prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Det kan knappasl vara effektivt och ur borgenärernas intresseändamålsenligt atl hithörande frågor i fortsättningen kan handhas av enlagfaren jurisl med så kort erfarenhel, jämfört med den kunskap och insikl ikonkurslagsliftningen som det ojämförligt störsla antalet av rättens ombudsmänför närvarande innehar. 6 Arvodesprövning i ordinära konkurser JK: Kommittén föreslår alt del nuvarande kungörelse- ochkallelseför-farandel vid arvodesprövningen i konkurs skall förenklas. Jag haringen erinran häremot men anser atl det bör krävas kallelse och delgivning avberörda personer. : Erfarenheten vid tingsrättär all rättsägare i prakiiken aldrig inställer sig vid förhandling om prövningav arvode åt förvallare och rätlens ombudsman. Den föreslagna ordningen förkallelse av rättsägare synes fulll godlagbar och arbetsbesparande. Hovrätten över och : Enligt hovrättensmening borde del exempelvis vara möjligl all i ordinära konkurser ha partielllaxesätl-ning för de vanligasle förvallamppgifierna, som normall kan förulses.Hovrätten vill också i detta sammanhang ifrågasätta om det längre finnsanledning all ha kvar bestämmelsen i 82 8 3 st. om atl arvode inte får räknasefter lid. : Föreskriften i 85 8 andra stycket KLall konkursdomaren i arvodesmål skaU utfärda kallelse på vederböranderättsägare att vid rätten utföra sin lalan svarar inte mot något verkligtbehov. Erfarenheten har nämligen visat atl del ytterst sällan inträffar allborgenär som kallals inställer sig lill huvudförhandlingen. I det fåtal fallborgenär kommii tillstädes har anledningen härtill så gott som alllid varit atthan velat efterhöra huruvida han kan påräkna utdelning i konkursen. På grundhärav och då kallelseförfarandet medför ett betydande arbele för såväl konkursdomaresom kanslipersonal bör skyldigheten atl i arvodesmål utfärda kallelse påborgenär begränsas, lämpligen på det sätl kommittén föreslagil. i : Enligt 85 8 skall arvodelill bl.a. förvaltare prövas av rälten efter huvudförhandling. Man kan hysatvekan om huvudförhandling inför domstol är en lämplig ordning för prövning avarvodesanspråk i konkurs. Mindre formbundna regler för sådan prövning voreönskvärl. Å andra sidan ter del sig svårt all finna en annan lösning. Det ärdärför angelägel att i denna ömtåliga fråga ta fram så fylligt material sommöjligl inför huvudförhandlingen. Kfm anser att tillsynsorganet i denna frågaskall ges annan ställning än att bara bli hörd över förvallarens arvodesanspråkutan annan kommentar än all detta f n. fullgöres av rätlens ombudsman. Genomåtminstone fylliga motivuttalanden bör erinras om de 1978/79:105 570 möjlighetersom tillsynsmyndigheten har atl granska de särskilda poslema i arvodesräkningengenom bl.a. inhämtande av upplysningar i annan ordning än genom bevisupptagningvid rätten. "Inhämta yttrande" anses inte heller vara adekvatutformad lagtext för de åligganden som bör åvila tillsynsmyndigheten. Måhändagav det mera tyngd åt granskningsförfarandet om den arvodesberättigade åladesall inge framslällningen till tillsynsmyndigheten, som hade atl vidarebefordradenna lill konkursdomaren efter granskningsåtgärder och ställningslagande lillanspråken. Kronofogdeföreningen:Vad gäller övriga detaljfrågor vill föreningen framhålla, alt man bör pröva omdel föreslagna enhetliga ersältningslaxe-syslemel för mindre konkurser kananvändas även beiräffande ordinära konkurser. Del finns i sammanhangetanledning ifrågasätta om inte för beräkning av ersättning förförvaltares uppdrag bör omprövas. Trots föreskriften all arvode inte får räknasefter tid, har man i praktiken inte kunnai undgå all i stor ulsiräckning tahänsyn till tidsåtgången vid arvodesprövningen. Med en regel om all ersältninglill förvallaren får räknas efter den lidsrymd som vid en skälighelsbedömningfår anses ha åtgått med hänsyn lill arten av förvaltningsuppgifter, skullearvodesprövningen närmare anpassas lill del praktiska behovet. 