prop · G2039 · 1978-12-31 00:00:00 — Fondkommissionsfirmornaframhåller att den föreslagna regeln inte fyller någon funktion lill kundernasskydd och att den kommer att få vittgående negativa konsekvenser för helabranschen. påpekar att regeln i 54 § banklagen att bank inte får för egenräkning förvärva förlagsbevis är föråldrad och att regeln bör upphävasåtminstone såvitt gäller föriagsbevis, som noteras på börsen och därmed har ettmarknadsvärde. Så länge nuvarande regel i 54 § banklagen kvarstår, kan del dockvara följdriktigt att underkasta banks rätt alt förvärva föriagsbevis särskildbegränsning. Ett syfte med en banks rätt att förvärva föriagsbevis är attmedverka till att material finns tillgängligt vid var tid för 1978/79:9 77 dem som vill köpa eller sälja föriagsbevis. Förvärv avföriagsbevis i sådant syfte kan komma i fråga i sådan omfattning att en alltförstor del av de tänkta ramarna blir tagna i anspråk. Bankföreningenföreslårdärföratt bankerna ges rätt atl efter medgivande från bankinspektionenförvärva föriagsbevis till det belopp som bankinspektionen fastställer förvarje särskild bank. Detta belopp bör avvägas så att bankens medverkan för nyssangivna syfte kan nås och med beaktande av att konkurrensneutralitet gentemotfondkommissionsfirmorna bör finnas. Styrelsen för framhåller att detsakligt sett knappast kan motiveras att, med utgångspunkt frånbanklagstiftningens föråldrade förbudsregel om föriagsbevis,göra åtskillnadmellan fondkommissionsbolags och bankinstituts rätt att disponera över etthandelslager av aktievärden. Detta lager bör för samtliga kategorierfondkommissionärer gälla samma slags värdepapper, nämligen aktier,emissionsbevis och andelar i aktiefonder. Utredningens förslag att fondkommissionsbolag inte skallfågaran tera emissioner har mött erinringar från flera remissinstanser.Styrelsen för Siockholms/öndbörs, fondkommissionsfirmorna, Stockholmshandelskammare, SAF och SI, och avstyrker förslaget i sin helhet. Börsstyrelsenerinrar om atl det är börsstyrelsen som ombesörjer den s, k,börsmognadsprövningen då aktier emilteras i syfte att skapa marknadsunderiagför aktiernas notering på fondbörsens A-lista. Del saknas därför skäl atlförbjuda de privata fondkommissionärerna all garantera dylika emissioner.Dessa kommissionärer har aldrig varit förhindrade att utfästa sådan garanti ochnågra ölägenheter har styrelsen veteriigen ej framkommit. Tillräckligaskäl kan därför ej anföras för alt förvägra de privata fondkommissionärerna attgarantera aktieemissioner, där värdepapperen avses bli noterade påfondhandlareföreningens kurslisla för icke börsnoteiade aktier. Även och Stockholmshandelskammare påpekar att, såvitt de har erfarit, det inte har förekommit attkunder kommit lill skada i samband med att fondkommissionsfirma har medverkatvid bolags börsintroduktion. Handelskammaren påpekar också att förslaget idenna del innebär ett avsteg från den utjämning av konkurrensvillkoren somutredningen allmänt säger sig förorda. SAF och SI framför liknande synpunkteroch framhåller alt fondkommissionsfirmornas ekonomiska ställning regleras genomkapiialtäckningsregler med syfte att åstadkomma en för dessa firmor stabilekonomisk ställning, Fondkommissionsfirmorna hävdar att om garantifunktionenvid emissioner skulle förbehållas någon typ av förelag vore det snararefondkommissionärsfirmorna och inte bankerna, eftersom bankerna i princip inteskall ta riskposiiioner i aktier om sådant kan undvikas. 