prop · G20389 · 1978-12-31 00:00:00 — över anvisad ersättningslokals Ukvärdighet bör därför avges inomramen för det nuvarande medlingsförfarandet ulan presumtionsverkan i ersättningsprocessen. Domstolsverket:Verket anser att ett yttrande om ersättningslägenhet i rivningsfallen bör avgesutan presumtionsverkan. Hyresnämndeni : Nämden avstyrker förslaget. Tvister om ersättningslokals godtagbarhelbör behandlas på motsvarande sätt som nämnden föreslagit för hyressättningstvister. HSB:HSB avstyrker förslaget att hyresnämndens yttrande i medlingsärende omhuruvida erbjuden ersättningslokal bör godtas eller inte skall tilläggas presumtionsverkanvid en eventuell efterföljande ersättningstvist. KF:KF tillstyrker förslaget att hyresnämnd på begäran skall yttra sig om erbjudenersättningslägenhet kan anses vara godtagbar. Yttrandet bör dock intetillerkännas presumtionsverkan. : Förbundet avstyrker förslaget att hyresnämndensyttrande i rivningsfallen skall ges presumtionsverkan. Hyresnämndeni : Enligt utredningen måsle hyresnämnderna, i vilka ingår företrädare förpartsintressena, anses väl skickade att handha denna prövning. kani och för sig ansluta sig till detta uttalande. : Enligt utredningsförslaget skall frågan om ersättning enligt 57 §hyreslagen prövas av hyresnämnd och bosladsdomstolen i stället för avfastighetsdomstol och dess överinstanser. De skäl utredningen redovisat för ensådan omläggning anser förbundet bärande. Det torde inte kunna bestridas atthyresnämnd, som i medlingsskedet haft att preliminärt bedöma vad som kan ansesvara marknadshyra för den aktuella lokalen, är bäst skickad att med beaktandeav vad som ytterligare kan framkomma i ärendet avgöra fråga huruvida er- 1978/79: 89 88 sättningsskyldighetuppkommit för hyresvärden. Det skulle i och för sig kunna tänkas att därefteröverlämna åt de allmänna domstolarna att bestämma ersättningens storlek, menen sådan omgång förefaller tämligen onödig. Man får räkna med att särskiltkomplicerade fall kommer att överklagas i bostadsdomstolen, som får anses välkvalificerad för en sådan uppgift. Förbundet tillstyrker därför utredningensförslag i denna del. RiksförbundetKiosk & Gatukök: Förbundet delar utredningens uppfattning att prövning aversättningstvister flyttas från allmän domstol till hyresnämnd ochbostadsdomstol. De motiv ledamoten framfört mot en sådan ordningär, enligt förbundets uppfattning, underlägsna de fördelar som kan emås meddensamma. Malmökommun f = fastighelsnämnden): Hyresnämnderna torde genom sin sammansättningoch erfarenhet besitta den största sakkunskapen för prövning av dylika tvister.En sådan överflyttning kan förväntas leda tiU ell snabbare förfarande än den nugällande ordningen vid allmän domstol, Sverigesköpinannaförbimd och SHIO: Organisationerna delar utredningens mening att låtahyresnämnden avgöra skadeståndsmål. enligt utredningensbetänkande ges den utvidgade kompetensen att genom yttrande avgöra marknadsmässighyra på då föreliggande underlag finns starka skäl att förmoda att de är ilika mån kompetenta att i en efterföljande process ompröva sitt tidigareyttrande på de underlag som då förebringas. I denna del förtas icke deras kompetens. Videlar också utredningens motivering om en smidig och enkel processföring införhyresnämnd enligt principen kostnadsfördelning parterna emellan. Tvärtemot vadFolke som skiljeakUg mening anfört, anser vi jämväl att hyresnämnden medUllförda experter har möjlighet att ingå i prövning om skadeståndets storlek.Om man kan dela den uppfattningen att det inte är någon skillnad vad gällerkompetensen att medla resp. avgiva yttrande å ena sidan och i en efterföljandeprocess konstatera, huruvida ersättning skall utgå eller inte, är svaret givet.Om man däremoi tror att hyresnämnden i vart fall inte kan uppnå den kompetensenatt avgöra skadeståndets storlek i antalet kronor, så kan man möjligtvisalternativt tänka sig följande ordning. bör i sådant fall ges enmöjlighet att i ett första skede efter det att avflyttning skett