prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — Längre avbrott pä grund av fel, byte av utrustning eller andra orsaker får ej tolereras. Före varje vintersäsong bör 18 1978179. Prop.1978/79:187 .260 hjälptelefonerna i förebyggande syfte funktionsprövas pä platsen. Ett antal renvaktarstugor är utrustade med telefon. De flesta stugor ligger inte vid Leder elleri för fjällvandrare lämplig terräng. Endast i de fall, dä stugorna ligger vid eller eljest för fjällvandrareaktuell terräng, bör telefon där göras tillgänglig för fjällvandrare.Lokala avtal om användningen skall dä träffas medvederbörlig Sameby. Ett flertal olika förslagtill minisändare avsedda att underlätta efterforskning vid bl.a. lavinkatastrofer har lämnats till utredningen. Utredningen har av tidsskäl inte haft möjlighetatt närmare analysera dessa men anser attde bör göras till föremål för vidare studier genom försorg av den hu-vudman för fjällsäkerhet och den försambandsfrågoma inom fjällsäkerhetenhuvudansvarige, som utredningen föreslär. 5.7.7 Sammanfattning och förslag Utredningen vill sammanfatta sin uppfattning i de väsentligaste sambandsfrågoma och aina förslagpå grundval därav päföljande sätt. Lämpligt utformade sambandsmedel för talkommunikation eller nödsändning ökar i avsevärdgrad säkerheten i fjällvärlden. I princip torde det vara sämre med ett hjälpmedel som inte fungerar än inget alls. Risken för att den ovane tar större risker än han egentligen ärkapabel att klara kan bedömas öka i takt med att han utrustas med ytterligare säkerhetsutrustning. Höga krav pä tillförlighet måstedärför ställas. 1978/79:187 " Radiokommunikationssystem med en genomsnittlig täckningsgrad av drygt 75 ic i fjällvärlden och av professionell klass fordrar drygt 10milj.kr. i investering i fast utrustning och upp mot 5 milj.kr. i bärbar, dvs. ärligakapitalkostnader på drygt 1 milj.kr. Därtill kommer hanterings-, drift- och underhållskostnader päknappt I milj.kr. en total årskostnad av 2 - 2,5 milj.kr. Mot bl.a. denna bakgrund anser utredningen att sambandsbehovenför fjällsäkerheten sä längt möjligt börlösas genom en vidare utbyggnad avbefintliga system. Detta gäller alldeles särskilt i nulägetoch . En fortsatt s-éudie- och försöksverksamhet erfordras föratt fastställa de kompletteringar med andrasystem som på frän kostnadseffektsynpunkt ka.i varaaktuella. Bärbar kommunikationsradioutrustningför den vanlige turisten i fjällen förordarutredningen inte. Inget kommunikationsradiosystem ger tillnärmelsevis 100 io täckning i den starkt kuperade fjällterrängen.Detta samt andra hand-havandeproblem görrisken stor för att den ovane radiokommunikatören inte skall lyckas fä kontakt i en nödsituation.Ett sådant förhållande ingerlätt falsk säkerhetskänslamed åtföljande konsekvenser. Utöver detta tillkommer följande skälvarför privat radioutrustning (?R, 27MHz) ej bör användas för säkerhetsända-mäl i fjällområden. Frekvensområdet är olämpligt på grund av risken för blockerande störningar. De erforderliga långa antennerna ger svårhanterlig bärbar utrustning och stora risker i'6T skador pä fasta antenner pågrund av nedisning och storm. Frekvenser i 80 eller 160 MKz-området är lämpliga. I första hand bör de möjligasatsningarna göras pä fast installerade sambandsmedel längsde leder som prioriteras. 1978/79:187 262 Där så är ekonomiskt fördelaktigt börtrådanslutna telefoner väljas, i övrigtradiotelefoner i redarn etablerade radionät.För närvarande har endast polisväsendetsfjällradionät den fördetta ändamål nödvändiga täckningen. Den långsiktiga målsättningen börvara planering av telefoner med mellanrum, beroende på terrängförhållandena. Ett betydande antal telefoner finnes redan etablerade. Somen första etapp bör de i tabell 16 angi-vna kompletteringarna göras. Detta innebären ungefärlig investeringskostnad av 2-milj.kr. bör fä i uppdrag att genomföra denna utbyggnad. De trädbundna hjälptelefonerna har och i de flesta fallenabonnerat på hos efter normalat.ixor. Underhållskostnaderna