1978/79:9 78 ,, länsstyrelserna i och i samt Skåneshandelskammare föreslår alt fondkommissionsfirmorna - på samma sätt som gällerför sparbanker och jordbrukskassor - skall kunna få tillstånd avbankinspektionen all garantera emissioner. Skåneshandelskammare påpekar all del är en strävan från den fondkommissionär sommedverkar vid introduktionen all introduktionskursen sätts lägre än den kursmarknaden kan väntas vara beredd att betala. Denna strävan hänger samman med engemensam önskan hos fondkommissionären och de gamla aktieägarna atl frånbörjan göra aktien populär på börsen. Enligt kammaren är risken för den somgaranterar en emission relativt liten. Erfarenheten bekräftar vad nu har sagts.Självfallet utesluter detta inte all exempelvis vid ett myckel plötsligtkursfall på börsen en emission kan misslyckas och den garanterandefondkommissionären bli tvungen att själv förvärva ett betydande antal aktier.Att med uigångspunki från en sådan situation helt förbjudafondkommissionsfirmor alt garantera emissioner är uttryck för en alltför långtdriven försiktighet. Genom att i stället kräva tillstånd från bankinspektionenborde all rimlig försiktighet anses iakttagen. En sådan lösning öppnarmöjlighet att beakta förhållandena i varje särskilt fall såsomfondkommissionsfirmans egna kapitalresurser i förhållande till emissionensstorlek, fondkommissionsfirmans möjlighet att ställa kompletterande säkerhetför garanti. hänvisar i sitt yttrande till vad Skåneshandelskammare har anfört. NOframhåller alt de ekonomiska risker som den löper som garanterar en emissioninte synes vara så stora all de motiverar ett lolalt förbud förfondkommissionsfirmor att delta i sådani sammanhang. Bankinspektionens tillsynborde vara tillräcklig. Tillsynen kan eventuellt kombineras med befogenhet förinspektionen att i individuella fall bestämma del högsta garantitagande som enfondkommissionär lär ha. i framhåller att skyddetför allmänheten är väsentligt men atl del kan sältas i fråga om inte de reglersom gäller för sparbanker och jordbrukskassor bör införas också förfondkommissionsfirmorna. I sådant fall bör dock införas en begränsningsregelbeträffande på detta sätt förvärvade aktier. i och anför liknande synpunkter. Utredningensförslag om förbud för innehavare av ledande b e f a 11 n i n g ifondkommissionsbolag eller i bank eller för befattningshavare som normalt harinsyn i uppdragsgivares värdepappersaffärer att för egen räkning göravärdepappersaffärer annat än för långsiktig förmögenhets-förvaltning har fåttett i huvudsak positivt mottagande av remissinstanserna. Bankinspektionenser med tillfredslällelse atl även andra kategorier än börsombud uppmärksammasi fråga om handel för egen räkning. Inspektionen erinrar om att krediljäv förbefattningshavare numera enligt banklagstiftningen inskränks lill personer somintar en ledande befattning i bank och Prop.1978/79:9 79 utövarbeslutanderätt i fråga om kreditgivningen. Det är angeläget atl den föreslagnabestämmelsen i fondkommissionslagen skall gälla även den nämnda kretsenkrediljäviga personer och inspektionen föreslår atl detta fastslås. Kritik haranförts mot utredningens uppfattning atl det kan finnas anledning att presumeraall en aktieköpare, som har tagit kredit för förvärvet har gjort detta förannat än långsiktig förmögenhetsförvallning. Inspektionen kan för sin del, molbakgrund av sina erfarenheter, stödja utredningens uppfattning, särskilt närfråga är om siörre krediter. Som andra presumtioner kan den motbevisas. Så kanske t. ex. genom alt man visar en plan för värdepappersportföljens förvaltning.Innehav, som är långvarigare eller är avsedda alt vara långvarigare än ,får i allmänhet betecknas som långsiktiga. Med hänsyn till den utveckling somhar ägt rum beträffande premieobligationer, i synnerhet där kredit las förköpen, anser inspektionen att även obligationer bör omfattas avbegränsningarna. Länsstyrelseni sätter i fråga om den aktuella bestämmelsen avadministrativa skäl bör omfatta smärre transaktioner. anser de föreslagna reglerna självklara för att allmänhetensförtroende för fondkommissionärerna skall kunna upprätthållas. Styrelsen för Stockholmsfondbörs framhåller att avfattningen av lagtexten får lill följd att allainnehavare av ledande befallning i bank, t. ex. chefen för kredilavdelningeller statistisk avdelning, omfattas av de föreslagna restriktionerna.Börsstyrelsen föreslår atl lagtexten ändras så alt endasl de som ikreditinstituten är innehavare av ledande