prop · G203178 · 1978-12-31 00:00:00 — Socialstyrelsenanser sig, på samma grunder som anförts när del gäller arbets- ochansvarsfördelning mellan distriktsläkarna, inte kunna biiräda utredningensorganisationsförslag som innebär att distriktssköterskor skall avdelas för attbetjäna en visst antal individer inom elt mindre distrikt. Socialstyrelsenkonstaierar vidare alt distriktssköterskans roll berörs översiktligt ibetänkandet. instämmer i vad som anförs belräffandemöjlighelerna atl ge dislriklsskötereWorna ansvarsfulla uppgifier avsjälvständig nalur inom primärvärden. Slyrelsen serdet som en angelägen uppgiftatl medverka vid utformningen av regelsyslem belräffande ansvar m. m. som -utan alt medicinska säkerhetskrav eftersattes - möjliggör etl effektivt utnyttjandeav distriktssköterskans kunskaper och erfarenheter. Styrelsen vill här erinraom regeringens uppdrag 1978 till styrelsen all utreda förutsättningarna för attge bl. a. distriktssköterskor räll att föreskriva vissa läkemedel. Belräffandeden av utredningen omnämnda tendensen lill specialisering avsjukskölerskeuppgiflerna inom den öppna vården vill slyrelsen erinra omförslagel i styrelsens barn- och mödrahälsovårdsuiredning alt barnhälsovårdenpå sikt i huvudsak bör handhas av distriktssköterskor samt atl sjuksköterskormed speciell vidareutbildning inom hälso- och sjukvård för barn och ungdominordnas i primärvårdsorganisalionen. Landstingsförbundetframhäller i likhet med utredningen distriktssköterskans betydelse ochspeciella förutsättningar att bidra till god kontinuitet och en helhetssyn påpatienten. 1978/79:178 80 Flera landsting bl. a. , , Ålvsborgs,Skaraboigs, Väslernorrlands, och Göteboigs och läns landstingunderslryker starkt den betydelse som distriktssköterskorna har när del gälleratt skapa och upprällhålla långsiktig kontinuitet. a. följande . "Redan nu arbelar distriktssköterskorna inom beslämdageografiska områden. bör leda till au de känner sina patienterförhållandevis väl. Antalet tjänster måste emellenid i princip fördubblas inomlandstinget för atl komma upp till den nivå som utredningen föreslår. En sådanökning måste ske successivt och i konkurrens med övriga angelägnaresursförstärkningar inom sjukvården. I lakl med utbyggd organisation kandistriktssköterskorna dels avlasta allmänläkarna vissa arbetsuppgifter, delssvara för atl kontakt mellan vårdcentral och allmänhel saml med socialvård iförekommande fall sker på ett lillfredsställande sätt." betonar också distriktssköterskansbetydelse för kontinuitet, varvid särskilt understryks all del stödsocialassistenten kan ge distriktssköterskan är en nödvändig förutsättning förau hon skall få den helhetssyn utredningen avser. Även Sveiiges läkarfdrbund kan i allt väseniligi slällasig bakom utredningens idéer om distriktssköterskans mycket viktiga roll i denframtida primärvården. SHSTF konstaterar all genom atl läkarresurserna inomprimärvården har varit begränsade, eller alt dessa har funnits pä långt avståndfrån de vårdbehövande, har distriktssköterskan i allt högre omfattning fållulföra flera sjukvårdande arbetsuppgifter. Distriktssköterskan har därför-speciellt inom mindre tätorter och inom glesbygdsområden - blivit något av en"försia-hjälpinsians". Inom områden (speciellt stora tätorter) därnärheten lill såväl läkare som sjukhus har funnits, har distriktssköterskanfäll en mer anonym roll. SHSTF framhåller att utbyggnaden av primärvärden iförsta hand bör mötas med en prioritering av ökade vidareutbildningsinsatseroch genom inrättandet av fier disiriktssköierskeijänsier. erinrar om att distriktssköterskan är den värdgivare som mestkonsekvent kunnai arbeta utifrån en helhelssyn på patientens vårdsituation. Bl.a. genom an hon arbelar i elt geografiskt avgränsat område har det varilmöjligl för henne att lära känna sina patienter och skaffa sig kunskap ommänniskornas levnadsförhållanden inom området. En centralisering avdistriktssköterskorna lill vårdcentralen får enligl kommunförbundets meninginte innebära att denna