prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — kan det räcka med att de åierges i berättelsen eller bifogas denna. Har anmälan till åklagare enligt 185 b 8 femte siycket gjorts före övergången, behöver naturiigvis inte någon ny anmälan med samma innehåll göras (jfr 55 6 iredje stycket). Gäldenären eller annan som har avlagi bouppieckningsedeller beedigat viss uppgifi i bouppteckningen behöver inte på nytt fullgörasådan edgång. Del är uppenbarl att sådan erinran som föreskrivs i 19 6 tredjestycket KL beträffande gäldenärens skyldighet att avlägga bouppteckningsed m.m.inte behöver göras, när eden redan har avlagts. 186 5 Här ges regler om avskrivning av ordinärkonkurs på grund av brist på lillgångar i boel. Paragrafen molsvarar 186 8 Kl, som avser s.k. efterföljande fatligkonkurs. Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.7.5). Om förvaltare som utsetts enligt 46 8, dvs. slutligförvaltare, finner anledning anta att gäldenärens bo inte räcker till fullbetalning av konkurskostnaderna och eventuella massaskulder, skall han enligtförsta stycket genast anmäla detta lill konkursdomaren. Interimsförvaltare harsåledes ej befogenhet att göra här avsedd anmälan. Del har nämligen ansetts attavskrivning av konkursen enligt förevarande paragraf inte bör aklualiserasförrän förvaltningen har pågått . 1 regel bör gäldenären ha avlagi bouppteckningsedoch förvaitarberättelse ha upprättals innan avskrivning aktualiseras. Det ärtydligl atl med konkurskostnadema i första stycket avses kostnaderna för denpågående ordinära konkursen. Vid beräkningen skall hänsyn tas inte bara tilldittills uppkomna konkurskostnader utan också till de kostnader som skullefölja med ett fortsatt konkursförfarande. Föreskriften att även massaskuldemaskall beaktas är en följd av alt konkurskostnadema enligt 188 8 skall tas utur boet före massafordringama. Förvaltaren måsle agera i så god tid att konkurskostnademaoch massaskulderna kan belalas ur boet. Han får inte dröja med anmälan tillkonkursdomaren i förlitan på det subsidiära kostnadsansvar som åvilarstatsverket enligt 188 6 andra stycket. Konkursen får inte heller förhalas iförhoppningen all gäldenären skall förvärva ytterligare egendom. Försummelsefrån förvaltarens sida i nu berörda hänseenden kan bl.a. föranleda ned- Prop.1978/79:105 342 sättningav hans arvode. Konkursdomarenfår, som framgår av andra stycket, även utan anmälan av förvaltaren ta uppfråga om avskrivning av konkursen. Konkursdomaren bör naturligtvis i sådantfall i regel samråda med förvallaren. Om konkursdomaren i anledning avförvaltarens anmälan eller eljest finner - efter aU ha hört tillsynsmyndigheten- gmnd för anlagande all ttllgångama är så otillräckliga som sägs i försiaslyckel, dvs. inie förslår lill konkurskostnader och massaskulder, skall hankungöra detta i Post- och och den eller de ortstidningar somvid konkursens början har bestämts för offentliggörande av kungörelser omkonkursen. Borgenäreller gäldenären har möjlighet att hos konkursdomaren visa att del finnstillgång i boel tiU betalning av konkurskostnadema och eventuella massaskulder.Vederbörande känner t.ex. till en dold tillgång eller kan peka på möjlighettill återvinning av egendom till boet. I enlighet med vad jag har påpekat i denallmänna motiveringen (avsnitt 5.7.2) kan däremot ställande av säkerhei förkonkurskostnadema inte längre påverka frågan om konkursen bör avskrivas.Borgenären kan i vissa faU påverka frågan genom att själv föraålervinningsprocess och härvid stå risken för de därmed förenadeprocesskostnadema. Villborgenär eller gäldenären påvisa tillgång, skall han anmäla detta hoskonkursdomaren inom en månad från den dag då kungörelsen var införd i Post- ochInrikes Tidningar. Konkursdomaren kan ge