ställning, varmed följer insyn iuppdragsgivares affärer i värdepapper, blir underställda restriktionerna.Svenska bankföreningen framför liknande synpunkter. vänder sigockså mot utredningens uppfattning att, om aktieköparen har upptagit kredit förförvärvet, del finns anledning att presumera att detta har skett för annat änför långsiktig förmögenhetsförvallning, i synnerhet i de fall då det är frågaom stora krediter. En rättstillämpning enligt detta uttalande skulle kommamycket nära ett förbud för de berörda personerna att finansieravärdepappersaffärer med kredit. Enligt bankföreningen saknas det fog för ensådan ordning. Svenska bankmannaförbundetanför att i och för sig önskvärd kontroll över privata börsaffärer inte fårleda lill en lagstiftning, vars konsekvenser är svåra att överblicka av den somär föremål för kontrollen. Utredningens utgångspunkt att en försäljning somsker från förvärvet kan presumeras vara annat än långsiktigförmögenhetsförvaltning anser förbundet felaktig. Om en lidsgräns måste sättas,bör den vara högst . föreslår i stället sammaregler som gäller för börsombud. Avgränsningen av affärer som är något annat änen långsiktig förmögenhetsförvallning bör göras genom alt berörda ijänslemäninte får handla för mer än ett vissl belopp . Delta kan relateras tillvederbörandes förmögenhet 1978/79:9 80 Del är inte tillfredsställande definierat vilka kategoriersom bör vidkännas begränsningar i sin rätt alt handla för egen räkning. Med"befattningshavare som normalt har insyn i uppdragsgivares affärer ivärdepapper" skulle man kunna i vissa fall inbegripa kontorsföreståndarepå bankernas avdelningskontor, vilket knappast kan ha varit avsikten med deföreslagna bestämmelserna. Utredningens förslag innebär en stor risk atltillämpningen inte blir likartad mellan olika banker och fondkommissionärer, I frågaom anmälningsskyldigheten inte endast av befattningshavarens egna utan även avfamiljemedlemmars affärer ifrågasätts om detta är nödvändigt, 1 den månanmälningsskyldigheten för närstående skall behållas talar detta för atl krympakretsen av befattningshavare som avses. handelskammareansluter sig helt till utredningens uppfattning att bestämmelser bör införas isyfte all kontrollera atl vissa befattningshavare med speciellt god insikt imarknadsförhållandena inte utnyttjar sina kunskaper till kortsiktiga affärer påbörsen. Det är uppenbart att den insikt här aktuella befattningshavare besitterinte har något värde på än högst . En anmälningsplikt förberörda befattningshavare skulle vara tillräcklig för att förhindra missbruk ochstärka allmänhetens förtroende för fondkommissionärerna. Oberoende av hurbestämmelserna slutligen utformas bör de av administrativa skäl ej omfattamindre transaktioner. Fondkommissionsfirmornaanför sammanfattningsvis atl utredningen har uppställt en rad formella, i vissafall tämligen långtgående restriktioner som försvårar eller förhindrar en radtransaktioner, utan att uppdragstagarna har blivit nämnvärt hjälpta därmed.Vill fondkommissionär eller befattningshavare hos denne - både banker och firmor- med åsidosättande av en uppdragsgivares intressen gynna sig själv eller någonnärstående återstår alltjämt ett stort antal transaktioner alt förbjuda ochreglera. Insyn och offentlighet är i dessa hänseenden det bästa och juridisktsett riktigaste remediel. Firmorna föreslår därför att de föreslagna reglernaersätts med föreskrifier om skyldighet att öppet redovisa affärer i värdepappersåväl sådana för firmornas egen räkning som för vissa befattningshavares,däribland börsombuden. För att full klarhet skall föreligga beträffandeuppgifisskyldighetens omfång bör de befattningshavare som träffas därav finnasbestämt angivna. Även de värdepapper som omfattas av förbudet måste finnasangivna. Skyldigheten att redovisa dylika affärer kan förslagsvis fullgöras såatl samtliga avräkningsnoior i dessa affärer hålls tillgängliga föruppdragsgivaren. Ur lagtexten bör utmönstras de regler som begränsar