möjlighet till närkoniakt försvinner. Kommunförbundetframhåller alt möjligheten lill mottagnings-verksamhet ute i områdei ärangelägen, inte minsl i glesbygd. påpekar vidare all förutsättningarna föranen breddning av undersköterskornas arbetsområde inom primärvärden kommer atlöka i och med den ökade utbildningen av undersköterskor som ocksä i och med attden nya läroplanen är bällre anpassad till verksamhei inom öppen 1978/79:178 81 och anser det varanödvändigt att förstärka distriklssköterskefunktionen inom husläkarsyslemetgenom atl tillföra också annan kvalificerad personal t.ex. undersköterskor. ifrågasäller dellämpliga i atl utnyttja undersköterskor och sjukvårdsbiträden i stället fördistriktssköterskor. SFRF framhäller särskilt betydelsen av altdistriktssköterskeinsiitutionen byggs ut och ges en siarkare ställningi framtidens sjukvård. Vårdcentralen, vårdteam, övrig personal m. m. Ulredningen framhåller att det är viktigt för bl. a.helhetssynen att ett husläkarsystem byggs upp kring en vårdcentral med ansvarför hälso- och sjukvården inom elt skarpt begränsat geografiskt område som börsammanfalla med socialvärdens disiriklsomräde och om möjligl också med skolansrektorsområde. I elt sådant område skall hemsjukvård, äldrevård, socialservice, barnhälsovård och skolhälsovård samordnas, jourverksamhet inom demedicinska och sociala fälten planeras och utvecklas, likaså förebyggandehälsovård, omgivningshygien och miljövård. Utredningen går dock inte närmare inpå hur samverkansarbetei skall utformas i prakliken. Enligl ulredningen ärdel allmänläkaren och distriktssköterskansom utgör basen i husläkarsyslemets kontinuitetsfunktion. Utredningenunderstryker samlidigl behovel av att dessa arbelar i nära samverkan medvårdcentralens övriga personal som, specialistläkare, läkare under utbildning,patientmottagare, mottagnings- och vårdpersonal, sjukgymnast, arbetsterapeutm. Vidare understryks viklen av alt del finns välfungerande samarbelsformermed primärkommunens sociala verksamhei och andra serviceorgan av betydelse. anför belräffande primärvårdensorganisation bl. a. atl utredningens redovisning av den öppna värden ger enklar uppfattning om all vårdutbudet i andra länder liksom hos oss förnärvarande är splittrat och ojämnt fördelat. Utvecklingen mot en påmänniskornas medicinska och sociala behov baserad på primärvårdsorganisaiioninnehållande differentierade resurser vid lättillgängligavårdcentraler/motsvarande är dock påtaglig i de flesta europeiska länder.Enligl uppfattning mäste primär-vårdsuppgifterna avgränsasfrän länssjukvården och hållas samman i en primärvårdsorganisation inom givnageografiska områden - i regel molsvarande primärkommunerna. Härigenom ökasförutsättningarna för vårdepisodkontinuilet och kontinuitet i vården. anser att ulredningen ensidigt lyft framen av huvudprinciperna för primärvårdens uppbyggnad - kontinuiteten - ochbaserar silt organisationsförslag på föreställningen om en över åren varaktigrelation mellan ett anlal invånare och en viss läkare. 6 1978/79. 1978/79:178 82 utredningens synsätt i detla avseende. Kontinuiteten ivärden bör enligt slyrelsen baseras på vårdlag i primiirvården, i vilka ingårcu flertal personalgrupper vid sidan av distriktsläkare. ' konslaterar vidare an primärvårdensövriga personal vid sidan av allmänläkare och distriktssköterskor beskrivs ibetänkandet som "hjälpkrafter" som "biträder i vårdarbetet"och au utredningen synes förutsätta atl husläkaren genom rapporter från dessapersonalgrupper -specialistläkare, sjukgymnaster, arbclsierapcuicr,undersköterskor m. fi. -"håller i alla trådar" och hardet samladeansvarel för "sin patient". kan inte ansluta sig lill en sådanbeskrivning av ansvarsfördelningen inom primärvärden. I primärvårdens lagarbetehar var och en sitt orofessionella ansvar inom ramen för gällandeförfattningar. Slyrelsen kan heller inte acceptera utredningens uppfattning atlspecialister i primärvärden skall betraktas enbart som konsulter åtallmänläkarna. Vidare framhåller