borgenären eller gäldenärenerforderligt rådmm att påvisa tUlgången. Omdet inte på gmnd av anmälan från borgenär eller gäldenären eller annaninträffad omständighet t.ex. upplysning från förvallaren eUer annan om nytillgång i boet -finns skäl att anta att det finns medel till betalning avkonkurskostnadema och eventuella massaskulder, skall konkursdomaren besluta omavskrivning av konkursen. Han skall bestämma arvode ochkostnadsersättning till förvaltaren, se 187 6 första stycket. Närförvaltaren gör sådan anmälan som avses i första stycket skall han samtidigtavge redovisning för förvaltningen tUl tiUsynsmyndigheten. Vid sin anmälan tillkonkursdomaren skall förvaltaren foga avskrift av redovisningen. Se förstastycket andra och tredje meningama. I sista meningen i andra stycket föreskrivsatt förvaltaren, om han inte enligt första stycket har avgett redovisning förförvaltningen, skaH göra detta innan konkursen avskrivs. Tillämpning av dennabestämmelse aktualiseras i det säkerligen mycket ovanliga fallet altförvaltaren inte själv har tagit initiativ till avskrivning av konkursen. 187§ Paragrafen, som har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.7.6),innehåller bestämmelser om hur ersättningen tUl förvaltaren skaU fastställas imindre konkurs och i ordinär konkurs som avskrivs enligt 186 8. Ersättning tiUstaten för kostnader hos tiUsyns- Prop.1978/79:105 343 myndighetenregleras i 42 6. Dessa koslnader är liksom de utgifter för kungörelser m. m.som konkursdomaren har för konkursen att räkna som konkurskostnader (jfrbeträffande konkursdomarens kostnader 188 8 andra stycket KL). Enligtförsta stycket skall, när konkursen avskrivs enligt 185 d, 185 f eller 186 8,konkursdomaren efter hörande av tillsynsmyndigheten bestämma arvode tillförvaltaren och ersättning för kostnad som uppdraget har medfört.Tillsynsmyndighetens mening bör kunna inhämtas på ett informellt sätt (t.ex.genom telefon) när så anses lämpligt. Vad myndigheten anför måste dock aUtidantecknas i akten. Ifråga om arvode gäller i övrigt bestämmelsema i 82 och 83 86, 84 6 förstastycket samt 86 6. FramstäUning med begäran om arvode behöver i regel inte varasärskilt utförlig i mindre konkurs. Lika litet som beträffande ordinär konkursges i förslaget någon föreskrift om den fidpunkt då framställning om arvodebör göras. När konkurs avskrivs enligt 185 d 8, bordet ofta kunna räcka med attarvodesyrkandet framstäUs muntligen vid edgångssammanträdet. Att förvaltareninte får lyfta sitt arvode förrän han avgelt redovisning (86 8) kan få praktiskbetydelse vid avskrivning enligt 185 d 8, då det kan tänkas alt redovisningför förvaltningen ännu inte föreligger. Arvodetill förvaltare som har entledigats enligt 185 a 6 Qärde stycket (jfr 80 8) böri regel bestämmas i samband med avskrivningsbeslutet. Detkan inträffa att rådgivare och/eller förlikningsman enligt 50 a 8 finns ikonkurs som skaU avskrivas enligt 186 8. Rådgivaren och/eUer förlikningsmannenhar rätt tiU arvode som konkursdomaren bestämmer, se 50 a 6 femte siycket. Dettorde utan föreskrift vara klart att detta gäller även när konkursen avskrivsenligt 186 8. Konkursdomarenskall enligt förevarande paragraf - till skillnad från vad som i allmänhetgäller i ordinär konkurs - även fastställa förvallarens ersättning förkostnader. Skillnaden motiveras av att del allmänna kan komma att stå förkonkurskostnadema i här avsedda fall (se 188 8). Bestämmelsen om allkonkursdomaren skall fastställa förvaltarens ersättning för kostnader hindrarinte att förvaltaren - på samma sätt som vid ordinär konkurs vid behov och imån av möjlighel lar ut medel för löpande koslnader ur konkursboel underförfarandets gång. Sådana uttag måste framgå av redovisningen förförvaltningen. Förvaltaren får givetvis inte sammanlagt lillgodogöra sig mer iersättning för kostnader än som har medgetts honom enligt konkursdomarensbeslut. Ilikhet med vad som gäller i fråga om arvode får förvaltaren, när han begärkostnadsersättning, beräkna den kostnad som eventuellt kan återstå föruppdragets fullgörande. Beslutom arvode och kostnadsersättning kan överklagas på vanligt sätt genom besvär,se 210 8 KL. Beslutet kan däremot inte angripas genom av förvaltarens redovisning. Prop.1978/79:105 344 210a S i förslaget även tillsynsmyndigheten. 