prop · G203182 · 1978-12-31 00:00:00 — Domstol skulle inom ramenför försöksverksamheten under vissa fömtsättningar ha befogenhet att förklarabrottmål vUande , om den tUUa-lade är narkotikamissbmkare ochförklarar sig ämna undergå behandling vid samt upplysningföreligger om att han kan 1978/79:182 32 tasemot vid sjukhuset. En förutsättning bör i så fall vara att den tilltalade harerkänt gämingen eUer övertygande bevisning föreligger om att han har begåttden. Målet skulle återupptas och slutbehandlas, om anmälan inkommeratt den tUltalade har misskött narkomanvården. Har målet inte återupptagits avsådant skäl skulle det alltid tas upp och avgöras efter det att visstid, lämpligen , har förflutit från beslutet om vUandeförklaring. Därvidskulle yttrande från sjukhuset föreligga till ledning för påföljdsfrågansbedömning. Om den tilltalade klarat narkomanvården och inga nytillkomnaomständigheter talar i annan riktning, skulle man ha anledning räkna med atticke frihetsberövande påföljd (i allmänhet skyddstUlsyn eller villkorlig dom) ådöms. Meden sådan ordning skulle man undgå de olägenheter som är förenade med de förutbeskrivna alternativen. En särskild fördel blir att några ändringar ipåföljdssystemet eller verkställighetsreglerna för det klientel som omfattas avförsöksverksamheten inte behövs. Påföljden kan vid målets slutbehandlingavgöras enligt vanliga regler och även verkställigheten kan följa gällandeordning. Vissanackdelar är förenade även med en lösning efter dessa linjer. Lösningen kansålunda anses strida mot principen att brottmål skall avgöras så snabbt sommöjligt. Med tanke på att systemet skulle komma att tillämpas endast försöksvispå ett mycket begränsat antal faU synes denna olägenhet dock inte utgöra någotavgörande skäl mot den skisserade ordningen. Det kan f. ö. sägas ligga i civilcommitmentsystemets idé att påföljden inte skall bestämmas slutligt förrän manvet om den tiUtalade kan genomföra sitt åtagande beträffande narkomanvårdeneller inle. CivUcommitment-systemet bygger som förut har nämnts på tanken att den tilltaladeskall föras över tiU kriminalvård i anstalt, om han missköter narkomanvården,men slipper ifrån frihetsberövande påföljd, om han lyckas göra sig fri frånsitt narkotikamissbruk. Med en lösning som bygger på en befogenhet fördomstolen att förklara målet vilande skuUe några särskilda begränsningar integälla för domstolens val av påföljd vid målets slutbehandling. Det kan dåinvändas att man med denna lösning inte får garantier för att systemet kommeratt fungera på avsett sätt. Domstolen är nämligen, när målet efter vilandeförklaringtas upp för avgörande, formellt oförhindrad att bestämma påföljden tillfängelse även när den tUltalade har klarat narkomanvården liksom att döma tUlexempelvis skyddstUlsyn trots att han misslyckats med denna. InteheUer denna invändning kan emellertid vara avgörande. Man kan utgå från attdomstolarna, om en möjlighet till vilandeförklaring i här avsedda fall införs, skuUekomma att utnyttja denna bara i de fall där det anses möjligt att döma tillicke frihetsberövande påföljd under fömtsättning att den tiUtalade verkligenlyckas klara av narkomanvårdsbehandlingen. Om brottet är av sådan art att detredan från början står klart att frihetsberövande påföljd under allaförhållanden måste väljas av allmänpreventiva skäl exempelvis vid särskilt aUvarUgnarkotikabrottslighet bör givetvis inte vilandeförklaring tillämpas, liksominte heller om det framstår som uppenbart att icke frihetsberövande påföljd kommeratt tillämpas oavsett om den tiUtalade missköter narkomanvårdsprogrammet. Ipraktiken torde det därför inte föreligga någon risk för den dömde att bli ådömdfrihetsberövande påföljd trots att han klarat av narkomanvårdsprogrammet,såvida han inte har begått nya brott. Däremot får man sannolikt räkna :med attde individualpreventiva skä- Prop.1978/79:182 33 len för en icke frihetsberövande påföljd ibland kan varaså tungt vägande att t. ex. skyddstiUsyn ådöms trots