atlkontinuitetsutredningen inte har framlagt något nytt maierial av betydelse förplaneringen av sjuksköterskors verksamhet i primärvården. Viktiga grupper, soml.ex. barnmorskor, vårdcentralens mottagningssköierskor, undersköterskor m. fl.har helt utelämnats. Utredningens förslag att särbehandla distriktssköterskansslällning i syfte att säkerställa kontinuiteten i vårdarbetet är vidare enliglstyrelsens mening inte lillräckligt underbyggt. Många möjligheter finns förarbetsfördelning och organisatorisk ställning för sjuksköterskor av olikakategorier i primärvården, alltefter primärvårdsområdenas varierande förutsättningar. För att säkra en god kontinuitet i vården krävs ävensamverkan mellan primärvärden och länssjukvården, t. ex. ifråga omvårdplanering och informationsutbyte kring gemensamma patienter. Dock börenligl styrelsens mening vårdcentralens och inte de enskilda läkarnasjournalarkiv uigöra den centralpunkt, där information samlas om de patientersom är bosalla inom centralens upptagningsområde. erinrar också om alt man måste räknamed alt sjuksköterskor med annan ulbildning liksom personal medundersköter-skeulbildning i ökad utsträckning måste fä en roll i primärvårdsarbeiet,inte minst när del gäller hemsjukvård. Vårdcentralens kollektiva ansvar for koniinuiieien iprimärvården hävdasav en del sjukvårdshuvudmän. Nedan refereras några sädanaslåndpunktstaganden. anser för sin del alt vårdcentralen somhelhet kan användas som koniinuitetsbärare. Givetvis skall kontinuitet mellanpatient och en enskild läkare eftersträvas. Den enskilde läkaren kommeremellerlid 1978/79:178 83 fråntid till annan au ersättas av vikarie, nämligen vid den ordinarie läkarenssemester, sjukdom, föräldraledighet, jourkompensationsledighct och vidareutbildning.Med del innehåll utredningen ger husläkarfunktionen föreligger också en riskför splittring i läkarens arbeisutövning. Tjänstgöring vid sjukhem ochservicehus för äldre tar sin tid, liksom engagemang i barnhälsovård,skolhälsovård och mödrahälsovård. Till detia kommer all såväl läkare sompatienter har en hög nyiiningslrekvens inom en kommun av Göleborgs slorlek.Utredningens förslag att den fiyitande patienten skall ha möjlighet alt behållasin tidigare husläkare kan starkt ifrågasättas, inte minst med tanke påbetydelsen av gemensamma upptagningsområden för och samverkan mellan sjukvård,socialvård, skola m. m. Utredningens förslag innebär också svårigheier attförena två var för sig viktiga principer nämligen närhet och fritt läkarval. Medden planerade utbyggnaden och i synnerhet om distrikisskötersketätheten ocksåökar enligl uiredningens förslag har vi anledning tro alt vårdcentralen i värtlandsting kommer att bli den centralpunkt lill vilken vårdcentralensbeijäningsområdes invånare kommer atl ansluta sig utan sådana akiiva åtgärderför individuell anslulning som ulredningen föreslär. Speciellt märkbart blirdetla dä den största orterna - som och - fått sinakommundelsvärdceniraler och kommunerna delats upp i beljä-ningsområden förresp. vårdcentral och dä vårdcentralernas betjäningsområden vinneröverensstämmelse med andra områden som t. ex. socialvård, skola etc. Somframgått av föregående satsar på en kraftig utbyggnad avprimärvården. Med tanke på helhetssynen och kraven pä närhet, tillgänglighetoch kontinuitet måste del i framliden bli fråga om ell lagarbete i vilketdeltar inte bara allmänläkare och distriktssköterskor utan också övrig personalinom primärvårdsorganisalionen. En eftersträvansvärd kontinuitet inomsjukvården uppnås knappast genom införande av begreppel husläkare.Vårdcentraler med ansvar för befolkningen inom givna upptagningsområden ocheftektiva vårdplaneringsmetoder ger enligl mening bättreförutsättningar för en långsiktig kontinuitet. Förvaltningsutskolleianser alt kontinuiteten måste tillfredsställas genom atl patienten knyls inom distriktet där fiera läkare Prop.1978/79:178 84 samarbetar.Genom förändringar i värdorganisationen och moiiagningsruii-nerna bör visuccessivt kunna erbjuda