prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Av dessa regler följer alt samtligastyrelseledamöter i ell aktiebolag eller ekonomisk förening - i akiiebolag ävenverkställande direktören - rätteligen är underkastade KL:s bestämmelseromgäldenärens skyldigheter. Kommitténanser att det inte är påkallat eller lämpligt all ge särskilda föreskrifter ikonkurslagsliftningen om vilken av flera ställföreträdare som skall fullgöragäldenärens skyldigheter i olika hänseenden. Man bör enligt kommitténfortfarande hålla fast vid att alla slällförelrädare i konkursen i principomfattas av bestämmelserna om konkursgäldenärs skyldigheter. Kommittén anserdock alt en oinskränkt tillämpning av denna princip kan leda för långl. På enpunkl - i fråga om medverkan vid bouppieck-ningsförrättning ochbouppieckningsed - anser kommittén prakliska skäl tala för ell undantag i KLfrån principen (avsnitt 4.8.4). I övrigt bör man enligt kommittén kunna liksomf.n. överlåta ål de tillämpande organen atl, när sakliga skäl talar för det,modifiera principen t.ex. i fråga om inskränkningar i gäldenärensrörelsefrihet. 4.8.2 Gäldenärensrörelsefrihet under konkursen Kommitténpåpekar att gäldenären enligt gällande rält är underkastad legalt reseförbudsom är strängare före avläggandet av bouppteckningseden än undertiden därefter. Före edgången får gäldenären inte utan tillstånd av rättensombudsman lämna bostadsorten. Därefter får gäldenären inte utan tillstånd begesig längre från nämnda ort än att han inom kan inställa sig inomrättens domsaga. Detta innebär enligt kommittén att gäldenären efterbouppteckningseden inte kan förbjudas alt resa utomlands. Kommitténframhåller att bestämmelser som inskränker gäldenärens rörelsefrihet underkonkursen är nödvändiga. Kommittén anser dock att den nuvarande ordningen inteär tidsenligt utformad och att den är onödigt sträng mot gäldenären ikonkursens första skede men ger denne för stor frihel därefter. Prop.1978/79:105 140 Enreform bör enligt kommitténs mening i första hand inriktas på att minska riskenför att gäldenären avviker utomlands. Gäldenären bör underkaslas ell generelltförbud alt ulan särskilt tillstånd lämna landet och detla förbud bör i principgälla under hela konkursen. Intresset att hindra gäldenären all avvika ärvisserligen starkasl före edsavläggelsen. Med hänsyn lill alt gäldenärennormall bör slå lill förfogande för upplysningar m.m. även efter edgången anserkommittén att förbudel bör gälla under hela konkursen. Angelägenheten av allhålla kvar gäldenären i landet får bedömas vid lillslåndsprövningen i delenskilda fallet med beaktande av de föreliggande omsländighelerna. Närdel gäller gäldenärens rörelsefrihet inom landet finns det enligt kommitténinie anledning till samma ålerhållsamhel. Här bör del enligt kommittén räckamed all gäldenären i speciella situationer skall kunna förbjudas att lämna denort där han är bosatt. Kommitténpåpekar att det i prop. 1975/76:210 föreslagits atl förvaltaren skall besluta ifråga om gäldenärens rörelsefrihet. Även i det system kommittén förordar börförvaltaren få besiämma i första hand. På förvaltaren skall sålunda ankomma attpå begäran av gäldenären pröva om denne skall få resa utomlands och atl iförekommande fall förbjuda gäldenären att lämna sin bostadsorl. Gäldenär som ärmissnöjd med förvaltarens beslul kan få frågan prövad av konkursdomaren. Inskränkningarnai rörelsefriheten bör enligt kommittén i linje med vad som gäller nu kombinerasmed regler om hämtning och häktning. Kommittén påpekar vidare att del frånolika håll betecknats som en brist i gällande lagstiftning alt möjlighet iniefinns att ta hand om gäldenärens pass för alt hindra denne att lämna landet.Enligt kommitténs mening bör man så långt möjligt begränsa gäldenärensmöjligheter att i strid mol det föreslagna reseförbudel i KL lämna landet.Kommittén inskjuter atl en konkursgäldenär. som lämnat landet trois reseförbud,kan utlämnas till enbart om han misslänks för broll av visssvårhetsgrad. Kommittén föreslår