prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — En höjning av ersättningen kan visa sig behövlig. Densärskilda postdelgivningen bör ändå stäUa sig avsevärt biUigare än stämningsmannadelgivning. Medhänsyn till att den särskilda postdelgivningen inte fått den användning blandförvaltningsmyndigheterna som man räknade med vid delgivningslagens tiUkomstsynes det lämpligt att i princip inskränka möjligheten till särskUd postdelgivningtUl de allmänna domstolama och de allmänna förvaltningsdomstolama. Enligt våruppfattning kan dock lokala förhållanden medföra att även andra myndigheterkan ha behov av att använda särskild postdelgivning. 3 § 2 st. bör därförkompletteras så att därav framgår att även annan myndighet efter framställning tUlregeringen kan få tiUstånd att använda särskild postdelgivning. Ianslutning tUl vad som på s. 46 sägs om delgivning vill vi påpekaatt föratsättningama för utiämning av delgivningsförsändelser kankomma att ändras till följd av de planerade ändringarna av postbehandlingsservicenvid veckoskiften fr. o. m. den . Somframhålls i promemorian torde det sällan eller aldrig förekomma attposttjänsteman vid särskild postdelgivning utnyttjar den befogenhet att genomföradelgivning mot den söktes vilja som bestämmelsen i 19 § 2 st. innehåller. Endelgivning som genomförs trots att den sökte vägrar ta emot försändelsenframstår som en tvångsåtgärd som rimmar illa med postverksamheten i övrigt. Ipromemorian framhåUs att det inte kan "uteslutas att bestämmelsen trotsatt den inte utnyttjas kan ha en viss psykologisk effekt till gagn för delgivningsverksamheten".Med hänsyn härtill vill vi inte motsätta oss att föreskriften övergångsvis bibehåUs. LON:Ej heller fmns anledning till erinran mot slopande av delgivningsformensärskild postdelgivning såvitt gäller länsstyrelsema. Däremot bör enligt LONsmening de regionala förvaltningsdomstolarna (länsskatterätt,fastighetstaxeringsrätt och länsrätt) behandlas på samma sätt som de all- Prop.1978/79:11 149 I enlighet häfmed bör 3 § andra stycket förslaget tilllag om ändring i DL ändras så att även de regionala förvaltningsdomstolarnafår möjlighet att använda sig av den särskilda postdelgivningen. Länsstyrelseni : Såväl taxeringsavdelningen som lokala skattemyndigheten iStockholms fögderi använder i ganska stor omfattning särskild postdelgivning.Taxeringsavdelningen använder sig av formen i samband med föreläggande att avgesjälvdeklaration och lokala skattemyndigheten i samband med anmaning tUlarbetsgivare att lämna arbetsgivaravgift. Erfarenhetema av delgivningsmetodenär mycket goda. Den bör därför inte förbehållas enbart domstolama. Kronofogdemyndigheteni : Det konstateras till en början att delgivningsformen "särskUdpostdelgivning" föreslås endast skaU få användas av de allmänna domstolamaoch de aUmänna förvaltningsdomstolama. Denna inskränkning mot gällande reglertorde inte komma att inverka på kronofogdemyndighetens arbetsratiner, då"särskild postdelgivning" inte kommit till användning i delgivningsarbetet.Osäkerhet när del-givningsbeviset återkommer har bl. a. gjort att egna delgivningsmänheUre använts. Den föreslagna ändringen kan därför godtas. i fögderi: Särskild postdelgivning används ifråga om anmaning till arbetsgivare att lämna arbetsgivaruppgift i de fallordinär delgivning misslyckats samt i ett fåtal fall i fråga om beslut omarbetsgivaransvar där likaledes ordinär delgivning misslyckats. Utredningenföreslår att särskild postdelgivning endast får användas av allmän domstol ochförvaltningsdomstol. [Myndigheten] anser dock att denna delgivningsform bör fåanvändas av lokal skattemyndighet även fortsättningsvis i stället för dendyrbarare stämningsmannadelgivningen. Rättegångsutredningen:Enligt utredningens mening talar flera skäl för att den särskilda postdelgivningenbör slopas som särskild delgivningsform. Tydligen används postdelgivningenmest i glesbygdsområden, där den i stor utsträckning skulle kunna ersättas med rek.