patienterna en bättre kontakt med vårdpersonalen vidvåra vårdcenlraler. En grundläggande förutsättning är au lillräckligt mångafärdigutbildade läkare är beredda ta fast anställning i alla delar av landel.Viktigt är att dä se lill att de ökade personella resurserna hamnar där de bästbehövs. Olika vägar för att nå detta mål genom organisatoriska åtgärder börnaturligtvis prövas. Vårdlagetsbetydelse framhålls av flera remissinstanser Stockholmsläns landsting efterlyser en diskussion a v alternativa förslag som t. ex. -Skulle del kunna vara möjligl an betrakta arbetslaget inom värdcentralentillsammans med en distriktssköterska som lämplig koniinuitetsbärare? Vidareanser landstingel atl utredningens synsätt innebär uppenbara risker för enalltför slor läkarcenirering. Husläkaren bör ses som ingående i elt arbetslagtillsammans med distriktssköterskor, socialarbetare m. fi., vilka var och enhar ell självständigt vårdansvar. Alla insatser behöver då inle förmedlas viahusläkaren. Tvärtom bör endasi läkarens insatser tas i anspråk då det ärbefogat sett utifrån kraven på medicinsk kvalitel och säkerhet. Väslernorrlandsläns landsung m. fl. remissinslanser anser att utredningen alltför lite tagitupp den betydelse övriga befattningshavare vid vårdcentralen har för alltillgodose god kontinuitet. vill i detla sammanhang tona neddoktorsrollen och framhäva vårdteamets betydelse. LOhar förslåelse för alt svårigheier kan föreligga atl upprätthålla fasta ochkontinuerliga kontakter med alla personalkategorier. Del finns enligl vad LOanför anledning au påminna om den pågående statliga ulredningen om sjukvärdensinre organisation och de strävanden som finns att sjukvårdens hierarkiskasystem skall ersättas av lagarbete, gruppvård och förändrade yrkesroller. LOunderslryker med anknytning härtill det angelägna i att kontinuitetsslrävandenai vården inte motverkar utan i stället främjar och stärker lagarbetet. SHSTFäri princip positiv lill konlinuitetsutredningens målsättning och de tankegångarsom finns för att åstadkomma en fast vårdgivarkontaki i hälso-ochsjukvårdssystemet, som skall bilda en sammanhållen länk mellan olikavårdinsatser och på olika värdnivåer. SHSTF vill dock understryka faran av attgå ul och bibringa befolkningen uppfattningen om att de ska erbjudas en ochsamma läkarkontakt (husläkare). SHSTF vill för sin del anföra att vårdcentralenbör vara det forum där ett vårdlag också kan stå för kontinuitet, efiersomolika befattningshavare utför olika behandlings- och omvårdnads-uppgifter.Självfallel måste den vårdsökande själv framföra önskemål vilken läkare somhan/hon i försia hand önskar ha kontakt med. Förslaget om mindre vårdenheteranser SHSTF är lillfredsslällande och delta borde Prop.1978/79:178 85 möjliggöraför den vårdsökande att etablera en fast kontakt med vårdcentralens arbetslag- främst då med distriktsläkare (allmänläkare) och distriktssköterska, menockså med övrig vårdpersonal inom vårdcentralen. Svenskakommunalarbeiarejörbundei anför beträffande vårdlagets betydelse bl. "Ettgenomgående drag i senare års vårddebaii är behovel av förändrade arbetsformer.Sjukvårdens hierarkiska system skall ersättas av lagarbete, gruppvård ochförändrade yrkesroller. En statlig ulredning är tillsatt och en intensivforskningsverksamhet pågår inom området. Avförslagel lill husläkarsystem atl döma verkar denna deball i det närmast hellha förbigått ulredningen. "Basleamei" uigörs här genomgående avallmänläkaren och distriktssköterskan. Övriga grupper kompletterar basteamet"allt efter behov". Förbundetmenaratt vårdtagaren i princip skall ha kontakt med ett vårdlag. Visseriigen ärläkaren och distriktssköterskan betydelsefulla för kontinuiteten, men densuccessivt ändrade roll exempelvis undersköterskan erhållit moiiverar också etlaktivt och självständigt deltagande i behandling och omvårdnad av patienterna.De begränsade resurserna torde i praktiken dessutom kräva an andra än läkareoch distriktssköterska håller viss paiientkonlakt. Föratt lagarbetet skall