enbefattningshavares aktieaffärer till s. k. långsiktig förmögenhetsförvaltning.De dubiösa presumtioner härför som utredningen har uppställt bör utgå. ställer sig bakom utredningens motiv för enbegränsning av närståendes handel med värdepapper. Däremot vänder sigföreningen mot del sätt på vilket detta har kommit till ullryck i förslaget.Det är ologiskt alt presumera missbruk av överblick över orderläge och insikt imarknadssituationen bara föratt ett innehav av ett värdepapper underskrider Prop.1978/79:9 81 tvåår eller baseras på kredit. Dylikt missbruk kan lika gärna förekomma i sambandmed förvärv eller försäljning av värdepapper som har innehafts under en periodöverstigande saml i de fall då ingen kredit lämnas i samband medförvärvet. De föreslagna presumiionsreglerna i kommentarerna lill lagen börutgå. Vad avser krediter som lämnas i samband med aktieförvärv är dettillräckligt om man i propositionen påpekar att krediterna skall ligga inomaktuella belåningsvärden. I utredningen sägs inte om begränsningen avnärslåendes handel med värdepapper även skall avse utländska värdepapper. Endylik begränsning är helt onödig, efiersom en befattningshavare i ett svensktfondkommissionsbolag i praktiken inte torde kunna bereda sig egen vidhandel i utländska värdepapper genom överblick över orderiäget och insikt i marknadssituationen. Utredningensförslag om vilka verksamhetsgrenar som skall vara tillåtna för ettfondkommissionsbolag och hur inlåningen skall organiseras har fått ett blandatmottagande av remissinstanserna. Bankinspektionen, RÅ,riksbanksfullmäktige och styrelsen för är i huvudsakpositiva lill förslagen. Bankinspektionen konstaterar att några av de störstaenskilda fondkommissionsfirmorna har fått så starka inslag avbankirverksamhel i sin rörelse all kommissionshandeln med värdepapper, trotsall även den har utvecklats starkt, har trätt i viss mån i bakgrunden. De harblivit jämföriiga med engelska merchant banks. Utredningens förslag innebär atlkommissionshandeln med värdepapper för kunders räkning skall dominera rörelsenäven om vissa inslag av bankirverksamhel skall tillåtas också i framtiden.Bankinspektionen delar utredningens uppfattning. Det är i hög grad tveksamt ompenninginstitut av typen merchant banks har någon uppgift att fylla i vårtekonomiska liv vid sidan av de inslitutslyper som redan finns. Om sådanainstitut anses önskvärda, bör det skapas en lagstiftning speciellt för dem.Inspektionen kan därför i princip tillstyrka de regler som utredningenföreslår. Ävenriksbanksfullmäktige delar utredningens åsikt alt fondkommissionsbolagenskreditgivning inte skall ha sådan omfattning atl de fär karaktären avkreditinstitut. De föreslagna reglerna om atl kredit får lämnas endast för altunderiäita handeln i kommission och mot säkerhet av börsnoterade aktier bör påett tillfredsställande sätt begränsa bolagens krediigivningsmöjligheter.Fullmäktige har mol bakgmnd av den föreslagna begränsningen av möjlighelernaall lämna kredit ej heller något alt invända mot vad utredningen har anfört omden externa finansieringen. Kammarrätteni är kritisk mot utredningens förslag all del -bortsett från vissanärmare angivna fall - skall krävas särskilt tillstånd för attfondkommissionsbolag skall få bedriva verksamhet som slår i samband med Prop.1978/79:9 82 kommissionshandeln.Kammarrätten erinrarom att i banklagens reglering av företagensverksamhetsgrenar - utöver in- och utlåning - endast har intagits ett krav påatt annan verksamhet skall stå i samband med den angivna huvudsakligaverksamheten. I fråga om fondkommissionsrörelse är nyssnämnda krav på sambandi sak väl motiverat. Ett sådant samband är också förhållandevis lätt attfastställa. En särskild tillståndsprövning skulle i praktiken i huvudsakgrundas på behovet alt närmare klarlägga förekomsten av "särskildaskäl", om vars innebörd varken lagtexten eller utredningen ger någotbesked. Del i sak väsentliga är alt fondkommissionsbolag inte får bedriva annanverksamhet