut. Med likviditetskravavses att bankinstitutets likvida medel skall uppgå till ettbelopp som motsvarar viss andel högst av institutets förbindelser medde avdrag och undantag som anger (7 och 8 §§). Har regeringenförordnat om likviditetskrav, skall i sina föreskrifter ange vidvilken tidpunkt kravet skall vara uppfyllt (beräkningstidpunkten), kravetsstorlek uttryckt i procent, vilka tillgångar som får räknas som likvida medel,vilka skulder som därvid skall dras av samt vilka skulder och andraförbindelser som får undantas vid beräk- 1978/79: 47 5 ning av förbindelserna. I lagen anges särskilt att skattkammarväxlar,obligationer och andra förbindelser som staten har utfärdat alltid skall räknassom likvida medel. Det föreskrivs också att som likvida medel skall räknasobligationer som har utfärdats av stads-hypotekskassa.Svenska bostadskreditkassan, allmänna hypoteks-bank eller omupplånade medel är avsedda att användas för bostads-kreditgivning kreditaktiebolag (9 §). I fråga om beräkningen av de likvida tillgångarna gälleren specialregel för sådana bankaktiebolag som ochFöreningsbankernas Bank. Deras förbindelser utgörs huvudsakligen av inlåningfrån en särskild grupp av bankinstitut, dvs. sparbanker resp. centralkassor förjordbrukskredit. Sådan inlåning skall dras av frän summan av de likvida medlenendast i den mån tillgodohavande hos sparbank resp. centralkassa har tagitsupp som likvida medel. För de nämnda båda bankerna kan emellertidföreskriva högre likviditetskrav än det annars gällande maximitalet (10 §). Liksom likviditetskrav är k a s s a k r a v ett medel somkan användas endast mot bankinstituten. Syftet är att förmå bankerna att hållaviss del av kassamedlen bundna på räkning i eller som inneliggandekassa. medel på checkräkning i jämte så stor del avinneliggande kassa som medger skall uppgå till ettbelopp som motsvarar viss andel, högst , av bankens förbindelser med deundantag som anger. Meddelas förordnande om kassakrav skallriksbanken ange när kassakravet skall vara uppfyllt (beräkningstidpunkten), detprocenttal som skall gälla och i vad män inneliggande kassa får medräknas ochundanlag från förbindelserna får göras (1113 §§). Utlåningsreglering innebär att ett högsta beloppfastställs för bankernas utlåning. Regleringen kan avse inte bara utlämnade lånutan också beviljade men ännu inte utlämnade (disponerade) lån. Ävengarantiförbindelser kan omfattas av utlåningsreglering till den del de är knutnatill kreditgivning. Krediter till särskilda ändamål kan undantas. Det s.k.utlåningstaket kan enligt prop. 1974: 168 (s. 196) bestämmas som en kvotdel avkreditvolymens storlek vid en viss tidigare tidpunkt. Det kan också bestämmaspå grund av ett genomsnitt av utlåningsvolymen eller på annatsätt. skall sålunda för viss tidpunkt (beräkningstidpunkten) ellerför (beräkningsperioden) fastställa maximibelopp i förhållandetill lånens eller garantiförbindelsernas storlek eller påannat sätt. Utlåningstaket kan bestämmas olika för utlåning ellergarantiförbindelser till olika ändamål (1416 §§). Emissionskontroll innebär att obligationer, förlagsbevisoch andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev inte får ges ut av annanän , om inte ger tillstånd till det. Prop.1978/79: 47 6 na kontroll omfattar både kreditinstitut och andra utomriksgäldskontoret, vars emissioner av statsobligationer alltså faller utanförkontrollen. Emissionskontroll kan också avse andra skuldebrev somkreditinstitut ger ut. Här undantas dock inlåning på motböckcr i bank och iövrigt inlåning på räkning från allmänheten. Emissionskontrollen kan avse såvälemissionernas volym som räntesatser och andra villkor. anger vilkaslag av värdepapper som infe får ges ut utan tillstånd och från vilken tidpunktett förordnande om emissionskontroll gäller (17 och 18 §§). Syftet med ett förordnande om allmän placeringsplikt Uratt tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten eller för bostadsbyggandet.Förordnande om allmän placeringsplikt kan avse bank- och försäkringsinstitut.Det innebär