efterhänvändelse från hyresgästen i vart fall kunna avgöra principfrågan huruvidarätt till skadestånd föreligger eller icke. En sådan typ av fastställelsetalanskulle tjäna samma syfte som skälen för att över huvud tagel låtahyresnämnderna avgöra denna fråga. Ett sådant system blir processekonomisktUlltalande snabbt och verkningsfullt. Om hyresnämnden tillåts atl i dettaförsta läge ta ställning till en fastställelsetalan det sannolikt för enförlikningsuppgörelse utan någon medverkan från domstol. Om man föredrar attlåta fastighetsdomstol avgöra skadeståndets storlek såsom vid expropriation,kan man tänka sig att denna senare fas av ärendet kan handläggas liksom nu vidfastighetsdomstol genom att särskUd talan förs om utdömande av skadestånd. Byggnadsstyrelsen:Enligt verkets uppattning bör frågan om ersättningsbeloppets storlekfortfarande prövas av fasUghetsdomstol, då grun derna för bedömningen i stortanknyter till expropriationslagens intentioner. 1978/79: 89 89 Bostadsdomstolen:Skäl kan anföras såväl för en överflyttning av ersättningstvisterna tillhyresnämnd som för ett bibehållande av nuvarande ordning med fastighetsdomstolsom prövningsorgan. Det är enligt bosladsdomstolens uppfattning inte allsuppenbart hur frågan bör lösas. Utredningen har i uppdrag att undersöka om intesamtliga tvister på hyresrättens område bör prövas av hyresnämnd i förstainstans och kommer att behandla delta ämne fullständigt i nästa utredningsskede(betänkandet s. 87). Enligt bostadsdomstolens mening hör frågan om ersättningsmålensplacering hemma i detta större sammanhang och bör inte utan mycket tungt vägandepraktiska skäl brytas ut separat behandling. Som framgår av vad som sagtsi det föregående anser domstolen inte att sådana skäl är för handen. En särskUdanledning att inte nu föra över ersättningstvisterna till hyresnämnd är vidareatt tvekan kan råda om nämndförfarandet i nuvarande form är helt lämpligt förhandläggning av dessa ej sällan komplicerade tvister. Utredningens uppfattningatl dessa tvister utan olägenhet kan handläggas inom ramen för det obundna ochflexibla nämndförfarandet synes bostadsdomstolen väl sangvinisk. Ettöverförande från domstol av sådana mål kräver enligt bostadsdomstolensuppfattning mera ingående överväganden i fråga om förfarandereglerna än somkunnat ske i detta ärende. Hovrättenför : Vad beträffar utredningens förslag att prövningen aversättningsfrågorna skall överföras till hyresnämnderna och i sista instansbostadsdomstolen delar hovrätten till fullo de synpunkter som framförts avBerg i dennes reservation. Härutöver må anmärkas att de allmänna domstolarnainte endast genom handläggningen av expropriationsmålen utan även vissatvistemål och även andra mål redan besitter avsevärd erfarenhet vad gällerbedömningen av rörelsein-irång och företags avkastningsmöjligheter m. m. Deallmänna domstolarna får också vad gäller nu ifrågavarande slag av tvisteranses ha en betydligt starkare sammansättning än hyresnämnd och bostadsdomstol.Om tvistemål av den omfattning varom här kan vara fråga undantages allmändomstols prövning, beträdes uppenbarligen nya och oprövade vägar. Förnärvarande handlägger hyresnämnd ej andra ersättningsfrågor mellan enskildaparter än sådana som avses i 24 a § hyreslagen dvs. fall där hyresvärd kräverersättning av hyresgäst på grund av att lägenhetens bruksvärde nedgått tillföljd av reparationer varom hyresgästen själv föranstaltat. Det är häruppenbarligen fråga om smärre tvister där ersättningsfrågan har ett påtagligtsamband med den s. k. bruksvärde-prövningen som ankommer på hyresnämnd (se prop.1974: 150 s. 458). Mot förslaget att, om prövningen skall ske hos hyresnämnd,vardera parten liksom i övriga inför nämnden handlagda ärenden skall stå sinkostnad, vill hovrätten ytterligare erinra alt della alltför mycket stridermot kostnadsreglerna för civilmål i övrigt och att det svårligen kan motiverasatt avsteg görs från de allmänna reglerna i tvister av så utpräglataffärsmässig karaktär, varom här är fråga. Hovrätten vill sluUigen i dellasammanhang erinra om att hos regeringenhemställt att frågan om hyresnämndernas fortsatta ställning som självständigaförvaltningsmyndigheter tas upp tUI prövning, därvid för sin delförordat att hyresnämnds uppgifier övertas av fastighetsdomstol. Det synesolämpligt att innan hyresnämndernas framtida ställning klarlagts på dem nuöverföra ytterligare arbetsuppgifter, särskUt om dessa ar av annan art än denuvarande. 