7.1Gränsdragningen mellan ordinär och mindre konkurs m.m. JK:Jag är hell ense med kommittén om att det bör finnas möjlighel att handläggavissa konkurser i förenklad form. Jag har inte heller någon erinran mot deförutsättningar som kommittén angett för atl en konkurs skall få handläggas pådetta sätt. Däremot anserjag att det kan sältas i fråga om del behövs ett såomfatlande regelsystem beträffande de mindre konkurserna som det kommitténföreslår i 9 kap. KL. Jag vill rent av ifrågasätta om det verkligen behövs tvåolika konkurstyper. Det har också från lagutskottets sida framhållits atlförfarandereglerna beiräffande mindre och ordinära konkurser bör vara såenhetliga som möjligt. Anledningentill min tveksamhet är att den enda väsenlliga skillnaden mellan de tvåföreslagna konkurstypema är att bevakningsförfarande inte behövs i mindrekonkurser (se s. 234). Övriga skiljaktigheter är av sådan natur att de intekräver ett särskilt regelsystem. De undantagsbestämmelser som behövs för attmöjliggöra handläggning i enklare form i vissa fall kan lätt tas in i debestämmelser som reglerar konkursen i övrigt. Hovrättenöver och : Enligt hovrättens uppfattning är det viktigt attkonkursdomaren får tiUräckligt underlag för sitt val av handläggningsform.Även om möjligheten finns att senare under konkursen övergå till annan handläggningsformär alla i könkursen inblandade bäst betjänta av att ett riktigt val träffasredan från början. 1978/79:105 571 De medel kommittén anvisar för att förbättrakonkursdomarens prövningsunderlag är enligt hovrättens mening inte tillräckliga.Annan konkurssökande borgenär än kronofogdemyndigheten kan inte alltidförväntas känna lill gäldenärens närmare förhållanden. Även om man som kommitténföreslår i 13 8 förelägger gäldenären atl, i samband med sin förklaring överborgenärs konkursansökan, lämna en kortfattad redogörelse för sin ekonomi, harman inga garantier för att gäldenären efterkommer föreläggandet. Del tordedärför ofta bli konkursdomaren som själv får agera för att få erforderligaupplysningar. Den lidspress, varunder konkursdomaren i många fall arbetar dåhan skall träffa sitt avgörande, medför att beslutet om handläggningsform intealllid kan vara tillräckligt väl underbyggl. Mol bakgrund härav vill hovrätten förorda atl, i likhetmed vad som sägs i propositionsförslagel (s. 144), konkursdomaren ges möjlighelalt skjuta upp ställningstagandet angående handläggningsform , närovisshet råder om vilkel förfarande som bör tillämpas. Denna ordning bör, ocksåi enlighet med uttalanden i propositionsförslaget, kompletteras med enmöjlighet för konkursdomaren att förordna om närmare utredning av gäldenärensekonomiska förhållanden. Med hänsyn till alt reglerna om utseende avförvaltare och dennes kvalifikationer enligt förslaget blir lika i ordinära ochmindre konkurser, bör förvaltare utan olägenhet kunna utses redan i samband medkonkursbeslutet. Denne skulle då lämpligen kunna anförtrosutredningsfunktionen. Härigenom vinnes också atl det inledandeförvaltningsarbetet kommer igång utan dröjsmål. : kan även havärdefulla synpunkter på frågan om handläggningsformen. Tingsrätten delar kommitténsuppfattning att konkursdomaren bör samråda med kronofogdemyndigheten även omdenna fråga. Samråd bör kunna ske informellt exempelvis telefonledes. : Den av kommittén föreslagna uppdelningeni ordinära konkurser och mindre konkurser, de senare uppskattningsvis ungefär80 proceni av alla konkurser, innebär i realiteten att man skuUe få tre slag avkonkurser, nämligen ordinära konkurser, s.k. fattigkonkurser, där boet ickeförslår till konkurskostnadema (185 d 8), samt mindre konkurser där boet kanlämna utdelning, här kallade mindre uldelningskonkurser. Redan dennauppsplittring på tre olika förfaranden är enligt tingsrättens mening ägnad atlskapa svårigheter vid tUlämpningen. Ytterligare Ivekan vållas av följandeomständigheter. Den nuvarande prövningen, humvida gäldenärens bo kan antagasförslå till konkurskostnadema eller om konkursen bör handläggas somfatligkonkurs enligt 