atl en rätt all la hand om gäldenärens passunder konkursen införs. Som föruisättning för ett omhändertagande bör krävasatl det skäligen kan befaras att gäldenären utan samtycke lämnar landet. Detbör ankomma på förvaltaren att ta hand om gäldenärens pass. Kommittén ser dettasom en naturlig följd av att det är förvaltaren som i första hand skall avgörafrågoma om gäldenärens rörelsefrihet. Även förvaltarens åtgärd att ta hand omgäldenärens pass skall kunna föras under konkursdomarens prövning. Kommitténanser att det i vissa fall kan vara av värde att fömtvarande ställföreträdareför gäldenären medverkar vid utredningen av boet. De föreslagna möjlighetemaatt inskränka gäldenärens rörelsefrihet bör därför enligt kommittén i vissomfattning göras tillämpliga även på sådana ställföreträdare. Kretsen börbegränsas till styrelseledamot, verkställande direktör eller likvidator, somhar avgått eller entledigats senare än före dagen då konkursansökaninkom till konkursdomaren. Prop.1978/79:105 141 4.8.3Gäldenärens rörelsefrihet för prövning av konkursansökan, m.m. Kommitténframhåller inledningsvis att gällande KL inte ger möjlighet atl redan förekonkursen inskränka gäldenärens rörelsefrihet. Detta gäller både på detpersonliga och ekonomiska planet. Kommittén nämner att lagberedningen ibetänkandet Utsökningsrätt Xföreslagit att gäldenärens rådighet iekonomiskt avseende skall kunna inskränkas redan när konkursansökningengjorts. Enligt det förslaget skall inskränkningen i delta fall fömtsättasärskilda skäl och ha formen av skingringsförbud. Kommitténtar i sitt förslag utan saklig prövning upp den av lagberedningen föreslagnabestämmelsen om skingringsförbud, sedan konkursansökan har gjorts, pågäldenärens egendom. Ett förordnande om sådant skingringsförbud fömtsätterenligt bestämmelsen begäran av borgenär. Ifrågan om gäldenärens personliga rörelsefrihet under konkursansökningstidenpåpekar kommittén att handläggningen av en konkursansökan som har gjorts av enborgenär ibland kan dra ut . 1 vissa lägen kan del enligt kommitténbefaras att gäldenären avviker utomlands. I syfte att säkerställa gäldenärensmedverkan i ett kommande konkursförfarande föreslår kommittén att möjlighetskall finnas redan när konkursansökan har gjorts att förbjuda gäldenären attlämna landet eller i yttersta fall häkta honom. Kommittén är medveten om attgäldenärer som har för avsikt att bege sig från landet ofta kan misstänkas förbrott och att man då i stället kan inskrida med straffprocessuella tvångsmedel.Kommittén anmärker dock all brottsmisstanken inte sällan kan underbyggas försti samband med konkursutredningen. Förutsättningarför reseförbud eller häktning bör vara att det ärsannolikt att gäldenären under en konkurs kommer att undandra sig skyldigheteller överträda förbud som föreskrivs i KL och att särskilda skäl för åtgärdenföreligger. För häktning uppställer kommittén det ytterligare villkoret attreseförbud finnes vara uppenbart otillräckligt för att hindra gäldenären attavvika. Kommittén framhåller att det av denna reglering följer att häktning fårtillgripas bara i verkligt kvalificerade fall. förslag skall det ankomma på konkursdomaren eller rälien att påbegäran av borgenär meddela reseförbud eller besluta om häktning. Del krävs ejatt borgenären själv gjort konkursansökan. I samband med reseförbud får utansärskild ansökan av borgenär förordnas att gäldenären skall lämna ifrån sigsitt pass. I fråga om de nännare förutsättningama för de föreslagna åtgärdemahänvisar förslaget i huvudsak till de allmänna reglema om handräckning i RB. Kommitténutvecklar närmare innebörden i kravet på att särskilda skäl skall föreligga förreseförbud eller häktning. Häri sägs ligga att gäldenärens medverkan i denkommande konkursen skall framstå som speciellt viktig Prop.1978/79:105 142 t.ex.därför att betydande värden slår på spel. Av kravet på särskilda skäl följerockså att det måste kunna antas atl konkursansökningen leder lill bifall ochalt påtaglig risk för att gäldenären lämnar