fungera väl bör anlalel personalkategorier dock hällasbegränsal. Detta sker lämpligen genom atl undersköterskor ulgör primärvärdensbaspersonal, vilket är möjligl med ell fullföljande av gällandepersonalplanering som skall ge 89 000 yrkesverksamma undersköterskor år 1985.Givetvis skall primärvårdens sjukvårdsbiträden därvid ha möjlighet att faunderskölerskeulbildning. Även läkarutbildningen bör ses över och föregås avpraktik från vårdarbete i syfte alt främja lagarbetet." Fleraremissinslanser framhåller övriga personalkategoriers beiydelse för koniinuiieien TCOpekar på att övriga personalkategorier såsom exempelvis läkarsekre-terare,administrativ personal och övrig sjukvårdspersonal måste komma in iplaneringsarbetet för vårdkontinuilet. Statenshandikappråd eflerlyser en mer ingående diskussion av undersköterskornas,arbetsterapeuternas och sjukgymnasternas arbetssituation i en decentraliseradsjukvård. ,m. fi. läns landsting framhåller att del i framliden lorde blinödvändigl alt i högre grad än anlila sjuksköterskor ochsjukvårdsbiträden i disiriktsvården. Spriframhåller att patientmottagaren har en nyckelroll vid vårdcentralen. Det ärpatientmottagaren som ser lill atl alla vårdsökande ges tillfälle att 1978/79:178 86 diskuterasin situation och får den hjälp som behövs och som finns atl tillgå vidvårdcentralen eller på andra sjukvårdsenheter. Vidare konslaterar Spri att enaktiv palienimoiiagarverksamhet också har en viktig uppgift alt fylla när delgäller att se lill att de begränsade sjukvårdsresurser vårdcentralen förfogaröver i första hand utnyttjas för de människor som bäst behöver dem. Blekingeläns landsting finner att utredningen tagit väl lätt på mottagnings-sköterskansvikliga roll i arbetet vid värdcentralerna och betydelse för en förbättring avvårdkontinuiteten. 1 del arbete som bedrivs med utveckling av arbetsrutinerinom öppen värd i är tyngdpunkten lagd pä mottag-ningsskölerskan.Allmänhetens försia kontakt med sjukvården sker vanligen via telefon. Enligtlandstingets uppfattning är det hell grundläggande all den rådgivning som därerhålles samt den prioritering som där sker och därmed planering av helapatienigenomsirömningen i den öppna vården lägges på så kvalificerad pesonalsom möjligl. Del går inte alt bedriva verksamhet vid moderna vårdcentraler påett bra sätt utan alt mycket stor vikt lägges vid telefonmoilagningen. Dessutomanser landstingel att moltagningssköter-skans medverkan i diabetesvård,hypertonivärd och motsvarande verksamhet av cent-al och grundläggandebetydelse. Göteborgskommun underslryker ocksä hur viklig den övriga personalen är för patientensupplevelse av kontinuitet. Inte minst gäller detla den sjukvårdsulbildadeperson som skall sköta vårdcentralens rådgivningsfunktion och svara för vårdplaneringenpå centralen. Liknandesynpunkter framförs av som anser att även andrapersonalkategorier än allmänläkaren och distriktssköterskan borde hadiskuterats mera ingående. Förbundet framhåller bl. a. atl patienimoltaga-ren/mollagningssköierskanhar en central roll i vårdceniralsarbelet och all samarbetet med socialvårdenär betydelsefullt. Arbetarskyddsstyrelsenframhålleratt i belänkandet skjuls läkarrollen fram som centralgestalten medanövriga funktionärer inom teamet betecknas som läkarens hjälpkrafter.Arbetarskyddsslyrelsen påpekar med anledning härav all man inomföretagshälsovården slutat tala om läkarens hjälpkrafter. I stället har manvelat undersiryka all det är fråga om samarbete mellan teammedlemmar.Resultatet har i många fall blivit bättre laganda, bättre arbetsmiljö förpersonalen, bättre ekonomi med läkarens tid. Många läkare som eftersträvatdenna nya roll har dock funnil den svår alt förverkliga på grund avförväntningar pä läkaren som auktorileisfigur och allmän irygg-heisskapare.Arbetarskyddsslyrelsen anser därför alt det är olyckligt atl utredningen genomsina förslag konserverar ett sådant synsätt. förutsätter all vårdcentralerna i sior utsträckning kommer atlarbeta i team och att personal med invandrarbakgrund ingår i vårdteamen. Omsådan personal ej finns tillgänglig på centralen föreslår verkel att s. k.kontakiassistenter knytes till teamen. Vidare anser invandrarverkel attpatientmottagaren spelar en central roll i uiredningens förslag. 