prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Vid sådant förhällande synes avkortningenlika gäma kunna göras av domstolen själv i samband med straffmätningen. RÅmenar atl institutet villkoriig frigivning bör kunna avskaffas. Dettaförutsätter givetvis en allmän avkortning av frihetsstraffens längd. Om den villkoriigafrigivningen anses skola behållas bör presumtionen för sådan frigivning såsnart viss kvotdel av straffet avtjänats stärkas. I nordiskl sammanhangövervägs bl. a. frågan om vilken kvotdelsregel som skall gällafortsättningsvis. Utredningen föreslår i detta hänseende ingen ändring iförhållande till gällande ordning. I detta läge föranleder det framlagdaförslaget i 26 kap. 8 8 ej något särskilt uttalande från RÅ:s sida. För attunderlätta den villkorligt frigivnes anpassning i samhället bör han, såvida ejdella av särskilda skäl kan anses obehövligt, under en prövolid stå underövervakning. Erfarenheten av inom vilken tidsperiod återfallen efter villkorligfrigivning inträffar talar med styrka mot mycket långa prövo- ochövervakningstider. Med hänsyn härtill har RÅ ej någon erinran mol alt dennuvarande övre gränsen för prövoUdens längd nerbringas. Enligt RÅ:s meningtalar övervägande skäl för att behålla presumtionen för förverkande avvillkorligt medgiven frihet när, med tillämpning av 34 kap. 1 8 2, dömes tillfängelse. För att etl avskaffande av ungdomsfängelsepåföljden ej skall ledatill längre anstaltsvistelse för den kategori lagöverträdare som beröres avreformen kunde emellertid övervägas att göra ifrågavarande presumtionsregeltillämplig endast beträffande lagöverträdare över en viss ålder, förslagsvis 23år. Förslaget att införa möjlighet att endast fill en del förverka reststraffetföranleder ej någon erinran från RÅ:s sida. Beträffande de nyareglerna om villkorlig frigivning finner överåklagaren i åklagardistriktatt dessa fått en lämplig utformning när det gäller de förutsättningar somskall gälla vid sådan frigivning. Däremoi motsätter sig överåklagarenförslaget att den minsta tid som skall förflyta innan frigivning kan skeföreslås sänkt från . Eftersom det också föreslås att den frigivneej skall vara föremål för övervakning eller kunna meddelas särskildaföreskrifter blir den villkorliga frigivningen en ren straffavkortning. Sålundakommer endast de som medges verkställighet utom anstalt att bli föremål förövervakning då de lämnar anstalten. Visseriigen lorde dessa utgöra den del avklientelet som främst bör bli föremål för sådan kontroll men även för derasvidkommande upphör övervakningen vid den villkorliga frigivningen. Enliglöveråklagarens uppfattning är det alltför lättvindigt att överge den nuvarandeordningen med övervakning i samband med villkorlig frigivning. Övervakningenutgör, om kravet på kontakt mellan övervakaren och den dömde upprätthålles, enmöjlighet alt iakttaga sådana förändringar i den dömdes förhållanden somnormalt anses öka risken för återfall i brott. I konsekvens med dennauppfattning anser överåklagaren att bestämmelserna i 26 kap. 13-19 88 börbibehållas med i huvudsak samma utformning som . Det främsta villkoret somgäller vid villkorligt medgiven frihet är att den dömde ej begår brott under prövotiden.Utredningens förslag om borttagande av presumtionen för förverkande avvillkorligt medgiven frihet då det med tillämpning av 34 kap. I 8 2 döms tillfängelse riskerar att leda till en betänklig brist på enhetlighet idomstolarnas praxis i detta avseende Innefatlar del nya brottet en så allvariigöverträdelse av kravet på brottsfrihet att domstolen finner Prop.1978/79:212 224 påföljden böra bestämmas till fängelse, skall denvillkorligt medgivna friheten förklaras förverkad, dock med elt bibehållandeav gällande och fullt tillräckliga möjligheteratt underlåta sådan förklaring.En svårighet vid lill-lämpningen är de fall då den återstående strafflid del ärfråga om att förverka är förhållandevis lång, något som kan förmå domstolenatt ibland på skäligen lösa grunder avstå från elt förverkande. Därför