än sådan som har samband med kommissionshandeln. Om del i konkretafall skulle visa sig alt missförhållanden förekommer i exempelviskonsultrörelse eller låneförmedlingsrörelse, som drivs i samband medkommissionshandel, kan bankinspektionen enligt förslaget för viss lid ellertills vidare förbjuda bolaget alt utöva sådan annan verksamhet. Fleraremissinstanser är kritiska mot utredningens förslag all fondkommissionsbolagendasl skall få ägna sig åt sådana verksamhetsgrenar som har samband medkommissionshandeln. Hit hör i ,fondkommissionsfirmorna, handelskammare, handelskammare.Svenska handelskammarförbundet, SAF och SI samt . Dessaremissinstanser framhåller bl. a. att en inskränkning av verksamhetensannolikt leder till atl vissa fondkommissionsfirmor finner andraverksamhetsgrenar intressantare och nedlägger sin fondkommissionshandel. Dettaskulle otvivelaktigt leda till en sämre effektivitet och konkurrens påaktiemarknaden. a. SAF och SI framhåller att den tillsyn som fondkommissionsfirmornaär underkastade bör vara en tillräcklig garanti för att firmorna intemissbrukar sin ställning i avseende på kommissionshandeln. Fondkommissionsfirmornaframhåller alt ett stort antal av firmorna vid sidan av fondkommissionsrörelsendriver även annan verksamhet direkt i företaget eller i något närståendeförelag. Denna verksamhei är ofta av stor betydelse för den totalaverksamhetens lönsamhet och därmed också för fondkommissionsfirmans stabilitet.Enligt firmorna är också kreditgivning, kreditförmedling, växeldiskonlering,rembursverksamhet, factoring eller förvaltning av aktiefonder sådan verksamhetsom med fördel kan kombineras med fondkommission och som därför inte börförbjudas. De av utredningen föreslagna begränsningarna hotar allvariigtfirmornas fortsatta existens och naturliga utvecklingsmöjligheter och avstyrksdärför av firmorna. har anfört om fondkommissionsbolags rätt till kreditgivning harmera ingående behandlats endast av fondkommissionsfirmorna, som är starktkritiska mot utredningens ställningstagande. Prop.1978/79:9 83 Såvitigäller blancokrediter har negativ kritik också riktats mot förslaget avlänsstyrelsen i saml handelskammare.Utredningens förslag om enhandskrediter har uttryckligen tillstyrkts avbankinspektionen, medan styrelsen för och Skåneshandelskammare har anslutit sig till ledamoten reservation i enhandskrediter för enskilda fondkommissionärer inte skall räkna inkrediter mol säkerhet inom aktiernas belåningsvärde. Fondkommissionsfirmornaanser att utredningen har föriorat ur sikte utgångspunkten för sin reglering avverksamheten, nämligen att trygga uppdragsgivarnas intresse och egendom.Firmorna kan inte finna någon anledning, varför deras kreditgivning skullebegränsas till vissa bestämda ändamål. Därvid förutsätts atl firmornafinansierar denna kreditgivning genom annan inlåning än sådan som endasl fårförekomma i bankrörelse och att uppdragsgivarnas intresse och egendomvederböriigen säkerställs. Det förra intresset tillgodoses genom att firmornainte har kontoinlåning förändra än värdepapperskunderna. Det senare intressetbeaktas genom att uppdragsgivarnas värdepapper och medel hålls avskilda såsomegendom till vilken separationsräit föreligger. Även om begränsningar medavseende på ändamålet för firmornas kreditgivning införs, är det svårt attinse att begränsningar behöver uppställas beträffande det slag av säkerhet somfår mottagas. Säkerhetssynpunkterna skall dominera och dessa bör baseras påaffärsmässiga överväganden och inte på därifrån avvikande formella kriterier. Fondkommissionsfirmornakan inte heller acceptera att de förbjuds att lämna blancokrediter, medan deltai viss utsträckning är tillåtet för bankerna. Det förefaller vidare orimligtatt ett aktiebolag inte skulle äga använda ens sitt eget aktiekapital tillutlåning enligt sin egen bedömning utan vara nödsakad att följa mera formellakriterier. Länssiyrelseni samt handelskammare pekar på att, för att eneffektiv nolarialverksamhel