prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — En regel omtidsbegränsning föreslås därför i 6 kap. 8 § sjösäkerhetslagen. Inuvarande reglering används bemannlngs/abe/lerdels föratt i absoluta tal angebefälsbemanningen, dels inom sjöfartsverkel som hjälpmedel vid bestämningen avbemanningen i övrigt. Sjöfartsverkel har dock rätt all dispensera fränsjöbefälskungörelsens krav och kan pä delta sätt i viss utsträckning anpassabemanningen efter nya förhällanden. Befälsbemanningsutredningenhar gjort upp bemanningsiabeller för däcks-, maskin- och intendenturpersonal.Tabellerna har stått i centmm för diskussionen kring betänkandet. Utredningenanger alt syfiet med tabellerna och de därtill knutna kommentarerna i förstahand är alt visa hur bemanningen i praktiken kan påverkas av de gmndläggandeutgångspunkter som utredningen har valt för sin bedömning avminimibesätiningarna pä fartygen. Utredningen förutsätter vidare atl de gjordabedömningarna skall tjäna till ledning vid lillämpningen av detregelsystem som ulredningen föreslår, särskilt i den utsträckning somutgångspunkter och bedömningar redovisas och diskuteras vid riksdagsbehandlingenav utredningens förslag. Det är emellertid inte avsiklen all med tabellernabinda . Utredningen framhäller alt verket vid sin tillämpning kanta hänsyn till förhällanden som inle har beaktats när tabellerna gjordes upp.Det ligger också i sakens nalur alt förhållandena i det enskilda fallel kanmotivera avsieg från de generella bedömningar som utredningen redovisar. Likasjälvklart är enligt ulredningen att utvecklingen bl. a. i fråga om leknikenombord kan leda lill att skisserade principer måste prövas om. Ulredningenanför också pä skilda ställen i betänkandet att tabellerna inle bör ingå inågon författning. uttalar i sin kompleltering till betänkandet, atlbefälsbemanningsutredningens förslag enligt dess mening innebär att nuvarandebemanning inte bara bibehålls utan t. o. m. ökas, som samtligafaktorer som sjöfartspolitiska utredningen redovisar talar för enbemanningsreducering. Vidare anser ulredningen atl bemanningsiabeller och liknanderiktlinjer, fastslagna av regering och riksdag, skulle kunna leda till enstelhet som frän sjöfartspolitisk synpunkt skulle vara betänklig. 4 1978/79. 1978/79:117 50 ulredningensbedömning bör de nya författningarna kunna antas utan anvisningar i form avtabeller. Det grundläggande och avgörande är, atl sjöfartsverkel anpassarbemanningen efter utvecklingen på skilda områden. Fleraremissinstanser, däribland , är kritiska mot befälsbemanningsutredningenstabeller och anser all de inte kan läggas lill grund för beslut med hänsyn tillträffade överenskommelser och den stelhet i lillämpningen som kan befaras följamed faslslällda tabeller. Svenska sjöfolksförbundei finner däremoi atltabellerna får anses väl representera de värderingar som utredningen har haftalt ta hänsyn lill när förslaget utarbetades men hänvisar till att förbundel iprincipöverenskommelse med har utgått frän hell nyavärderingar vid bedömningen av ell fartygs säkerhelsbemanning. och är posiliva lilltabeller som vägledande riktlinjer. Enligt farlygsbefälsföreningens uppfattningulgör de föreslagna tabellerna ryggraden i del framlagda förslaget. föregående har jag belonal all del är önskvärt medflexibilitet i bemanningsbesluten och nödvändigt atl väga samman allaomständigheter då dessa beslut fattas. Därför kommer parametrar avhittillsvarande slag atl vara ett mindre framträdande hjälpmedel. Bemanningsiabellerkan mot denna bakgmnd knappasl anses vara lill verklig nytta, inte ens som envägledning för beslutsfattandet. Befälsbemanningsutredningenframhåller klarl all syflel med labellema är alt exemplifiera dessställningstaganden, inle att vara bindande för framliden. Emellertid harfartygen förändrats i hög grad . Sjöfartskrisen har slagit hårtmot det äldre fartygsbeständet och har tvingat fram nya, mindrepersonalkrävande lösningar av många arbetsuppgifter. Nya avtal har träffatsrörande arbetstid, avlösning m. m., vilkel