krav på instituten att en viss andel av den Ökning, som derastotala placeringar undergår (beräkningsperioden), skallbestå av prioriterade placeringar. När det gäller bankerna kan ökningen av deprioriterade placeringarna i stället bestämmas som en andel av institutetstotala placeringar. bestämmer vilka placeringar som skall ansesprioriterade och hur underlaget för placeringsplikten skall beräknas (1921 §§). Förordnande om särskild placeringsplikt kan meddelas föratt tillgodose kreditbehovet för bostadsbyggandet under byggnadstid, s. k.byggnadskredit. Med särskild placeringsplikt avses skyldighet för bankinstitutatt lämna byggnadskredit för särskilt angivet byggnadsprojekt. Endast sådanaprojekt kommer i fråga för vilka utgår eller kommer att utgå statligtbostadslån. En ytterligare förutsättning är att det finns borgen förprojektet. anger vilket eller vilka bankinstitut som skall lämnabyggnadskredit för visst byggnadsföretag (22 24 §§). 1974: 168 (s. 177 och 200) vid denna fördelning samråda medbostadsmyndigheterna och med bankerna och deras organisationer. Räntereglering innebär att högsta eller lägsta räntafastställs för inlåning eller att högsta ränta fastställs för utlåning. Inlåningsräntornakan regleras för samtliga kreditinstitut enligt lagen och dessutom för annansom driver inlåning på räkning av det slag bank allmänt begagnar. Högsta utläningsräntakan regleras för samtliga kreditinstitut. Ränta som bestäms i särskild ordningeller som beräknas enligt särskilda bestämmelser berörs inte av förordnande omräntereglering. Med ränta likställs varje annan gottgörelse som utgörersättning vid penninglån. får bestämma olika räntor för skilda slagav in- eller utlåning (25 27 §§). Lagen om kreditpolitiska medel innehåller vidarebestämmelser om uppgiftsskyldighet. skall efter anmodan av riksbankenlämna de uppgifter som anser nödvändiga för att bedöma om kreditpolitisktmedel behöver användas eller för att tillämpa 1978/79:47 . . 7 Även annan som kan omfattas avförordnande om räntereglering har m.otsvarande uppgiftsskyldighei. Riksbankenfår föreskriva att uppgift om ränteändring skall lämnas dagar föreändringen (28 §). Lagen innehåller också bestämmelser om särskild avgift förden som åsidosätter föreskrift som har meddelats med stöd av förordnandeenligt lagen. Slutligen finns bestämmelser om straff i vissa fall för den som isamband med fullgörande av uppgiftsskyldighet lämnar oriktig uppgift och enbestämmelse om att talan inte får föras mot beslut enligt lagen. Lagen om kreditpolitiska medel utgör den förfaltningsmässigagrundvalen för den kreditpolitiska regleringen. Den ger regeringen befogenhetalt på framställning av riksbanksfullmäktige förordna att fåranvända olika kreditpolitiska medel. Sådant förordnande får meddelas, om detbehövs för att uppnå de mål som statsmakterna har fastställt för riksbankenspenningpolitiska verksamhet. Jag har i det föregående närmare redogjort för dekreditpolitiska medlen och berört lagens innehåll i övrigt. Lagen om kreditpolitiska medel trädde i kraft den 1januari 1975. Giltighetstiden begränsades på förslag av riksdagensfinansutskott till , dvs. till utgången av . Utskottet ansåg attriksdagen därefter borde få tillfälle att ta ställning till denkreditpolitiska lagstiftningens innehåll och utformning mot bakgrund av deerfarenheter som man efter hand vinner. Vidare ansågs det vara värdefullt medhänsyn till pågående utredningsarbete av bl. a. kapitalmarknadsutredningen (Fi1969: 59) att inom ej alltför på nytt fick pröva lagstiftningen(FiU 1974: 39, rskr 1974: 357). Genom beslut av har lagensgiltighetstid förlängts med till utgången av (prop. 1977/78:83, FiU 1977/ 78: 8, rskr 1977/78: 66, SFS 1977: 1098). Till stöd för en endastettårig förlängning hänvisades till pågående utredningsarbete av kapitalmarknadsutredningenoch finansieringsbolagskommittén (Fi 1975: 08). har numera avlämnat sittslutbetänkande (SOU 1978: 1113) Kapitalmarknaden i svensk ekonomi. Betänkandetinnehåller förslag till olika ändringar av reglerna om