skall möjliggöras, fondkommissionsfirmorna bör gestillstånd all lämna en notarialkund en blancokredit som står i relation tillden förmögenhet som firman förvallar för kundens räkning. Utredningensförslag om enhandskrediter anser fondkommissionsfirmorna aftärsmässiglorealistiskt. I den mån en kredit är säkrad genom pant som ärtillfredsställande såväl från värde- som likviditelssynpunkl kan del inteföreligga någon anledning atl uppställa särskilda begränsningar därför att denbefinner sig på en hand. Däremot kan firmorna acceptera att för sådana delar aven kredit som inte är täckta av tillfredsställande säkerhet, begränsningar upprätthållssåväl för varje särskild kredittagare som för den totala kreditgivningen avdetta slag. Firmorna har inte något att erinra mot en bestämmelse atlfondkommissionsbolag skall ägna särskild uppmärksamhet åt att kredit ej lämnastill samma kredittagare eller lill kredittagare som är förbundna med varandra iväsentlig ekonomisk intressegemenskap i sådan Prop.1978/79:9 84 omfattningalt fara kan uppkomma för fondkommissionsbolagets solvens. Firmorna framhållerall varje kreditvärdighelsbedömning måste vara baserad på verkliga förhållandenoch inte på enbart formella kriterier som släktskap eller koncernförhållande. Bankinspektionenbekräftar atl flertalet fondkommissionsflrmors verksamhet främst är inriktadpå en kundkrets som ofta omsätter sina värdepapper på kort sikt.Fondkommissionsfirmornas kreditgivning är också i hög grad inriktad på dessapersoner. Eftersom de krediter som beviljas kan vara betydande, kan de utgöraproblem både för fondkommissionsfirmornas säkerhet och för kursbildningen. Detär därför viktigt all jämförelsevis stränga begränsningar gäller i fråga ommöjlighelerna att lämna stora krediter till en och samma låntagare.Utredningens förslag är från dessa utgångspunkter närmast generöst.Inspektionen kan dock godta atl det får tjäna som utgångspunkt för praxis. Fondkommissionsfirmornaär kritiska mot vad utredningen har anfört angående fondkommissionsfirmasförhållande till s. k. invesleringskonsul-ter, vilka använder sig av firmanstjänster. Firmorna frågar sig vad del innebär som utredningen har uttalat atten fondkommissionsfirma bör känna ett särskilt stort ansvar, om den observeraratt en invesieringskonsult med benägenhet för spekulativa affärer handlar intebara för sina kunders utan även i sitt eget intresse. Firmorna varken kan ellervill åla sig någon polisiär verksamhei i förhållande till sina uppdragsgivareför att övervaka alt firmans uppdragsgivare tillvaralar sina uppdragsgivaresintressen. Om en fondkommissionär uppiäcker något irreguljärt hos eninvesieringskonsult, som anlitar fondkommissionärens tjänster, ligger det idennes intresse all tillse alt kunderna inte associerar hans förelag medinvesteringskonsulten. Att däremot ålägga firmorna någon övervaknings- ellerundersökningsplikt i detta hänseende, vars åsidosättande kan ge anledning tillanmärkning från tillsynsmyndighetens sida, finner firmorna orimligt. Bankinspektionenuppmärksammar utredningens uttalande atl en fondkommissionsfirma som gerkredit för spekulation i aktier inte bör få förbehålla sig andel i deneventuella vinst som kredittagare gör på aktieaffären, om därmed firmans gränsför handel för egen räkning överskrids. Inspektionen anser atl en sålundautformad regel är mindre lämplig. En av det allmänna auktoriserad och övervakadpenninginslitution bör, vare sig fråga är om bank eller fondkommissionär, överhuvudtaget inte få förbehålla sig andel i vinst vid kreditgivning eller påannans aktieaffär. Ersättning för kredit skall uttas genom ränta och sådanaavgifier som är avsedda alt täcka kreditgivarens direkta kostnader. Förtjänster i samband med aktieaffärer skall ersättning uttas efter generell, påförhand fastställd taxa. har anfört i fråga om värdepappers fö rvaringen ochplaceringsrådgivningen saml i fråga om utlandsrörelsen har lämnats ulan erinranvid remissbehandlingen. 1978/79:9 85