prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Den till skydd mot missbruk ofta åberopade bestämmelsen, somsäger atl det förordnade rättshjälpsbiträdet kan gä miste om ersättning avallmänna medel om han driver hell obefogade anspråk, synes efter förbundelserfarenhet inte vara någon effektiv spärr mol omotiverade processer. Nämndabestämmelse lär utomordentligt sällan komma lill användning. I första hand ärdet bilrädet som skall avgöra om parten har ett befogal iniresse av all få sinsak behandlad. Vidare skall rällshjälpsnämnden och domslolar övervaka allmissbruk ej förekommer. Däremot lorde motpart sakna möjlighet att påverkafrågan. Med hänsyn till atl biträdel för sitt uppehälle är beroende aversältning är det risk för atl vederbörande ej gör en riklig bedömning av ombefogat intresse föreligger eller ej. Beträffande tvisiemål förekommer ofta atl ena parten ärövertygad om att han har räll i sak, men all han ändå går med på en förlikningdärför all han vel att motparten har rättshjälp och utan risker kan driva sakeni flera instanser. Parten köper sig - låt vara för ett ofta begränsal belopp -sålunda fri från en process som vederbörande normalt ej bort vara utsatt för. Fall förekommer även när motpartens biträde åberoparrättshjälpen som argument för en förlikning. Det anförda visar atlförhållandena är otillfredsställande och borde ändras. Förbundet vill med dessa anmärkningar underslryka viktenav att man finner en möjlighet all kompensera dem som genom enrättshjälps-finansierad aktion från motparten drabbas av en rättegångskostnad,ehuru de såsom vinnande part inte skulle behöva betungas därav, i vart fall dåmolpartsbiträdet rimligen mäsle ha bedömt klientens talan såsom utsiktslös. I förhållande till vad som gäller innehåller förslageti denna del vissa förbättringar. Begreppet näringsidkare är möjligen inte till sindefinition hell fastställd. Så mycket lorde emellertid vara klart all mednuvarande tolkning som näringsidkare betraktas jordbrukare och fiskare. Dessakategorier är av särskilt intresse för förbundet. De faller under § 12 punkt3. 1978/79:90 338 Vissa möjligheter föreligger för näringsidkare all skyddasig genom rättsskyddsförsäkring, men har detta skell i begränsadomfattning. Av den anledningen och med hänsyn till alt många små näringsidkarei ekonomiskt avseende intar en ogynnsam ställning, synes den enda utvägen varaatt förbättra rälishjälpen. Här bör inskjulas all förbundel i skrivelse den 18seplember 1975 invänt mol all jordbrukare i samband med rättsfrågor bedöms somnäringsidkare. Det har därvid framhållits att jordbrukare i allmänhet har sådanekonomisk ställning att det är orikligt all inie jämställa dem med löntagare.Vad som dä anförts gäller med samma styrka även . bör delemellertid faslslås all många jordbruksförelag drivs i sädan form och lämnarsädanl nello all jämställdhet inte föreligger med vanliga löntagare. Iförslaget har della beaklals och olika syslem har diskulerals igränsdragningsfrågorna, bl.a. med utgångspunkt från reglerna i bokföringslagen.Utredningen har emellertid förkastat en tänkl regel av innebörd alt allmänrättshjälp i princip inte får utgä till andra näringsidkare än sådana medhögst två anställda och en årsomsättning av högst . Dettaståndspunktstagande anser förbundel rikligt. Den stelhet i tillämpningen som enregel med angivet innehåll skulle få måste utesluta många näringsidkare frånrättshjälp. Utredningen har stannat för all föreslå vissauppmjukningar i förhållande lill nuläget. Därvid är tanken den alt reglerna omallmän rättshjälp bör ändras så atl allmän rättshjälp får beviljasnäringsidkare som med hänsyn lill verksamhetens ari och begränsade omfattningmåste anses jämställd med fysisk person som inte är näringsidkare. Även omförslaget till lagtext (§ 12 andra stycket punkt 3) kan diskuteras, synesemellertid mot bakgrund av vad som anförs i motiven förslaget i denna delkunna godtas. Förbundet vill emellertid betona atl vid hänsyntagandel lill deekonomiska förhållandena det måsle beaktas att jordbrukare kan äga fastigheteroch utrustningar som i förmögenhetsavseende kan uppgå till betydande beloppmen alt kapitalet är bundet och all därför kontantlillgångarna är begränsade.Till sådana förhållanden bör hänsyn las vid bedömningen. Frågan om allmän rättshjälp skall enligt förslaget prövasav rätlshjälpsnämnden, om den rättssökande är näringsidkare och begäran omrättshjälp avser angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet (§ 17punkl 2). För uppnående av en enhetlig bedömning torde detta vara nödvändigt. 