påverkar bemanningen i hög grad.Befälsbemanningsutredningens tabeller är därför inte aktuella , trots audet endast har gått ungefär betänkandet avlämnades. Som sjöfartspolitiskautredningen anför bör man kunna räkna med fortsatt leknisk uiveckling påfartygsomrädet och med andra lösningar av främsi arbetstidsfrågorna försjöpersonalen. Dessa och andra förändringar kan betyda mycket för förändringarbeträffande bemanningen. Det synes därför knappasl meningsfylll atl i en tabelleller på annal sätt försöka ange med siffror hur olika lekniska lösningar avarbeisuppgifier skall påverka besäuningen. Tillvad nu har sagts kommer all ett labelllänkände låter sig illa förena med flexiblaindividuella beslut och att får del fulla ansvarei för atlsjösäkerhetens krav iakttas i minimibesättningsbesluten. Det är då inle möjliglatt i författning ge så detaljerade anvisningar om tillämpningen som tabellerinnebär. Jaganser alliså att det är olämpligt och omöjligt att i tabellform söka visa hurminimibesätiningen bör sättas samman på olika modemare fartyg. 1978/79:117 51 hellerinte lämpligt alt jag här kommenterar olika träffade avtal och deras inverkanpä minimibesättningsbesluten. Jag lämnar alltsåbefälsbemanningsutredningens tabeller utan ytterligare kommentar. Utredningensresonemang kring tabellerna visar dock exempel på inlressanta frågor som detkan finnas anledning för alt överväga och diskutera medsjöfartens organisationer. Jag syftar här på frågor som hur minimibesätiningenkan minskas under korla resor och vilken påverkan olikaarbetstidsöverenskommelser får på denna samt om större fartyg än enligtnuvarande regler kan framföras i inskränkt fart med enbart ett maskinbefäl. Jagutesluter inte heller aU nägon gång bemanningsförslärk-ningar kan erfordras, ivart fall tillfälligt. Även detla får övervägas inom verkei. Brislmönslringav sjöbefäl enligt 38 § sjöbefälskungörelsen innebär att befälhavaren är frifrän straff när de i 2 kap. uppställda fordringarna på behörighet hos annatbefäl än befälhavaren inte har uppfyllts beträffande viss befattning och deltahar föranletts av atl lämplig person som varil behörig till befattningen intekunnai erhållas i senasi besökta hamn. Motsvarande regel finns i 10 kap. 3 §sjösäkerhetslagen och avser där all personal i minimibesätiningen, alltsä ävenannan personal än den som omfattas av sjöbefälskungörelsen. Alt märka ärsåledes dels atl befälhavaren inte kan bristmönst-ras, dels alt ansvarsfrihetinträder endast vid behörighetsbrisier, inle om antalet underskrids. Bristmönstringssystemeihar hiltills varit en nödvändig del av bemanningsregleringen, eftersom del kontinueriigtunder efterkrigstiden har rätl brist på utbildad sjöpersonal. Enligtulredningens beskrivning har brislmönslring framför allt gälll maskinbefäletoch det lägre fartygsbefälet på fartyg i utrikes fart. I viss utsträckning gälll personal som har saknal formell behörighel men har haft enmotsvarande utländsk utbildning och därför får anses i huvudsak kvalificeradför sina arbetsuppgifter. I betydande omfattning har bristmönstring dockmedfört att befattningar har skötts av personal som saknar utbildning för demeller vilkas utbildning ligger betydligt under den nivå somsjöbefälskungörelsen föreskriver. Allvariigkritik har riktats mol bristmönstringssystemei.Befälsbemanningsutredningen anger atl det i första hand har kritiserats somsiridande mot sjösäkerhetens intressen. Från personalhåll har vidare framhållits,att bristmönsiring innebär ett ökal ansvar hos kvarvarande behörig personal ochett tryck på denna som länge har känts besvärande och som har lett till ökadstress i arbetet. Brislmönslring medför också praktiska svårigheter förpersonalen. Utredningenföreslär atl bristmönstringssystemei skall avskaffas. Skälen härför är, utomden kritik som har framförts och som ulredningen anser vara 1978/79:117 52 berättigad,det föreslagna nya systemet för reglering av bemanningen. Ulredningenframhåller atl om ansvarei för bemanningspoliliken på del föreslagna sättetkoncentreras lill sjöfartsverkel, fömtsättningar skapas atl komma ifrån dennuvarande ordningen med dispenser från givna bemanningsregler. 