1978/79: 89 90 Stockholmstingsrätt: Då parterna redan vid medlingen torde känna sig nödsakade attåberopa all tänkbar utredning till stöd för sina ståndpunkter, kommerhyresnämnden att ha att i den senare ersättningsprocessen ånyo ta ställningtill i allt väsentligt samma material som tidigare, eftersom hyrespövningen iersättningstvisten är att hänföra till samma värdetidpunkt som vid medlingen.Ett dylikt förfarande framstår som olämpligt. Tingsrätten delar Bergsuppfattning att hyresnämnden genom förslaget ställs i en helt orimlig situationoch att det är naturligt att förutsätta att nämnden i ersättningsprocessenkänner sig bunden av sitt tidigare yttrande, vilket leder till att detföreligger risk för en återgång myndighetsbestämda hyror. Vidareanser tingsrätten att det inte finns någon grund för att på sätt utredningengör gällande ifrågasätta fastighetsdomstolens kompetens att bedöma lokalersmarknadsvärde. Såsom ovan framhåUits har fastighetsdomstol i expropriationsmåloch tomträttsavgäldsmål från tätorternas centrala delar ofta alt ta ställningtill skäliga lokalhyror vid bestämmandet av fastighets- och markvärdena. Medtanke på den erfarenhet om lokalhyror som sålunda tillförts åtminstone destörre fastighetsdomstolarna ter det sig något förbluffande när utredningen ibetänkandet (s, 88) anger att fastighetsdomstolarna f. n. praktiskt taget intehar någon erfarenhet av frågor om skälig hyra för lokaler. Ävenprövningen av ersättningsbeloppets storlek skall enligt förslaget överförastill hyresnämnden. Som också utredningen framhåller innefattar en sådanprövning emellerUd värderingar av exakt samma slag som förekommer i expropriationsmålvid beräkning av rörelseskada. Äv rörelsevärderingar och de problem somsammanhänger därmed har fastighetsdomstolarna en bred erfarenhet under det attmotsvarande frågor, vilket framhållit i sin reservation, har föga sambandmed de rent hyresrättsliga problem som hyresnämnderna har att avgöra. Mål om rörelsevärderingär regelmässigt mycket omfattande och svårbedömda, ersättningsanspråken uppgårinte sällan till högst betydande belopp och handläggningstiden ärerfarenhetsmässigt mycket lång. Om hyresnämnden, där handläggningen är avseddatt vara förhållandevis snabb, smidig och mer informell, skulle åläggas övertaprövningen av ifrågavarande måltyp kommer, enligt tingsrätten, hyresnämndensarbete med nödvändighet att avsevärt betungas, vilket sannolikt får till följdatt hyresnämndens medlingsverksamhet blir lidande. inom ramenför det föreslagna förfarandet med endast samråd med parterna skulle på etttillfredsställande sätt kunna handlägga dessa vidlyftiga mål, för viika denordinära domstolsprocessen framstår som den mest ändamålsenliga, är enligttingsrättens mening mindre sannolikt, Ioch med att hyresnämndens beslut i ersättningsfrågan enligt förslaget skallöverprövas i bostadsdomstolen som andra och sista instans, blir följden attparts möjlighet tiU prövning i , som är fallet, går omintet, vilket är en förändring till partens nackdel. Enannan och allvarligare invändning mot förslaget är att man, på säll Berganfört, för helt likartade frågor fortsättningsvis kommer att få tvåsjälvständiga prejudikatinstanser, bostadsdomstolen och Högsta domstolen.Eftersom expropriationsmålen beträffande rörelseskada alltjämt skallhandläggas av fastighetsdomstol med som sista instans underdet att hyresnämnden med bostadsdomstolen som överinstans har att på sammagrunder jämlikt 57 § hyreslagen pröva lokalhyresgästs ersättningskrav,uppkommer nämligen en, enligt tingsrät- 