landet föreligger. bör de fömtvarande ställföreträdare som enligt kommilléförslagelskall vara underkastade bestämmelserna om reseförbud och tvångsmedel underkonkursen (se avsniii 4.8.2) omfattas av reglerna om reseförbud och häktningunder konkursansökningsstadiet. Ifråga om den obUgatoriska edgången i konkurs, dvs. den edgång som oberoende avyrkande alltid skall äga rum (91 6 KL) tar kommittén upp frågan om vem somskall avlägga eden när gäldenären är en juridisk person Gfr avsnitt 4.8.1).Kommittén framhåller alt gäldenärens skyldigheter i princip skall fullgöras avden som är behörig ställföreträdare. Enligt kommittén har del antagits atldenna princip även gäller beträffande den obligatoriska edgången. Kommitténpåpekar alt principen vad gäller aktiebolag och andra särskilt bildadejuridiska personer leder till atl edgångsskyldighel åvilar var och en som ensameller jämte annan är ställföreträdare för den juridiska personen. I ettaktiebolag är alllså samtliga styrelseledamöter och verkställande direktörenskyldiga atl avlägga ed. Detta synes kommiuén vara en opraktisk ordning. Vid enenkät som kommittén gjort hos landets konkursdomare har också framgått att deflesta konkursdomare gör avsteg från den angivna principen i aktiebolagskonkurs. Praxis varierar dock. Ifråga om edgångsskyldigheten när gäldenären är ett dödsbo ligger det f n.enligt kommittén måhända närmast till hands att anta att samtliga dödsbodelägareär skyldiga alt avlägga ed. Saken är emellertid tveksam. Av kommitténs enkätframgår att praxis även här varierar. Klart vanligast är dock attkonkursdomaren begär edgång endast av den som har uppgett boet. Kommitténfinner det beträffande edgång i juridisk persons konkurs vara motiverat med enregel som är mer anpassad till nuvarande praxis. Regleringen bör utgå från attalla ställföreträdare i princip är skyldiga att avlägga ed men gemöjlighet till undantag. En lämplig ordning är enligt kommittén att förvaltarenfår befria den eller de ställföreträdare vilkas edgång saknar betydelse förboulredningen från edgångsskyldighet. Genom en reglering av detta innehåll gesenligt kommittén lagligt stöd åt bmkel att frän edgång befria ställföreträdaresom inte är närmare insatt i den juridiska personens verksamhet. Vad angårdödsbo torde det förordade systemet enligt kommittén i allmänhet medföra attendast den som har uppgett boet behöver avlägga ed. Medden föreslagna regleringen avses inte att befria samtliga ställföreträdare förgäldenären från den obligatoriska edgången. Prop.1978/79:105 143 Kommitténframhåller att frågan om gäldenärs skyldighet att avlägga obligatoriskbouppteckningsed har nära samband med hans skyldighet atl medverka vidbouppieckningsförrällningen och därvid uppge boel under edsförpliktelse. Detsynes konsekvent och lämpligt all ge föreskrifter även i fråga om vilkaställföreträdare för en juridisk person som skall medverka vid bouppieckningen.Kommittén förordar en beslämmelse som är ulformad i överenssiämmelse med vadkommittén föreslår i fråga om bouppieckningsed. Nuvaranderegel om fakultativ edgångsskyldighet (93 8 KL) har enligi kommittén vissabrisler. Regeln,som främsi lar sikle på andra personer än gäldenären, innebär bl.a. atl den somhar haft hand om egendom som ingår i boel är skyldig alt på yrkande uppge vadhan haft hand om och beediga denna uppgift. Det är här inte fråga om allbeediga bouppieckningen. I ett rättsfall har uppgifls-och edgångsskyldighet i nuakluelll hänseende ansetts åligga styrelseledamot i akiiebolag som har avgåttkort före konkursen, oberoende av om han dellagil i förvaliningen av bolagelsangelägenheler eller ej. I rättsfallet påtalades all del varolillfredsställande atl en styrelseledamot genom att avgå strax förekonkursutbroUet kunde undgå den mera omfattande obligatoriskaedgångsskyldigheten. I de fall ett bolag haft en enda styrelseledamot leddedenna ordning lill all bouppteckningens riktighet aldrig blir bestyrkt genomed. bör reglerna om edgångsskyldighet för annan än gäldenären