-delgivning.Likaså kan delgivning med juridiska personer i många fall ske på sistnämndasätt i StäUet för med särskild postdelgivning. Vidare kan denna delgivningsformsägas lida av samma svaghet som rek.-delgivningen på det sättet att den kaninkräkta som stämningsmannen får till sitt förfogande, om detomsider visar sig att postdelgivningen misslyckats. Det är emeUertid ocksåtydligt att den särskilda postdelgivningen lyckas i ett stort antal faU(promemorian s. 47). Det framgår visserligen inte i vilken utsträckning det rörsig om delgivningar som lika väl skulle klarats med rek.-delgivning. Utredningenvill emeUertid inte motsätta sig att den särskUda postdelgivningen får kvarståsom särskild delgivningsform till dess de i promemorian föreslagna undersökningamarörande metodens användbarhet och möjliga altemativ undersökts. Om denna delgivningsformbehålls, vUI utredningen ifrågasätta om inte användningen bör begränsas till deallmänna domstolarna. Skulle även de allmänna förvaltningsdomstolama medtas,bör också övriga domstolar få använda denna delgivningsform. Starkaskäl talar för att särskild postdelgivning inte bör genomföras om den söktevägrar ta emot handlingen. Delgivning av detta slag torde knap- Prop.1978/79:11 150 pastförekomma i praktiken. Enligt utredningens mening finns under dessaförhållanden knappast anledning behåUa bestämmelsen i 19 § 2 st. DL attsärskild postdelgivning kan ske i dessa fall. : Förbundet har i sitt yttrande över det av delgivningsutredningenår avgivna betänkandet uttalat, att förbundet under vissa föratsättningarinte motsätter sig förslaget att den särskilda postdelgivningen avskaffas. Av uppgiftemai det nu framlagda betänkandet framgår, att detta delgivningssätt på många hållfortfarande fungerar tillfredsställande. Ett avskaffande av den särskilda postdelgivningenskulle sannolikt medföra en ökning av antalet delgivningar genom stämningsman.Förbundet vUl därför, under erinran om att berörda förutsättningar ejföreligger, förorda att den särskilda postdelgivningen bibehålles. Enligtförslaget till DF (3, 5 och 6 §§) skall på delgivningsblankettema antecknasuppgift om handlingens innehåll. Någon föreskrift härom finns inte i nugällande delgivningskungörelse. Förbundet avstyrker detta förslag åtminstonenär det gäller rek. med mottagningsbevis och särskild postdelgivning. Mångaskulle troligen anse det vara obehagligt att på posten hämta en försändelsesom anges innehålla t.ex. stämning i brottmål, varför de föreslagnabestämmelserna skulle vara ägnade att försvåra delgivning. Det är tUlräckligtatt på blanketten anges målnummer och delgivningsnummer samt om så anseslämpligt aktbUagenummer. JK:Det särskilda bevisvärde som tillkommer intyg av de kategorier som namnes i 24§ första stycket DL bör enligt vad som anförs på s. 85 inte gälla i andra faUän då delgivningen utförs i tjänsten eller i fråga om nämndeman - för dendomstols räkning, vid vilken han tjänstgör. I annat fall bör delgivningen interäknas som stämningsmannadelgivning utan som delgivning genom bud. Jag villifrågasätta om inte denna begränsning bör komma till uttryck i lagtexten. RÅ:En fast organisation är en nödvändig förutsättning för att öka stäm-ningsmannainstitutetseffektivitet. Den nuvarande ordningen är inte tillfredsstäUande. Förslaget attknyta stämningsmannaverksamheten administrativt tiU polisväsendet tillstyrks. Jag viUi detta sammanhang särskilt framhåUa vikten av att utbildning av delgivningspersonalenges hög prioritet. Först när denna fråga har lösts kan det bli aktueUt att låtasärskilt förordnade stämningsmän verkställa delgivning av strafföreläggande (s.53). Vid sådan delgivning bör man dessutom ta till vara de erfarenheter somhar vunnits vid uppföljningen av de s. k. parkeringsstrafföreläggandena, Föratt den nya delgivningsorganisationen skall kunna fungera rationellt är detvidare nödvändigt att myndigheterna nyanserar valet av delgivningsmetod och iså stor utsträckning som möjligt använder ordinär delgivning. Detta är också enförutsättning för att den nya organisationen skaU