har emellertid visatsig inemot tiofalt överstiga dessa intäkter. Dessa telefoner tjänar så gott somenbart fjällräddnings- och fjällsäkerhetsändamäl ooh mycket höga driftsäkerhetskrav mästedärför ställas på denna utrustning. Pör att med hänsyn härtill säkerställa ett effektivt underhåll syns kostnadsstärkande anläggnings- och underhällsavgifter motiverade. Underhållskostnaderna uppgår f.n. till . Utredningen föreslår därför att anslag för angivet ändamål uppräknasmed . Vissa delar av nuvarande stolplinjer i fjällområdena är 40-45 årgamla och fordrar snart utbyte. Detta börgenomföras under närmaste 5-ärsperiodoch detaljerade planer bör tas fraun av pä hu-vudmannens begäran. Vid ev. nyanläggning avstolplinjer bör dessas funktion säsom ledmarkeringar beaktas. vore naturligtvis lämplig hu-vudansvarig för sam- 1978/79:187 265 bandsmedlen i fjällen.Utredningen har emellertid konstaterat ett synnerligen nära och intimt sammanhang mellan sambandet för fjällsäkerhet och saimbandet för fjällräddning. Vidare ärpolisväsendets fjällradionätden naturliga samorganisationen förhjälpradiotelefonsystemet.Hu-vudansvaret för sambandet bör av praktiska skälej delas. Utredningen anser därför att skall ha totalansvaret för sambandsmedlen för fjällräddning och fjällsäkerhet och att pärikspolisstyrelsens uppdrag skall svara fördet erforderliga utrednings-, anläggnings-och underhållsarbetet inom sakområdet. I den mån lokalasambandshjälpmedel önskas nyttjas förturister i fjällen bör respektive ägare/organisationi egen regi svara för dessa. Någon funktion i de sälunda etablerade fjäll3ä'. ;erhetssystemen bör de ej ges. De bör heller inordnas underrikspolisstyrelsens huvudansvarig.het. Utredningen anser att nödsändare av den typ, som används av civilflyget pä , erbjuder en intressantmöjlighet för att höjafjällsäkerheten. På grund av den korta utredningstidsom stått till ouds har det inte varit möjligt förutredningen att ge en slutgiltig rekommendation. Hu-vudmannen för fjällsäkerhet böremellertid genom den för sambandet hu-vudansvarigesnarast utreda frågan vidare och genomföra praktiska prov i begränsad skala. Härvidbör frivilliga flygkåren medverka. I samband därmed böräven utredas de övriga förhållanden, som sammanhänger med en medverkan frånfrivilliga flygkårens sida genom avlyssningsflygningarav tidigare omnämnt slag (p. 1978/79:187 264 5.8.2 Kontroll av fjällutrustning m.m. 5.8.5 Produk tu tveck Prop.1978/79:187 265 Med personlig utrustning förstås i detta avsnitt sådan utrustning turister bör medföravid vistelse i fjällterräng. Härifrån undantas sambandsutrustning, speciell räddningsutrustning och utrustning för utförsåkning. Fjällturister är många gänger dåligtutrustade och detta gäller i synnerhet under vistelse ifjällen . Orsakerna härtill ärflera, bl.a. kan modet styra valet av klädsel,vilket innebär att plagg som saluförs för fjällbruk inte äravsedda att användas under svåra förhållanden. Bristande kunskaper om förhållanden i fjällen eller ren nonchalans medför att fjällturisterofta utesluter utrustning som är nödvändig frän säkerhetssynpunkt.Några fjällolyckor bärvittnesmål om detta. I ambitionen att få ner vikten i packningen utelämnas ofta säkerhetsutrustningen. Förhållanden och omständigheter under turer i fjällterrängkan snabbt förändras, vilket ställer krav på att viss utrustning medförs och att den ärfunktionsduglig. I princip finns ett bra utbud av ändamålsenligmateriel for fjällbruk på den svenska marknaden. Ett problem för bl.a. en mindre välinformerad konsument är att brautrustning ofta saluförs tillsammans med produkter avmindre god kvalitet. ärprodukterna tillverkade utomlands och inte anpassade till svenska förhållanden.Priset är i regel lägre på importeradeprodukter. Detta gör det extra svårt för konsumenten,som vanligtvis inte har tillräckligt medkunskap för att förstå, varför tillsynes likvärdigaprodukter har olika pris. Prop.1978/79:187 266 Risk föreligger attaffärer, vars inköpspersonal har bristande kunskap