185 8 konkurslagen, orsakar enligt tingsrättens erfarenhetknappast någon svårighet, och övergång mellan ordinär konkurs ochfattigkonkurs behöver ytterst säUan ske. Däremot måste betydande svårigheteroch som följd därav också tidsutdräkt befaras uppkomma vid gränsdragningenenligt kommitténs förslag emellan ordinä- 1978/79:105 572 rakonkurser och mindre utdelningskonkurser. Avgörandet måste ju enligt kommitténsförslag träffas redan vid konkursbeslutel. Kommittén räknar med atlkonkursdomaren därvid skall få hjälp av kronofogdemyndigheten, som uppges kommaatt uppträda som sökande i minst hälften av de mindre konkursema. I de fall därgäldenären själv söker sig i konkurs hänvisas bl.a. till den redan nu gällandebestämmelsen (KL 8 8) atl gäldenären bör lill sin konkursansökan foga enförteckning över boets tillgångar och skulder. sker emellertid aldrig ipraktiken, och del finns inte anledning att förvänla sig alt bestämmelsen skallåtlydas bätire i framliden. Konkursdomarens beslutsunderlag blir därför myckelosäkert. 1 detta sammanhang kan nämnas alt vad beträffar vid tingsrätten underåren 1975. 1976 och 1977 (t.o.m. 21.9) anhängiggjorda ordinära konkurser harendast en eller två följt på ansökan av kronofogdemyndighelen. Enbetydande risk kommer alt föreligga för all konkursdomarens ursprungliga beslulom handläggningsform måste ändras; i regel lär det bli fråga om övergång frånmindre till ordinär konkurs. Detta kommer att medföra icke obelydligalidsförluster ävensom merarbete för förvaltaren och därmed koslnadsökningar.Man kan nämligen myckel väl länka sig att förvaltaren försl i samband medarbetet med upprättande av utdelningsförslag kommer till full insikl om atl denförsl bestämda handläggningsformen är olämplig. Kronofogdemyndigheteni : Prop-förslagel ägnade slorl ulrymme ål konkursdomarens val avhandläggningsform. Man föreslog ett specielll utredningsskede som skulle föregåavgörandet. Genom tillskapandet av möjlighet alt övergå från mindre lill ordinärkonkurs (185 f 8) undanröjs delvis (se kommentaren till 185 §) dessasvårigheter. I tveksamma fall kan nu konkursdomaren alllid välja formen förmindre konkurs, som härigenom kan anses ersätta det tidigare föreslagnautredningsskedet. Enav grunderna att välja ordinär konkurs anges vara atl bevakningsförfarandeanses nödvändigi. En lämplig gräns för denna avvägning är atl konstatera omutdelning kan förväntas ske till oprioriterade borgenärer. Det nämndes också avKLK I i samband med det då skisserade utredningsskedet. Detla får emellertidinte bli hell avgörande. Kretsen av opriorilerade borgenärer kan vara myckelbegränsad. Även i sådana faU bör den förenklade handläggningsformen väljas. Vissaicke önskvärda konsekvenser kan uppkomma i de fall en konkurs handläggs i denförenklade ordningen p.g.a. alt tillgängama inte räcker till kostnadema för ettordinärt förfarande. Det uppställs i punkt 1) nämligen inga krav på altförhållandena skall vara av enkel beskaffenhet i dessa fall. Ävenom tillgångarna har ett lågt värde kan det vara förenat med stora svårigheleralt omvandla dessa tUl pengar. Man kan vidare i undantagsfall tänka sig atl deti sådana här konkurser kan bli aktuellt med utdelning till oprioriteradeborgenärer när t.ex. förmånsberättigade saknas. Bevakningsförfarandeförekommer inte i mindre konkurs och möjlighet 1978/79:105 573 till övergång till ordinärt förfarande jml 185 b 8 saknasefiersom detla lagrum behandlar konkurs som beslutats jml 185 8 2). i : finnerdel angelägel, alt formen för förvaltningen av konkursboet beslutas i sambandmed beslut om konkurs. Det kan naturligtvis vara svårt för konkursdomaren, altenbart på grund av ansökningshandlingarna beslula om handläggningsform. påpekat lorde del dock vara möjligl för konkursdomaren all underhand erhålla underlag för sådant beslul. Då förvallaren i mindre konkursdessulom, enligt förslaget, är skyldig atl ta initiativ till övergång lillordinär konkurs om förutsättningama för del summariska förfarandet brister,tillstyrker