kunna ges en rimligdimensionering. Avavgörande betydelse för ett gott delgivningsresultat är vidare att del-givningsunderlaget,dvs. uppgiftema om den söktes adress m. m. är riktiga och aktuella. Den söktespersonnummer är ofta en absolut förutsättning Prop.1978/79:11 151 föratt delgivning skall kunna ske. All registéisjjaning förutsätter att personnumretär känt. Det bör särskilt betonas att stämningsmannadelgivning bör användasendast i sådana fall då övriga möjligheter till delgivning har misslyckats.Riktmärket bör vara att endast verkligt kvalificerade faU övetiämnas tillpolismyndighet för delgivning. Självfallet skall polisutbildad personalverkställa delgivning endast när det är oundgängligen nödvändigt såvida inte delgivningsuppdragetutan olägenhet kan samordnas med den egentliga polisverksamheten. Sveahovrätt: 1 24 § DL ges föreskrift av innebörd att delgivningsintyg avstämningsmän och vissa andra kategorier har särskild bevisverkan. Avpromemorian (s. 85) synes framgå att denna bevisverkan föreligger endast omstämningsmannen eller jämställd person "i tiänsten" företardelgivning och utfärdar intyg härom. Delgivning utanför vederbörandes tjänstblir att anse som en delgivning genom vanligt bud. Enligt hovrättens meningföreligger ej anledning att på detta sätt begränsa tillämpningen av 24 § DL. Stockholmstingsrätt: Som en följd av förändringar vid hanteringen av delgivningsärendenasamt vissa lagändringar som genomförts , har antalet stämningsmannadelgivningarvid avsevärt minskat i antal. Stämningsmannadelgivninganvänds numera huvudsakligen för verkligt svåra delgivningsuppdrag samt i vissutsträckning för brådskande sådana. som delgivningsuppdragen sålundai och för sig blivit mera besvärliga, har delgivningsmännens möjligheter attutifrån erhålla adressuppgifter och andra upplysningar begränsats. Antaletportar, som hålls stängda dygnet om, har fortlöpande ökat. Attityden mot delgivningsmännenfrån många av de för delgivning eftersökta har - i varje faU iStorstockholms-området - blivit alltmer negativ och ibland direkt hotfull. Alltdetta har gjort delgivningsuppdragen mera tidsödande och svårgenomförbara.Antalet misslyckade stämningsmannadelgivningar är så stort attdet menligt påverkar domstolens effektivitet. Avde i departementspromemorian framlagda förslagen kommer säkerligen det utanjämförelse mest betydelsefuUa stämningsmännens anknytning till polisväsendetmed som centralmyndighet - att tillföra delgivningsväsendetsom helhet en betydligt större stadga än förut och skapa förutsättningar istora delar av landet för ett effektivare organiserande av stämningsmännen. FörStockholms tingsrätts del kommer emellertid denna i och för sig nödvändigaorganisatoriska reform inte att medföra annat än ganska marginellaförbättringar. Tingsrätten anlitar nämligen nästan uteslutande delgivningscentraleni för sina stämningsmannadelgivningar och denna lär knappast kommaatt påverkas nämnvärt av en omorganisation av delgivningsväsendet i desshelhet. För att åstadkomma en förbättring av delgivningsresultatet vidStockholms delgivningscentral - och det är absolut nödvändigt - fordras enomorganisation också av själva delgivningscentralen. Dess verksamhetsområdemåste utvidgas tiU att omfatta i dess helhet. Organisationenmåste förstärkas och göras betydligt mera effektiv. Det är bl. a. nödvändigtatt det mycket föråldrade registersystemet förs över på data så att det blirmöjligt att bedriva en snabb och säker intem adresspaning. Tingsrättenförutsätter att en sådan omorganisation kommer till stånd medomorganisationen av delgivningsväsendet i övrigt. Prop.1978/79:11 152 Omdet blir nödvändigt att använcia stämningsmannadelgivning är det, somunderstrukits i departementspromemorian, mycket angeläget att delgivningsmännenfår tillräckligt lång tiid till sitt förfogande för delgivningens genomförande.För besvärliga ärenden bör delgivningsmännen ges i genomsnitt någon veckalängre tid för delgivningsarbetet än som anges i departementspromemorian. Omhan misslyckas med