1818KL ges bestämmelser om hur konkurskoslnader i vissa fall skall fördelas påolika slags egendom i konkursboel. Enligt andra siycket i förevarande paragrafgäller bestämmelserna i 81 6 även i mindre konkurs, om del i boel finns egendomvari särskild förmånsrätt äger rum. Tredjestycket handlar om den i allmänna motiveringen (avsnitt 5.7.6) förordade taxanför beslämmande av arvode till förvaltare i mindre konkurser som avskrivsenligt 185 d 6. Det skall ankomma på regeringen eller myndighei som regeringenbestämmer att fastställa taxan. Jag är inte beredd att nu la ställning lillvilken myndighet som skaU fastställa den här berörda taxan. Klart är dock att itaxearbetet bör kopplas in såväl domslolsverkel, som har atl utarbeta taxorinom rättshjälpen, som RSV i dess egenskap av centralorgan för tillsynsmyndigheterna.Samråd bör ske med företrädare för . Enligt82 8 andra siycket KL får arvode till förvaltaren inte sättas högre än som medhänsyn till det arbete uppdraget krävt, den omsorg och skicklighet varmed delutförts samt boets omfattning kan anses utgöra skälig ersättning. Dessariktlinjer är enligt hänvisningen i första stycket andra punkten i förevarandeparagraf tillämpliga även i fråga om förvaltararvode i mindre konkurser ochbör vara vägledande vid taxans utformning. Taxan bör vara ett normalarvode somkan höjas eller sänkas. Om förvaltaren t. ex. varit oskicklig eller försumlig,bör alllså taxan kunna underskridas. Enbart den omständigheten attförvaltningen varit påtagligt enkel bör inte föranleda avvikelse från taxan.Har förhållandena i konkursen varit sådana atl förvallaren måst lägga nedavsevärt mer arbete än normalt, bör han kunna tillerkännas ersättning ulövertaxan. Vad som anförts bör komma till uttryck i taxebestämmelserna. Ävenom förvaltararvodet skall utgå enligt fastställd taxa skall konkursdomarenhöra tillsynsmyndigheten över förvaltarens ersättningsanspråk.Tillsynsmyndigheten får då tillfälle att i förekommande fall ta ställning tillom skäl till avvikelse från taxan föreligger och kan också ge sin syn på denersältning för kostnader som förvaltaren begär. 1888 Paragrafen upptar regler om ansvaret för konkurskostnadema och om derasförhållande lill boets massaskulder. Paragrafen har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitten 5.7.7 och 5.7.8). Avparagrafens första stycke framgår att konkurskostnaderna skall utgå ur boetframför boets massaskulder, när konkurs avskrivs enhgt 185 d 6-Har konkursenuppstått på ansökan av annan borgenär än staten och kan kostnadema inte tas utur boet, skall borgenären svara för dem. I fråga om borgenärens ansvar gällerdock en begränsning lill en tiondel av basbeloppel enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring. Det är härvid fråga om det basbelopp som gäUde närkonkursbeslutet meddelades. Avskrivningsbeslutet skall i förekommande fallinnehåUa åläggande för borgenären Prop.1978/79:105 345 allmed angivna begränsning betala kostnadema. När flera borgenärer ärbelalningsskyldiga, svarar de solidariskt. Av borgenärerna bör inte kunna tasut mer än sammanlagt en tiondels basbelopp. Om kostnadema inte kan tas ut urboel eller av borgenären, svarar staten för kostnadema. Enligtparagrafens andra siycke skall, när