prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — 1 det stora flertalet fall ulgår numera inte ränta i sambandmed att domstolskostnad utdöms till statsverket. För att underlätta denpraktiska tillämpningen vid kronofogdemyndigheter och domstolar bör om möjligtändring ske så atl ränla inie ulgår för kosinad enligi RB 18:13 och 31:11. I såfall skulle ränta aldrig förekomma vid domstolskoslnad med återbetalningsskyldighetlill statsverket. Enligt 26 § RHL skall myndighels beslut om skyldighet atterlägga rätlshjälpsavgift få verkställas enligt vad som är föreskrivet omdomstols dom. Advokal som har fordran avseende rättshjälpsavgift måste enligtRSVs tolkning utverka belalningsföreläggande eller dom för fordringsanspråket,vilket verkställs hos kronofogdemyndighetema som enskilt mål. 1 de fallmyndighet har krav bör precis som i advokatfallet verkställighet ske somenskilt mål, vilket innebär att myndigheten kommer in med ansökan direkl tillkronofogdemyndigheten. Enligt RB 31:3 Iredje stycket skall kostnad stanna påstatsverket om den understiger vissl av regeringen fastställt belopp. Detlagränsbelopp är numer enligt förordningen (1977:126) om lägsia belopp föråterbetalning enligt 31 kap. I § . Genom hänvisning iRB 31:3 lill maximibelopp för kostnadsbidrag vid allmän rättshjälp enligträttshjälpslagen undantas från återbetalningsskyldighel personer med lägreinkomster, under förutsättning att kostnaden enligt förordningen översligermaximibeloppet för kostnadsbidrag. rådde emellertidmotsatt ordning, varför en automatik förordas i RB 31:1 tredje stycket. Dettaskulle kunna erhållas genom alt bestämmelsen får följande lydelse. Om del belopp den tilltalade skulle hava att ersätta inteöverstiger lägsta rättshjälpsavgift enligt rättshjälpslagen skallkostnaden stanna ä Översyn måste göras av RB 31:1 första stycket då begreppei"maximibelopp för kostnadsbidrag" försvinner. 7.2.12 (Ju 1977:11) Förslaget beträffande slutreglering innebär en förenklingav förfarandet som för de allmänna advokatbyråernas del innebär tidigarebetalning för nedlagt arbele. Kapitalbehovet kommeratt påverkas i positivriktning. 7.3 Motparts ersättningsskyldighet i vissa fall Hovrätten tillstyrker utredningens förslag att i målangående gemensam ansökan om äklenskapsskillnad återbelalningsskyldighelen förden make som inte har rättshjälp anpassas till vederbörandes betalningsförmåga.Hovrätten förmenar emellertid att det, för att utredningens förslag skallfungera tillfredsställande, i rättshjälpsförordningen bör inskrivas skyldighetför biträdel att lill domstolen lämna uppgifi om de ekonomiska förhållandenaför den make som ej har rättshjälp. En förutsättning för tiUämpning av 31 § 2 st.rättshjälpslagen är atl makarna vunnit boskillnad eller äktenskapsskillnadefter gemensam ansökan. Hovrätten vill därför i detta sammanhang beröra fråganom vad som skall avses med "gemensam ansökan". Skiftande praxis synesnämligen i detta avseende ha utbildats hos domstolama. Sålunda råder tillexempel delade 1978/79: 90 391 meningar huruvida bestämmelsen skall Ullämpas i mål somanhängiggjorts genom stämning men där makarna sedermera enas om villkoren ochvinner äktenskapsskillnad efter gemensam ansökan innan förhandling hållils imålet. I den av domslolsverkel utfärdade taxan har angivits atl nämndalagrum skall tillämpas även i del avsedda fallet. Del synes lämpligt alllagiexien ges ell otvelydigi innehåll i ifrågavarande avseende. Tingsrätten vill i detta sammanhang endasl uppmärksammadet förhållandet, som ej direkl berör rättshjälpslagen, atl om den andra makenmotsatt sig gemensam ansökan men vid domstol medgivit samtliga yrkanden någonåterbetalningsskyldighet ej kommer att åläggas denne. har ingen erinran mot utredningensförslag (37 § lagförslaget) att begränsa makes återbetalningsskyldighetgentemol statsverket till ett belopp motsvarande egen ev. rättshjälpsavgift,därest denna understiger hälften av rättshjälpskostnaden. har inte någon erinran emot förslaget,s. 1 delta sammanhang mäste