lillstyrkeröveråklagaren förslagel om införande av en möjlighet för domstolen tillpartiellt förverkande av villkorligt medgiven frihet, med den inskränkningenatt överåklagaren anser att det skall föreligga särskilda skäl, om blolt en delav den villkorligt medgivna friheten skall förklaras förverkad. Den i förslagetangivna förutsättningen för förverkande av villkorligt medgiven frihel, alt delnya brottet skall ha begåtts , utgör enligt överåklagarensuppfattning en riktig precisering av lagrammet. Överåklagaren i anser att omvillkorlig frigivning bibehålles saknas bärande skäl atl avskaffa presumtionsregelnom förverkande av sådan frihet vid återfall i brott. Möjligen skulle man kunnatänka sig alt utredningsförslagel i denna del fick gälla enbart för personerunder . Härigenom kan alltför negativa effekter av frihetsberövande slagundvikas vid återfall. Mol förslaget om möjlighet till delförverkande finnsdock i och för sig inget all invända. anser inle - oavsett om förslaget om lillsynsdomblir antaget eller ej - att utredningens argumentation för ändringar i reglernaför villkorlig frigivning är övertygande. Utredningen har anfört atl eltinförande av tillsynsdomen ger anledning att överväga vilket slags frivård somskall tillämpas efter förtida frigivning från fängelse. Det är uppenbariigen ihuvudsak endasi mol bakgrand av sådana överväganden förslagen om förändringarom reglerna om villkorlig frigivning har kommit lill. Reglerna om villkorlig frigivninghör enligt tingsrättens mening inte hemma i BrB utan i verkställighetslagen. Utredningensförslag om ändrade regler för förverkande av villkorligt medgiven frihet ärägnade att undanröja olägenheter i form av alltför långa frihetsberövanden somkan bli en följd bl. a. av att ungdomsfängelse avskaffas. Tingsrätten anslutersig därför lill utredningens förslag i dessa delar. lingsräii finner inte tillräckliga skälföreligga att vidtaga de vittgående ändringar i institutet villkorlig frigivningsom förslagits, såvida inte institutet helt avskaffas. 1 allt fall kan tingsrätteninte tillstyrka förslaget att göra det möjligt med förverkande av endast endel av reststraffet. En sådan möjlighet kan antas medföra rättsolikhet ochrättsosäkerhet. Tingsrätten vill dock tillstyrka utredningens förslag atlborttaga presumlio-ner för förverkande men borttagandet bör gälla endaståldrarna under . Också förslagel att tillåta villkoriig frigivning redanefter kan tillstyrkas. Under alla omständigheter bör någon ändringav reglerna om villkorlig frigivning inte ske utan att nordisk rättslikhetuppnås. Tings-rätlen tillstyrker förslaget att förverkande av villkoriig frigivningpå grund av nytt brott skall kunna ske endast när brottet begåtts . Enligt bör huvudregeln om villkoriig frigivningi anslutning fill dagen för avtjänande av 2/3 av strafftiden behållas. Någon senareläggningav frigivningen på den gmnd att den dömde skulle vara i behov av intensivövervakning efter anstaltstiden bör inte accepteras. Uiredningens förslag idenna del leder till att fängelsepåföljden blir än mer tidsobestämd än f n. Denkritik som riktats mot det tidsobestämda ungdomsfängelset kan därför ocksåriktas mol utredningens förslag härvidlag. Övervakning böranordnas enligt nu gällande regler. Prop.1978/79:212 225 nämnden har enligt dessa möjlighet all beslula allövervakning inle skall vara anordnad. Detla torde tillgodose behovel avflexibilitet. Uiredningens förslag om brytande av presumtionen för förverkandeav straffäterslod vid återfall i brott saml möjligheten attförverka del av straff-återstod tillstyrkes av . .Som påpekats i belänkandelär del väsentligt all det sammanlagda fängel se st raffel vid äleriall i brottgenom förslagel kan minskas väsentligt. delar de åsikter som ulredningen framförtangäende villkorlig frigivning. Om risken för dubbelbestraffning elimineras ansluter sig kriminalvurd.s-siyrelsenlill förslaget atl den intagnes förhållanden pä nytt börges betydelse för bedömningen av villkorlig frigivning. En översyn av reglernai kriminalvårdslagen