kommitténs förslag i denna del. : Samfundet anser all de föreslagna bådarekvisilen för tillämpning av handläggningssystemet för mindre konkurser ärlämpligt ulformade. : Beiräffande val av handläggningsformöverensstämmer kommitléförslaget med förslaget i kommitténs första belänkande.Förbundet anser all något bärande skäl mot en möjlighet för konkursdomaren altskjuta upp avgörandel av handläggningsformen inte har anförts. Den lidspress,varunder konkursdomaren i många fall arbetar då han skall träffa sittavgörande, måste medföra att beslutet inte alltid kan vara tillräckligt välgrundat. Utredningen har inte heller i sitt förslag lagil hänsyn lill alt dendomare som är konkursdomare regelmässigt också har andra arbetsuppgifter inomdomstolen och alt därför även möjligheterna atl genom telefonsamtal göraundersökningar kan vara begränsade. Förbundel förordar därför liksom iremissvaret över kommitténs förra belänkande, alt beslutet i tveksamma fallfår skjutas upp. I rubriken lill 9 kap. finns uttrycket mindre konkurs.Detla uttryck är välvalt. Särskilt viktigt är del enligt förbundets mening atten benämning på delta slag av konkurs används i kapitlets paragrafer. Så harinte skett ulan, troligen på grund av uttalanden i prop. 1975/76:210 sid. 148,brukas uttryckssättet att konkursen handläggs enligt 185 a-185 g 88. Rubrikensuttryckssätt kommer att bli del som används i dagligt tal. Det är viktigt, attbenämningen också blir så vederlagen alt den kan slå i konkurskungörelser ochliknande. Förbundel förordar därför, att en benämning på della slag avhandläggningsform lagfästes. 7.2 Förvaltning och tillsyn m.m. JK: Enligt min mening är del en klar fördel all den ipropositionen föreslagna ordningen med kronofogdemyndighet som förvallare imindre konkurser inte genomfördes. De betänkligheter av olika slag som kananföras mot kronofogdemyndighel som lillsynsorgan väger ännu tyngre när delgäller förvaltaruppgiften. Jag har därför ingen erinran mot kommitténs för- Prop.1978/79:105 574 slagatt till förvaltare i mindre konkurs i regel skall ulses advokat med inriktningpå affärsjuridik eller konkursförvaltning. Som framgår av vad jag förut anförtom ordinära konkurser anserjag atl man i vissa fall bör kunna - i synnerhetunder en övergångslid lillämpa kravet på speciell erfarenhet med vissmjukhet. Detla gäUer naturligtvis i särskilt hög grad i fråga om mindrekonkurser. 1likhet med vad kommitténs majoritet synes mena anser jag atl förvallare börulses i alla konkurser. Det bör alllså inte komma i fråga alt läggaförvallamppgifler på lillsynsorganel. Övergångfrån mindre konkurs lill ordinär konkurs bör kunna ske. 1fråga om lillsynsorgan i mindre konkurser kan jag hänvisa lill vad tidigareanförts i motsvarande fråga när det gäller ordinära konkurser. Överåklagareni : För konkurser där tillgångarna inte förslår tillbestridande av konkurskostnaderna, faltigkonkurser, lillämpas enligt rådandeordning ett högsl summariskt förfarande. Förvaltare förekommer sålunda ej menväl merendels god man, vars rättigheter och skyldigheler dock ärsynnerligen begränsade i förhållande till förvaltarens i lillgångskonkurser. Någonskyldighet föreskrivs ej för gode mannen atl anmäla misstanke om brott avgäldenären. Endast undantagsvis förekommer atl gode mannen likväl anmärkermisstanke om brott i konkursbouppteckningen. Antaletfaltigkonkurser visar en avsevärt större ökning än antalet lillgångskonkurser. De konkurser som utreds av åklagare med avseende på förekomsten av eventuella brott utgörs så gott som uteslutande av lillgångskonkurser. Man kan emellerlid på goda grund er anta atl brott av gäldenären i själva verket är ofta förekommande också i faltigkonkurser- Utredningarrörande organiserad ekonomisk brottslighet med inslag av systematiska konkurservisar atl konkurs ulan lillgångar stundom är ett medel i dessa sammanhang. Kommitténsförslag beträffande mindre konkurser är tvivelsutan ägnat all råda bot på debrister som vidlåder gällande ordning. Som särskilt