emellertid beaktas dels vilketbeslutsunderlag beslutande myndighet skall ha dels vem som skall ha ansvaretför att detta beslutsunderlag kommer myndighei till hända. Liknande problemuppstår då rätlshjälpsnämnden skall faslställa motparts återbetalningsskyldighelför skiftesmannakostnader. Skiftesmannen kan vägra att medverka till utredningangående den rättssökandes motparts ekonomiska omständigheter.Rätlshjälpsnämnden får ta reda på vederbörandes SGI, delge honom eller hennedetla och ge vederbörande lillfälle inkomma med yttrande häröver. På grundvalav vad sålunda framkommit bestämmer rätlshjälpsnämnden omåterbetalningsskyldighel skall åläggas eller ej. har svårt att tänka sig att ena partensbilräde skall vara mer benäget än skiftesmannen att lämna uppgifter ommotpartens ekonomiska omständigheter till domstol. I vart fall måste föreskrifthärom las in i lagstiftningen. Eljesl kan det ifrågasättas omrättshjälpsbiträde verkligen kommer att anse sig vara skyldig att lämna dessauppgifter. Från domarhåll har påpekats, att man vid domstolarna haftsvårigheter att tolka bestämmelsen i 31 § 2 st. rättshjälpslagen vilket stadgande be stämmer i vilka fall återbetalningsskyldighet för andre maken föreligger. Föreligger återbetalningsskyldighet t. ex. i fall då makar lämnat in gemen sam ansökan men blott den ene efter betänketidens utgång fullföljer förfa randet och den andre maken förblir passiv? Skall i sådani fall den av ma karna som inte har allmän rällshjälp åläggas återbetalningsskyldighet? Or dalydelsen i 31 § 2 st. rällshjälpslagen vållar vissa domstolar tolknings problem: Vinner makar efter gemensam ansökan boskillnad eller äkten skapsskillnad. -- Denna passus återfinnes oförändrad i förslaget. har inget atl erinra mol de föreslagnareglerna. Domstolama torde ha tillämpat den principen iäklenskaps-skillnadsmål alt make, som vid allmän rättshjälp inte skulle haftatt betala mer än grundavgiften i kostnadsbidrag, inte heller ålagts någonåterbetalningsskyldighet. i har anlagt samma synsäll Prop.1978/79:90 392 på ålerbelalningsfrågan vid behandling av ärenden ombodelning med skif-lesman. Utredningen vill nu gå något längre i det atlåterbetalningsskyldigheten föreslås begränsad till vederbörandesrättshjälpsavgift, om denna skulle blivit lägre än hälften avrättshjälpskoslnaderna. Det innebär atl en noggrann beräkning av rällshjälpsavgiftenmåste göras. De uppgifter om vederbörandes ekonomiska förhållanden somerfordras härför skall, menar utredningen, kunna lämnas av biträdet tili denpart, som har allmän rättshjälp. Som rättshjälpsnämnden anförde redan iyttrandet över DONs promemoria kan man inte alltid utgå från delta. Nämnden kanheller inte inse atl utsikterna till hjälp från bilrädet i delta hänseendeökarom advokaterna själva får bevilja allmän rällshjälp i familjerättsmålen.Man får därför - enligt nämndens mening - räkna med i varje fall visstmerarbete för domstolarna för att infordra ifrågavarande uppgifier. Ulredningen föreslår att återbetalningsskyldighet ej skallåläggas om det med hänsyn lill omständigheterna är obilligt. Som exempel påsådani fall nämns att andre maken haft koslnader för eget ombud. Avsikten tordevara atl denna regel skall gälla såväl i äktenskapsskillnadsmål som i bodelningsärenden.Rättshjälpsnämnden delar inte denna uppfattning. Förhållandena är klart olikai dessa ärendegrupper vad gäller anlitande av biträde. Väljer i ettbodelningsärende med skiftesman den som inte har allmän rättshjälp alt anlitaegel bilräde, bör della inie medföra atl han befrias från skyldighet attersätta kosinaderna för skiftesmannen, eftersom han ju också drar fördel avskiftesmannen. Däremot tillslyrker nämnden förslaget i fråga omäktenskapsskillnadsmål. En ändring av nuvarande regler och praxis föråterbetalningsskyldigheten tillstyrks. Det bör ej komma ifråga att slopamöjligheten att ålägga andre maken vid gemensam ansökan om äklenskapsskillnadviss betalningsskyldighet, efiersom även denne har nytta av den rättshjälp,som beviljats motparten. anser