kapitalmarknadensinstitutioner. I den kreditpolitiska lagstiftningen föreslås endast en ändringi reglerna om likviditetskrav vilken har samband med föreslagna ändringar ibostadsfinansieringssystemet. föreslår ibetänkandet (SOU 1977: 97) Finansieringsbolag att företag som sysslar med vissaslag av finansiering finansieringsbo-iag förs in under den kreditpolitiskalagstiftningen och att de kredit- Prop.1978/79: 47 8 politiska medlen likviditetskrav, utlåningsreglering ochräntereglering skall kunna tillämpas på dem. De båda betänkandena har remissbehandlatsunder och ett omfattande remissmaterial föreligger. Ärendena bereds f.n. inom ekonomidepartementet. Riksbanksfullmäktigehar i sin skrivelse till regeringen tagit upp frågan om ny förlängning avgiltighetstiden för lagen om kreditpolitiska medel. I samband med attfullmäktige hemställde att lagens giltighetstid skulle förlängastill utgången av redogjorde de för kreditpolitikens uppgifter och medelunder (se skrivelse , intagen som bilaga till prop.1977/78: 33). Fullmäktige anser att den samhällsekonomiska bilden inte harändrats, sedan nämnda redogörelse lämnades. Enligt fullmäktiges mening är delnödvändigt att även i fortsättningen kunna utnyttja lagens bestämmelser.Fullmäktige föreslår därför att lagens giltighetstid förlängs med , dvs.till utgången av . Remissinstanserna har tillstyrkt eller i och för sig intehaft något att erinra mot att lagens giltighetstid utsträcks ytterligare. Bankorganisationernahar dock gått med på en förlängning endast under förutsättning att lagen ochdess tillämpning ändras i nägra avseenden. För egen del får jag anföra följande. ekonomiska läge har förbättrats sedan hösten1977, då giltighetstiden för lagen om kreditpolitiska medel förlängdes.Förbättringen har kommit till uttryck i sänkt inflationstakt, minskade underskotti de utrikes betalningarna och en minskning av de tidigare alltför storavarulagren. Till följd av den svaga internationella konjunkturen, den pågåendeavvecklingen av överlagren samt den svaga utvecklingen av industriproduktionenhar dock arbetslösheten ökat. I och med att exporten tar fart och lagren utförsäljskommer industriproduktionen emellertid åter att öka. Sysselsättningslägetkommer då gradvis att förbättras. Trots det förbättrade ekonomiska läget är det viktigt atthålla en hög kreditpolitisk beredskap med tillgång till olika kreditpolitiskainstrument. Finanspolitiken som syftar till att stimulera en svaginhemsk efterfrågan innebär stora budgetunderskott. Dessa leder till attlikviditeten ökar inom den svenska ekonomin. Om inte denna likvidisering kanbegränsas genom en aktiv penningpolitik medför den stora risker för denfortsatta stabiliseringen, först för betalningsbalansen genom sin effekt påkapitalrörelserna och förr eller senare för pris- och löneutvecklingen. Riskerna av en alltför hög likviditet är så mycketallvarligare som har att räkna med underskott i de löpande utrikesbetalningarna under ytterligare en följd av år. Vårt beroende av deninternationella kreditmarknaden har ökat genom de utlandsskulder som har ackumuleratsunder med underskott i bytesbalansen. Underskotten medförockså särskilda krav på kreditpolitiken. 1978/79: 47 9 utformas så att industrin får tillgång till krediter i denutsträckning som är nödvändig för att företagen skall kunna bygga ut sinproduktionskapacitet. Mot bakgrund av det nu sagda finner jag att de ekonomiskaproblem vi fortfarande har att bemästra kräver att det finns en kreditpolitisk bc-redskapslagstiftningatt tillgå. 