delgivningen måste nämligen hindersbeviset ha kommittingsrätten tillhanda minst före huvudförhandlingen för att ettersättningsmål skall hinna sättas ut. Avstås från den ambitionen kantingsrätten vänta . För att återkallelse av andra imålet eventuellt inblandade personer skall hinna ske i någorlunda god tid,måste dock besked om hinder vara tingsrätten tillhanda senast fyra eller fem vardajjarföre huvudförhandlingsdagen. Tillsist något mycket viktigt. För att det aUs skall vara någon mening med attsätta ut mål till förhandling så här långt i förväg måste arbetssituationen pådelgivningscentralen bli en annan. Som det nu är hinner delgivningsmännenmycket ofta inte påbiirja arbetet på fältet med ett delgivningsärende förrännågra få dagar före redovisningsdagen, alltför ofta med misslyckande som följdoch de konsekvenser det för med sig. Så kan det inte få fortgå. Det måstetillses att delgivningsmännens arbetsbelastning i fortsättningen blir sådan atthan kan börja söka efter den med delgivningen avsedda personen. Beaktasinte detta kommer det även i fortsättningen ofta vara arbete förgäves attplanera på lång sikt för huvudförhandling. Detfinns vidare anledning att understryka vikten av att delgivningsärendenaverkligen redovisas hos uppdragsgivaren på den av uppdragsgivaren angivna dagenoch inte - som ofta är fallet - t. o. m. inte förrän efterhuvudförhandlingsdagen. Kan det emellertid på goda grander antas att deneftersökte skall kunna nås med delgivningen om delgivningsmännen får ytterligareen eller på sig, finns det väl skäl för uppskovmed redovisningen. Men delgivningsmännen måste själva ta kontakt meduppdragsgivaren för erhållande av nya instraktioner. Detär olyckligt att som i departementspromemorian (s. 54) beteckna stämningsmannadelgivningsom en "nödutväg". Stämningsmannadelgivning är den mestkvalificerade av flera olika delgivningsmetoder. Användningsområdet harsuccessivt begränsats och stämningsmannadelgivning väljs numera som delgivningssättså. gott som uteslutande när försök med andra delgivningsmetoder misslyckatseller bedömts vara utsiktslösa. Att ytterligare inskränka användningsområdetgenom ännu mera skärpta förutsättningar kan inte anses lämpligt. Normaltbör delgivningsmännen ges en för delgivningens genomförande,minst . Så är också tämligen genomgående fallet när tingsrättenkallar till huvudförhandling i ett mål, där sådan förhandling tidigareinställts på grund av bristande delgivning och stämningsmannadelgivningbedömts som nödvändig. Annat blir förhållandet när det är fråga om ett mål därvid utsättandet till huvudförhandling valts brevdelgivning eUer annan enklare delgivningsmetod.Lyckas det inte att få den eftersökte delgiven på detta sätt bedöms ofta stämningsmannadelgivningnödvändig. Då blir den tid som delgivningsmännen får tiU sitt förfogande föruppdragets genomförande betydligt kortare, kanske eller mindre. Men ivalet mellan att ställa in förhandlingen och att göra ett sista försök att fåden eftersökte delgiven, väljer man gäma det senare altemativet, särskilt omövriga för huvudförhandlingen eftersökta personer redan är del- Prop.1978/79:11 153 givna.Kanske finns inte heller något lämpligt ersättningsmål att tiUgå. Med hänsyntill vad som från delgivningsmannahåll anförts rörande svårigheter på delgivningssidansom orsakas av delgivningsuppdrag med mycket korta redovisningstider, finns detemellertid anledning att i sådana fall mycket noga överväga valet mellan attställa in förhandlingen och att övergå tiU stämningsmannadelgivning samt attom tiden tUl huvudförhandlingen är begränsad hellre ställa in målet ochförsöka fylla ut luckan på annat sätt. I[fråga om brådskande delgivningsuppdrag; 4 § DL] har tingsrätten inte något atttillägga tUl vad som anförts i departementspromemorian. Ipromemorian (s. 85) uttalas att det särskilda bevisvärde, som tillkommer intygav de kategorier som nämns i 24 § första stycket DL, inte bör gälla i andrafall än då delgivningen utförs i tjänsten eller - i fråga om nämndeman - förden