konkurs avskrivs enligt 186 8, samma reglerom boets ansvar och om företrädesordningen för konkurskostnader gälla som närkonkurs avskrivs enligt 185 d 6. Något kostnadsansvar för enskild borgenärkommer dock inte i fråga. För de kostnader som inte kan tas ut ur boet svarar istället staten. Ävennär konkurs avskrivs på annan grund än enligt 185 d eller 186 8 skallkonkurskostnader och massaskulder givetvis tas ut ur boet. I dessa fall uppståremellertid normalt inga direkta konfliktsituationer eftersom boet måste antasförslå även till någon utdelning lill borgenärema. Undantagsfall kanemellertid tänkas och i paragrafens tredje stycke finns en beslämmelse om att isådant fall reglerna i paragrafens andra stycke skall lillämpas. Ifråga om ordningen för utkrävande av borgenärens kostnadsansvar kan lilläggasatt konkursdomarens beslut om åläggande för borgenär att betalakonkurskostnader utgör exekutionstitel gentemot borgenären. Skulle det visa sigatl de konkurskostnader som borgenären har ålagts att betala kan tas ul ur boelhelt eller delvis, får motsvarande belopp avräknas från det som borgenären ärskyldig att betala. Förslagetalt konkurskostnadema skall tas ut ur boel förutsätter att konkursdomaren äraktivt verksam för att få sina kostnader täckta av boet. Även förvaltaren börinnan konkursen avslutas söka få konkursdomarens kostnader reglerade. 189 8Paragrafen innehåller huvudbestämmelserna om förvaltares skyldighet att avge slutredovisning i ordinär konkurs. Regleringen innebär att redovisning skall avges till tillsynsmyndigheten när förvaltaren avgår under konkursen, när förslag till slululdelning läggs fram eller när egendo men i konkursboet vid ackord återställs till gäldenären. Förvaltarens redo visning skall enligt förslaget granskas av tillsynsmyndigheten. I övrigt an kommer det på tillsynsmyndigheten att bl. a. avge utlåtande över gransk ningen och att föranstalta om kungörelse. De uppgifter som här läggs på myndigheten utförs enligt gällande ordning av rättens ombudsman. Iförsta och andra styckena har markerats att regleringen endast gäller i sambandmed ordinär konkurs. 190 6Enligt första stycket i nuvarande lydelse är förvaltaren redovis ningsskyldig när konkursbeslutet upphävts av högre rätt, när ordinär konkurs avskrivits enligt 124 6 KL eller nedlagts enligt 149 8 eller när medel som blivit tUlgängliga efter konkursens slut skall överlämnas tiU gäldenären i enlighet med konkursdomarens förordnande enligt 148 6. Prop.1978/79:105 346 Redovisningenskall i dessa fall avges liU gäldenären. Regleringen har kompletterats med enföreskrift om det fallet att konkursdomaren, sedan en mindre konkurs haravslutats, enligt 8 andra stycket i förslaget förordnai att konkursboettillhöriga medel skall överlämnas tUl gäldenären. Vidare skall redovisning isamtliga nu angivna fall avges även till tUlsynsmyndigheten. Huvudbestämmelsemaom förvaltarens skyldighet att avge redovisning vid mindre konkurs återfinns i185 a 8 Qärde stycket, 185 d 8 andra stycket, 185 f 8 första stycket och 185 g6 andra siycket. Trots atl i princip endast en redovisning skall avges avförvaltaren i mindre konkurs, har det av systematiska skäl synts lämpligt attsom ett andra stycke i förevarande 190 8föreskrtva att redovisning som sagts skall gälla som slutredovis ning. Tredjestycket är likalydande med nuvarande andra stycket. 