prop · G203103 · 1978-12-31 00:00:00 — Översynenbör ta sikte på alt åstadkomma en ändamålsenlig avvägning mellan samhälletsbehov av tvångsmedel och de motstående intressen som kan komma att berörasdärav. Det är självfallel en mycket grannlaga uppgifi att åsiadkomma en sådanreglering. Brolisutvecklingen har, som jag har nämnl lidigare, medfört behov aveffeklivare tvångsmedel. har del bedömts som önskvärt att stärka denenskildes ställning. De grundläggande värderingar i fråga om fri- ochräilighetsskyddel som har kommit till uitryck i RF måste givetvis bildauigångspunki för de avvägningar som bör göras vid ulformningen av de maleriellabesiåmmelserna om ivångsåtgärder. Motsvarande gäller om de ställningstagandensom har gjorts i bl.a. TF i fråga om skyddet mol förhandsgranskning ochspridningshinder samt anonymitetsskyddet. Del ärå andra sidan nödvändigi atltvångsmedlen - inom den ram som dras av grundlagarna - utformas på sådani sättatt de i prakiiken kan fungera som effektiva hjälpmedel vid brottsutredning. Enöversyn av del slag jag nu förordar berör också frågan om förhållandet mellantvångsmedelsregleringen, lysinadspliktsregleringen och andra inskränkningar ivitinesplikten. näraliggande spörsmål är frågan om i vilken utsträckningden information som erhålls vid tvångsmedelsanvändning bör fö utnyttjas. Vidundersökningen bör också studeras molsvarande problem vid lillämpningen avbestämmelserna i 38 och 39 kap. RB om editionsplikl och syn. Frånde utgångspunkter som har ålergetts bör kommittén lill en början undersökamöjlighelerna att stärka skyddel för den enskildes integritet vidtvångsmedelsanvändning av akluelll slag. Undersökningen bör ta sikte på delsvilka förutsättningar som bör gälla för användning av olika typer avtvångsmedel och dels i vilken utsträckning erhållen information bör föutnyttjas när den avser annan brottslig verksamhet än den som har legal lillgrund för beslutet om tvångsåtgärd. Sompåtalades vid riksdagsbehandlingen av prop. 1975/76:202 rymmer den sisl nämndafrågan flera svåra avvägningsproblem. Olika typer av uppgifier kan härurskiljas. Uppgifterna kan t.ex. ha starkare eller svagare anknytning till denmisstänkte. Sådan anknytning kan också hell saknas. Uppgifterna kan innebäraatl annan misstänkt frias från misstanken eller medföra att den mol vilkenbrott har förövats kan komma till sin räll. Uppgifterna kan vidare avseplanerade brott som inte är strafflielagda på förberedelsestadiet eller brottsom redan har begåtts. De kan avse brott av olika svårhetsgrad, broll somriktar sig mol person eller mot rikels säkerhei etc. Uppgifterna kan också haerhållits genom mereller mindre ingripande tvångsmedel. Efiersom såväluppgifierna i sig själva som omständigheterna vid deras anträffande kan vara avså vitt skilda slag, är det svårt att ange några allmänna riktlinjer för ivilken Ulsiräckning sådana uppgifter bör fö utnyttjas. Som lagrådel uttalade isitt yllrande till jusiiiieutskoltel i fråga om material från telefonavlyssningär en länkbar lösning atl insamlat malerial för användas i något siörreutsträckning när del gäller atl förebygga skada - vare sig det är fråga omskada på person 43 Kommittéer: Del II Ju:8 ellerpå egendom av betydenhet - än när det gäller all beivra brott som redan harbegåtts. Detbör ankomma på kommittén all närmare överväga dessa problem och all lämnaförslag lill reglering. I enlighet med de önskemål som Ullalade isamband med behandlingen av prop. 1975/76:202 bör kommittén sträva efterengenerell lösning för olika lyper av tvångsmedel. 