göras meravidsträckta och flexibla än f n. Annan än gäldenären bör vara skyldig atl påyrkande av förvaltaren eller borgenär avlägga bouppieckningsed eller beedigaviss uppgift i bouppteckningen, om det kan antas alt sådan egdång är avbetydelse för utredningen. Något krav på atl vederbörande har haft hand omegendom som ingår i konkursboet bör inte uppställas. Till kategorin annan ängäldenären räknar kommittén bl.a. förutvarande slällförelrädare för juridiskperson. Särskilt beträffande den som har avgått kan det oftaförutsättas att hans edgång är av betydelse för boulredningen. I övrigi kommerframför allt edgång av anställda att kunna bli aktuell till följd av den nya bestämmelsen.Även edgång av förutvarande boutredningsman och bouppgivare, vilka inte fallerunder den obligatoriska edgångsskyldigheten, kan ibland vara påkallad. Enligtgällande ordning (94 8 KL) kan gäldenären om han överträder föreskriftema ombl.a. reseförbud och edgångsskyldighel hämtas eller häktas. Kommittén har i sinenkät hos konkursdomama frågat om tillämpningen av reglerna om tvångsmedel. Avsvaren framgår att hämtning förekommer i viss, om än begränsad utsträckningmedan häklning var sällsynt. En allmän uppfaUning hos konkursdomarna var attreglema var behövliga som påtryckningsmedel. Prop.1978/79:105 144 Kommitténomtalar atl del har framförts önskemål om effektivare ingripandenmot konkursgäldenär som motarbetar konkursförfarandét. Kommittén anser altdess förslag i fråga om gäldenärens rörelsefrihet underkonkursansökningsstadiet och under själva konkursen i viss mån lillgodoserönskemålen. Även förvaltarens utvidgade befogenhet att använda tvång molgäldenären nämns här. Dessa förslag ligger i linje med önskemålen omeffektivare ålgärder mot tredskande konkursgäldenärer. Kommittén anser dock attdel krävs ytterligare skärpningar, särskilt i fråga om möjligheter alt hämtagäldenären under konkursen. Svarenvid enkäten lyder enligt kommittén på atl i KL föreskrivna möjligheler atthämta gäldenären inte utnyttjas i tillräcklig omfattning. Enligt kommitténsmening kan effeklivare ingripanden mol tredskande gäldenärer göras redan genomändamålsenlig tillämpning av gällande regler. Kommitténanför dock att det hämtöver är nödvändigt att ge möjlighet till lidigareingripanden än vad som är möjligt. För atl t.ex. hämtning skall fåtillgripas krävs f.n. att gäldenären undandrar sig sina plikter. En presumeradfara för sådant undandragande är således inte tillräcklig. Detta kan medföraatt tvångsåtgärden sätts in för sent och blir verkningslös. Beslut om hämtningeller häktning av en gäldenär är inte verkställbart utomlands. mening bör det vara möjligt att förordna om hämtning eller häklningunder konkurs redan då del framstår som sannolikt att gäldenären kommer attundandra sig sina skyldigheter eller överträda förbud som gäller mot honom. Enytterligare fömtsättning bör vara all särskilda skäl för åtgärden föreligger.Som exempel på situationer där ingripanden kan vara motiverade nämnerkommittén fall där gäldenären, ehuru belydande värden står på spel i konkursenoch trots att gäldenärens uppgifter är av avgörande betydelse i konkursen,notoriskt underlåter att fullgöra vad som åligger honom eller har gjortförberedelser för atl avvika från landet. Kommitténframhåller att gäldenären i regel bör få tillfälle att yttra sig över fråga omhämtning eller häktning. När det är fråga om gäldenär som befaras ämna undandrasig sina skyldigheter ligger det dock enligt kommittén i sakens natur attgäldenären normalt inte behöver höras. Närdet gäller tvångsmedel mot annan än gäldenären påpekar kommittén atltvångsmedel redan nu kan tillgripas mot den som undandrar sig edgång enligt 93§ KL. Enligt kommitténs förslag (avsnitt 4.8.2 och 4.8.3) skall vissafömtvarande ställföreträdare vara underkastade samma regler om reseförbud ochupplysningsplikt som gäller för gäldenären. De av kommittén förordade nyabestämmelsema om tvångsmedel bör i tillämpliga delar gälla även för nu åsyftadeställföreträdare. Gällandelag