att den tiUtalade intehar lyckats klara av narkomanvårdsprogrammet på tillfresställande sätt. Några siörreolägenheter synes dock inte vara förenade härmed. Den tilltalade måste alltidvara medveten om att ett misskötande av behandlingen från hans sida i praktikenkan bli ett skäl för domstolen att inte tillämpa kriminalvård i frihet.Väsentligt från de synpunkter som ligger till grund för den planeradeförsöksverksamheten är främst att han löper en aUvarlig risk att bli ådömd ettfrihetsstraff, om han skulle missköta behandlingen. Det kan sålunda konstateras att några avgörandeolägenheter inte skulle vara förenade med en lösning som innebär att domstolfår befogenhet att under vissa förutsättningar förklara brottmålet vUande i avbidanpå resultatet av den narkomanvårdsbehandling som kan ges inom ramen förförsöksverksamheten. skulle en sådan lösning innebära beaktansvärdafördelar i förhållande till de övriga alternativ som kan tänkas när det gälleratt finna en reglering som är avpassad för försöksverksamheten. Med hänsynhärtill förordas att frågan löses efter dessa linjer. Det skall dockunderstrykas att försöksverksamheten inte enbart kan bygga på den nu skisseradeordningen utan måste kompletteras med placeringar enUgt 34 § KvaL på sätt somhar föreslagits av utredningen om behandling av de psykiskt avvikande. 6.3 Förslag till reglering Nuvarande bestämmelser om vilandeförklaring av mål finns i32 kap. 5 § (RB). I detta lagrum föreskrivs att om det förprövning av mål är av synnerlig vikt att fråga som är föremål för annan rättegångeller behandling i annan ordning först avgörs eller om det mot handläggningenmöter annat hinder av längre varaktighet, domstolen kan förordna att måletskall vila i avbidan på hindrets undanröjande. Denna bestämmelse ger inte domstol möjlighet att beslutaom vilandeförklaring i de fall som avses . En förutsättning för en regleringav det slag som har förordats är därför att regeringen av genomlag erhåller ett bemyndigande att i anslutning till försöksverksamhetenmeddela bestämmelser som ger stöd för vilandeförklaring i sådana fall. som i övrigt behövs kan meddelas av regeringen genom förordning. I enlighet med det anförda har upprättats förslag till 1) lag medbemyndigande för regeringen att i anslutning till försöksverksamhet pånarkomanvårdens område meddela vissa bestämmelser om handläggningen avbrottmål, 2) förordning omviss försöksverksamhet med vård av narkotikamissbrukare som har begått brott. Förslagen har fogats till denna promemoria som bilaga. Till ledning för de berörda domslolarna börförutsättningarna för att beslut om vilandeförklaring skall få meddelas i häravsedda fall anges så noggrant som möjUgt. 3 1978/79.1 saml. 1978/79:182 34 I1 § första stycket förslaget till förordning anges som allmän förutsättningatt om det i mål om ansvar för brott på vilket kan följa fängelse befinnes attden tiUtalade vanemässigt missbrukar narkotika, domstolen under de yUeriigareförutsättningar som anges i andra stycket kan besluta alt målet skall vila i avbidanpå resultatet av narkomanvård som den tilltalade har förklarat sig villig attundergå. Ävförsta stycket framgår sålunda till en början den i och för sig självklaraförutsättningen att den tilltalade skall vara vanemässig narkotikamissbrukare,något som praktiskt taget alltid innebär att missbruket har utvecklats tUl ett beroendeförhåUande.Vid domstolens bedömning av frågan om denna förutsättning är uppfylld börbeaktas dels den tilltalades egna uppgifter, dels de uppgifter som lämnas ipersonundersökning eller annan därmed jämförlig utredning. I allmänhet hardomstolen anledning att fästa tilltro till den tilltalades egna uppgifter i detlahänseende, men eftersom man kanske inte helt kan utesluta simulation böralltid en prövning göras av om dessa uppgifter stöds av omständigheterna iövrigt. Äv stycket framgår vidare att det skall kunna följa fängelse påbrottet. Med hänsyn till de principer som ligger till grund för försöksverksamhelenbör