1 sitt arbeie bör kommitténbeakla de synpunkier på dessa frågor som framkom vid riksdagsbehandlingen avpropositionen. Euspörsmål som har nära anknyining liil dem som har berörts är hur uppgifier,som i andra sammanhang åtnjuter skydd mot utlämnande, skall behandlas vidtvångsmedelsanvändning. Jag länker då närmasi på uppgifter som omfattas avtystnadsplikt eller som annars på grund av inskränkningar i viitnesplikien intekan avkrävas vid munlligl förhör. Som har framgåu av det föregående bygger dennuvarande regleringen på principen att sådana uppgifter inte heller skall kunnaåtkommas genom ivångsmedelsanvänd-ning. Detta skydd är emellertidofullständigt. Några inskränkningar i detta avseende gäller t.ex. inte i frågaom telefonavlyssning. Del torde också i praktiken vara ofrånkomligt alt denbroitsuiredande personalen vid verkställighet även av andra tvångsåtgärderkommer i koniaki med sådana uppgifier. Kommittén bör därför övervägamöjlighelerna - att med beakiande av behovet av effektiva tvångsmedel -förstärka skyddel för uppgifter som omfattas av tystnadsplikt e.d. Bland deåtgärder som kan komma i fråga bör i första hand övervägas möjligheten atl ilag föreskriva förbud mot all utnyttja sådana uppgifter. Kommittén bör ävenöverväga om det är ändamålsenligt atl begränsa användningen av mer ingripandetvångsmedel i de fall där påtaglig risk föreligger för att sådana uppgifierskall uppenbaras. Även i dessa delar bör eftersträvas en enhetlig reglering föralla lyper av tvångsmedel. 1sammanhanget bör uppmärksammas de problem i nuvarande reglering som harpåtalats av RÅ. Kommittén bör vidare överväga om det är ändamålsenligt attbehålla det nuvarande lagtekniska sambandet mellan tvångsmedelsregieringen ochbestämmelserna om inskränkningar i vittnesplikten. Kommittén bör också beaktaresultatet av det arbeie som f n. bedrivs inom departementet på en nysekretesslagstiftning och uppmärksamma de frågor på della område som harsamband med tvångsmedelsregieringen. Defrågor som jag har uppehållit mig vid har i huvudsak rörttvångsmedelsanvändning i allmänhet enligt RB. En annan viktig arbetsuppgiftför kommittén är att se över möjligheterna att förstärka skyddet för detiryckfrihetsrällsliga intresset av hinder mol förhandsgranskning och spridningsförbudsaml skydd för anonymitet vid ivångsmedelsanvändning. Vad gälleranonymitetsinlressel har frågan - som jag har nämnl lidigare -undersökts av ensärskild kommitté såviu avser beslag och husrannsakan. Vid remissbehandlingenav utredningsförslaget ställde sig flertalet remissinstanser posiliva lillförslagets grundtankar och allmänna riktlinjer för en reglering av hur enuppkommande konflikt mellan tvångsmedel och anonymitetsskydd bör lösas. När delgällde den närmare ulformningen av reglerna framkom emellertid olikauppfattningar beiräffande såväl bestämmelsernas maleriella innehåll som delagtekniska lösningarna. Flera remissinstanser underströk behovet av översynäven av reglerna om editionsplikl och om användande av tvångsmedel vidtaxeringsrevision och bevissäkring enligt skatlelagstiftningen. RÅ påpekade attdet även inom specialslraffräiten finns bestämmelser om tvångsmedel som kankomma i konfiikt med anonymiietsskyddsreglerna. Del II Ju:8 Skr 1978/79:103 44 Ilikhel med fiertalet remissinsianser anser jag all utredningsförslaget harstora förijänsler. RÅ har påpekal i sitt remissvar kräver dock ellfulll utbyggi anonymitetsskydd översyn av alla bestämmelser om tvångsmedel. Detär också önskvärt alt regleringen av de konfiiktssituationer som kan uppkommablir så enhetlig som möjligl. Därvid för för skatte- och avgiftsområdetlösningarna sökas med beakiande även av det allmänna kravet på en rättvis ochlikformig beskattning av alla inkomsttagare. Delbör uppdras ål den kommitté som jag nu förordar skall tillkallas atl överarbetautredningsförslaget från de allmänna utgångspunkier som gäller förutredningsuppdraget i övrigt och i belysning av remissutfallet. Avstor belydelse för iniegritetsskyddel vid tvångsmedelsanvändning är reglernaför förfarandel. Kommittén bör därför också se över dessa bestämmelser i 27och 28 kap. RB i syfte alt stärka iniegritetsskyddel för den enskilde.