om disciplinär bestraffning mäste dock komma till stånd.Styrelsen ställersig tveksam lill inredningens resonemang kring frågan om enklient efter villkorlig frigivning hör ställas tmder övervakning eller omstödåtgärder är tillfyllest. Slyrelsen förordar ett bibehållande av nuvarandeordning i denna del. Enligt övervakningsnämnden i , försia avdelningenföreskriver, noga läst, den föreslagna beslämmelsen i 26 kap. 8 8 3 st. atl ivissa fall beslut om villkorlig frigivning får lättas sedan halva straffet,dock , har avtjänats. Meningen måste emellertid vara alt frigivningkan få ske tidigast vid den angivna tidpunkten. Något hinder att besluta omdetta lidigare kan inle vara avsett. Nämnden kan icke finna att tillräckligaskäl har anföns för att avveckla de nuvarande reglerna i 26 kap. 15-20 SS. Ävenom de efter hand har kommit att användas i minskad omfattning föreligger behovav dem i de fall då de används. Etl exempel härpå är alt del i enstaka fall medlånga mellanrum framkommer genom brottets art och den dömdes aktuellainställning att hans frigivande kan innebära en viss fara för annan person.Lagens bestämmelser bör icke vara sädana att övervakningsnämnd är utestängdfrån att ge de föreskrifter om vistelseort som kan tänkas vara till någon nyttai elt dylikt fall och alt uppfyllandet därav också kontrolleras genomövervakning. Villkorlig frigivning bör alltså som regel medföra övervakningoch i allvarligare fäll av misskölsamhet bör övervakningsnämnd kunna besluta omförverkande. Om möjlighet införes att vid nytt brott förverkaendasi del av villkorligt medgiven frihel - vartill även enligt nämndens meningskäl kan finnas -uppkommer frägan om därefter i en senare dom för ytterligare brotlunder prövotiden återstoden eller del därav kan förverkas. Motiven är inte hellklara på denna punkl. i anser att prövotidenbör bestämmas med hänsyn till samtliga omständigheter, att den villkorligt frigivneskall ha övervakare och atl det skall vara möjligt att vid allvariig misskölsamhetförverka den villkorligt medgivna frihelen. anför atl lill fängelse dömda iprincip utgör kriminalvårdens mest belastade klienter vilka lorde vara i behovav såväl kontroll som slöd särskilt efter frigivningen.Under denna omslällningsperiod är risken för återfall störst och övervakningsynes därför enligt verkets mening väl befogad - åtminstone under en korlarelid. I likhet med ulredningen anser juridiska fakultetsnämndenvid all reglerna om förverkande av villkorligt medgivenfrihet i 34 kap. 4 8 bör ändras. Förslaget att villkorlig frigivning skall kunna förläggasefter 2/3-dagen om det finns särskild anledning atl befara återfall i brottsligverksamhet in-15 1978179. t saml. 1978/79: 212 226 nebär enligt isoleringsulredningen en återgång till denordning som gällde före kriminalvårdsreformen men då avskaffades på grund avrisken för dubbelbestraffningar, rätlsosäkerhel och brislande samband mellan miss-skölsamhelenoch påföljden. Förarbelena lill kriminalvårdsreformen lalar om alt omfattande misskölsamhetskall kunna påverka liden för villkorlig frigivning. Bestämmelserna har emellerlidinle kommit att tillämpas så. Misskölsamhet påverkar nuendast bedömningen av den iniagnes person och de krav som med hänsyn härtillbör slällas på fri-givningssiluationen. Bedömningen i betänkandet atl frågan omrisken för dubbelbestraffningar elc. är av underordnad betydelse, eftersomfråga endast skulle vara om vilken slags frivård som skall anordnas, är inlehållbar. Som det framhålls i betänkandet är frivård i form av verkställighetutom anslall väsentligt mer ingripande än frivård i form av villkorlig frigivningoch jämförbar med ett icke kortvarigt frihetsstraff Den i betänkandet föreslagnaordningen skulle medföra just de nackdelar som föranledde ändringarna isamband med kriminalvårdsreformen. Dessa skulle upplevas negativt av deintagna och påverka klimatet i anstalterna i ogynnsam riktning.Isoleringsutredningen anser därför atl eventuell misskölsamhet under ansialisvistelsenej bör påverka tidpunkten för villkoriig frigivning i vidare mån än f n. JO utlalar att vad utredningen anfört om utformningen av reglernaför villkorlig frigivning är väl förenligt med de synpunkler som JO anlägger.Dock bör enligl JO:s mening de materiella förutsättningarna för fortsatt frihetsberövandekomma till tydligt uttryck i lagtexten vilket knappast kan sägas vara fallelmed den av ulredningen föreslagna lydelsen av 26 kap. 8 8. 