föreskriver inte någon maximitid för gäldenärens kvarhållande i häkte.Enligt kommitténs mening bör häktningstiden i konkurs begränsas på samma sättsom gäller i fråga om häktat vittne. Prop.1978/79:105 145 förordardärför att häktningstiden i konkurs får uppgå . Enligtgällande KL är gäldenären berättigad att av konkursboet erhålla ersättning förresa och uppehälle i samband med inställelse hos konkursdomaren ellerannorstädes. Ersättningen är dock på vissl säll begränsad. Genom kommitténs förslagges annan än gäldenären rätl till skälig ersättning av konkursboet förinställelse till edgång. Ersättningen skall bestämmas av konkursdomaren.Fömtvarande ställföreträdare som enligt förslaget är skyldig att inställa sighos konkursdomaren eller annorstädes ges samma rält lill ersältning som f n.tillkommer gäldenären. Somframgåti tidigare räknar kommittén med atl de nya tillsynsuppgifterna kommeralt kräva förstärkningar av kronofogdemyndigheternas resurser. Någon beräkningav koslnadema görs inte av kommittén som dock till ledning för kommanderesursberäkningar har ställt samman de arbetsuppgifter som skall ankomma påtillsynsmyndigheten i en bilaga till betänkandet. Enligt kommittén måsle manvid beräkningama även beakta den ökade belastning på kronofogdemyndigheternasom lönegarantiprövningen medför i de konkurser som handläggs i ordinärform men som enligt förslaget skall handläggas enligt den enklare ordningen. Kommitténanser att det behövs resursförstärkningar även hos lill följdav den nya ordningen för tillsyn. Enligt kommittén kan detantas alt kostnadema för den nya tillsynen i slorl sett kommer att motsvaranuvarande kostnader för tillsyn, dvs. kostnadema för konkursdomamas och rätlensombudsmäns tillsynsverksamhet. Kommittén anser inte att någon kostnadsbesparingpå konkursdomarsidan är möjlig med hänsyn lill att konkursdomama enligtförslaget skall överta förlikningsuppgiftema i ordinär konkurs. Kommittén uppskattarnuvarande kostnader för rättens ombudsmän till . medutgångspunkt från förhållandena . För alt få en rättvisande bild avkostnadema måste man dock enligt kommittén beakta att åtskilliga ordinärakonkurser kommer att falla bort till följd av den nya förvaltningsordningen imindre konkurser. Bortfallet anges av kommittén i överensstämmelse med enuppskattning*i prop. 1975/76:210 till en tredjedel. Som nämnts tidigare(avsnitt 4.3.5) föreslår kommittén att statens kostnader för tillsyn skallberäknas efter schabloner och - i likhet med nuvarande kostnader för rättensombudsmän - tas ut ur konkursbona. Kommittén räknar med att staten på dettasätt i allt väsentligt får läckning 10 1978179. Prop.1978/79:105 146 Kommittén anser därför all tillsynsreformen urslatsfinansiell synpunki inte har nämnvärd betydelse. Detla förutsätier dockalt de berörda schablonbeloppen bedöms med utgångspunkt i atl staten skall fåfull kostnadsläckning. Närdet gäller lillsynsreformens belydelse för borgenärerna behöver man enligtkommittén inte räkna med någon siörre ökning av belastningen på konkurserna. Enannan sak är enligt kommittén att den förstärkta ställning och de vidgadeuppgifier som förslaget medför för förvaltaren kan föranleda ökadeförvaltningskostnader. Kostnadernaför det av kommittén föreslagna allmänna ombudet som enligt kommitténs förslagskall betalas av staten torde enligt kommittén bli förhållandevis obelydliga.Kommittén påpekar att särskild ersättning till allmänt ombud blir akluellföreträdesvis i de fall uppdraget utövats fristående från statlig Ijänsl ellerinnehas av annan än slalstjänsleman. Kommittén räknar med atl som ombud iförsta hand anlitas statliga tjänstemän. Kosinadernaför den del av reformen som avser mindre konkurser berörs inie särskilt avkommittén, om man bortser från kostnaderna för tillsynsorgan och allmänt ombudi sådana konkurser. Fullgörandetav en betalningsskyldighet garanteras ytterst av att gäldenärens egendom kantas i anspråk tvångsvis genom exekution för att tillgodose fordringsägarenskrav. Exekutionen kan