4.2.22 hantverks- och industriorganisation Ulredningen har gjort en allmän översyn överrättshjälpssystemei och har föreslagil en allmän reformering avrällshjälpslagen. En del av förslagen går ul på all förenkla förfarandel ochdärmed minska de administrativa kostnaderna för systemet. Andra förslag syftartill alt utvidga systemet att omfatta ytterligare kategorier avrätlshjälpssökande. SHIO tillstyrker utredningens förslag härvidlag. Vadgäller utredningens förslag angående allmän rättshjälp åt näringsidkare villvi framföra följande. Enligt nuvaiande rättshjälpslag begränsas näringsidkarensmöjligheter till rättshjälp i angelägenheter som rör näringsverksamhet.Särskilda skäl. såsom näringsidkarens ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet,fordras i sådana fall. Vid en bedömning av om särskilda omständigheterförelegat har hänsyn tagits till omsättningen och tillgängama i rörelsen,antalet anställda m.m. En praxis har härvid utvecklats från rätlshjälpsnämndenatt anse sådana omständigheter föreligga, när årsomsättningen understigitlOOOOO kronor. Sedan lagens tillkomst har frän företagarhåll framhållitsatt lagen och 1978/79:90 339 dess lillämpning i mänga fall missgynnat näringsidkare somkunnat jämställas vid fysiska personer i rättshjälpsfrågor. Genom motioner iriksdagen och skrivelse till justiliedepartementel har förslag till ändringarav lagen framförts. Ulredningen har tagil fasta på den kritik som riktats motnuvarande rättshjälpssystem och anser att del finns skäl att åstadkomma engenerösare tillämpning av möjligheterna för näringsidkare atl få rättshjälp.Man anser att många näringsidkare i praktiken är alt betrakta på samma sättsom vanliga löntagare. Möjlighelerna för dessa näringsidkare att genom försäkringeller på annat sätt skydda sig mot oförutsedda händelser av ekonomisk art ärytterst små eller rent av obefintliga. Utredningen har därför ansett att reglerna om allmänrättshjälp åt näringsidkare bör ändras sä att rättshjälp får beviljas näringsidkaresom med hänsyn lill verksamhetens art och begränsade omfattning måste anses jämställdmed fysisk person som inte är näringsidkare. Hans ekonomiska och personligaförhållande eller omständigheterna i övrigt skall därvid beaktas. SHIO tillstyrker utredningens förslag även på denna punkt.I sina överväganden har utredningen emellertid även diskuterat möjlighelen avatt sätta en gräns för allmän rättshjälp som går ut på att sådan hjälp ej fårutgå lill andra näringsidkare än sådana med högst två anställda och en årsomsättningav högsl , vilket motsvarar bokföringslagens undantagsregel frånskyldighet till årsbokslut. Vi vill därför i detta sammanhang framföra vårmening alt en praxis ej måtte utvecklas enligt vilket detla resonemang skullebli normgivande för rättshjälpsnämndens bedömning av om skäl till rättshjälpföreligger. Antalet anställda och brultoomsältningen är ingen värdemätare pådet praktiska rörelseresultatet, vilket ju avgör de ekonomiska betingelsernaför rörelseidkaren. Brultoomsältningen varierar också kraftigt branschvis,framför allt beroende på förädlingsgraden i verksamheten. Ett bätire mått pålönsamheten för företagaren och därmed hans ekonomiska bärkraft, ärnelloomsällningen, med vilken menas dennes egna löneuttag jämte eventuellvinst. I övrigt har ulredningen föreslagil att en vissomfördelning av myndighetsfunktionerna inom rättshjälpssystemet bör ske.Rätten att bevilja rättshjälp bör kunna flyttas över på den advokat som denrättssökande anlitat i större utsträckning än som är möjligt. Med advokatavser utredningen därvid både advokat och biträdande jurist på allmän ellerenskild advokatbyrå. 