1 paragrafen börsålunda förslagsvis anges att vid prövningen huruvida forlsalt frihetsberövandeerfordras särskilt skall beaktas den dömdes förhållande under anstaltstidenoch den situalion vari han skulle komma atl försättas efter frigivningen. JOpåpekar atl det av utredningen särskilt omnämnda fallel att den dömde självönskar avtjäna hela del utmätta straffet i anslall ej väl låter sig inordnasunder den föreslagna lydelsen av lagtexten. I 26 kap. 8 8 har begagnats sammauttryck, brottslig verksamhet, som återfinns i 28 kap. I 8, där det enligtmotiven avser alt beteckna att brottet närmasl utgjort elt led i en kriminelllivsföring. Motiven lämnar i viss mån öppet om avsikten varit att i fråga omden villkorliga frigivningen uppställa elt så kvalificerat krav på arten av denbefarade brottsligheten. Möjligen rör det sig bara om en språklig inadveriens.JO anser atl övervägande skäl talar för bibehållandet av presumtionsregeln i 34kap. 4 8 om atl återstående strafftid skall förverkas då nytt fängelsestraff utmäles.Ulredningen motiverar den föreslagna ändringen av lagrummet med hänvisning lillregelns verkningar beträffande den ungdomskalegori som beröres av ungdomsfängelsetsavskaffande. I och för sig anser JO alt den dömdes ålder skall kunna beakiasvid prövningen huruvida särskilda skäl lalar för alt underlåta förverkandet.Om möjligheten införes att endast till en del förverka reststraffet - vilketJO inle molsäller sig - leder delta till ökade möjligheler all nyanserabedömningen. Emedan den dömdes ålder beaktats av domstolen vid dessstraffmätning finns dock inte från principiell synpunkt anledning atl bedömafrågan om förverkande av reststraffet annorlunda för de yngre lagbrytarnas del.Skulle en särskild reglering för yngre åldersgrupper te sig motiverad vill JOpeka på möjligheten all uiforma lagrummet i enlighet därmed. TCO anser alt institutet villkoriig frigivning lillsvidare bör beslå med nuvarande utformning. Det finns dock enligl TCO anledningbetona den Prop.1978/79:212 227 rättsosäkerhetsfaktor som består i atl faktisk strafftidvid längre straff alltid skiljer sig från den av domstolen utdömda. Å andrasidan kan också övervakningen ha stor betydelse för dem som kommer ul frånanstalt och tillhörde mest utslagna i samhället. Denna problemalik bör bliföremål för ytterligare övervägande. anser atl det i och försig skulle kunna diskuteras om den villkorliga frigivningen har någon väsentligfunktion atl fylla vid jämförelse med verkställighet ulom anstalt. Förbundetanser emellertid att den villkorliga frigivningen bör bestå under enövergångslid till dess man hunnit få erfarenhet av en eventuell utbyggdverksamhet med verkställighet utom anstalt. Det kommer under relativt lång tidatt finnas intagna som inte kan komma i åtnjutande av denna typ av utslussning.För dem innebär den villkorliga frigivningen en möjlighet till tidigare startoch en rättighet lill stöd av övervakare och frivårdsorganisationer som tillsvidare bör bestå. Med kännedom om den kontaklslöshet och de prakliska svårigheiersom mänga frigivna kämpar med är enbart stödåtgärder pä den frigivnes eget initiativknappast lill fyllest. Förbundet tillstyrker den föreslagna ändringen av 34kap. Föreningen anser atl den somkomplement till slraffnedsättningsregeln i 33 kap. 4 8 föreslagna ändringen avstadgandet om förverkande av villkorligt medgiven frihel bör komma lill stånd. Föreningen anser alt presumtionen förförverkande av villkorligt medgiven frihel bör kvarstå saml all prövotiden vidvillkorlig frigivning bör bestämmas med hänsyn till samtliga omständigheter.Likaså anser föreningen all del skall vara möjligl att vid allvarlig misskölsamhetförverka den villkorligt medgivna friheten. förordar att villkorligtfrigiven regelmässigt skall tilldelas övervakare. Vid misskölsamhet skallmöjlighet finnas att förklara den villkorliga frigivningen förverkad. 