Översynen bör la sikle på bl.a. beslutsordningen, formerna för verkslälligheloch reglerna för omprövning av beslul. Kommittén bör även ta upp frågor som rörbehovet av bevakning, t.ex. genom god man, av de intressen som kan beröras avtvångsåtgärder i vissa fall. Även i dessa hänseenden böreflersträvasen enhetligoch samordnad regleringavalla typer av tvångsmedel. Vid de överväganden somblir aktuella i detla sammanhang bör också beakias alt snabbhet i förfarandetofta är en förutsättning för tvångsmedlets effektivitet. Kommiuén bör vidareöverväga behovei av all skriftliga handlingar och andra föremål som harbeslagtagits i uiredningssyfie finns att tillgå lill dess målet har avgjortsgenom lagakraftägande dom. 1 det sammanhanget bör kommittén överväga om detbehövs bestämmelser som reglerar rätlen alt framställa kopior av beslagtagnahandlingar. Kommitténhar anledning atl la upp även frågor som rör sekretesskyddet för uppgifter somframkommer vid tvångsmedelsanvändning. Som har framgåti av den tidigareredogörelsen för bestämmelserna på områdel är det nuvarande skyddel motmuntligt utlämnande ofullständigt. Del förslag till ny sekretesslag som harlagts fram i den lidigare omnämnda departementspromemorian innebär i och försig en försiärkning av skyddel. Del bör dock övervägas om tystnadsplikl föruppgifier som framkommer vid ivångsmedelsanvändning bör ha förelräde framförmeddelarfrihelen enligt TF och RALoch i så fall i vilken mån. gällersärskilt i frågaom uppgifter som lill följd av tystnadsplikt eller som eljeslpå grund av inskränkningar i vitinesplikten inte kan avkrävas vid muntligtförhör och i princip ej heller skall vara åtkomliga vid tvångsmedelsanvändning.Om kommittén i enlighet med de lankegångar som har skisserats stannarför att begränsa rätten all ulnyllja uppgifier om annan brottslighet än den somhar legat till grund för beslutet om tvångsmedelsanvändning, bör kommitténockså överväga ett förstärkt sekretesskydd för sådana uppgifter. Somtidigare har påpekats kan även lillämpningen av bestämmelserna i 38 kap. RB omeditionsplikl och av bestämmelserna i 39 kap. om syn komma i konfiikt medberättigade motstående inlressen. DeUa lorde vara fallet främst i fråga om dettryckfrihelsrällsliga iniressei av hinder mol förhandsgranskning och spridningsförbudsamt anonymitetsskydd. I kommitténs uppdrag bör därför ingå atl se över dessabestämmelser. Kommittén bör dock undersöka behovet av förstärkt skydd vidlillämpningen av reglerna även på andra områden. Deproblem som jag har uppehållit mig vid har gällt främst användning avstraffprocessuella tvångsmedel och liknande åtgärder enligt RB. Förhållandenaär emellertid analoga i många fall vid ivångsmedelsan- 45 Kommittéer: Del II Ju:8 vändningenligt de andra lagar som jag har nämnl i del föregående. Det bör därförankomma på kommittén att från' tidigare angivna utgångspunkter undersökabehovet av ändrade regler för ivångsmedelsanvändning uianför RB:s område ochatl så långt möjligt samordna besiåmmelserna med vad kommittén kan komma auföreslå i fråga om den grundläggande regleringen i RB. De avvägningar som kanbli aktuella i dessa sammanhang bör givetvis ske mot bakgrunden av de speciellaförhållanden och syften som har föranlett införandet av bestämmelser om tvångsmedelinom resp. område. Vad gäller skatleoch avgiftsområdet vill jag särskilt pekapå del allmänna kravet att beskattningen är rättvis och likformig för allainkomsttagare. Vadgäller tvångsmedelslag och lag om telefonavlyssning vid förundersökningi brottmål angående grovt narkotikabrott m.m. bör kommittén söka utarbeta enpermanent reglering som kan fiyttas över till RB. Kommitténsuppdrag på skatte- och avgiftsområdet bör begränsas lill de mera övergripandefrågorna om integritet o.d. och alltså inte avse mera tekniskt betonade frågor.I den delen kommer chefen för budgetdepartementet denna dag att föreslå alllilläggsdirekliv utfärdas för utredningen (Fi 1973:01) om säkerhetsåtgärderm.m. i skalleprocessen med uppgift att lägga fram förslag om enhetligakontrollbestämmelser. Bland de frågor som denna uiredning kan komma au beröramärks bl.a. den lekniska regleringen av tvångsmedlen enligt bevissäkringslagen.Jag förutsätter all ulredningen kommer all ha nära kontakt med den av mig föreslagnakommittén. Leder den skattetekniska utredningen till lagstiftning innan den avmig förordade kommittén avslutat sitt arbete lorde kommittén ha atl motbakgrund av sina allmänna överväganden pröva behovei av ändringar i den nämndakon-trollagstiftningen. Utövervad jag nu har sagt bör kommittén samråda med rättegångsutredningen (Ju1977:06), inlegrileisskyddskommilién (Ju 1967:62) och militäransvarskommittén(Ju 1977:09). Under sitt arbele bör kommittén även hålla koniaki medytlrandefrihelsutredningen (Ju 1977:10), spionbrottsulredningen (Ju 1977:04)och kommittén (E 1977:03) med uppdrag att se över valularegleringen. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jag all regeringen bemyndigarchefen för jusiitiedepartementel - atttillkalla en kommitté med högsl sex ledamöter med uppdrag all se övertvångsmedelsregleringen vid förundersökning i brottmål m.m., attutse en av ledamöterna all vara ordförande, allbeslula om sakkunniga, experter, sekreterare och annal biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver alt kosinaderna för kommittén skallbelasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluler sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemslällan. DelIIJu:9 Skr 1978/79:103 46 Departemenischefen,statsrådet , anför. Gällanderegler om ersättning för skada till följd av verksamhei som är fariig föromgivningen är splittrade och delvis oklara. Iskadeståndslagen (1972:207) finns allmänna bestämmelser om ersättning förskada. Dessa bygger på den s.k. culparegeln. Principen är alltså atlersättningsskyldighet föreligger endasl om skadan har vållats uppsåtligen ellerav vårdslöshet. Arbetsgivare svarar för arbetstagares vållande. Föråtskilliga verksamheter som medför särskilda skaderisker för omgivningen hardock utbildats strängare ersättningsregler. Utmärkande för dessa är atlskadeståndsansvar kan inträda oberoende av vårdslöshet. Man brukar säga atlansvaret är strikt. Del strikta ansvaret utvecklades till en början avdomslolarna ulan slöd av skriven lag. finns i åtskilliga lagar, särskiltfrån senare lid, uUryckliga bestämmelser om sirikl ansvar vid verksamhet som kanvara farlig för omgivningen. Av mera allmän räckvidd är reglerna imiljöskyddslagen (1969:387). Betydelse har också reglerna i 3 kap. jordabalkenom rättsförhållanden mellan grannar. Bestämmelser om sirikl ansvar finns även iflera lagar som är inriktade direkt på speciella verksamheter, t.ex. iatomansvarighelslagen (1968:45) och lagen (1973:1198) om ansvarighet föroljeskada till sjöss. Miljöskyddslagensyftar till all skydda den yttre miljön mol vattenförorening, luftförorening,buller, skakning och andra störningar, s.k. immissioner. Lagen går ut på altstörningar skall förebyggas så långt som möjligt. I vidsträckt omfaUning gällerskyldighet att söka tillstånd. Den som utövar eller ämnar utöva miljöfariigverksamhet för vilken koncessionspliki inte råder kan ansöka om tillstånd lillverksamheten och därvid fö fastslaget under vilka villkor denna för bedrivas.Lagen ses f n. över av miljöskyddsutredningen (Jo 1976:06). Arbetel ärinriktat på alt förbättra samhällets möjligheter all kontrollera och ingripamol miljöfarlig verksamhei. Enligtmiljöskyddslagen skall den som orsakar olägenhel genom miljöfarlig verksamhetulge ersättning härför. Skadeståndsansvarel är i princip strikt. Harolägenheten inte orsakats genom försummelse, utgår emellertid ersättning endaslom olägenheten är av någon betydelse och bara i den mån den inte skäligen börtålas med hänsyn till förhållandena i orlen eller till dess allmänna förekomstunder jämförliga förhållanden (30 §). Vid andra immissioner änvattenförorening krävs au störningen inte är hell lillfällig för aU lagen skallvara lillämplig (1 §). Talan om ersättning förs vid faslighelsdom-stol. Miljöskyddslagensskadeståndsregler är i viss mån oklara. Sålunda anses lagen ge otillräckligledning när det gäller alt avgöra vem som är skade-siåndsansvarig. Osäkerhetenär särskilt påtaglig i fall där skada har orsakats av en entreprenör som haranlitats för au utföra ett mer eller