i likhet med ulredningen attålerbetalningsskyldigheten skall begränsas till ett belopp motsvarande den förden äterbetalningsskyldige tänkta rättshjälpsavgiften dock maximerat tillhälften av kostnaderna. Någon anledning att slopa betalningsskyldigheten, omden tänkta rällshjälpsavgiften endast uppgår till gmndavgiften, finnerrältshjälpsnämnden ej föreligga. Hela systemet bygger ju på alt omrättshjälpsavgift beräknats till . skall vederbörande också kunna bidragamed den summan. Anses gmndavgiften vara ett för lågt belopp i förhällande tillkostnaderna alt få in det, vore konsekvensen atl i hela systemet efterskänkaavgiften. Del tillstyrkes vidare att domstol ex officio införskaffar deerforderiiga ekonomiska uppgifierna via biträdel. Det blir fråga om enklarutiner och alla möjligheter, som kan innebära kostnadsbesparingar för detallmänna skall utnyttjas. Att samma regler beiräffande återbetalningsskyldighetskall gälla avseende kostnaderna för skiftesman vid bodelning tillstyrkes. Denhittillsvarande återbetalningsregeln med hälften eller inget alls har enligträttshjälpsnämndens erfarenhel varit synnerligen otillfredsställande. Utredningen har föreslagit en utvidgning av den krets avmyndigheler som äger pröva frågor om ersättning enligt RHL (33 §). 1978/79:90 393 av bör även samma myndigheter enligt 36 § 1 stycket fåålägga betalningsskyldighet med angivande av bestämt belopp. 1 förslaget till RHF har utredningen helt utelämnatmotsvarigheten lill de regler som återfinns i 34 och 35 §§ RHK. Även med denlösning av slutregleringsförfarandet som ulredningen föreslår torde det varanödvändigt att särskUt reglera vilken myndighei som skall begära indrivning hoskronofogdemyndigheten och hur detprakliska förfarandet i samband härmed skallordnas. Gemensam ansökan om äktenskapsskillnad Som utredningen och tidigare föreslagit bör i målangående gemensam ansökan om äktenskapsskillnad ålerbetalningsskyldigheten förden make som inte har rättshjälp anpassas till vederbörandes betalningsförmåga.Den rättshjälpsavgift som skulle utgå» om allmän rättshjälp beviljals bördärvid vara ett mått på betalningsförmågan. Ulredningenhar föreslagit alt biträdet skall lämna uppgifter som skall ligga till gmnd förrättens beslämmande av återbetalningsskyldigheten. 1 mål angåendeäklenskapsskillnad har rättshjälp regelmässigl beviljats av biträdet, som isamband därmed fastställt en preliminär rällshjälpsavgifi. När domstolenfastställer biträdesersätlningen skall den slutliga rällshjälpsavgiftenbestämmas. Härför erfordras att biträdel lämnar domstolen vissa uppgifter omhuvudmannens ekonomiska förhållanden. Enligt uppfattning måslesamma krav ställas på biträdets uppgifter vare sig de rör huvudmannen eller denandre maken. Skall domstol, som utredningen föreslagit (s. 217), ivarje särskilt mäl anmoda den make som har rättshjälp alt lämna uppgift om denandre makens ekonomiska förhållanden torde detta bli onödigt tungrott. uppfattning bör i rällshjälpsförordningen inskrivas skyldighetför biträdet alt lämna ifrågavarande uppgifier i samband med atl den gemensammaansökan ges in till domstolen. Enfömtsättning för tillämpning av 31 § andra stycket RHL är all makarna vunnitboskillnad eller äktenskapsskillnad efter gemensam ansökan. Frågan om vad somskall avses med "gemensam ansökan" är föremål för skiftande praxisvid tingsrättema. Sålunda råder exempelvis delade meningar humvidabestämmelsen skall tillämpas i mål som anhängiggjorts genom stämning men därmakarna sedermera enas om villkoren och vinner äktenskapsskillnad eftergemensam ansökan innan förhandling hållits i målet. Enligt domstolsverketsuppfattning bör denna osäkerhet klarläggas genom uttalanden i förarbetena ny rättshjälpslag. Det kan påpekas att liknande problem uppkommit vidtillämpningen av taxan för biträdesersättningen vid gemensam ansökan. 7.3.8 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer Liksom tidigare ser föreningen helst alt regeln omåterbetalningsskyldighel för make i skillnadsmäl helt upphävdes. Om detla intebefinns möjligt, är utredningens förslag godtagbart. 