vikligl bedömer jagförslaget att förvaltare skall förordnas i aUa mindre konkurser ulom vissadödsbokonkurser och att samma kvalifikationskrav skall gälla som förförvallare i ordinär konkurs. Redan svårighelerna att under initialskedetavgöra hur komplicerad och krävande förvaltampp-giften kommer atl bli lalar förförslaget, och en förstone till synes enkel förvaltningsuppgift kan, omgäldenärens förehavanden verkligen blir föremål för skärskådan, säkerligenmången gång visa sig nog så grannlaga. Jämlikt185 b § andra stycket förslaget skall förvaltaren i den skriftliga uppgiftentill konkursdomaren och tUlsynsmyndigheten anmärka om det finns skäliganledning anta atl gäldenären gjort sig skyldig till brott mot sinaborgenärer. Att förvaltaren åläggs denna skyldighet jämväl i mindre konkurserär naturligtvis utomordentligt angeläget. Prop.1978/79:105 575 nehåll och utformning villjag emellertid rikta sammakritik som ovan skett mot molsvarande beslämmelse beträffande ordinärakonkurser. Överåklagaren i : 1 de kommandemindre konkursema skall enligt kommitténs förslag inbegripas även de nuvarandes.k. Förslaget att förvaltare med samma kompetenskrav som ide ordinära konkurserna skall utses även i dessa noleras medtillfredsställelse. Nuvarande syslem med god man är inte tillfyllesl. Misstankeom brott är i minst lika många fall befogad när del gäller fattigkonkurser somi de "stora" konkurserna. Jag vill i detta sammanhang påpeka, atl deli sådana fall ej enbart rör sig om misstanke om gäldenärsbrott utan även omt.ex. skatte-, bedrägeri- och förskingringsbroti. Delta var förhållandet i enomfaitande uiredning i . Efter husrannsakan i enjuridisk byrås lokaler uppdagades gäldenärs-, skatte- och bedrägeribrott istor omfattning. Dessa brott hade före ingripandet, som i och för sig avsågmisstanke om bedrägerier, i det närmaste 100 -igt dolts under beteckningenfatligkonkurs. Det kan anmärkas, att innehavaren av byrån i flertal fall självvar god man i konkurserna. Alternativet att låla tillsynsmyndigheten utövaförvaltaruppgifterna i de mindre konkurser där det är uppenbart atl tillgångarhelt saknas avstyrkes. Erfarenhetsmässigt finns en stor dold brottslighet ifaltigkonkurser. Den föreslagna gränsdragningen kan medföra alt även ifortsätiningen ell stort antal presumtiva brotl kommer att tas undan frånnormal kontroll. Överåklagaren i åklagardistrikt: Del är uråklagarsynpunkl tacknämligt att förvallaren också i mindre konkurser har altUll konkursdomaren ange om det finns skälig anledning antaga alt gäldenärengjort sig skyldig till brott mot sina borgenärer och grunden för misslanken. Länsåklagaren i och : Del harlänge funnits skäl all anta, att det bland fatligkonkurserna har dolt sig ellflertal fall av konkursförbrytelser, som aldrig har kommii att bli föremål förbeivran. Detta beror till dels pä atl del i dessa fall inie upprättats någonförvaitarberättelse med uppgifi humvida konkursförbrytelse kan misstänkas. Närdet nu föreslås att sådan uppgift skall lämnas även vid fattigkonkurser torde enhel del nya faU av konkursbrott komma under åklagares prövning. ärtillfredsställande inte minst från den synpunkten att vissa av dessa brottsäkeriigen är av allvariig art. Dessulom borde här öppnas möjlighet att kommapå spåren sådan organiserad brottslig verksamhet i vilken del som ett led ingåratl driva företag till konkurs och alt före konkursutbrottet föra tillgångarnafrån företaget. Del föreslagna sysiemel innebär som lidigare anförts attett flertal nya brott kommer att bli föremål för utredning. Detta innebär enökad arbetsbelastningjämfört med nuvarande förhållanden för såväl polisen somåklagarväsendet. Frågan hur dessa nya problem skaU mötas torde kunna få sinlösning inom ramen för den planerade verksamheien mol den organiserade ochekonomiska brottsligheten. 