1978/79: 89 91 ten,direkt olämplig konkurrenssituation prejudikatinstanserna emellan. Detta kaninte bara för parterna leda till en betydande osäkerhet utan även medföra attunderdomstolar och hyresnämnder ställs inför besvärliga prejudikatbedömningar. Delsist anförda föranleder tingsrätten att påpeka att det finns anledningifrågasätta nödvändigheten och lämpligheten av att genom en dellösning av nubehandlat slag avgöra en så central och avgörande forum-fråga utan att dettaföregåtts av en förutsättningslös utredning beträffande fastighetsdomstolarnaskompetens, verksamhetsområde och existens. Tingsrättendelar inte utredningens uppfattning (s. 23) att en flyttning aversättningstvisternas prövning från allmän domstol till hyresnämnd ochbostadsdomstol skulle innebära en förstärkning av lokalhyresgästernasbesittningsskydd. Sammanfattningsvis vill tingsrätten som sin uppfattninguttala att de skäl som talar för atl en prövning av ersättningstvisterna i sinhelhet bör ankomma på fastighetsdomstol och inte på hyresnämnd måste ansesväga betydligt tyngre än de skäl som talar däremot. Tingsrätten avstyrkerdärför förslaget att överföra prövningen av ersättningstvisterna tillhyresnämnd. Göteborgstingsrätt: Tingsrätten avstyrker överflyttning och ansluter sig till vad direktören anfört härom i sin reservation. Tings rätten vill därjämte framföra följande. Enligt förslaget skall, om med ling i vanlig ordning misslyckas, på parts begäran hyresnämnden utreda och avge yttrande över ifrågavarande lokals marknadsvärde. 1 syfte att säkerstäUa en omsorgsfull och allsidig utredning inför nämnden föreslås bl. a. att det av nämnden avgivna yttrandet skall tilläggas den presum tionsverkan i ersättningstvister att det får frångås endast om det visas el ler eljest är uppenbart att marknadshyran varit påtagligt högre eller läg re än nämnden angett. Denna regel medför en överhängande risk för att nämnden kanske med samma ledamöier kan nödgas bedöma ersättningsfrågor med utgångspunkt från sitt tidigare ställningstagande i fråga om skälig hyra. En sådan ordning synes strida mot grunderna för de jävsregler som tillämpas i den dömande verksamheten. Utredningenhar uttalat att det i direktiven givna uppdraget att undersöka om intesamtliga tvister på hyresrättens område bör prövas av hyresnämnd som förstainstans och bostadsdomstolen som slutinstans kommer alt behandlas fullständigti nästa utredningsskede. Det torde finnas goda skäl att i avvaktan påresultatet av det fortsatta utredningsarbetet dröja med förslaget omöverflyttning av ersältningsprocessen. Malmötingsrätt: Del är otvivelaktigt så att hyresnämnderna besitter störreerfarenhet än fastighetsdomstolarna vad gäller hyresprövningen och prövningenav ersätlningslokals likvärdighet. Äv denna anledning kan skäl tala för ettöverförande av ersättningsmålen till hyresnämnderna. Tingsrätten ifrågasätterdock starkt lämpligheten härav. 1 ersättningsmålen är regelmässigt bedömningenav ersättningsbeloppens storlek den mest komplicerade frågan. Ersättningskravenkan vara avsevärda och den utredning som åberopas av parterna vidlyftig. Fördenna prövning är domstolsprocessen avgjort mera lämpad, vartill kommer atlfastighetsdomstolarna till skiUnad från hyresnämnderna från expropriationsmålenhar rik erfarenhet av dylika bedömningar. Vidareär det, om förslaget att hyresnämnderna skall avge yttrande med presumtionsverkani senare process leder till lagstiftning, från principieU synpunkt olämpligtatt den slutUga prövningen i ersättningspro- 1978; 79: 89 92 cessenhandlägges av samma myndighet som preliminärt prövat frågan. 