1978/79:90 394 8 Rättshjälp genom offentligt biträde Rättshjälp i ärenden om administrativa frihetsberövandenoch vissa utlänningsärenden m.m. Hovrätten finner ej anledning atl närmare granskautredningens förslag i denna del. Hovrätten hänvisar dock lill de synpunkterhovrätten anfört under rubrikerna "Allmänt" och "16.Ersättningsregler" andra st. 8.2 Hovrätten för Nedre Rättshjälp i förvaltningsärenden har i rättshjälpslagenreglerats särskilt. Denna reglering - rättshjälp genom offentligt biträde -gjordes av kostnadsskäl mera restriktiv än annan rättshjälp. Denna olikhetkvarstår i viss mån även enligt förslaget. Det är inte tillfredsställande attdet skall mätas med olika mått vid olika slag av rättshjälp. Vid rådgivning ärgenerositeten från det allmännas sida mycket stor. Den kan anlitas av envar,även juridiska personer, och behov av rådgivning kan antagas så gotl som alltidföreligga. Vid allmän rättshjälp visar erfarenheten att sedan angelägenhelenutretts behovet varit obetydligt eller obefintligt. Häremotkontrasterar tämligen bjärt att exempelvis rättshjälp ej kanerhållas i angelägenhet hos nykterhetsnämnd. Enligt hovrättens mening bör detdärför övervägas om behov alltjämt kan anses föreligga av en särreglering.Hovrätten vill i alla fall ifrågasätta om inte den särskilda form avrättshjälp, som i utredningens förslag benämnes rättshjälp i ärenden omadministrativa frihetsberövanden och vissa utlänningsärenden m.m., kaninarbetas i reglerna för den allmänna rättshjälpen. Kammartätten ansluter sig till utredningsmajoritetensförslag att offentligt biträde skall förordnas i dessa ärenden, när det inteär obehövligt. Kammarrätten förordar liksom utredningens ordförande altden myndighet eller domstol som handlägger den rällsliga angelägenhelen fårbesluta om rättshjälp i ärenden om administrativa frihetsberövanden och vissautlänningsärenden m. m. 1 många utlänningsärenden saknar säkerligen denrällssökande kunskap om att olika myndigheter handlägger sakfrågan ochrättshjälpsfrågan. Enligt kammarrättens bedömning torde den rättssökandeskänsla av att vara utsatt för myndighels godtycke vid ett avslag pårätlshjälpsansökan inte påverkas av vilken myndighet som vägrat honomrättshjälp. Genom en ordning, som innebär att besvär över myndighets ellerdomstols avslagsbeslul alltid anförs hos besvärsnämnden, kan den rätissökandealltid få frågan om rättshjälp hänskjuten till en "opartisk"myndighets prövning. Som tidigare framhållits i detta yttrande anserrättshjälpsnämnden ali nuvarande beieckningen "Rättshjälp genom offentligtbiträde" är att föredraga för denna form av rättshjälp och atl därförtermen "offentligt biträde" bör förbehåUas dem, som förordnas atlbiträda sökande av rällshjälp i denna ärendetyp. Dessa ärenden skiljer sig frånärenden avseende allmän Prop.1978/79: 90 395 rättshjälpsåtillvida all allmän rättshjälp kan beviljas i en rättslig angelägenhetoavsett hurden behandlas (utomprocessuellt, vid domstol eller förvaltningsmyndighetosv,) medan denna form av rättshjälp alltid avser ett visst angivel mäl ellerärende vid viss angiven myndighet. Med denna konstruktion mäsle den beslutandemyndigheten - rättshjälpsnämnden - för att kunna beviljarättshjälp få utrett dels att ett mål eller ärende, vari rättshjälp kanmeddelas, verkligen föreligger, och dels atl den person, somförvaltningsåtgärden avser, är i behov av bilräde. I det övervägande antaletfall av ansökningar om denna form av rättshjälp i avlägsnandeärenden enligtutlänningslagen - och del är dessa ärenden som i vart fall för Stockholmsnämndenär i övervägande majoritet (drygt 2000) - ansöker denenskilde själv på en enkel blankett, som i stort inte ger upplysningar omannat än vederbörandes personliga data och aktuell adress samt atl fråga är omett avlägsnandeärende. I allmänhet anges därvid inte hur långt ärendeiavancerat och därmed besvarande frågan huruvida något ärende föreligger, varirättshjälp överhuvudtaget kan meddelas. I