om vilka krav sombör sättas på fjällutrustning, i första hand inte väljer kvalitetsprodukter. Enligt uppgift finns förnärvarande omkring 2 500 försäljningsställen av friluf tsutrustning som utgörs av bl.a. sportaffärer, postorderfirmor, varuhus och s.k. cykelhamdlare. Utredningen har f.n. inte uppgifter på antalet personer sysselsatta på dessa försäljningsställenoch personalomsättningens storlek. Enligt uppgiftfrån Cykel- ooh sporthandlarnas riksförbund beräknasantalet säljare inom denna sektor tillomkring 10 000 personer. Av de ca 2 500 försäljningsställenaär omkring 1 500 anslutna till nämnda riksförbund.Härutöver finns andra sammanslutningar av varierande storlek. I handeln finns - som tidigare anförts - personlig utrustning av god kvalitet.Konsumentens val av utrustning påverkas i hög grad av de kunskaper han har om förhållanden i fjällen och vilka krav som på grund häravbör ställas på fjällutrustning. Här rör det sig säledes främst om ett informations- och utbildningsproblem. Även försäljarens kunskaper på området päverkar konsumentens val. En grupp, som kan påverka konsumenten är även kommunernas konsumentsekreterare. förekommer utbildning inom detta omräde i blygsam omfattning inom ideelafriluftsorganisationer och i sporthandelns branschorganisationer. Utredningen anser att ovan näm.nda kategorier bör få bättreutbildning inom detta område, dä valet av lämplig utrustning kan ha avgörande betydelse förkonsumentens säkerhet i fjällen. 1978/79:187 267 5.8.2 Kontroll av "f jällutrustning m.m. Pör närvarande finns ingen ansvarig myndighet eller organisation som prövar och godkännereller rekommenderar frilufts-utrustning. i branschen har dock på egen hamd i sina kataloger tagit upp vad mam somkonsument bör ställa för krav på utrustning förolika bruk. Vissa butiker har gjort förslagtill produkters användningsområde. Som exempel kan nämnas rekommendation av bruket av sovsäckar från ---C. haren utrustningskommitté, som bl.a. har till uppgift att följa och granska utvecklingen pä fjällut-rustninensområde (jfr p. Utredningen finner att behov föreligger av en allsidigt sammansatt"testgrupp", som kan prövasäkerhetsutrustning och efter testutfärda rekommendationer om produktersanvändbarhet för fjällbruk. En sådan åtgärd kan komma att styra utbudet av säkerhetsutrustning och i hög grad underlättaproduktvalet för såväl återförsäljare som konsument. Utredningen föreslår i annat sammanhang (kap. 6, avsnitt 6.5.2 ) attFriluftsfrämjandet blir hu-vudansvarig för utrustningsfrägornainom fjällsäkerhetsverksamheten.Som en konsekvens därav föreslår utredningen att testgruppen anknyts till och sammansätts med företrädare för och Fril-jftsfrämjan-det. , företrädare förbranschorganisationer m.fl. Utrustning som börprövas bör vara spadar, vindsäck, anorak,vindtyxor etc. Ärligeninkommer uppslag och idéer till och beträffandesäkerhetsartiklar för fjällbruk, sominte följs upp av någon myndighet eller orgamisation. Utredningen anseratt det blir en lämplig uppgift för testgruppen att pröva och bedöma sådana uppslag. Prop.1978/79:187 268 Säkerhetsutrustning saknas i deflesta fall i fjällhotellens utlåningsbutiker. En anledning härtill uppges vara att efterfrågan är för liten. Den efterfrågan styrs dock till stor del av fjällhotellensjälva genom den information som lämnas vid gästträffar, av färdledareoch genom anslag och broschyrer. Ett annat problem är att turister inte kan använda säkerhetsutrustning,dvs. snöspade, vindsäck, kompass etc. Ävenhär är det ytterst en fräga ominformation och utbildning. I syfte att höjafjällsäkerheten och göra den lätt tillgängligför envar är det inte tillräckligtmed de ätgärder som vidtagits av de ideella organisationerna m.fl. Det bör ankomma pä hu-vudmannen förfjällsäkerheten att verka föratt turistnäringen m.fl. verksamma inom fjällområdet införskaffar ooh tillhandahäller förutlåning säkerhetsutrustning till fjällturister, varvid erfarenhetema från fjällsäkerhetsförsöken i Jämtlandslän bör tillvaratagas, förekommer