1978/79:105 576 Länsåklagaren i : Förvaltarens skyldighetenligt 55 8 all ange huruvida skälig anledning finns atl aniaga gäldenärsbrotthar bibehållits och kompletterats med en regel i föreslagna 185 b 8 avinnehåll atl förvaltaren i s.k. mindre konkurser skall ge konkursdomare ochtillsynsmyndighet skrifilig uppgift om del finns skälig anledning aniagagäldenärsbrott. Delta är enligt min bedömning en synnerligen väsentlig nyhet,och jag inslämmer hell i kommitténs uttalande (sid 173) atl "del ärangeläget all polis och åklagare får tillräckliga resurser för de kompliceradeoch tidskrävande utredningar som ofta behöver göras vid brottslighet i sambandmed konkurser". : När det gäller gränsdragningen mellan mindreoch ordinär konkurs föreslår kommittén atl en konkurs skall handläggas sommindre om del finns anledning anta 1. att gäldenärens bo inte räcker tillbelalning av kostnaderna för en ordinär konkurs eller 2. all boel med hänsyntill dess omfattning och övriga förhåUanden är av enkel beskaffenhei och attkonkursen med fördel kan genomföras ulan bevakningsförfarande. I sådana fall som avses under 2 ovan skall enligtförslaget gälla särskilda bestämmelser som medför ett förenklat förfarande.Sålunda skall exempelvis förvallaren utan någon bevakningsprocedur utredavilka fordringar som kan göras gällande. Som regel torde del förenkladeförfarandel komma atl lillämpas i sådana fall när endast någon eller någraprioriterade borgenärer erhåller utdelning. Enligt förslaget skall del varamöjligt alt i sådana konkurser anlita allmänpraktiserande jurister somförvallare. De här avsedda fallen bör, som kommittén föreslagit,handläggas i ett förenklat förfarande. Emellertid står dessa konkurser näraden ordinära konkursen. Sålunda skall finnas förvaltare och entillsynsmyndighet och dessa konkurser förutsätts också som regel resultera iviss utdelning. Enligt hovrättens mening bör allmänpraktiserande jurislerregelmässigl kunna utses till förvaltare i sådana konkurser. Lagtekniskt bördessa konkurser regleras genom att särskilda bestämmelser ges om förenklatkonkursförfarande i vissa fall. I fall där det finns anledning anta atl gäldenärens bointe räcker till betalning av kostnaderna för en ordinär konkurs är lägetemellertid enligt hov-lältens mening ett hell annat. Några egenlligaförvaltningsåtgärder skall inte vidlas i sådana konkurser och någon tillsynöver förvaltningen behövs följaktligen inte heller. De ålgärder som skallvidlas i sådana konkurser beslår väsentligen i atl göra en uiredning för allutröna om tillgångarna täcker kostnaderna för en ordinär konkurs. Ulredningenskall också kunna tjäna som underlag för en bedömning av frågan om gäldenärengjort sig skyldig lill brottsligt förfarande. Detta utredningsarbete torde somregel vara relativt okomplicerat och kräver inte att förvaltare utses. Somkom-mitléledamoten anför talar prakliska och kostnadsmässiga skälför att denna utredningsuppgift förläggs lill kronofogdemyndigheten. Enligthovrättens mening är denna utredningsuppgift av en hell annan karak- Prop.1978/79:105 577 läran ell konkursförfarande och slår snarareulmälningseden nära. Ett sådant förfarande bör därför regleras för sig ochsynes kunna göras helt självständigt ulan hänvisning lillkonkursbestämmelserna. Självfallel måste därvid ges bestämmelser attkonkursdomarens godkännande av utredningen har samma verkan som konkurs. Hovrätten över och : I della belänkande harflera av de synpunkter hovrätten i sitt yttrande över "Förenklad konkursm.m." (SOU 1974:6) beaktats. I den utsträckning så ej skett villhovrätten, utan atl här upprepa sig. hänvisa lill nämnda yttrande. Kommittén ullalade i "Förenklad konkurs m.m."atl i mindre konkurser med enkla förhållanden någon rättens ombudsman intebehövdes. Skälen härför uppgavs bl.a. vara all en rällens ombudsman i sådanafall inte skulle rimma med önskemålel all åstadkomma ett enklare och billigareförfarande (KLK I s 96). I förevarande belänkande säger kommittén att ävenförvaltningen i mindre konkurser bör slå under tillsyn av ett särskilt tillsynsorganoch tillägger att prakliska skäl lalar för all kronofogdemyndigheterna fårutöva lillsyn också i de mindre konkurserna (s 133).