delta läge är nämnden - förutom altdel författningsenligt åligger den (jfr 25 § rättshjälpskungörelsen) -nödsakad alt inhämta yttrande frän vederbörande myndighei även av del skäletatl nämnden mäste fä kännedom om humvida nägot sådant ärende förefinns alträllshjälp ens kan ifrågakomma. Därtill skall ju också fömlsältningarna för behovsprövningenuppfyllas. Mot bakgmnden av vad som här redovisats framstår utredningens tankeatl nämnden skulle behöva inhämta yttrande från vederbörande myndighet bara ide fall där nämnden överväger att avslå en ansökan som märklig i all synnerhetsom utredningens förslag i sak inte innebär någon ändring i rättshjälpsformenskonstmktion. Behovsprövningen skall ju även fortsättningsvis vara kvar även omrekvisitet föreslås ändrat till "ej obehövligt". Utredningen hävdarall härigenom utrymme för att avslå en ansökan blir betydligt mera begränsat änför närvarande. Nämnden anser viktigare och korrektare ullryck vara alt vad somblir mera begränsal är utrymmet för alt avstyrka bifall till en ansökan.Utredningen tycks mena atl den föreslagna uppmjukningen av behovsprövningen automatisktskulle medföra förenklade och snabbare mtiner vid remissförfarandet hosnämnden genom att telefonkontakter med handläggande myndighet skulle kommatill ökad användning. Nämnden hävdar under hänvisning till vad ovan anförts omhur ansökningsförfarandel i praktiken går till och om antalet ärenden, attutredningens slutsats är orealistisk och fakiiski mer personalkrävande ännuvarande mtiner. Remisshandlingen som används är stencilerad och behöverendasl kompletteras med personuppgifter för vederbörande sökande. Delta gårför nämndens del betydligt fortare än att telefonledes inhämta erforderligasakuppgifter och ett underhands-yttrande från vederbörande myndighei, något somi och för sig inte är tilltalande. Risken för missuppfattningar borderimligtvis också bli siörre vid ett dylikt förfarande. nu anförlhar avseit problematiken med avlägsnandeärenden enligt utlänningslagen. I frågaom dessa ärenden vill nämnden ifrågasätta humvida inte det mest rationella ochur samhällsekonomisk kostnadsaspekt billigaste vore atl tillskapa enobligatorisk räll till biträde i alla avlägsnandeärenden och överlåta samtligabeslutsfunktioner hämtinnan till statens invandrarverk () och regeringen.Nämnden vill i delta sammanhang hänvisa till vad utiänningslagkommiltén anförti sitt delbeiänkande "Kortare väntetider i utlänningsärenden" (SOU1977:28 särskilt sid. 92-96), Genom tillskapandet av ett dylikt obligatoriumelimineras de principiella skälen - som ulredningen anfört och som 1978/79:90 396 nämndeni och för sig ansluter sig lill - mot att beslutanderätten i fråga omrättshjälpen skall ligga hos den handläggande myndigheten. En annan tanke äratt visserligen bibehålla behovsprövningen men ändå överföra beslutanderättentill den handläggande myndigheten (således och regeringen) med denbegränsningen all ärendei skall underställas rättshjälpsnämnd, däresimyndigheten överväger att avslå en ansökan. Skulle ovannämnda synpunkier intevinna gehör finns ingen erinran mot utredningens förslag även om - som nämndenovan framhållit - de»ta inte löser problemaliken med remissrutinerna. Denfördelen har förslaget att - såsom ju också tidigare framhåUits - utrymmet föratt avstyrka bifall till en ansökan begränsas i icke oväsentlig grad. Förslagettorde också vara ägnat att öka benägenheten hos berörda myndigheter att exofficio göra anmälan om behov av biträde, vilket nämnden anser varatillfredsställande. Beträffandeövriga kategorier av ärenden inom denna rättshjälpsform föreligger inte sammaproblematik som beiräffande avlägsnandeärenden. De är relativt få till antalet- för del några hundra - och därmed möjliga atthandlägga pä det sätt utredningen förutskickat. Några klagomål på snabbheten ihandläggningen har såvitt kan erinra sig inte framförts. Medhänsyn till den heterogena samling av ärendetyper som innefattas irältshjälpsformen torde behovsprövningen inte kunna