1978/79:178 87 Eftersompatientmotiagaren skall avgöra hur angelägel patientens vårdbehov är, Slällerkontakten med invandrare slora krav. I många fall är del inte lillräckligt medren tolkning för att patientmotiagaren skall få en korrekt uppfattning avvårdbehovet. Samarbete med personal med invandrarbakgrund alternativt med kontaktassistenierblir därför nödvändigt. MedUlgångspunkt från målsättningen om helhetssyn i behandlingen tar fleraremissinstanser upp frågan om samverkan med socialvården och andra seivlce-organi samhällel. anför belräffandeåtgärder för all uppnå en helhelssyn i behandlingen bl. a. följande. "Kommunenhade funnit det värdefullt om ulredningen närmare klargjort hur målen helhelssynpä patienten och kontinuitet i värden båda kan uppnås i de av ulredningenföreslagna modellerna. Enbart en ökad kontinuitet mellan patienter och denenskilde läkaren leder inte självklart lill helhetssyn på patienten - dvs. atlindividens fysiska, psykiska och sociala behov bedöms ur elt helhetsperspektivoch att sammansatta behov om möjligt tillgodoses samlidigl. Så hade del varit önskvärlom utredningen bl. a. i anslutning till diskussionen om läkarens,distriktssköterskans och paiienimottgarens förändrade yrkesroller ävenkommenterat förändringar i socialassistentens yrkesroll samt även studeratallmänläkarens och distriktssköterskans behov av direkt samverkan medsocialassistenter och konkretiserat dessa behov samt skisserat deframlida behoven." Göleborgsoch anser alt det vore en fördel om utredningens "basieam"kunde utökas med en socialarbetare. DHRanser del knappast möjligl för en vårdcentral all fungera ur rehabilileringssynpunkl,om man inie kan samplanera vård och social service. DHR menar alt om kommunernaskall kunna tillgodose behovel av social service lill medborgare med handikapp,måste en nära samverkan ske med sjukvärdshuvudmännen. Personer med permanentaskador på grund av sjukdom eller olycksfall behöver regelbunden funklionsiräningoch andra behandlingsformer föratt inte fä ytterligare nedsattfunktionsförmåga. Föratt tillgodose dessa krav anser DHR att vårdcentralernamåste ha större resurser än vad koniinuiietsutredningen anger i betänkandet. Slatenshandikappråd finner det vara av värde om sjukvärdens disirikisindelningså långl möjligt sammanfaller med annan geografisk administrativ indelning somt. ex. skolans rektorsområden, polisdislrikl osv. Enliglriksjörsäkiingsverkeis mening bör ett eventuellt genomförande av systemet med vårdceniralsanslutnahusläkare ske med beaktande av de erfarenheter som gjorts vid försök med olikavårdcentralmodeller. Runt om i landet sker sådana försök med samverkan ibehandlingsarbete mellan sjukvärden och andra samhälleliga organ, framföralltsocialvård, arbetsvärd och försäkringskassa. Det är främst kravet pä helhelssynsom styr dessa 1978/79:178 88 samverkanslbrsök,som pä många håll sker i form av lokalgemenskap i vårdcenlraler. Verket villdärför peka pä det angelägna i att en uppbyggnad av elt husläkarsyslem sker isamverkan med de övriga organ som har atl svara för medicinsk och social omsorgoch service inom primärvårdsområdei. Svenskakommunjörbundei framhåller alt det ur prim'ärkommunal synpunkl är angelägel förau lillgodose behovel av samverkan all vårdcentralen och socialdisinkietarbetar inom samma geografiska område. Inte minst gäller delta där frågan omsamlokalisering av öppna vården inom sjukvård och socialvård är aktuell.Kommunförbundet påpekar vidare att erfarenheten visar att inte så få av dem somsöker kontakt med sjukvården -läkare, distriktssköterska - lever i en social situalionsom bör ulredas och där insatser av social nalur behöver sältas in. Sådana insalserkan röra barn- och äldreomsorg eller individuellt anpassade stöd- ochbehandlingsinsatser.