1 detta vill vi instämma. Redan nu anlitas exempelvisorganisationemas egna förbundsjurister i ärenden som berörs avrättshjälpslagen. Detta har betydande fördelar, då förbundsjuristema oftast hargod kännedom om de branscher där dessa näringsidkare är verksamma.Organisationemas medlemmar vänder sig också i allt störte utsträckning tUlsina egna organisationsjurister vid tvister som berör deras näringsverksamhet.Medlemmarna debiteras därvid efter sedvanlig taxa som nära nog överensstämmermed rättshjälpstaxan. Vad sedan gäller problemet med formen för näringsidkarensverksamhet, vill SHIO framföra att neutralitet härvid skall råda. Sålundaskall en näringsidkare inte premieras i exempelvis rältshjälpshänseende för althan driver verksamheten i enskild firma hellre än i aktiebolagsform. Det måstevara näringsidkarens egna ekonomiska situation som skall vara avgörande isådana fall, inte hans företags juridiska staius. Sedan beretts lillfälle all yttrasig över Rättshjälpsulredningens betänkande (SOU 1977:49) "Översyn avrältshjälpssystemel", får vi anföra förljande. Vi får härmed ansluta till betänkandet rörandereformerning av det nu gällande rättshjälpssystemet i huvuddrag. Dock har vivissa erinringar och synpunkter med förslag till avdelning nr 12 som behandlarallmän rättshjälp ål näringsidkare. Eftersom rättshjälp åt näringsidkare som princip behandlassom särfall liksom nu gällande system, har vi inlet atl erinra emot attprövning i varje enskilt fall sker genom rättshjälpsnämndens försorg. På så visfår man i det individuella fallet möjlighel att åberopa den ekonomiskautredning som tarvas för en bedömning om skäligheten. Vad sedan gäller den praxis som utbildats under detnuvarande systemet kan anföras följande. Vi har själva en relativt god erfarenhet vid tillämpningav nuvarande undantagsbestämmelser för näringsidkare, varvid dock kankonstateras att rättshjälp har medgivits för företagare där omsättningen i ochför sig vida överstigit , men man mer sett pä det faktiskaekonomiska utfallet, dvs. nettointäkten eller vad den enskilde företagarenrealiter uppbär för lön och dennes ekonomiska omständigheter i övrigt. I betänkandet föreslår man som riktpunkt att gränsen förrättshjälpen för enskild näringsidkare skulle gå vid normtalen 2 anställda ochen bruttoomsättning om ca . Visserligen föreslår utredningen icke skall vara slaviskt bunden av dessa normtal, men vi är dock rädda föratt dessa normtal kan få alltför stor genomslagskrafl. Tvärtemot dessa synpunkter,anser vi att några dylika normtal över huvud taget icke skall vara gällande,eftersom antal anställda och framförallt bmiioomsällningen inte säger något somhelst om det faktiska resultatet, dvs. under vilka ekonomiska betingelserrörelseidkaren driver verksamheten och får ut av densamma. Dessutom skiljersig dessa två normtal visavi lönsamheten på ell oroväckande säll från branschtill bransch. För atl rätt belysa detla, kan nedanstående sammanställning tjänasom ledning. i % på oms. Som förklaring kan anges, att med bmttoomsätlning menasinklusive mervärdeskatt; med nettointäkt menas ägarens egel löneuttag jämte ev.vinst. Uppgifierna är hämtade och sammanställda av ,som genomsnitt för flera företag i olika omsättningsgmpper, bransch förbransch. Som framgår av denna sammanställning skiljer sig snartsagt samtliga kolumner från bransch till bransch och i förhållande till ökadeller minskad omsättning. Det egentligen mest intressanta i förevarandehänseende rör 1978/79:90 341 alltså nettointäkten, dvs. vad ägaren får ut i egen lön.Därvid kan konstateras atl för livsmedel, grupp 1, med en omsättning pä 750000kronor, ger nettointäkten ej ens marknadsmässig lön ål ägaren avlivsmedelshandeln. Å undra sidan kan konstateras atl det hantverksmässigtbetonade guld, grupp I, med en omsättning på allenast i vartfall ger en