mindre långvarigt arbete på en fastighet.Delade meningar råder i vad mån entreprenören, ensam eller lillsammans medfastighetsägaren, kan göras ansvarig enligt miljöskyddslagen. Det är vidareosäkert vilka slag av skador som är ersättningsgilla enligt miljöskyddslagen.Bl.a. är det inte klart i vilken utsträckning ersältning kan utgå för s.k. renförmögenhelsskada, dvs. ersättning för ekonomisk föriust till någon som intehar råkat ut för person- 47 Kommittéer: Del II Ju:9 Jag kan i delta sammanhang hänvisa till den diskussion ommiljöskyddslagens skadeståndsregler som refereras i Nordisk försäkringstidskrift1973 s. 104 ff jordabalken finns besiämmelserom skadeståndsansvar som delvis har sammalillämpningsområde som miljöskyddslagens. Enligt 3 § i detla kapilel skallnämligen den som utför grävning eller liknande arbete ersätta skada somuppkommer på angränsande mark till följd av att han eller någon som han anlilalhar underlåtit att vidta erforderiig skyddsåtgärd eller i annat hänseendebrustit i omsorg vid arbetets ulförande. Skadestånd enligt denna bestämmelseförutsätter således vårdslöshet. Är emellertid arbetet särskilt ingripandeeller medför det av annan anledning särskild risk för omgivningen, skallenligt 4 § ersältning utgå även om försumlighet ime föreligger. Skadeståndsansvarelenligt 3 kap. jordabalken ligger i princip hos ägaren till den mark på vilkenarbetel uiförs. Denne svarar även för självständiga medhjälpare. Denskadelidande kan däremot inte med slöd av jordabalkens bestämmelser riktaanspråk mot någon som har anlitats av fastighetsägaren, exempelvis enbyggnadsentreprenör. För tillämpning av jordabalkens skadeståndsregler krävsall fråga är om skada på "angränsande mark", varmed avses såvälsjälva marken som byggnad eller annan anläggning på denna. Talan om ersättningförs vid allmän domstol. Denu berörda bestämmelserna i jordabalken gäller alltså grävning och liknandearbete. Dit lorde kunna hänföras sprängning åtminstone om skadorna är av sammaart som de som kan uppkomma vid grävning, exempelvis ras och sanningar.Sprängningsskador av annat slag, t.ex. skada på grund av kringflygande föremål,torde enligt förarbetena (prop. 1970:20 del B 1 s. 114) inte omfattas avbalken. En viss osäkerhei synes dock föreligga på denna punkl (se 1973 s. 111 f och 119). Jordabalkens regler kan i varjefall inte åberopas till stöd för talan om ersättning mot en entreprenör som harulfört sprängning inom fastigheten. Det är även omtvistat om miljöskyddslagenär tillämplig vid alla typer av sprängningsskador. Och som framgår av vad jagtidigare har sagt är det osäkert i vad mån en entreprenör som utförsprängningsarbeten kan göras ansvarig enligt lagen. Ettstrikt ansvar för vissa sprängningsskador har fastlagts i rättspraxis. 1 etträttsfall (NJA 1966 s. 248) har sålunda högsta domstolen med slöd avoskrivna grundsalser om sirikl ansvar på grund av fariig verksamhet bifallitskadeståndstalan mot en entreprenör som hade utfört sprängningar förtunnelbanebygge i . Målet gällde skada som hade orsakals på enfaslighet genom kringflygande sprängsten. Även fastighetsägaren ålades - pågrannelagsrättslig grund - ansvar oberoende av vårdslöshet. Målel avgjordesföre tillkomsten av miljöskyddslagen och nya jordabalken. 1fråga om ersättning för skada på omgivningen är rättsläget således i vissaavseenden oklart. Detla gäller särskilt vid sprängningsskador, där tydligensåväl miljöskyddslagens och jordabalkens bestämmelser som oskrivna regler omsirikl ansvar kan aktualiseras. Del kan vara svårt att avgöra hur dessaregelkomplex förhåller sig till varandra och vilket av dem som skall lillämpasi enskilda skadefall. Därtill kommer de oklarheter som jag har nämnlsaml den omständigheten att olika forumbeslämmelser gäller beroende på omskadeståndstalan grundas på miljöskyddslagen eller andra skadeståndsregler.Enligt min mening är den ordning som f n. råder inte tillfredsställande. DelIIJu:9 Skr1978/79:103 48 Aurättsläget är oklart när det gäller sprängningsskador har