viss utbildning av branschfolk inom sporthandeln och allmainhetenbeträffande fjällsortimentet. kan bedöma berör utbildningen begränsade grupper i samhället. Utredningen bedömerdet angeläget att utbildningen rörande fjollsortimentet utvidgas till att omfatta enbredare krets, och att sakligt informationsmateriel om säkerhetsutrustning tas fram och tillhandahålls pä säljstäUen. Det bör ankomma pähuvudmannen att närmare utreda behovet av utbildningoch information pä detta omräde och vidta härför lämpliga åtgärder. Prop.1978/79:187 269 Tillverkare av fjällutrustningutvecklar produkter i regel efter egna kontakter med vissa konsumenter.Produkterna testas och prövas av organisationens fältledare, men dåär produkten många gänger redanute på marknaden. För närvarandefinns inget organ, som samordnar eller päverkarproduktionen sä att produkterna är anpassade till en viss standard. Följden häravkan bli att en skofabrikant tar fram och marknadsför en ypperlig skidsko för långturer,som det i handeln inte finns någonskidbindning som passar till skon. Ett annat 3xempel är att man tillverkar skido"' i viss brodd menreservskidspetsar, som saluförs håller en annan bredd. Ett annat områdedär mycket återstår att göra är frågor som rörnödproviant och val av lämpliga produkter. Till utredningen har framförts synpunkter ' på tillgänglig nödproviant i handeln. Härvid har påtalats att fjällturister i regel saknar kärnedom om hur man genomför proviantpianering för en fjälltur. Även har framhållitsatt lämpliga produkter, som kan användas under svåraklimatförhållanden och trots detta vara aptitliga, för närvarandeinte är tillgängliga i handeln. Äveninom detta område bör informationen och produktutvecklingen förbättras.Utredningen anser att dessa frågor bör uppmärksammasav hu-vudmannen för fjällsäkerheten och den huvudansvarige för utrustningsfrågorinom fjällsäkerhetsverksamheten (jfr. Det syns även lämpligt attdylika frågor upptas av den tidigare föreslagna testgruppen. Genom , institutionschef 57. Se JanKarlsson, , , "Mätt på rätt sätt pä fjällvandring! ", 19'6 och "Arbetsfysio-logisk ochpsykofysiologisk analys av jägarmarschenaugusti 1977" (FOA institution 57, sektion 520). Prop.1978/79: 187 270 I princip finns ett bra utbud av ändamålsenligmateriel för fjällbruk pä den svenska marknaden. Mentotalutbudet av utrustning förfriluftsliv ooh vistelse i fjällen är stort ooh varierande. Därinom kan det vara svårt att välja. Bristande kunskaper om förhällandena i fjällen, underlåtenheteller ren nonchalans medför att turister ofta utesluterutrustning, som är nödvändig från säkerhetssynpunkt. Åtgärder börvidtas för att vidga informationen till såvälkonsumenter som personal i sportbranschen m.fl. i syfte att underlätta valet av erforderlig och lämplig utrustning för fjällbruk. Behov föreligger attsärskilt pröva friluftsutrustning som har betydelse frän fjällsäkerhetssynpunkt. En vidareutveckling bör ske av den verksamhet, som bedriver härvidlag.Utredningen föreslär därför att en allsidigt sammansatt testgrupp bör fä tilluppgift att pröva sädan utrastning och efter test utfärdarekommendationer om produkters användbarhetför fjäll-bruk. Testgruppen bör anknytastill . En vidgad information erfordras ocksä för att påverka producenter, som tillverkar fjällutrustning, att anpassa den till standard ochsammanhang. En ökad information behövs ocksåom lämplig proviant för krävande långturer och om nödproviant.