årslön pä . Vidare framstår väsentliga avvikelser päframförallt personalkostnaderna och brutlovinsten beroende på hur stor del avhantverksmässig verksamhet som ingår i totalomsättningen. Vid jämförelse medtextil, gmpp 11, med en omsättning på 370(X)befinns t.ex.personalkostnaderna i procent på omsättningen ligga på allenast och enbmltovinst på 35,med en nettointäkt, ägaren tillgodo, pä perår medan livsmedel, grupp 11, har personalkostnader på , enbmltovinst på 15,och en omsättning på ger ägaren ennettointäkt på vida understigande ersättning för nedlagt arbete. Detta resonemang är ägnal att påvisa att några uppställdagränser i förhållande lill omsättning eller antal anställda i rörelsen ej börföreligga utan i stället anvisningar för rättshjälpsnämnden alt fullständigtanalysera del bokföringsmässiga underlaget som utvisar den faktiskanelloiniäkien. Vad som ytterst bör bli föremål för rättshjälpsnämndensbedömning huruvida rättshjälp skall utgå eller inte torde således varabetingat av huruvida redovisad nettointäkt i vart fall ger utrymme förnäringsidkaren att uttaga marknadsmässig lön i förhållande lill denarbetsinsats som erfordras. Åven i detta stycket, t.ex. livsmedelshandeln meden omsättning överstigande 1 milj. kronor kan sägas att ägaren i prakiikenutför nära nog två heltidsanställdas arbele per dag. Vad sedan gäller gränsdragningen mellan näringsidkare, somdriver sin verksamhet som enskild firma contra bolagsform, får vi anföraföljande. I och för sig ser vi inte annat än en principiell skillnadpå dessa två former att driva verksamheten i. När det gäller de ekonomiskaförhållandena finns det i många fall lika stora skäl för gränsen förrättshjälp, enligt ovan redovisade ekonomiska resonemang för en företagare somdriver sin verksamhet i aktiebolagsform. Övergången från enskild firma tillaktiebolagsform har ju bl. a. de nuvarande skattereglerna underbyggt, särskilti de fall då den egna förelagaren även har sin hustm heltidsanställd iföretaget. Vi anser således att enbart den omsländigheten att verksamhetenbedrivs i aktiebolagsform icke skall utgöra något hinder för prövningen omrättshjälp efter de allmänna ekonomiska fömtsättningama, dvs. efter sammaregler som om bolaget drevs under betingelserna enskild firma. Vi får i övrigt tillstyrka utredningens förslag ochhemställer alt ovan angivna synpunkter måtte beakias vid ärendets fortsattahandläggning. Förbundet anser sig inte ha anledning att granskarättshjälpsutredningens förslag i andra avseenden än de som berör rättshjälpåt näringsidkare. Förbundet konstaterar, att utredningsförslaget i denna delendast medför en marginell förbättring för denna gmpp. Dessutom ställs - liksomhittills - näringsidkare, som bedriver sin rörelse i form av aktiebolag ellerhandelsbolag utanför rältshjälpssystemel. Några vägande sakskäl för en sådanolikhet finns enligt Förbundels mening inte. Trots delta har denna problematikinte diskuterats av utredningen, vilket Förbundet anser vara en brist. Detfinns trots allt ett mycket stort antal företag, vilka, bl. a. som en 1978/79: 90 342 följd av lidigare olikheler på beskattningens område, för närvarandedrivs i bolagsform. Åiskilliga är aktiebolag med endasl ett aktiekapital på5000 kronor. Sedan av kända skäl tidpunkten för en slutlig avveckling av dessabolag uppskjutits till utgången av 1981, kommer förmodligen flertalet av demall beslå så länge som möjligl. Förbundet anser därför, atl möjligheterna altåtnjuta allmän rättshjälp inte skall vara beroende av under vilken förelagsjörmen rörelse bedrives. Vid rällshjälpslagens tillkomst uttalades bl. a., att detinte förelåg något nämnvärt rättsskyddsbehov i näringsverksamhel, eftersomföretagen kunde tillgodose detta genom försäkringar eller med anlitande avintresseorganisationer. Såsom utredningen funnit, har försäkringsmöjlighetenemeUertid visal sig närmasi obefintlig. 