domstols räkning vid vUken han tjänstgör. Detta bör framgå även avlagtexten. Iövrigt föranleder promemorian i denna del inte någon erinran. Tingsrätteninstämmer med vad som - - - anförts under rabriken "identitetsfrågan"(s. 77) i departementspromemorian. Det ligger i sakens natur att storförsiktighet måste iakttagas vid godkännande av en sådan delgivning. Malmötingsrätt: Av författningsförslagen torde det endast vara överföringen avansvaret för delgivningsmännens verksamhet till polismyndighet som kommer attfå någon större praktisk betydelse. Denna reform bedömer tingsrätten somviktig. Dettorde emellertid inte vara nödvändigt att endast anse sådan delgivning somstämningsman utför i tjänsten såsom stämningsmannadelgivning. Kravet på attenbart personer med stämningsmannaförordnande får verkställa surrogatdelgivningoch bestämmelsen om att enbart stämningsmans intyg gäUer som fuUt bevis fördelgivning bör ses endast som rättssäkerhetsgarantier. Det saknas sålunda allanledning att anse person med förordnande som stämningsman som mindre behörigav det skälet att han er-håUer uppdraget från annan än polismyndighet. Fråganhar praktisk betydelse i . Här utföres åtskiUigt kompetent och snabbt delgivningsarbetepå begäran av part av delgivningsmän som inte är knutna till delgivningscentralen.Med hänsyn till vikten av en effektiv delgivningsverksamhet bör denna ordningbestå. De olägenheter som i promemorian sägs vara förknippade härmed bör kunnaminskas genom att den obetingade rätten tiU partsdelgivning enligt de ipromemorian angivna lagarna upphävs. Dessa lagändringar tUlstyrker tingsrätten. Kammarrätteni : I promemorian sägs (s. 85) att det särskilda bevisvärde somtillkommer intyg om delgivning utfärdat av vissa speciella kategoriertjänstemän skall beträffande nämndeman avse endast uppdrag för den domstolsräkning, vid vilken han yänstgör. Denna begränsning framgår dock inte avlagtexten och bör enligt kammarrättens uppfattning inte heller gäUa. Domstolsverket:Enligt mening bör nämndeman i tingsrätt ingå i förteckningen i24 § 1 st. Däremot förefaller det föga me- Prop.1978/79:11 154 ningsfulltatt låta lagrummet omfatta jämväl nämndeman i hovrätt eller förvaltningsdomstol. 1PM sägs att det särskilda bevisvärde som tillkommer intyg av de kategorier somnämns i 24 § 1 st. DL ej bör gäUa i andra faU än då delgivningen utförs itjänsten eller - i fråga om nämndemän - för den domstols räkning vid vilken hantjänstgör. Inga egentliga skäl anges emeUertid för denna ståndpunkt och denkommer ej heller tiU uttryck i författningstexten. Omintyg av den som äger utföra stämningsmannadelgivning endast i vissa faU skaUtillmätas särskUt bevisvärde, bör regler därom enligt meninginföras i DL. Socialstyrelsen:När det gäller delgivning med den som är intagen i kriminalvårdsanstalt,häkte, aUmän eller ungdomsvårdsskolaföreslås myndigheterna få möjlighet att vända sig direkt tUl anstalten och få stämningsmannadelgivningutförd av tjänsteman vid anstalten. En sådan ordning har möjliggjorts genom attintyg av tjänsteman vid anstalten enligt 24 § DL gäUer som fullt bevis attdelgivning skett på sätt som anges i intyget. För socialstyrelsensverksamhetsområde är det särskUt tillfredsställande att tjänsteman vidungdomsvårdsskola och allmän föreslås få ställningav stämnings-man. Det har nämligen ibland uppstått tidsödande komplikationernär intagen vägrat skriva på delgivningsbevis. Emellertid bör endasttjänsteman i ledande befattning få sådan behörighet som här sagts. Det kanlämpligen anförtros åt regeringen att ange vilka tjänstemän som skall haställning som stämningsmän. I 24§ DL finns inte uppräknat de rättspsykiatriska klinikema. Vad som föreslås gäUakriminalvårdsantalter, häkten, allmänna vårdanstalter för alkoholmissbrukareoch ungdoms vårds;skolor bör dock jämväl gälla de rättspsykiatriska klinikema. Postverket:Vi delar den framförda uppfattningen att det behövs en effektiv arbetsledningför hela stämningsmannaverksamheten. Vi förordar att stämningsmannaorganisationenadministrativt