ha till syfte att tillgodose i princip endast enborgenärs intresse och kan då begränsas till så stor del av gäldenärens egendomsom svarar mot fordringen. Det blir då fråga om en s.k. specialexekulion, somverkställs genom ett utsökningsför-farande. Detta är anförtrott åt ett statligtorgan, kronofogdemyndigheten, och regleras i första hand i utsökningslagen(1877:31 s. 1). En reformering av utsökningsförfarandet har föreslagits i en lagrådsremiss,som avlämnades . Förslaget innebär att en ulsökningsbalk ersätterden nuvarande utsökningslagen och därtill anslutande lagar. Exekutionenkan också ha karaktären av generalexekution, varvid all gäldenärens egendom tasi anspråk och alla hans fordringsägare omfattas. Denna exekutionsform benämnskonkurs och förutsätter att gäldenären är insolvent, dvs. ur stånd att betalasina skulder allteftersom de förfaller. Konkursinstitutel regleras i huvudsak ikonkurslagen (1921:225, KL). Konkursförfarandet åvilar inte något samhällsorganmen står under viss offentlig tillsyn. KLbygger på principen att borgenärema, då de inte alla kan få full betalning försina fordringar, skall vara jämställda och bära förlusten proportionellt i förhållande till storleken av vars och ens fordran. Prop.1978/79:105 147 Principenom proportionell fördelning är dock i väsentlig grad genombruten genom attvissa fordringar är förenade med förmånsrätt; dvs. fordringarna äger vidfördelningen företräde framför andra fordringar enligt särskilda regler iförmånsrättslagen (1970:979). Med konkursen är förenat ett tvång som riktar sigsåväl mot gäldenären som mot borgenärerna. Gäldenären fråntas rådigheten översin egendom. För en borgenär innebär konkursen i princip att han förlorarmöjligheten att skaffa sig företräde framför annan borgenär t.ex. genomsäraklioner av olika slag. På detta sätt förhindras den kapplöpning mellanborgenärerna som annars lätt skulle ytterligare försämra gäldenärens ekonomiskaställning. Genom konkursinstitutet skapas också en trygghet för borgenärema,vilket i sin lur är en förutsättning för ett väl fungerande kreditväsen.Konkursinstitutet är därför av stor belydelse i det ekonomiska livet. Konkursär inte den enda ordning varigenom konkurrerande borgenärers anspråk mot eninsolvent gäldenär kan tillgodoses. Även genom ackord kan en insolventgäldenärs egendom las i anspråk i dess helhet för att bereda samtligaborgenärer betalning. Ett ackord innebär atl gäldenären och hans borgenärerIräffar en uppgörelse, som oftast innebär att borgenärema till viss delefterger sina anspråk. Till skillnad från vad som är typiskt för konkurs ärackord avhängigt av gäldenärens initiativ och medverkan. Ackord kan förekomma isamband med konkurs men har sin väsentliga betydelse utanför konkurs. Ackorderbjuder de inblandade intressentema mer tillfredsställandelösningar än konkurs. Bl.a. är möjligheterna för ett fortbestånd av gäldenärensverksamhet större. Reglema om offentligt ackord reviderades då en nyackordslag (1970:847) tillkom. Ackord har genom den nya lagen blivit ett meraanvändbart medel än tidigare för att i kritiska situationer åstadkomma uppgörelsermellan gäldenären och borgenärema. Ävenandra betydelsefulla reformer på rättsområden som gränsar till konkursrättenhar genomförts på senare lid. Jag syftar härvid främst på lagen (1970:741) omstatlig lönegaranti vid konkurs (lönegaranlilagen) och den berördaförmånsrättslagen (1970:979). KLinnehåller grovt sett två huvudkategorier av regler, nämligen om den materiellakonkursrätten och om förfarandet för förvaltning och avveckling av ettkonkursbo. Tillde materiella reglema hör främst regler om fömtsättningama för att en gäldenärskall få försättas i konkurs, om konkursgäldenärs rådighet över sin egendom ochom återvinning av egendom till konkursbo. Den materiella konkursrätten harnyligen varit föremål för en revision. Härvid har framför allt bestämmelsema omåtervinning arbetats om på ett genomgripande sätt. Reformen trädde i kraft denI (prop. 1975:6, LU 1975:12, rskr 1975:91).