Åtgärder bör ocksä vidtas föratt få fram bättre sådanaprodukter. Dessa frågor bör den blivande hu-vudmannen förfjällsäkerhet uppmärksamma. Det syns lämpligt att ocksåsädana frågor tas upp av den föreslagna testgruppen. Prop.1978/79:187 271 HUVUDMANNASKAP OCH AMSVAESFÖHDELNING M.M. 6.2.2 Anknytning tillmyndighet eller organisation 6.2.5 Val av myndighet 6.2.5.2 Ststens naturvårdsverk 6.2.5.5 Utredningens ställningstagande 6.2.4 Principalternativför val av huvudman 6.2.5 Alternativ 1:Hu-vudmannaskapet uppdrages åt en förefintlig myndighet engagerad i fjällsäkerhetsarbetet 6.2.5.1 Val av myndighet: 6.2.5.2 Samverksansgrupp Fjällsäkerhet 6.2.5.5 organisation 6.2.6 Alternativ 2: Huvudmaimaskapet förläggs till ett fristående organ med kanslifunk tionen anknuten till en förefintlig myn dighet engagerad i fjällsäkerhetsarbetet 6.2.7 Val av alternativ för hu-vudmannaskapet Prop.1978/79:187 272 5 Ansvars- och arbetsfördelning 6.5.2 Huvudansvarighet för olika områdenav 6.4 Regional ooh lokal samordning ochsamverkan 6.4.1 Allmänt 6.i,.2 Regionalt 6.5 Saunordning, fjällräddning - fjällsäkerhet 1978/79:187 275 É. HUVUDMANNASKAP OCH ANSVARSFCRDELNING M.M. För fjällräddningen finns ett otvetydigt hu-vudmannaskap och en fungeraniie ansvarsfördelning. Erfarenheterna av fördelarna härmed är starka och entydiga. Som tidigare framhållits och som belysts av redogörelserna i kap. 4 saknas för fjällsäkerheten en klar ansvarsfördelning och ett huvudmannaskap. Erfarenheterna har visat - och det har vid utredningens överläggningar med myndigheter och organisationer mycket starkt understrukits - att en ändring härvidlag är angelägen. Ett flertal nyndiheter, organisationer och enskilda arbetar med fjällsäkerretsfrågor. let sk3r intresserat, kunnigt ochansvarsfullt, ofta mycket oegennyttigt och med ett inslag av humanitär idealitet, soa ingalunda uttalas eller förs fraun men omisskännligt finns på botten. Insatserna är värda starkt erkännande. Det är av vikt att- behålla denna bas för goda insat.ser men att främst genom en klar ansvarsfördelning och en därpå grundad, jnälmedveten samverkan söka höja effekten a.v insatserna. Utredningen ser detta som en förutsättning för de förslag, som utredningen i det följandeframlägger -särskilt förslagen beträffande huvudmannaskap och ansvarsfördelning. Utredningen har funnit angeläget, att ett otvetydigt hu-vudmannaskap kommer till stånd för fjällsäkerheten och att en klar fördelning av ansvarsområden och arbetsuppgifter skermellan hu-vjdraannen och övriga centrala, regionala och lokala organ, som bör ha del i ansvaret för fjällsäk-arbeten. 1978/79:187 274 Inledningsvis vill utredningen beträffande huvudmannaskapet fastslå, att detta enligt utredningens uppfattningingalunda skall innebära en koncentration av ansvar,planering och verkställighet från samtliga eller från flertalet intressenter i fjällsäkerheten till hu-vudmannen. Tvärtom skall huvudmannen söka att i störstamöjliga utsträckning verka genom medin-tressenterna. Han skall söka främja de olikaintressenternas fullgörande av sina respektive uppgifter- enligt fastställd, rationell ansvars- och arbetsfördelning - genom ökatsammanband, samarbete och samverkan i verksamhetema, Hu-vudmannen skall alltsä 1 främsta rummetha en initierande och samordnande funktion. Han skall verka för en lämpligooh accepterad angelägenhetsordning och resursfördelning samt samnan-hälla överläggningar och beredningar, gemensamma framställningar och yttranden - allt för att åtgärderna förfjällsäkerheten skall kunna ge den sammamtaget bästa effekten. Pä två punkter har utredningen funnit att det är särskilt angeläget, att ingen tvekan råder om amsvarsförhällandena. Pädessa två punkter måste enligt utredningens uppfattning ansvaret varahu-vudmannens och hu-vudmannens ensamt: ham är under regeringen .insvarig för sammanhang och samverkan i plamering och genomförande av fjällsäkerhetsverksamheten inom de ramar, som statsmakternaanvisar, och han är ansvarig för att regeringen får erforderligt underlag förnödvändiga ställningstaganden beträffande fjällsäkerhetsverksamheten. Härfor mäste huvudmannen ha befogenhet att kalla de olika Prop.1978/79:187 275 fjällsäkerhetsintressentema till erforderligaöverläggningar och beredningar samt att ge anvisningar for samordningoch samverkan i planering och genomförande av fjällsäkerhetsverksamheten. Då det gäller ovan angivet underlag för regeringens ställningstagande avses självfallet icke att allt sådant underlagskall komma frän huvudmannen eller insändas genom honom. Sä kan givetvis i vissa fall vara lämpligt. I regel torde emellertidunderlaget- med vederbörligt sa.