1 betänkandet anföreshärom bl. (s. 88) att det hos parterna kan framkalla en besvärande ovisshetnär de skall ta ställning till hyresnämndens yttrande, om den slutligaprövningen ligger hos annan myndighet. Denna ovisshet torde inte vara större änden varje tappande part kan känna inför frägan om han skall godta myndighetsdom eller beslut eller begära överprövning av saken. Vidare anföres attnämndens yttrande får större tyngd och att trycket på parterna att komma överenskommelse ökar om nämnden också har att pröva senare ersättningstvist.Det framstår för tingsrätten som betänkligt ur rältssäkerhetssynpunkt omtrycket på parterna att nå en överenskommelse i praktiken kan bestå imisstanken om att omprövningsmöjligheten närmast är Ulu-sorisk, därest en reellmöjlighet till omprövning av beslutet av en i förhållande till hyresnämndensjälvständig myndighet saknas. Slutligenvill tingsrätten framhåUa vikten av att en enhetlig praxis vid bedömningen aversättningsbeloppens storlek, närmast ersättningen för rörelseskada, kanvidmakthållas. Det måste därför anses olämpligt att prövningen av hithörandefrågor tillägges två självständiga prejudikatsinstanser högsta domstolen ochbostadsdomstolen. På gmndav vad som anförts avstyrker tingsrätten förslaget om överflyttande aversättningsprocessen till hyresnämnderna. Tingsrätten vill i detla sammanhangäven framhålla, att de skäl, som i betänkandet anförts för att redan i dettasammanhang taga upp frågan knappast verkar övertygande. Det är naturligare attproblemen löses i ett sammanhang i samband med uppgiften alt i slutbetänkandetundersöka om inte samtliga tvister på hyresrättens område bör prövas avhyresnämnden som första instans och bostadsdomstolen som slutinstans. Därvidbör också prövas om inte de nuvarande hyrestvisterna bör överföras frånfastighetsdomstolen tiU de allmänna domstolarna för att där handläggas vidallmänt fastighetsforum. Sedan bostadsdomstolen inrättades och bruksvärdes- ochförlängningstvisterna ej längre prövas av fastighetsdomstolen har det nämligenvisat sig att det övervägande antalet hyrestvister rör sig om belopp somunderstiger värdet av ett halvt basbelopp. Det kan därför starkt ifrågasättasom det inte är lämpligast att de handläggs som FT-mål. 1betänkandet föreslås vidare att vardera parten i ersättningsprocessen skallbära sina egna kostnader i hyresnämnden medan bestämmelserna i 18 kap.rättegångsbalken om ersättningsskyldighet för tappande part skall gälla vidöverprövningen i bostadsdomstolen. Tingsrättenifrågasätter lämpligheten härav. Medlingsförfarandet inför hyresnämnden ärobligatorisk för den hyresgäst som vill säga upp hyresavtalet förvillkorsändring eller som vill bli bevarad vid sin rätt till ersättning enligt12 kap. 57 § jordabalken. Det framstår då som naturligt att vardera partensvarar för sina egna kostnader i medlingsförfarandet. Samma synsätt kan inteanläggas på ersättningstvister enligt nyssnämnda lagrum, vilka inte på någotavgörande sätt skiljer sig från andra dispositiva processer, och där detsålunda finns skäl att bevara ersättningsskyldighetens preventiva och reparativafunktioner. Tingsrättenanser därför om förslaget att ersättningsprocesserna skall överfiytlas lillhyresnämnderna leder till lagstiftning alt bestämmelserna i 18 kap.rättegångsbalken skall äga tiUämpning även vid ersättningstvist i hyresnämnd. motsätter sig att målen om ersätt- 1978/79: 89 93 ningmed anledning av hyresförhållandets upphörande förs över från fastighetsdomstoltill hyresnämnd. Från principiella synpunkter är det olämpligt att hyresnämndprövar riktigheien av ett ställningstagande som nämnden tidigare gjort. Dettagäller även om nämndens yttrande, som föreslagit, inte ges presumtionsverkan.Beräkningen av ersättning enligt 57 § hyreslagen sker efter samma principer somförekommer i expropriationsmål. Om utredningens förslag genomförs kommer därförtvå prejudikatsinstanser, högsia domstolen och bosladsdomstolen att avgöralikartade frågor. En sådan ordning måste anses olämplig. Vid prövning aversättningsbeloppets storlek förekommer ofta vidlyftig utredning och muntiigbevisning. För sådana mål är domstolsprocessen bättre lämpad än förfarandetvid hyresnämnderna. SluUigen framgår av direktiven atl utredningen har attundersöka om inte samtliga tvister på hyresrättens område bör prövas avhyresnämnderna som första instans och av bostadsdomstolen som slutinstans.Domstolsverket anser att hela den frågan bör tas upp i ett sammanhang. 