nämligen förordnande om vilandeförklaring inte kunna meddelas i bötesmål. Iandra stycket anges de specieUa förutsättningar som krävs för att förordnandeom vilandeförklaring skall få meddelas. Enligtpunkt 1 förutsätts att den tiUtalade skall ha erkänt gärningen eller att övertygandebevisning skall ha förebragts om att han har begått den. Punkten har viss förebUdi 2 § lagen (1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål. Tillskillnad mot vad som gäller i det fallet kan beslut om vilandeförklaring dockhär inte meddelas på handlingarna. Frågan om förutsättningarna för ett sådantbeslut bör alltid prövas vid huvudförhandling. På samma sätt som när rättspsykiatriskundersökning har beslutats i motsvarande situation måste en ny huvudförhandlingäga mm vid målets återupptagande. Vittnesbevisning o. d. kan därvid oftaförebringas ur protokollet eller genom fonogram. Ipunkt 2 anges att personundersökning eller annan därmed jämställd utredningskall föreligga. Sådan utredning torde nämUgen vara nödvändig som underlag fördomstolens beslut i här avsedda fall. EnUgtpunkt 3 förutsätts det att den tiUtalade har förklarat sig viUig att undergåvård mot narkotikamissbruket vid i enligt den särskUdabehandlingsplan som avses gälla för försöksverksamheten. Denna plan innefattardels vård på narkomanvårdskliniken vid sjukhuset ellerdet därtill knutna behandlingshemmet, dels regelbundna återbesök (två gånger iveckan) för rådgivning och kontroll antingen vid sjukhusets narkomanvårdsdispensäreller också på öppenvårdsmottagningen vid eUer sjukhus.Beslut om vilandeförklaring kan sålunda i praktiken komma i fråga barabeträffande tilltalade som är eller kommer attvara bosatta på sådan ort att återbesöken kan genomföras, dvs. Någotkrav på att den tilltalades förklaring att han är villig att undergå vårdenskall vara manifesterad på särskilt sätt t. ex. genom underskrift av ettvärdkontrakt bör inte uppställas från domstolens sida. Eftersom det från socialpsykiatrisksynpunkt emellertid bedöms som önskvärt att ett sådant kontrakt upprättas,torde ett sådant ofta komma att presenteras för domstolen redan i samband medpersonundersökningen. Prop.1978/79:182 35 Kontraktet bör givetvis i så fall avfattas på ett sådantsätt att domstolens beslut om vilandeförklaring anges som en förutsättning förden tilltalades åtaganden. I punkt 4 anges alt upplysning skall föreligga om att dentilltalade kan tas emot för behandling inom ramen för försöksverksamhelen.Sådan upplysning bör som regel inhämtas redan av personundersökaren och las ini personundersökningen. Slutligen anges i punkt 5 att resultatet av behandlingenskall kunna antas få betydelse för valet av brottspåföljd. Därigenom är detuteslutet alt förordna om vilandeförklaring av målet i fall då det brott somden tiUtalade har åtalats för är så allvarligt, att frihetsberövande påföljd underalla omständigheter bedöms vara nödvändig. Vilandeförklaring är huvudsakligenavsedd att tillämpas i sådana fall då brottet, med beaktande av vad som ärkänt rörande den tUltalades tidigare vandel, normalt skulle ha förskylltfängelse men starka individualpreventiva skäl såsom att han genombehandlingen lyckas frigöra sig frän narkotikamissbruket kan föranleda enannan bedömning. Ulöver vad som följer av det anförda bör domstolen alltidgöra cn allmän lämplighetsprövning av att målet vilandeförklaras. I vissa fallkan t. ex. hänsynen till målsägandens intresse att så snabbt som möjligt fåsina skadeståndsanspråk tillgodosedda tala mot ett sådant beslut. Domstolens beslut i fråga om vUandeförklaring utgör ettbeslut under rättegången. Förordnar domstolen om vUandeförklaring, kan beslutetöverklagas endast på den grunden att målet onödigt uppehälles. Avslår domstolenett yrkande av den tilltalade om vUandeförklaring, kan talan m.ot beslutetföras endast i samband med talan mot dom eller slutligt beslut (49 kap 6 och 8§§ RB). 