1 princip börett beslul om minimibemanning inle lämna utrymme för några undantag. Av deltaföljer enligt utredningen atl bristmönsiringen måsle försvinna. Utredningenanser, atl det inte är möjligt att på en gång avskaffa all bristmönstring.Detla skulle medföra allvarliga störningar för sjöfartsnäringen, eftersom ettfartyg i princip måste ligga still tills föreskriven bemanning har kunnaianskaffas, om minimibemanningsbeslut eller bemanningsföreskrifler inte kan följas.Utredningen förordar därför vissa övergångsanordningar. Dessa innebär ensuccessiv avveckling av bristmönst-ringssystemet i tre elapper kombinerad medsuccessivi skärpla regler för avvikelser från sladgade kompetenskrav. Dennärmare ulformningen av en sädan etappvis övergång till ett stramarebemanningssystem mäste enligt ulredningens mening ske med hänsyn till denfaktiska tillgången pä utbildad personal när de olika avvecklingssiegen las.Utredningen antar att avvecklingen kan genomföras av . Remissinstansernatillstyrker i huvudsak utredningens förslag. I flera remissvar påpekas dock,alt utredningens tidsplan för avveckling av brislmönslring är alllför snäv. Enligtvad jag kan finna har brislmönstringssyslemet i och för sig inte haft någonmenlig inverkan på sjösäkerhelen. Frånvaron av behörighet är ofta att hänföralill den renl formella sidan. Den bristmönslrades faktiska förmåga atl klaraarbetsuppgifterna behöver normalt inte sättas i fråga. Denkritik som har riktals mol brislmönstringssyslemet är emellertid tung. Jaganser också all del strider mol den ordning för minimibesäuningsbeslui som jaghar förordal i del föregående. Det bör inte inom della syslem, som innebärindividuell prövning av bemanningsbehovei för varje fartyg, finnas möjlighelall gå ifrån ell minimibesättningsbeslut okontrollerat och utan att fastaregler finns hur personal som ingår i minimibesäuningen fär bylas ul. Härtillkommer alt behörighelsregleringen i är tvingande. Den lämnarinte utrymme för den enskilde att göra undantag ens i akuta bristsituationeroch begränsar i hög grad den nationella myndighetens dispensmöjligheter. Jagtillstyrker därför utredningens förslag all bristmönstringen avskaffas. Jagvill redan här framhålla all det inte är prakliskl möjligl alt avskaffabristmönsiringen ulan att sälta något annat i dess slälle. Härtill återkommerjag i följande avsnilt. Delär heller inte möjligt att omgående bryta med det gamla systemet. Det fordrasall redarna ges tid atl skaffa behörig personal och atl de brislmönsl-rade flrmöjlighet alt skaffa behörighet. kan ske genom utbildning eller genom atlbehörighel ges på gmndval av utländsk eller en ofullständig 1978/79:117 53 utbildningmed tillgodoräknande av de erfarenheter som vunnits vid tjänstgöring pä svenskafartyg. Del gäller ocksä alt se om utbildningssystem och utbildningskapacitet.Jag inslämmer därför i utredningens förslagom en mjuk övergäng. Sättet för ochtaklen i övergängen till ett nytt syslem bör bestämmas med hänsyn lillutvecklingen och ske etappvis. Därför bör det överlåtas på regeringen attutfärda bestämmelser, vilket bör ske under nära kontakter med sjöfartsverketoch sjöfartens organisationer. Regeringen bör också kunna delegerabeslutanderätten till sjöfartsverkel. Sädana beslut kan nämligen behövasamordnas med minimibesällningsbeslutei. Utredningensförslag beträffande den etappvisa övergången innebär följande. F. n. gäller attbefälhavaren inte får bristmönstras. Som en försia etapp införs förbud motbristmönsiring av maskinchefen. För siörre fartyg skall dessutombristmönstringsförbud gälla för befälhavarens och maskinchefens närmaste män.I nästa etapp blir förbudet mer generellt och tillåter bristmönstring endasl avvissa befattningshavare, där brislen på behörig personal är särskiltframirädande. Vilka befallningshavare detla gäller, får avgöras senare.Utredningen antar, alt del i allmänhet blir fräga om