knyts tiU polisväsendet med som centralmyndighet. Statskontoret:Statskontoret anser att man genom det utredningsmaterial som föreligger harunderlag för att ta ställning till vilken myndighet som bör ha ansvaret för dencentrala ledningen och uppföljningen av verksamheten. Övervägandena avseendealternativ till såsom de redovisats i Statskonsultsrapport - är dock kortfattade och summariska. Förslagenavseende den lokala organisationen av verksamheten inom polisdistrikten, delgivningscentralernasorganisation och organisationen på central nivå är inte tiUräckligt utveckladeoch underbyggda i rapporten. Aktuell kartläggning och problembeskrivning saknasi väsentliga delar. Motbakgrand av det utredningsarbete som utförts av delgivningsutredningen ochStatskonsult anser statskontoret att bör geshuvudmannaskapet för delgivningsverksamheten och en uttalad ledningsfunktionpå central nivå för den totalai delgivningsorganisationen omfattande dennuvarande delgivningsverksamheten inom polisväsendet och den delgivningsverksamhetsom ankommer på de av länsstyrelserna förordnade stämningsmännen. Stämnirigsmänbör som föreslagits fortsättningsvis förordnas av polismyndighet tiU det antalsom behövs i varje polisdistrikt. 1978/79:11 155 Iledningsfunktionen bör i huvudsak ingältt utfärda anvisningar, följa uppverksamheten, utveckla samarbete med uppdragsgivama samt samordna och ledaolika effektivitetsbefrämjande åtgärder såsom utbildning ochorganisationsutveckling. bör genom information ochrådgivning stimulera till enklare delgivningsformer och bevaka att inte merkvalificerade former utnyttias än vad som är nödvändigt. Avseende delgivningsverksamheteninom domstolsväsendet bör denna senare verksamhet organiseras i samverkan meddomstolsverket. av delgivningscentralema redovisar Statskon-suh förslag till organisationsmodeU.Statskontoret kan här i princip tillstyrka en organisationsuppbyggnad med fältgrapperoch distriktsindelning. Statskontorettillstyrker att fr. o. m. den 1 juh 1979 geshuvudmannaskapet för delgivningsverksamheten. Styrelsen bör få i uppgift attorganisera det fortsatta utrednings- och genomförandearbetet och mot bakgrandav redovisa förslag till detaljorganisation på centraloch lokal nivå. Avseende organisationen på lokal nivå bör delgivningscentralemasorganisation vidareutvecklas och deras inplacering i polismyndighetemasorganisation ytterligare övervägas. Organisationen av delgivningsverksamheteninom polisdistrikten i övrigt bör också vidare prövas. Härvid bör lokala förhåUandenoch föratsättningar beaktas liksom aktuella delgivningsvolymer. En avvägningmåste göras avseende utnyttjandet av delgivningsmän, polispersonal och desärskilt förordnade stämningsmännen. förslag till omfördelning avdelgivningsuppdrag mellan dessa olika kategorier är oklart. Frågan behöverytterligare utredas. Enligtmeddelade riktlinjer för utredning skulle utgångspunkt förutredningen vara att kostnadema för de organisationsförslag som läggs fram inteöverstiger kostnaderna för nuvarande organisation. Behövliga förbättringar förstämningsmannaverksamheten borde i stället söka åstadkommas genom en effektiviseringav verksamheten. framhåller dock att för att tillgodose kravenfrån uppdragsgivarsidan på effektivisering av stämningsmannadelgivning, mötabehovet av utbildning inom delgivningsorganisationen samt för att minskaanvändningen av polispersonal för delgivningsarbetet bör nuvarande personellaresurser utökas. Personalen föreslås sålunda ökas på delgivningscentralema ochövriga polisdistrikt med 13 personer tUl totalt 158. För ersättning till extradelgivare föreslås ges medel via ett förslagsanslag. Statskontoretfinner inga bärande motiv redovisade för personell förstärkning och kan intetillstyrka förslaget. Som tidigare framhållits bör de förändrade delgivningsformersom föreslagits medföra att anspråken på att utnyttja stämningsmannadelgivningminskar och att besparingar totalt sett borde kunna göras. motivför personalökning framstår som mindre väl övervägda.