12 beskrivs den avsedda proceduren närmare. Meddelasbeslut om vUandeförklaring, skall domstolen skyndsamt expediera ett exemplar avbeslutet dels till överläkaren för narkomanvårdskliniken vid Ulleråkerssjukhus, dels till den skyddskonsulent sorn har fö.f-anstaltat om personundersökning.Överläkaren skall kalla den tilltalade till kliniken för behandling. Ärden tiUtalade häktad i målet, skall givetvis häktningsbeslutet hävas i sambandmed vilandeförklaringen. Av praktiska skäl kan det emellertid vara lämpligt atthan i sådant fall överförs till kliniken. Detta kan efter beslut avdomstolen ske genom polisens försorg, dock endast med den dömdes samtycke.Skyddskonsulenten skall ta ställning tiU frågan omförordnande av förtroendeman för den tiUtalade, om detta inte redan har skett.Det är önskvärt att förtroendeman som regel förordnas i de nu akluella fallen.En föruisättning är enligt 4 § lagen (1964: 542) om personundersökning ibrottmål att den tUltalade samtycker tiU att förtroendeman förordnas. I 3 § anges att överläkaren för narkomanvårdskliniken vid UUeråkerssjukhus har ansvar för behandlingsplanens genomförande även när återbesökenför rådgivning och kontroll sker vid annat sjukhus. Som framgår av vad som haranförts i avsnitt 4 skall urinprov som inom ramen för försöksverksamhet haravlämnats vid eller alltid sändas tUl UUeråkerssjukhus för analys. Om den tilllalade försummar att inställa sig för återbesök,skall detta givetvis skyndsamt anmälas till den överläkare som harsamordningsansvaret. För att försöksverksamheten skall fungera på avsett sättär det väsentligt att misskötsamhet från den tUltalades sida snarastföranleder målets återupptagande. Det föreskrivs därför i 4 § att överläkarengenast skall Prop.1978/79:182 36 underrätta den åklagare som för talan i målet, om den tUltaladeunderlåter att följa behandlingsplanen och underlåtenheten inte är av endastringa betydelse. Anmälan skall givetvis göras, om den tUltalade skulle avvikafrån sjukhuset, där man inte har befogenhet att hålla honom kvar med tvång.Detsamma gäller om han utan giltigt skäl upprepade gånger försummar återbesökvid narkomanvårdsdispensären eUer enligt urinprovskontrollen i samband meddessa besök har gjort sig skyldig till flera (mer än två) återfall inarkotikamissbruk. Underrättelse skall enligt paragrafen också lämnas, ombehandlingsprogrammet av annat skäl inte kan genomföras, t. ex. om dentilltalade måste tas in för vård i annan form eller det visar sig att detuppgivna narkotikamissbmket var simulerat. Det åligger enligt paragrafen åklagarenatt göra anmälan tUl rätten lör målets återupptagande. I vissa faU kan därvidäven häktni ngsf ram-ställning tänkas bli aktuell. I 5 § första stycket anges de situationer då ett vilandeförklaratmål skall återupptas. Med hänsyn till att man i detta sammanhang måste räknamed oförutsedda situationer av olika slag innehåUer stycket till en början enallmän regel som ger domstolen befogenhet att ta upp målet på nytt närsärskilda skäl föreligger. Enligt stycket skall vidare målet alltid återupptas,om åklagaren gör anmälan därom enligt 4 §, dvs. på grund av underrättelse frånöverläkaren (punkt 1). Åtalas den tiUtalade för nytt brott, kan domstolenenligt punkt 2 med hänsyn till omständigheterna bedöma om även det tidigare måletskall tas upp. Det är här att märka att olika åtal mot samma tilltalade i regelskall handläggas i samma rättegång, om rätten inte finner särskild handläggninglämpligare (45 kap. 3 § RB). Förskyllei: det nya brottet endast böter, synesåtalet ofta kunna handläggas särskUt, varvid vilandeförklaringen av dettidigare målet kan bestå. Om målet inte har återupptagits på något av de skäl somhar nämnts , innebär det som regel att den tilltalade har lyckats klaranarkomanvårdsbehandlingen enligt programmet. Det bör för detta fall finnas enregel som innebär att målet alltid skall tas upp för slutligt avgörande sedanviss tid har förflutit från beslutet om vilandeförklaring. Vad gäller längdenav har man från sjukhusets sida ett önskemål om att behandlingenskall få pågå , men det torde