den siste i ordningenbland fartygs- och maskinbefälet. förbjuds all bristmönstring. Jagfinner ulredningens förslag beträffande den etappvisa övergången till ettbemanningssystem utan bristmönsiring lämpligt. Beiräffande avvecklingstaktenär det knappast möjligt att nu göra något uttalande. Remissinstanserna har ihuvudsak godtagit ulredningens förslag rörande intervallen mellan etapperna.Organisationerna inom sjöfartens område har dock ait igångsättningenmåste skjutas framåt i tiden. Jag anser atl möjlighelerna au bedöma lämpligavvecklingslakt nu är liten. Regeringen flr, som nämndes, följautvecklingen och även om vissa tider anges i en förordning, vara beredd atländra denna om del visar sig behövligt. Därvid måsle regeringen också beakta detider som kommer alt gälla för ikraftträdandet av . 4.1.6Avvikelser från faslsiälla minimibesäiining Delbemanningssystem som föreslås av utredningen och som har förordats i detföregående innebär att minimibesättningsbeslut skall finnas för de flestafartyg över 20 brt och att avvikelser frän ett beslul inte är tillåtna. Skulleen bristsituation uppstå på grund av alt en medlem av besättningen insjuknar,uteblir eller liknande, flr fartyget inte avgå förrän besättningen har kompletterats.Utredningen framhåller att detta kan förorsaka betydande problem för sjöfarten,särskilt som den ocksä föreslår att nuvarande bristmönstring avskaffas.Utredningen anser del vara en fömtsättning för atl bristmönsiringen skallkunna slopas, au bemanningsregleringen ges en sädan innebörd au besäuningen iträngande lägen kan ändras på ett smidigl sätt ulan alt de säkerhetskraveftersatts som förhållandena vid tillfället kan kräva. 1978/79:117 54 Föratl komma lill rätta med de problem som följer med ett fasl bemanningssystem ilillfälliga bristsituationer föreslår utredningen flera vägar. En sådan väg,som redan av andra skäl används, är att i minimibe-sällningsbeslutet öppnamöjlighel all för s. k. kort resa - resa som under vanliga förhållanden kräverhögst 12 limmars gång av 24 limmar - gä med en annan, mindreminimibesättning. Vidare föreslår ulredningen dels alt skallkunna ändra minimibesättningsbeslut lillfälligl, dels atl befälhavaren, eftersamråd med maskinchefen och skyddsombud eller skyddskommitté, skall kunnabesluta om att gå ifrån beslutet för viss (högst ) underfömtsättning att säkerheten ändå blir tillgodosedd och antaletbesättningsmedlemmar enligt beslutet inte underskrids. Remissinsiansernatillstyrker i huvudsak utredningens förslag i denna del eller lämnar del ulanerinran. Redarnas organisationer anser atl möjlighelen för befälhavaren all gåifrån minimibesättningsbeslulet måste utvidgas lill atl gälla högsl tre veckoroch även vid antalsmässig brisl. Ävenjag instämmer lill största delen i utredningens bedömningar. Såsom ulredningenvisar, är det inte möjligl att avskaffa bristmönstringen utan atl sälta någotannat i dess slälle. Skälen härför är flera. a. lorde besättningarna iframtiden minskas till det fastställda minimiantalet eller nära detta. Detfinns då små möjligheter all komplellera med personal inom besättningens ram.Det är dyrt och tar lid alt komplettera besättningen genom att sända ut någonfrån till ett i utlandet liggande fartyg. Lagstiftningen hindrar oftaredaren från all anställa någon som finns i den utländska hamnen. Det kaninnebära stora föriuster och andra olägenheier alt tvinga ett fartyg att liggastill i en hamn i avvaktan på komplettering av besättningen. Medhänsyn till det nu anförda förordarjag att utredningens förslag i denna delgenomförs. Det normala förfarandet i en akut bristsituation där del visar sigvara omöjligt all komplettera besättningen mäste vara att minimibesätlningsbesluleländras tillfälligt genom ett beslut av . Jag kallar sådant beslulom ändring för resebeslui. Ändring sker på ansökan av rederiet ellerbefälhavaren. Ansökan bör kunna göras formlöst, t. ex. genom telex eller ettlelefonsamtal. En muntlig ansökan bör dock bekräftas skriftligen. Det ärviktigt att den aktuella