1 detta sammanhang kan för övrigtnämnas, all Förbundets egna försök att intressera försäkringsbolagen förrätls-skyddsförsäkring inom näringslivet inte givit något resultat. Då vidareett myckel slort antal företag inte är anslutna till någonintresseorganisation, kan man utan överdrift konstatera, all företagensrätlsskyddsintresse inte lösts på ett tillfredsställande sätt. Vilka förmåner,som intresseorganisationer bereder sina medlemmar i detta hänseende, ärobekant för Förbundet. Ulredningen har framlagt ett förslag, som är avsett attvidga möjligheterna till allmän rättshjälp för näringsidkare. Som ovan nämntstorde emellertid effekien av förslaget bli marginell, eftersom enligt dettasom ett kriterium för rättshjälp uppställts "verksamhetens art ochbegränsade omfattning". Enligt Förbundets mening har detta kriterium, somnärmast syftar på omsättningens storlek, ingen relevans, när det gäller attbedöma betalningsförmågan. Den föreslagna bestämmelsen får härigenom tillföljd, att - som skett i Domstolsverkels praxis - näringsidkare, somhar lika ekonomiska förutsättningar, bedömes olika beroende pä storleken hosdet företag vederbörande driver. Därmed avses inte företagets relativa storlekinom sin bransch ulan storlek överhuvudtaget. Förbundel menar, att en sådanmåttstock inte tillgodoser rättvisesynpunkter mellan företag, varför i ställetför företagsstorleken/öretogefi betalningsförmåga hör vara avgörande för rätttill rättshjälp. Av denna anledning synes ovan citerade kriterium helt börautgå ur den föreslagna texten och undantagsregeln i 12 § 3 p. rällshjälpslagenbli tillämplig enl. följande: "så snart näringsidkarens ekonomiska ochpersonliga förhållanden samt omständigheterna i övrigi föranlederdärtiU". Förbundets förslag till ändring av rättshjälpssyslemetkommer givelvis att öka kostnaderna härför. För alt mildra de slalsfinansiellaverkningarna härav skulle en betydande begränsning av denna ökning kunnauppnås, om speciella, mindre gynnsamma, regler för kostnadsbidrag infördes förnäringsidkare. Åtskilliga mindre ärenden behövde överhuvudtaget inte belastasystemet ekonomiskt. Näringsidkarna skulle emellertid uppnå trygghet vad gällermöjligheten att tillvarataga sina rättsliga intressen i större och/eller merakomplicerade ärenden. Behovet härav har för övrigt vuxit kraftigt under senareår genom främst ny lagstiftning inom kunsumenträt-ten och arbetsrätten. På gmndval av vad ovan framförts föreslår sålundaFörbundel att möjligheterna för näringsidkare att åtnjuta allmänrättshjälp inte skall vara beroende av under vilken företagsform en rörelsebedrives, att företagets betalningsförmåga ensamt bör vara avgörande för rätttill 1978/79: 90 343 att en viss begränsning av del allmännas koslnader skullekunnu uppnås om en viss minimigräns uppställdes för rutt lill rällshjälp. 4.2.25 Konstnärliga och litterära yrkesutövaressamarbetsnämnd KLYS berör i sill yttrande endasl del avsnilt som kandirekt avse kulturarbetarna dvs. kapitel 12 "Allmän rällshjälp åt näringsidkare". Allmänt om kulturarbetarna i lagstiftningen När lagstiftaren drar upp de stora riktiinjema föråtgärder eller bestämmelser, som anknyter till yrkesutövning ochyrkesgruppering, måsle man med nödvändighet begagna sig av myckel schematiska definitioner.Del ligger i sakens nalur, att sådana definitioner också kommer all omfatiagrupper, vilkas villkor avsevärt avviker från del genomsnitt, som man meddefinitionen velat inringa. Vad här sagts gäller i mycket hög grad de litterärtoch konstnärligt verksamma, de som i dagligt tal kallas kulturarbetare. Tillämpningen av sådana schablonmässiga definitioner fårpå en rad områden hell orimliga konsekvenser, när de appliceras påkulturarbetare. Exempel härpå ulgör skattelagstiftningen, där yrkesmässigtbedriven litterär och konstnärlig verksamhet hänförs till rörelse, men därdessa rörelseidkare ändå i prakiiken ofta frånkänns de fördelar, som skullekunna följa med denna skallerältsliga slatus. Sålunda visar del sig ofta, atlskaltemyndighelerna underkänner avdrag för arbetslokal och material medmotivering, atl inkomsien visst år är så låg, att det knappast kan vara frågaom rörelse. Verksamheten bedöms alltså ibland under förlustår som hobbyverksamhet.