undvaras. Samtligabeslutsfunktioner bör därför kvariigga hos rättshjälpsnämnderna av främsiprincipiella skäl. Fördelarna med förslaget till ändring av behovsrekvisilet -varom ovan talals -blir för dessa ärendetyper ytterligare accentuerade ochtorde dessutom vara ägnade att i än högre grad reducera handläggningstidema. Rättshjälpsnämndennoterar att utredningen föreslår atl även föräldrar till barn varsomhändertagande för samhällsvård är ifråga skall komma att omfattas avförevarande rättshjälpsform. Nämnden har ingen erinran häremot. tidigare i detta yttrande anfört beträffande 28 §lagförslaget gäller givetvis också 49§ lagförslaget. Rättshjälpsnämndenvill i della sammanhang slutligen anföra följande synpunkter. Nämnden anser enallvarlig brist föreligga i nu gällande regelsystem genom att det inte ärlagfäst vilka rättigheter och skyldigheter ett offentligt biträde har. Framförallt i utlänningsärenden kan delta förhåUande få menliga följder för såväl detallmänna som den enskilde. Någon lagfäst rättighet för en utlänning, som hållsi förvar, att i enrum få meddela sig med sitt offentliga biträde finns ej.Enligt nämndens mening är del ett rättssäkerhetskrav att lagfästa en regelliknande den som finns för offentlig försvarare i 21 kap. 9§ . Vidarebör det starkt ifrågasättas om inte en regel molsvarande den som finns i 21kap. 7§ bör inskrivas i rättshjälpslagen, i vart fallbeträffande utlänningsärenden, så att det klart utsäges, atl offentligt biträdeskall med nit och omsorg tillvarataga uUännings rält och i detta syfte verkaför sakens riktiga belysning. Nämndenvill även framhålla de språksvårigheter som nämndens tjänstemän fårbrottas med vid de personliga besöken av utiänningar på nämndens kansli. Dettaproblem måste lösas på ett tillfredsställande sätt om utlänningsärendena ävenfortsättningsvis skall handläggas av rältshjäipsnämnderna. Ett sätt är attöversätta kommande regelsystem till de mer allmänt förekommande främmandespråken. får tjänstemännen avsätta alllför myckel arbetstid föratt, stundom med hjälp av lolk, förklara gäUande regler. 1978/79:90 397 Utredningens förslag atl offeniligi bilräde skullförordnus om det inte är obehövligt anser sig rättshjälpsnämnden icke kunnastödja. Grundtanken i rällshjälpslagen är, all den enskilde skallerhålla del bi-slånd som behövs i snart sagt varje rättslig angelägenhet. Medhänsyn till det utredningsansvar som åvilar varje förvaltningsmyndighet anses iärenden som handlägges vid sådan myndighet allmänheten ha behov uv allmänrättshjälp endast i ärenden där betydelsefulla sakförhållanden är oklara ellermotstridiga sakuppgifter lämnats. Samma förutsättningar föreligger förförordnande av offentligt bilräde. Som framhållits från flera håll är ärenden där offentligtbiträde kan förordnas av sinsemellan mycket olika karaktär. Ärendetssvårighetsgrad och omfattning kan vara ytterst varierande, selt från rentobjektiv synvinkel. Ärenden av ifrågavarande art rör ofta människor med socialahandikapp av olika slag. Många av de ärenden i vilka offentligt biträde kanförordnas gäller frågor som för den enskilde är av avgörande betydelse. har i sitt betänkande SOU 1977: 74s. 93 f påpekat atl del har stor betydelse för den som riskerar att bliförpassad ur riket att ha någon vid sin sida som bl. a. är väl förtrogen medde bestämmelser som gäller i . Huvudprincipen bör enligt kommitténvara, att ingen skall kunna avlägsnas ur utan att ha erbjudits biståndav offentligt biträde. Rällshjälpsnämndenanser det vara av yttersta vikt alt institutet offentligt biträde erbjudes densom behöver del. Utredningens förslag för dock alltför långt. Om förslagetgenomföres, kan man förvänla sig att offentligt biträde kommer alt förordnas ipraktiskt taget samtliga fall, inte minst med hänsyn laget lill atl praktisktlaget ingen materiell utredning tankes föregå ett eventuellt beslul avrätlshjälpsnämnden. Ett sådant förfarande måsle leda till oproporlioneriigtstora kostnadsökningar för del allmänna utan all motsvarande vinster för denenskilde erhålles.