personalsituationen på fartyget och skälen för ansökanframgår klart. har därefter att behandla ansökan snabbt.Kontakter med rederiet för kompletterande upplysningar och medpersonalorganisationer, om det bedöms erforderiigt, bör tas informellt. Beslutgrundas, utom på de upplysningar som har lämnats i ärendet, i stor utsträckningpä de kunskaper om sjöfartens situation och om fartyget som finns inom verkei.Det bör inte vara omöjligt alt ell beslut av detta slag föreligger ett eller ettpar dygn efter det all ansökningen gjordes. Ellminimibesättningsbeslut av det slag som har diskulerals måsle vara entillfällig anordning som skall tidsbegränsas. Det kan bygga på sakkunskap somfinns inom besättningen men som inte är förutsali i det ordinarie Prop.1978/79:117 55 beslutet,på särskilda arbetsinsatser som den kvarvarande besättningen har ålagil sig ochpå liknande förhållanden som inte är reguljära. Tidsbegränsningen kan görassådan all besluiel gäller för den lid som en resa till en beslämddesiinaiionshamn tar eller liknande. Efter uigången av denna lid bör delordinarie beslutet äter gälla ulan särskild åtgärd från sjöfartsverkels sida. Detförfarande som jag nu har redogjort för är inte alltid tillräckligt snabbtverkande. Utredningens förslag innebär därför en begränsad rätt atl gå ifrånminimibesällningsbeslutei utan beslut av . Jag förordar atl dennarätt utformas i huvudsak i enlighel med förslaget. Beslutet måste föregås av enomsorgsfull prövning av säkerhetskraven. Däri ingår ett samråd med den personalombord som är närmasi engagerad i säkerhetsarbetet. Beslutet fattas därefier avbefälhavaren. Det får en högsl tillfällig karaklär genom alt del i normala fallinle flr avse längre lid än och genom all liden inte kan förlängas.Endast om resan till närmaste desiinaiionshamn efterdet all bristsituationenhar uppstått lar i anspråk än , får beslutets giltighetstidsträckas ut och då endasl lill den för resan erforderiiga tiden. Jag kallar dennu beskrivna beslutsformen befälhavarbe-slut. Redarnasorganisationer anser i sina remissvar alt den tidsbegränsning somförslaget innehåller är för kort. sägs vara én mer realistisktidsbegränsning. Vid dessa uttalanden utgår organisationerna frän att ersättareför den frånvarande skall skaffas fram och alt dettakan ta tid. Emellertid ser jag inte tidsramen som i första hand avsedd för allskaffa fram en ersättare, utan den är lill för att ge tid attpröva en ansökan om tillfällig ändring av minimibesätlningsbeslulel. Parallelllmed denna prövning bör givetvis rederiet söka fl fram en ersättare, mensjöfartsverkel kan genom sitt tillfälliga beslul föriänga tiden i lämpligomfattning. Tiden har också samband med möjlighetema all la ut övertidav personalen enligt sjöarbetstidslagen. Jag anser därför att tidsbegränsningenskall vara . Redarnaanför också betänkligheter mot den inskränkningen i befälhavarensprövningsmöjligheter som ligger i att avvikelse frän antalet medlemmar ibesättningen inte kan göras utan enbart från kvalifikationskraven. Sjöfartsverketå sin sida anser alt antalet skall vara uppfyllt inom varje avdelning. Med densyn pä minimibesättningsbesluten som jag har redovisat i det föregående, därbesättningens storlek och kvalifikationer skall vägas mot säkerhetsuppgiflerna,anserjag det vara naturiigt all befälhavarens prövning skall få grundas påsamma synsätt. Frän säkerhetssynpunkt finns inga principiella hinder mot attpersonal rycker in och utför arbetsuppgifter som den vanligen inle har. Detfömtsätts givetvis alt de har tillräckliga kvalifikationer och kunskaper föratl fullgöra arbetet på ett säkert sätt. Så kan t. ex. krav på synförmåga hosutkiksman och inte åsidosättas. Mot del nu förda resonemanget kan stå,att befälhavaren är förhindrad genom kollektivavtal att beordra personal attutföra arbetsuppgifter som den inte är anställd 1978/79:117 56 för,t. ex. över en avdelningsgräns. måsle nalurligt nog vägas in vidprövningen av del enskilda fallet, efiersom det kan innebära atlsäkerhels-uppgifter inte kan fullgöras i lillräcklig omfallning med denbefintliga besättningen. Någon legal inskränkning med hänsyn härtill bör dockinle ställas upp. Jag förordar alltså att den av utredningen föreslagnainskränkningen, att antalet besätlningsmedlemmar enligtminimibesättningsbeslulet inle får underskridas, inle las upp i lagförslaget. 