-imianhang inbördes (efter gemensam överläggning, gem-onsam beredning, anvisningar eller Janråd etc.) - böra komma från de olika intressenterna enligt den .-?llan dem gällande ansvars- och arbetsfördelningen och med utnyttjande av ordinarievägar för frams tällni.-igar, äskanden osv. Finner regeringen sammanhanget otillfredsställande, kan den inhämta hu-vjd-mannens yttrande. 6.2.2 Anknytning till myndi.het ellerorganisation I det fall att huvudmannaskapet skall anknytas till en existerande central instans, engagerad i fjällsäkerhetsarbetet, kan antingen en myndighet eller en organisation väljas. Fjällsäkerhetsfrågoma har emellertid numera en komplexitet och en storleksordning - bl.a. i ekonomiskt men också i personellt avseende - som gor det synnerligen svårt för en på frivillighet baserad organisation att påtaga sig ett samlat huvudmannaskap och det ansvar, som därmod följer direkt och indi rekt. Belysande är motiveringen för statsmakternas beslut avseende ett av fjällsäkerhetens områden, nämligen beträffande ledsystemet i fjällen med därtill hörande anordningar i form av brar och spänger, vindskydd, raststugor a.m. Det var väsentligen på grund av ekonomiska faktorer och oklara ansvarsförhållanden samt d.irav följande säkerhetskonsekvenser - som följd av brister i tillförlitlighet, kapacitet och 19 1978179. Prop.1978/79:187 276 standard - som statsmakterna beslöt om betydande samhälleligt engagemang i verksamheten och som statligt huvudmannaskapgenom för ledsystemet. Utredningen finner att anförda skäl mäste gälla med ökad tyngd dåfråga är om fjällsäkerheten i dess helhet. Utredningen anser sig därför icke för hu-vudmannaskapet för denna kunna förorda någon av de aktuella - eljest med stor erfarenhet ochbetydande kapacitet arbetamde - organisationerna, dvs. 6.2.5 Val av m.yndighet Skall hu-vudmannaskapet för fjällsäkerheten knytas till en förefintlig,i säkerhetsarbetet engagerad myndighet,har valet stått mellan ochstatens naturvärdsverk. Polisen har en allmänuppgift (polisinstruktionen, SFS 1972:511 §2) att svara för allmän ordning och säkerhetsamt att därvid ge allmänheten hjälp,upplysningar ooh skydd. Det är att märka att den säkerhet,som härvid avses, närmast gällersäkerhet mot brott. På denna allmännauppgift fotar polisens ansvar - med som hu-vudman -centralt,regionalt och lokalt för fjällräddningen. Polisen har i dennauppgift förvärvat ett mycket gott anseende föreffektivitet i såväl förberedelser som genomförande. Delar av fjällräddningssystemet, främst sambandsmedlen, har en väsentlig roll i fjällsäkerheten. Polispersonal med uppgifter inom fjällräddningsorganisationenmedverkar ofta i den information, vamingstjänstm.m. som ingår i fjällsäkerhetsarbetet.Inom fjällräddningsarbetet - men ocksäi Ds Jo 1975:8 s. 29 (jfr p. 5.6.2-4 ovan) och prop. 1975/76:100 bil. 11 s. I5I och 152 (jfr p. åtskilligt av den ordinarie polisverksaiaheten inom fjällregionen - har polisen kontakt eller sajn.-irbote med flertalet intressenter i fjällsäkerheten, lolinväsendet har en genomgående organisation med klara instanu"r centralt, regionalt och lokalt samt en struktur och tradition för samordnad ledniig genom dessainstanser och för krav på verksamhetsresultat. Emellertid är polisens uppgifter sammantaget mycket omfattande och krävande. De tenderar, bl.a. genom brottslighetensökning och ofia skärpta eller mera komplicerade karaktär (se Brotts'"örebyggande råuets lägesrapport 1977:3 Brotts-utveckling-en), att oka som i vissa fall starkt besvärande perstnalvaitanser består genom .åren. Detta gör det nödvändigt för polisen a-l-t - inom s.-.n samhällsfunktion och med bibehållande avc'e samhä".lskontakter, som därför är angelägna - koncentrera sig till de rent eller övervägande polisiära uppgifterna. Dessa inrymmergivetvis i väsentlig grad förebyggande verksamhet men knappast av den allmänna karaktär, som fjällsäkerheten i sina olika aspekter innebär.