6.3 Organisations- och handläggningsfrågor Kammarrätten i anmärker att uiredningens förslagi vissa delar leder till invecklade besvärsregler. Utredningen föreslårsålunda atl permission enligt 33 8 och vistelse utom anstalt enligt 34 8 lagenom kriminalvård i anstalt skall överföras till frivårdssidan och kallas för verkslällighelutom anstalt. Tiden för sådan verkställighet skall avräknas från strafftiden.Vid misskölsamhet skall övervakningsnämnd och i andra instans kriminalvårdsnämndenkunna förklara att inle skall inräknas i strafftiden. Om en ordinärpermission från anstalt inle sköts ankommer samma förklaring på anstaltensstyresman, , kammarrätten och i högsta instansregeringsrätten. Det kan ifrågasättas om en sådan uppdelning av besvärsgångenär lämplig. Kammarrätten finner del angelägel all besvärsreglerna i fråga omanstalts- och frivårdsåtgärder ses över och samordnas. Översynen kan lämpligengöras i samband med översynen av verksamhetsområde och organisation . Del bör härvid övervägas om del är möjligt atlöverföra huvuddelen av frågorna lill nämndorganisationen. konstaterar alt ulredningen i förhållande lillgällande rätt föreslår den förändringen att det beslut som övervakningsnämndhar atl falla i vissa fall skall fattas av "anstaUsnämnden" och ivissa fall av "hemorlsnämnden". Till skillnad mot ulredningen anserdomstolsverket all fråga om villkorlig frigivning skall prövas avanstaltsnämnden även när Prop.1978/79: 212 228 den dömde är föremål för verkställighet ulom anstalt.Denna nämnd torde ha erhållit den bästa kännedomen om den dömdes förhållandenoch bör därför vara behörig ända tills dess att beslut om villkorlig frigivningfattas. En sädan ordning gäller f n. och synes fungera utan anmärkning. Förslagel i 26 kap. 12 S att övervakningsnämnd självmantskall upplaga vissa frigivningsfrägor är enligt övervakningsnämnden iEskilstuna olämpligt. Grunden härför är särskilt de täta flyttningarna mellananställer som gör del svårt att hålla reda på vilka fall som är aktuella. skall syssla härmed är lill yttermera visso alldelesonödigt. Det saknas anledning lill antagande att inte handläggande tjänstemanpå anstalten som etl led i sill arbeie skall kunna se till atl frågor tas uppi tid. Nämnden har på alla år inte stött på ett enda fall då så inte skelt. Ansvarelbör kort och gott läggas där det är lättast och naturligast att laga del. i , första avdelningen utlalaratt utredningen betr. behörigheten att besluta i frägor om verkställighet utoman-stall, ålerkallelse av medgivande därtill och om villkorlig frigivning delarupp ansvarel mellan "anstaltsnämnd" och "hemorlsnämnd" pä etlsätt som är hell opraktiskt i varje fall för , där del finns tvä övervakningsnämnderoch fyra skyddskonsulenldistrikt. Del kommer atl leda lill många förväxlingaroch missförstånd och den osäkra ansvarsfördelningen kommer att underiätla förden permilterade att hålla sig undan. Det måste observeras att frågan inte baragäller vem som äger beslula i ett givet ögonblick. Del gäller framför alll den prakliskafrågan var akten i ärendet skall finnas och var detla bevakas så atterforderliga åtgärder icke försummas. Härtill kommer atl eventuellamotsättningar i uppfattningen mellan tvä övervakningsnämnder eller tvåskyddskonsulenter skulle kunna leda lill sakligl motstridiga beslul som starklminskar tilltron lill kriminalvården. Förslaget avstyrkes därför besläml.Ansvaret för vistelse ulanför anslall och för frigivningspermission bör liggakvar hos samma övervakningsnämnd och skyddskonsuleni. Först när ell beslulmeddelats om villkorlig frigivning och sålunda en mera permanent frivård inrältasbör ansvarel överfiyttas till annan nämnd och annan skyddskonsuleni, något sombör framgå av beslutet. anför