av flera skäl vara uteslutet att låtamålet vila . Å andra sidan torde den tid somföreskrivs i brittisk lagstiftning vara alltför kort för att det medtillräcklig grad av säkerhet skall kunna bedömas om den tilltalade kommer attkunna fullfölja behandlingsprogrammet eller inte. Från socialpsykiatriskt hållhar uppgetts att är en godtagbar tid från denna synpunkt. Med beaktandehärav föreskrivs i punkt 3 att målet skall återupptas så snart som möjligtsedan ett år har förflutit från beslutet om vilandeförklaring, om målet intehar återupptagits . När målet efter dess återupptagande skall avgöras,bestämmer domstolen påföljd för den tilltalade enligt vanliga regler. Som harnämnts fömt är det nu aktuella insritutet vilandeförklaring inte avsett att tUlämpasi fall där det redan från början står klart att frihetsberövande påföljd måste ådömas(1 § andra stycket 5).. Men hänsyn härtiU och tUl den vanliga principen om attcn gynnsam utveckling inte bör brytas utan starka skäl torde det, om dentilltalade framgångsrikt har fullföljt narkomanvårdsprogrammet, som regelfinnas förutsättningar att ådöma icke frihetsberövande påföljd. Vid valetmellan de båda påföljder som då när- Prop.1978/79:182 37 mastblir aktuella skyddstiUsyn och villkorlig dom är det naturiigt fördomstolen att fästa avseende vid att den tilltalade dels har varit intagen pånarkomanvårdsklinik , dels har varit skyldig att under förhåUandevislång tid inställa sig på dispensären för kontroll. 16 § föreskrivs att personundersökare och den som biträder vid personundersökningbeträffande tilltalad som missbrukar narkotika och som är bosatt på en sådanort att ett beslut härom lämpligen kan meddelas med uppmärksamhet skall beaktafrågan om förutsättningarna för att meddela beslut om vilandeförklaring.Personundersökaren är också skyldig att i förekommande faU ta reda på dentilltalades inställning till att undergå narkomanvårdsprogrammet och sjukhusetsmöjligheter att ta emot honom för vård. Underlag för rättens beslut i fråganbör nämiigen i görligaste mån tas in i personundersökningen. Överläkarenvid narkomanvårdskliniken får enligt 7 § befogenhet att delegera sina uppgiftertill annan läkare vid sjukhuset. SlutUgenbör understrykas att ett genomförande av försöksverksamheten efter de linjersom anges här förutsätter att information om verksamheten ges tiU domstolarna,skyddskonsulenterna och socialvårdsmyndigheterna i Uppsala- ochStockholmsregionerna samt eventuellt också advokater som är verksamma somoffentliga försvarare i dessa regioner. 1978/79:182 38 Lagmed bemyndigande för regeringen att i anslutning till försöksverksamhet pånarkomanvårdens område meddela vissa bestämmelser om handläggningen avbrottmål mån det påkallas av försöksverksamhet på narkomanvårdens område kanregeringen föreskriva, att domstol under rättegången i brottmål fär förordnaatt målet skall vila i avbidan på resultatet av narkomanvård, som dentilltalade har förklarat sig villig att undergå. Dennalag träder i kraft och gäller tiU utgången av . Förordningom viss försöksverksunthet med vård av narkotikamissbrukare som har begåttbrott 1 SFinnes i mål om ansvar för brott, på vilket kan följa fängelse, ait den tilltalade vanemässigt missbrukar narkotika, får rätten under de förutsättningar som anges i andra stycket besluta att målet skaU vila i avbidan på resultatet av narkomanvård, som den tilltalade har förklarat sig vUlig att undergå. Beslutom vilandeförklaring får meddelas endast om 1. den tUltalade vidhuvudförhandling har erkänt gärningen eller övertygande bevisning därvid har förebragtsom att han har begått den, 2. personundersökning har ägt rumeller annan utredning som avses därmed är tillgänglig för rätten, 3. den tUltalade har förklarat sigviUig att undergå vård mot narkotikamissbruket vid iUppsala enligt särskild behandlingsplan, innefattande dels vård vid sjukhusetsnarkomanvårdsklinik eller därtill knuten enhet, dels regelbundna återbesök förrådgivning och kontroll vid sjukhus inom eller län, 4. upplysning föreligger om atthan kan tas emot vid för sådan behandling, 5. resultatet av behandlingen kanantas få betydelse för valet av brottspåföljd. 