också uppmärksammalsav . Med anledning av en molion rörande försäkringsplikt vidsprängning, som jag strax ålerkommer lill, förklarade lagutskotiet att fråganom skadeståndsansvar vid sprängningsarbeten borde bli föremål för uiredning ilämpligt sammanhang. anslöt sig till utskottets uppfattning (LU1976/77:3, rskr 1976/77:13). Också enligt min mening hören sådan utredningkomma lill stånd. Utredningen böremellertid omfatta inte baraskadeståndsansvaret vid sprängningsskador utan vidgas till en mera allmänöversyn av de skadeståndsregler som gäller enligt miljöskyddslagen, 3 kap.jordabalken och oskrivna grundsalser om strikt ansvar på förevarande område.Syftei bör i försia hand vara att åsiadkomma en klarare och mera samladreglering än den nuvarande. Sakliga ändringar bör kunna föreslås i den måndelta krävs för all regleringen skall bli ändamålsenlig. Efter samråd medchefen för , som inom regeringen handlägger frågor ommiljöskydd, föreslår jag atl en särskild utredare nu tillkallas för deltaarbete. Utredarenbör undersöka i vad mån de aktuella skadeståndsreglerna lämpligen börsammanföras i en lag. En möjlighel kan i så fall vara all låla bestämmelsernafö sin plats i miljöskyddslagen, som har en mera allmän räckvidd änbestämmelserna i 3 kap. jordabalken. Ett annal alternativ äraltskadeståndsreglerna bryts ut ur miljöskyddslagen och jordabalken och förssamman lill en särskild lag. Utredaren bör vidare överväga i vad mån hiltillsoskrivna skadeståndsrältsliga grundsalser på området bör lagfästas. Jagskall - delvis i anslutning lill de brister som har påtalats -särskiltpeka på ett par punkler där förtydliganden bör övervägas och där justeringar avrättsläget kan komma i fråga när de olika reglerna skall smältas samman. Viktigtär all klargöra i vad mån lalan om skadestånd kan riklas mol annan än ägareeller användare av den mark, byggnad eller anläggning från vilken störningenutgår. Jag tänker då främsi på entreprenörer och andra som mera lillfälligl påen fastighet utför självsiändigi arbete som orsakar störningar i omgivningen.Härvid kan behöva anges hur ansvaret skall fördelas mellan den som har anlitaten självsiändig företagare och denne företagare 1975:103). Ocksåmöjligheten att ålägga solidariskt ansvar när flera verksamheter har medverkattill miljöskador och frågan om ansvarsfördelningen i sådana fall kan behövautredas. Vidarebör iniresse ägnas spörsmålet om vilken skada som över huvud taget ärersättningsgill. Del bör bl.a. göras klart i vad mån annan skada än sådan somrör fasl egendom skall ersättas. Nära samband härmed har frågan om vem som ärsakägare eller, med andra ord, vem som skall ha rätl alt kräva skadestånd. Enligtmiljöskyddslagen är skadeståndsansvaret i princip strikt, medan del enligthuvudregeln i 3 kap. 3 § jordabalken förutsätier vårdslöshet. Vid en enhetligreglering förefaller det naturiigt atl som huvudregel föreskriva strikt ansvar.Liksom f n. bör dock undantag gälla. Härvid bör utredaren undersöka om denteknik att begränsa det strikta ansvaret som begagnas i miljöskyddslagen ärlämplig, exempelvis när del är fråga om sprängningsskador. Medhänsyn till de speciella förhållanden som kan råda beiräffande miljöskadorfinns anledning för utredaren att undersöka om del krav på bevisning om sambandmellan skada och skadegörande handling som normalt gäller inomskadeslåndsrälien bör lillämpas fulll ut i fråga om samtliga miljöskador.Utredaren bör vidare pröva om särskilda preskriptions- 49 Kommittéer: Del II Ju:9 reglerbör gälla för vissa typer av miljöskador. Forumfrågan kräversärskilda överväganden. Del för ankomma på utredaren alt föreslå den lösninghan finner lämpligast. tvivel är det en fördel om en enhetlig lösning kanuppnås. Kommer utredaren emellertid fram till att vissa typer av skador börprövas av fastighetsdomstol och andra av allmän underrätt, för närmareundersökas om de olägenheier som ger sig lill känna när målen fördelas mellanolika lyper av domslolar kan avhjälpas genom särskilda regler om förening avmål.