1fråga om samråd påpekar alt förslaget avvikerfrån den ordning som har lagls fasl i 9 kap. 9 § sjösäkerheislagen förbefälhavarens rätt alt beordra arbele i slrid mol skyddsombuds beslut attavbryta fariigt arbete. Enligt detta lagmm skall skyddskommittén, där det finnsen sädan, höras före befälhavarens beslul såvida tvingande hinder inteföreligger. I följande paragraf regleras de skyldigheler som föreligger allskriva ned beslut av skyddsombud och befälhavare i skeppsdagboken och atlunderrätta . Jagdelar fartygsbefälsföreningens uppfaUning att samrådsskyldighet och övrigarutiner bör göras så likartade som möjligt inom samma lag. Jag kan därförhänvisa till vad föredragande statsrådet anförde i prop. 1977/78:55 s. 56beträffande samråd och föreslår atl föreskrifien om samråd endasl skall gällaskyddskommittén eller skyddsombudei. Befälhavarens överiäggning medmaskinchefen och annat sjöbefäl får ses som ell led i arbelsledningen ombordoch behöver inle förfaltningsregleras. Trotsalt befälhavarens beslut skall föregås av noggranna överväganden inom fartygelsdriftsledning och samråd med skyddskommittén eller skyddsombudet, kantveksamhet råda om inle ett beslut har påverkats av ovidkommandeomständigheter, särskilt av hänsyn till driftsekonomin. Jag förordar därför allsjöfartsverket flr möjlighel att pröva beslutet i efterhand och kontrolleratillämpningen av regleringen. Också i denna del bör reglerna så nära sommöjligl stämma överens med dem som finns i 9 kap. sjösäkerhetslagen. Jagföreslår därför all befälhavaren åläggs atl omsorgsfullt dokumenlera beslutetoch det samråd som har föregått detla i skeppsdagboken eller, om sädan inteskall föras, i särskild handling, samt att och genom ett snabbtkommunikationsmedel som telex eller telegram underrätta ombeslutet. Genomatl den föreslagna underrättelseskyldigheten fullgörs flr sjöfartsverkelsnabbi kännedom om befälhavarens ålgärd all låta farlygel avgå och kan pröva ombesluiel är väl moliverai. Om verket finner alt beslutet inle stär iöverensstämmelse med sjösäkerhetens krav, kan verket med stöd av sin allmännaövervakningsfunktion förbjuda att del verkställs eller beordra ell redanavgånget fartyg till hamn. Härvid gäller reglerna i 8 kap. sjösäkerhets-lagenom nytljandeförbud. Utöveranvändning av nytljandeförbud bör enligt utredningen gesmöjlighel alt genom en särskild föreskrift i minimibesättningsbesluletbegränsa befälhavarens befogenhei att avvika från beslutet. 1978/79:117 57 begränsandeföreskrifter bör dock enligt ulredningens mening inle ges en alllför generellkaraktär, så atl den önskvärda fiexibiliteten går förlorad. Jag inslämmer iulredningens bedömning au del behövs en regel med della innehåll. Skälei härförär bl. a. all sjöfarlsverkel bör kunna ingripa mot missbmk eller befarademissbruk redan pä förhand. Enbart en möjlighet att ingripa efter underrättelsefrån befälhavaren kan befinnas vara otillräcklig. En annan användning avregeln, som dock bör utnyttjas med försiktighet, är förbud mol att underskridadet i beslutet om minimibesättning angivna antalet befattningshavare. En sådanbegränsning kan behövas när minimibesätiningen är särskilt specialiserad, l.ex. under viss försöksverksamhet. Bestämmelserna om befälhavarens rätl attavvika från minimibesättningsbeslulet bör finnas i sjösäkerhetslagen. Där börockså regleras samrådsskyl-dighelen och de inskränkningar i befälhavarens rättsom alltid skall föreligga eller som får göras av . Jag har tagilupp bestämmelserna härom i 6 kap. 6 och 7 §§ sjösäkerheislagen. 4.1.7Förhandsbesked och provisoriskt beslut Enbetydelsefull del av den nu diskuterade reformen utgörs av utredningensförslag om förhandsbesked rörande minimibesätlning.