Å andra sidan grundar inkomsterna skyldighet för utövaren atl erlägga allmänarbetsgivaravgift, trots att dessa rörelseidkare inte har möjlighel att varesig ha anställda, all rationalisera rörelsen eller atl på avnämare övervältrakostnaden för avgiften. Rörelseidkare ska själva erlägga avgift för ATP;esomoftast underkänns reguljära konstnärliga inkomsler som förfat-larpenningoch royalties som underiag för ATP. Kulturarbetarna i nuvarande rättshjälpslag Ett annat exempel på fall där en schablonmässig definitionfår orimliga konsekvenser är rällshjälpslagens näringsidkarbegrepp. Enligt 8§försia slyckel punkt 3 rättshjälpslagen får allmän rättshjälp inte lämnas"näringsidkare i angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhel,om ej särskilda skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till hans ekonomiskaförhållanden eller sakens beskaffenhet". Av förarbetena till vissa av delagar som berörs av begreppet näringsidkare framgår, att med näringsidkareförslås "den som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk natur".Som skäl till att rättshjälp inte ska kunna utgå i dylika sammanhang angesvidare i förarbetena, att "kostnader för biträde i rättsliga angelägenheterofta är en normal företeelse i affärslivet, jämförbar med andra driftskostnadersom kan påverka rörelsens resultat". KLYS har vid upprepade tillfällen i olika skrifter saml isärskild skrivelse lill rättshjälpsutredningen visal, att kulturarbetarnasverksamhei har myckel litet - om alts något - gemensami med de verksamheter somtraditionellt hänförs under begrepp som affärsliv, verksamhet av ekonomisknatur, näringsidkare, rörelseidkare osv. Istället slår kulturarbetarnalönla-gama nära - både standardmässigt och i andra avseenden. Sålunda liknar enbildkonstnärs förhållande till en kommun vid förhandling om ulförande av enkonstnärlig utsmyckning mycket en vanlig löntagare, även om konstnärenformelll uppträder som anbudsgivare. På samma sätt kan man be- 1978/79:90 344 trakta en författares förhällande till ett föriag, enfotografs i förhällande till ett slort industriförelag, en glaskonstnärs iförhållande lill ell glasbruk osv. Mot bakgmnd av del ovan sagda är del med besvikelse somKLYS konsiuterar alt rättshjälpsulredningens förslag till ny rätlshjälpslaginte innehåller var sig några generella eller några speciella lösningar,uttryckligen ägnade all förbättra kulturarbetarnas situation vad gällermöjligheterna alt få rättshjälp. Visserligen anför utredningen på sidun 144 ibetänkandet, atl den "anser all det finns skäl atl åstadkomma en generösaretillämpning av möjlighetema för näringsidkare all få rällshjälp. Månganäringsidkare är -även om deras inkomstförhållanden skulle medföra atträttshjälpsavgiften blev högre än grundavgiften - i praktiken inte atl betraktapå annal sätt än vanliga löntagare. Både standardmässigt och i övrigt är dejämställda med vanliga löntagare. Möjligheterna för dessa näringsidkare attgenom försäkring eller på annat sätt skydda sig mot oförutsedda händelser avekonomisk art är ytterst smä eller rent av obefintliga. Det nu sagda gällerflera av de kategorier som nämnts 1 riksdagsmotionerna och i de skrivelser somöveriämnats tål utredningen" (KLYS' understrykning). KLYS utgår ifrån attbland dem, som enligt utredningens förslag skulle komma i åtnjutande av den generösaretillämpningen av rättshjälpslagen, befinner sig just kulturarbetarna. KLYSanser emellertid atl della borde kommit till klart ullryck i texten. "Särskilda skäl med hänsyn till verksamhetensart" Enligi förarbetena till rättshjälpslagen bör rättshjälpinte vägras småföretagare som praktiskt sett står löntagarna nära eller närsambandet med de privata förhållandena är sådant alt allmän rättshjälp inte börvägras. KLYS menar atl en kulturarbetares verksamhet överhuvudtaget knappastkan skiljas från hans privata sfär. Arbetet är strikt knutet till hans personoch kan inte delegeras lill någon annan.