1 likhet med riksbanksfullmäktige anser jag därför attgiltighetstiden för lagen om kreditpolitiska medel bör förlängas med ,dvs. till utgången av 1981. I samband med att riksbanksfullmäktige förra årethemställde om förlängning av lagens giltighetstid redogjorde fullmäktige försina erfarenheter av tillämpningen av de kreditpolitiska medlen. Fullmäktigefann att lagen i stort sett motsvarade det behov av regleringsinstrument somföreligger på området. I det sammanhanget fann fullmäktige inte skäl att ta uppfrågan om ändringar i lagen. Vissa banker och bankorganisationer framfördeemellertid kritik mot både lagen och dess tillämpning. De ansåg att enutvärdering av erfarenheterna samt en översyn av lagen och tillämpningen av denborde genomföras. Med anledning av detta framhöll föredragande statsrådet (prop.1977/78: 33 s. 13) att han med hänsyn till pågående utredningsarbete inte dåvar beredd att förorda några ändringar i lagstiftningen eller att ta ställningtill hur omfattande en kommande översyn av lagstiftningen behövde vara. Riksbanksfullmäktiges inställning är fortfarande att behovav lagändring inte föreligger utom såtillvida att de s. k.finansieringsbolagen i enlighet med finansieringsbolagskommitténs förslag böromfattas av den kreditpolitiska lagstiftningen. Flera remissinstanser, bl. a.bankorganisationerna, har på nytt framfört kritiska synpunkter på lagen ochdess tillämpning. De föreslår att lagen omgående ändras på vissa punkter ochbegär vissa klarläggande uttalanden om lagens innebörd och tillämpning. Ettannat förslag är att en utredning tillsätts för att göra en översyn av lagen. Bankorganisationerna m. fl. föreslår attemissionskontrollen skall ändras till ett extraordinärt kreditpolitiskt medel,som får användas endast om synnerliga skäl föreligger och endast för avhögst . Vidare föreslås att rätt till besvär över riksbanksfullmäktigesbeslut skall införas, åtminstone i ärenden om straffavgifter. Kritik framförsmot att använder sig av sådana rekommendationer tillkreditinstituten som anses i vissa fall sträcka sig längre än vad som skullevara möjligt, om det hade varit fråga om direkt tillämpning av regeringensförordnande om kreditpolitiskt medel. Bankorganisationerna anhåller att i samband meddetta lagstiftningsärende skall göra uttalanden av följande innehåll.Riksbankens allmänna kreditpohtik skall ges sådan inriktning att behovet av attutnyttja lagens tvångsmedel för styrning av kaphalströmmarna minskar.Utlåningsreglering eller överenskommelser av motsvarande innebörd får It 1978/79. Prop.1978/79: 47 10 användas endast som är oundgängligennödvändigt och får inte bli ett normalt inslag i kreditpolitikcn. Riksbankensemissionskontroll i dess nuvarande utformning skall upphöra och ersättas av ettfriare samrådssystem mellan kapitalmarknadens parter. Den räntekontroll somriksbanken utövar över bankernas utlåning och som en följd därav också överderas inlåning skall upphöra i sin nuvarande form och principen omräntereglering som en extraordinär åtgärd, avsedd för korta perioder, skallåterupprättas. Enligt bankorganisationerna bör vissa allmännarättsgrundsatser till-lämpas vid användning av kreditpoliliska medel.Varje av påfordrad överenskommelse, rekommendation eller annanåtgärd av avseende de medel, som regleras i lagen om kreditpoliliskamedel, måste överensstämma med syftet med lagen och kunna rymmas inom ramenför lagen. Särskilda möjligheter bör enligt bankorganisationerna skapas förkreditinstituten att få framföra synpunkter till finansutskott,innan utskoitet tar ställning till årliga verksamhetsberättelse. Delegationen för bostadsfinansiering har tidigare framförtförslag om ändring i bestämmelserna om särskild placeringsplikt (se prop.1977/78: 33 s. 11). Delegationen föreslår nu ett förtydligande om när förutsättningarnaför förordnande om särskild placeringsplikt skall anses uppfyllda. föreslår som jag harantytt endast en mindre ändring i lagen om kreditpolitiska medel för attjustera bestämningen av vad som räknas som likvida medel vid likviditetskrav.Utredningen diskuterar emellertid också den svenska kreditpolitiken.Utredningen har därvid en marknadsekonomisk utgångspunkt. Den tar bl. a. uppden kritik som har riktats mot kreditpolitiken och som går ut på att politikenhar innehållit ett alltför stort element av kreditransonering och att dettahar lett till ogynnsamma effekter på resursfördelningen. Utredningens slutsatsefter en genomgång av den förda räntepolitiken är närmast att påståendena omde ogynnsamma verkningar på resursfördelningen, som ett begränsat inslag