alt förslagel om verkställighet ulomanslall innebär alt den dömde även i formellt hänseende är utskriven fränanstalt. Ansvaret för verkställigheten överförs därmed till frivården.Därigenom minskas förmodligen etl problem som sammanhänger med betalningsansvaretför olika behandlingsåtgärder. Frivärdsklienter äger samma rätt alt ta del avsamhällets sociala resurser som övriga medborgare. Verket tillstyrker därför förslageli princip. Del huvudsakliga ansvarel för planeringen av verkställighet ulom anslallkommer enligt förslaget atl åvila skyddskonsulenten. Detla kräver ett närasamarbete mellan anstalt och frivård eftersom denna planering ofta måste görasunder anstallstiden. Redan i förarbelena till lagen om kriminalvård i anstaltframhålls vikten av ett nära samarbele mellan anstalt och frivård för all uppnålagsfiflarens intentioner. Under verkels uppföljning av lidigare revision inomkriminalvården har emellerlid observerats atl bl. a. länga avstånd mellananstalter och fri-vårdsexpedilioner ofta försvårar elt nära samarbete. Dettaförhållande är enligt verket elt skäl alt närmare undersöka de prakliskaförutsättningarna för alt överallt genomföra den föreslagnaansvarsfördelningen. Prop.1978/79: 212 229 Utredningens uttalande alt den föreslagna hänvisningen i30 kap. 10 8 till reglerna för tillsynsdom i 28 kap. 5 8 och 9-13 SS enligtsakens natur inte avser möjligheten all säsom sanktion förordna om eltkortvarigt omhänderlagande är enligl hovrätten för inte så solklartsom utredningen synes mena. Lagtexten måste antas leda till missförstånd. Omden avsedda begränsningen skall gälla mäste den kunna läsas ut av lagtexten. Interneringsnämndenanför atl ulredningen tänker sig atl vården i anslall för till interneringdömda skall kunna upphöra före utgången av minsta tiden. Förslagetsammanhänger med vad ulredningen föreslår i fråga om verkställighet av fängelseutom anstalt. För interneringspåföljdens del har avsikten tydligen varit att beslämmelsernaom frigivningspermission skall ersättas av del sladgande som upptages i 26 kap.6 8. Den bestämmelse som skulle reglera denna fråga, andra stycket i 30 kap. 5 S.hänvisar emellertid inte till 26 kap. 6 8. Följden blir alt möjlighet till "frigivningspermission"inte längre kommer att slå öppen för internerade. Öm denna möjlighet såsomutredningen måste ha avsett - alltjämt skall finnas får nämnden anmälatveksamhet inför den lösning uiredningens moliv anlyder. En avkortning av anslaltsvårdensom skulle kunna ske genom att minsta tidens ulgång ej behövde avvaktas bör ejgenomföras utan samband med en genomgripande översyn av inlerneringspåföljden.Det av utredningen föreslagna siadgandel i 26 kap. 5 8 är avsett alt ersätlavistelse utanför anstalt enligt 34 8 lagen om kriminalvård i anstalt. Enligtförslaget skall för de internerades del anslaltsvården kunna upphöra om skälsom anges i 26 kap. 5 8 föreligger (30 kap. 5 8 2 st.). Såsom enligl 26 kap. 5 8 bör medgivande kunna begränsas till viss lid.Värden i anstalt börda inte avslutas. Tidsbegränsade medgivanden som innebärett kort avbrott i anstaltsvården lämnas f n. enligt 34 S lagen om kriminalvårdi anstalt i viss omfattning. Vidare bör för denna form av vistelse ulanföranstalt kunna uppställas särskilda villkor såsom föreslås i 26 kap. 5 8. Delkan inle vara tillfyllest att för de internerades del lila till de bestämmelserför övervakningen som utredningen föreslår i 30 kap. 10 S. Uiredningens förslagangäende vården utom anstalt innebär att de föreslagna reglerna för villkorligdom och tillsynsdom skall tillämpas. är tveksam tillutredningens förslag om lillsynsdom och villkorlig dom. När det gällerinternering avstyrker nämnden förslaget. Vården ulom anstalt bör anordnas efteri huvudsak de regler som gäller f n. Genomföres förslagel bör del i varje fallankomma pä interneringsnämnden att beslula om erforderliga åtgärder beträffandeden för vilken anslaltsvården upphör före minsta lidens utgång, med möjlighetför interneringsnämnden all delegera lill övervakningsnämnd.