1 annatfall är det inte möjligt att överblicka samtliga konsekvenser av utredningensförslag om att föra över ersättningstvisterna till hyresnämnderna. Även avdetta skäl motsätter sig förslaget. Hyresnämndeni Siockholm: Vad angår ersättningstvisterna enligt 57 § hyreslagen (HL) finner hyresnämnden att nämnderna i och för sig får anses kompetenta att handlägga sådana tvister. anser dock att en överflyttning av dessa tvister inte bör ske utan ett grundli gare övervägande av vad detta innebär för kompetensfördelningen hy resnämnd/allmän domstol och av vad de organisatoriska konsekven serna skulle bli.--- Hyresnämndenanser att nämnden i sammansättning ett hyresråd (domare), två sakkunnigaintresseledamöter och eventueUt en teknisk expert i och för sig är kompetentatt pröva ersättningsfrågorna. Det är också troligt att nämnden skulle kunnaskilja sig från de mera okomplicerade ärendena utan alltför stor omgång. Aandra sidan är risken stor för att nämnderna drabbas av omfattande processer,som de inte är dimensionerade att klara av, och som inte heller passar förnämndprocessen enligt LÄH. Särskilt gäller detta tvister om ersättningen förrörelseskada, vilka tvister kan vara myckel komplicerade och för vilka denordinarie domstolsprocessen passar avsevärt bättre än nämndprocessen. Hyresnämndenkan i detta avseende ansluta sig till uttalande (s. 128 m.). Hyresnämndendelar också uppfattning att det vore olämpligt med två självständigaprejudikatsinstanser i ärenden som rör ersättning för rörelseskada. Somframgår av betänkandet har utredningen i uppdrag att utreda om inte alla hyrestvisterbör föras över från domstolarna till hyresnämnderna. Bortsett från den nuaktuella reformen av ersätlningprocessen kommer denna fråga att behandlas islutbetänkandet. Det är uppenbart att det här gäller reformer som är avutomordentligt stor betydelse för nämndernas framtida organisation ochverksamhet. Enligt hyresnämndens bestämda mening bör de ändringar ikompetensfördelning nämnd/ domstol som kan föranledas av utredningsuppdragetgenomföras i ett sammanhang och gmndas på noggranna överväganden bl. a. av deorganisatoriska konsekvenserna. avstyrker därför att utredningensförslag att förlägga ersättningsprocessen till hyresnämnd nu genomförs.Nämnden vill i sammanhanget erinra om att hos regeringenhemställt om översyn av nämndorganisationen. 1978/79: 89 94 enligtnämndens mening naturligt alt utredningens nu föreliggande och kommande förslagöverväges närmare i anslutning till en sådan översyn. Hyresnämndeni : anser visserligen att skäl föreligger alt överväga enöverflyttning av ersättningstvisterna till hyresnämnd med hänsyn tiU atthyresnämnderna redan vid nuvarande medlingsförfarande har alt handlägga frågorsom äger samband med ersättningstvister, att hyresnämnderna får anses varakapabla att pröva även ersättningstvister och att förfarandet vidhyresnämndernas prövning av ersättningstvister bör kunna vara förenat medtillräckliga garantier för rättssäkerhet. Hyresnämndensläller sig emellertid ändock tveksam i fråga om lämpligheten av enöverflyttning av ersättningstvisterna, i allt fall tiU att en överflyttningbeslutas . Moten överflyttning av ersättningstvisterna till hyresnämnd talar enligthyresnämndens mening den omständigheten att handläggningen av ersättningstvisterna,som ofta är invecklade, gäller stora värden och medför omfattande bevisning,kräver en mer domstolsliknande form än \ ad som har avsetts för hyresnämnd.Hyresnämnderna är ju avsedda för ett snabbt och enkelt och för parterna billigtförfarande under tämligen former. En del bruksvärdeärenden, somhyresnämnderna har handlagt , har visserligen medfört attavsteg har fått göras från det förenklade förfarandet. Det finns emellertid allanledning att värna om hyresnämndernas smidiga processform och att inte utantillräckligt lungt vägande skäl påföra hyresnämnderna arbetsuppgiftersom nödvändigtvis medför komplicering av förfarandet.