avkreditransonering har, inte bör överdrivas. Ett sådant inslag kan tvärtomenligt utredningens mening ha positiva effekter på denna fördelning isituationer, där jämviktsräntan skulle vara mycket hög. Det understryks dockatt det är viktigt att räntenivån relativt väl anpassar sig till den stramhetsom råder på kreditmarknaden. Svängningarna i räntenivån bör därför inte hämmasav krav på låga lånekostnader för prioriterade projekt. betänkande ochremissyttrandena över detta beräknas kunna läggas till grund för en propositiontill först /79. Vad utredningen har föreslagitoch anfört i fråga om användningen av kreditpolitiska medel har nära sambandmed utredningens förslag i övrigt. Med hänsyn härtill och då inte 1978/79: 47 u heller någon särskild omständighet talar mot det anserjag att övervägandena med anledning av utredningens synpunkier på kreditpolitikcnkan anstå till nämnda proposition. På detmaterial som föreligger bedömer jag det inte vara möjligt att i dennaproposition ta slutlig ställning till de berörda kraven på ändringar ilagen om kreditpolitiska medel. Jag är därför inte beredd att nu förorda någrasådana ändringar. I fråga om bankorganisationernas begäran om vissa uttalandenom tillämpningen av lagen vill jag framhålla att det enligt de nu gällandebestämmelserna ankommer på att svara för hur den kreditpolitiskaregleringen tillämpas. 1 samband med att regeringen meddelar förordnande om attriksbanken fur använda kreditpolitiskt medel kan regeringen enligt lagen begränsaförordnandet på olika sätt. När regeringen har utfärdat ett sådant förordnande,är det emellertid som meddelar de föreskrifter som behövs föranvändningen av det kreditpolitiska medlet i fråga. Enligt lagen är det såledesriksbanken som har ansvaret för laglillämpningen. Regeringen kan inte gripa inoch påverka tillämpningen. Vill få till stånd en ändring av tillämpningenav lagen, kan inte påbjuda detta på annat sätt än genom normgivning.Huruvida det finns anledning att genom lagstiftning ändra tillämpningen kan inteavgöras utan föregående utredning. har emellertid möjlighet aft i sambandmed den årliga granskningen av förvaltningsberättelse framförasynpunkter beträffande verksamhet på det kreditpolitiska området.Jag vill framhålla att förvaltningsberättelsen brukar innehålla en utförligredogörelse för den förda kreditpolitiken. Frågan om ändring av den kreditpolitiska lagstiftningeninrymmer svåra problem som måsle belysas och övervägas närmare. Jag har tidigareberört den omfattande utlandsupplåningen . Genom denna har värtberoende av de internationella kreditmarknadcrna ökat. befinner sigdärför nu i en annan kreditpolitisk situation än när lag omkreditpolitiska medel utformades. Dessutom är lagen främst ett resultat av enrent teknisk översyn av tidigare kreditpolitiska lagar som tillkom i början av1960-talet. Med hänsyn till dessa omständigheter avser jag att föreslåregeringen att tillkalla en utredning för att se över den kreditpolitiska lagenoch dess tillämpning från mera allmänna utgångspunkter. Utredningsarbetet börbedrivas skyndsamt och utredningen bör vara oförhindrad att lägga framdelförslag till ändringar i lagen. Vad gäller finansieringsbolagskommitténs förslag om attfinansieringsbolagen skall föras in under den kreditpolitiska lagen, såvittavser likviditetskrav, ullåningsreglering och räntereglering, anser jag attslutlig ställning inte bör tas till förslaget, förrän den blivande utredningenhar gjort en översyn av lagen. Vid översynen bör självfalletfinansieringsbolags- Prop.1978/79: 47 12 kommitténs förslag och remissbehandlingen av dettaövervägas. Möjligheten att på grund av ett delförslag tidigare föra infinansieringsbolagen under den kreditpolitiska lagen i något eller någrahänseenden bör dock stå öppen. Kommittén har också föreslagit attfinansieringsbolagens verksamhet skall regleras i en särskild lag, enligtvilken bolagen ställs under tillsyn m. m. Proposition på grundval av kommitténsförslag i den delen beräknas efter lagrådsremiss kunna lämnas till riksdagenvåren 1979.