2 § Meddelas beslut enligt 1 §, skall ett exemplar av beslutet skynd- Prop.1978/79:182 39 samt sändas till överläkaren för narkomanvårdskliniken vidUlleråkers sjukhus och, om personundersökning har ägt rum, till den skyddskonsu-lenlsom har föranstaltat därom. Det åligger överläkaren att så snart det kan ske kalla dentilltalade till kliniken för behandling. Rätten kan dock, med den tilltaladessamtycke, förordna att han skall föras dit genom polisens försorg. Skyddskonsulenten skall, om det ej redan har skett, såsnart som möjligt sedan beslut enligt 1 § har meddelats pröva frågan omförordnande av förtroendeman för den dömde enligt 4 § lagen (1964: 542) om personundersökningi brottmål. 3 § Överläkarenför narkomanvårdskliniken vid har ansvar förbehandlingsplanens genomförande även när återbesöken för rådgivning ochkontroll sker vid annat sjukhus. 4 § Underlåterden tilltalade att följa behandlingsplanen och är underlåtenheten ej av endastringa betydelse, skall överläkaren för narkomanvårdsklinikgenast underrätta den åklagare som för talan i målet. Detsamma gäller, ombehandlingsplanen av annat skäl inte kan genomföras. Åklagaren skall göraanmälan till rätten för målets återupptagande. 5 § Mål som harförklarats vilande enligt 1 § kan åtempptas när särskilt skäl föreligger.Målet skall alltid återupptas 1. om anmälan görsav åklagare enligt 4 §, 2. om dentilltalade åtalas för nytt brott och rätten ej med hänsyn till omständigheternafinner det olämpligt att målet återupptas, 3. så snart sommöjligt har förflutit från beslutet, om målet inte haråterupptagits . I samband med att målet återupptas skall yttrande frånöverläkaren inhämtas till ledning för påföljdsfrågans bedömning, om det ej äruppenbart obehövligt. 6 § Den som utföreUer biträder vid personundersökning skall med uppmärksamhet beakta frägan om förutsättningamaför att meddela beslut enligt 1 § beträffande tilltalad som missbrukarnarkotika och som är bosatt på sådan ort att beslut enligt nämnda paragraflämpligen kan meddelas. Bedöms förutsättningar föreligga för sådant beslut,skall den tUltalade tillfrågas om han är villig att undergå vård enligtbehandlingsplanen och uppgift inhämtas från sjukhuset om han kan tas emot därför behandling. Upplysning i de hänseenden som har angetts nu bör iförekommande fall lämnas i berättelsen över personundersökningen. 7 § Överläkarenför narkomanvårdskliniken vid får överlåta åt annan läkarevid sjukhuset att fullgöra vad som enligt denna förordning åvilar överläkaren. Denna förordning träder i kraft och gällertill utgången av . Frop.1978/79: 182 40 Sammanställning av remissyttrandena, upprättad inomjustitiedepartementet Samtliga remissinstanser ställer sig i princip positivatill en försöksverksamhet med kontraktsvård för narkotikamissbrukare som harbegått brott. I fråga om det förslag till lagteknisk lösning som läggs fram ipromemorian föreligger emellertid delade meningar. Förslaget tillstyrks i princip av (majoriteten),läns norra tingsrätt, , ,överåklagaren i , länsåklagarna i och i Västernorriandsoch samt skyddskonsulenterna i ochStockholm-Norrmalm distrikt. TiU de positiva remissinstansema hör också RA,länsåklagaren i och läns landsting. RÅ och länsåklagarenanser dock att en annan lagteknisk lösning kan övervägas än den som har valts ipromemorian, och anser sig inte kunna bedöma de rent juridiskaaspekterna. Förslaget till reglering avstyrks bestämt av socialstyrdsenoch överdirektören vid . Även samtöveråklagarna i och distrikt avstyrker förslaget i den utformningsom det har fått enligt promemorian. Skyddskonsulenterna i Norra ochSödra distrikt kritiserar förslagets utformning bl. a. från planerings- ochresurssynpunkter. Flera av de remissinstanser som i huvudsak tiUstyrkerförslaget diskuterar olika principiella frågor med anknytning tUl försöksverksamheten.