191 8 Paragrafen handlar om av slutredovisning. Iförsta stycket regleras gäldenärens och borgenärs . Enligt gällande rättär gäldenären klanderberättigad i samtliga fall av slutredovisning, medanborgenärs klanderrätt är begränsad till slutredovisning som avses i 189 8,bl.a. i de fall då förvaltare i ordinär konkurs avgår eller då förslag tillslututdelning i sådan konkurs läggs fram. Klandertidens längd är densamma, tremånader, för alla redovisningsfall ehuru den tidpunkt från vilken tiden skallräknas varierar. förslag skall gäldenären och borgenär ha rätt att klandraslutredovisning även i fall som avses i 190 § andra stycket, dvs. i fråga omredovisning i mindre konkurs. Klandertalan skall här räknas från det attredovisningen kom in tUl konkursdomaren. Förslaget skall ses mot bakgmnden avatt redovisning enligt kommitténs förslag skall tillställas -fömtomtillsynsmyndigheten - konkursdomaren. föreslår på dessa punkter stämmer överens med förslaget i proposition1975/76:210. JKhar i sitt remissyttrande framfört önskemål om att gällande rätt bör ändras såatt borgenär skall ha rätt att klandra slutredovisning även när konkursavskrivs enligt 186 6 (efterföljande fattigkonkurs). JK anför härvid att enskadeståndstalan mot förvaltare enligt gäUande rätt skall föras som avslutredovisning. Enligt JK borde borgenärema, om förvaltaren tillfogat demskada, ha klanderrätt även i 186 8-fallet. Medanledning av vad JK har anfört får jag för min del anföra följande. Gällanderätts ståndpunkt att borgenär inte får klandra redovisning i 186 8-fallet tordegrunda sig på att borgenär hcU" möjlighet att förhindra avskrivning avkonkursen exempelvis genom att söka visa att tillgång finns tillkonkurskostnademas bestridande. Borgenärs nu angivna möjlighet att förhindra enavskrivning torde visserligen knappast ha någon praktisk betydelse för detfall borgenären gör gällande att förvaltaren tillfogat borge- Prop.1978/79:105 347 Det måste dock framhållas, alt borgenären i här avseit fall harmöjlighel atl för egen del väcka én skadeståndstalaii möt förvaltaren. Motbakgrund av att 186 8-fallen är fåtaliga synes mig ej erforderiigt att göranågon lagändring i den riktning JK föreslagil. Jag vill också erinra om atttillsynsmyndigheten enligt departementsförslaget (191 6 andra slyckel) harbefogenhet att klandra redovisning i 186 6-fallet. Förstasiycket i förevarande 191 8 har utformats med utgångspunkt i det sagda. En vissjustering i stycket har föranletts av omkastningen av styckena i 190 8. Andrastycket är nytt och överensstämmer med kommitténs förslag. I delta siycke finnsen bestämmelse som ger tillsynsmyndigheten rätt att klandra slutredovisning (seden allmänna motiveringen avsnitt 5.3.5). har liksomgäldenären klanderrätl i samtliga fall då förvaltaren skall avge redovisning.Myndighetens klandertalan skall enligt huvudregeln följa de bestämmelser som iförsta stycket ges om lid och sätt för gäldenärens i olika fall. Tidenför myndighetens av redovisning som avses i 190 8 första stycket skalldock räknas från det att redovisningen tillstäUdes myndigheten. 197§ I 197 8 KL anges inom vilken tid talan mot rättens ombudsman om ersättningför skada, för vUken han är ansvarig, får väckas. Eftersom rättens ombudsmanenligt förslaget inte längre skall finnas, har paragrafen fått utgå.Beträffande det allmännas skadeståndsansvar för fel eller försummelse itillsynsmyndighetens verksamhet hänvisas tUl avsnitt 5.3.5. 199 8Enligt paragrafen får den myndighet under vilken en i konkurs försatt ämbets- eller Qänstemän lyder, om särskilda skäl föreligger, avstänga honom från tjänstens utövning från det konkursbeslutet meddelades. Hämtöver finns i paragrafen en erinran om alt det finns särskilda bestämmelser om att i vissa fall den som är i konkurs inte får utöva ämbete eller tjänst. 1975/76:210 anmärktes att paragrafen efter den reform som skett när detgällde ämbetsansvaret (prop. 1975:78, JuU 1975:22, rskr 1975:212, SFS 1975:667)inte kunde behållas i sin nuvarande lydelse. 1 fråga om paragrafens materiellainnehåll ansåg dåvarande departementschefen att man i linje med deninskränkning av ämbetsansvaret som hade skett genom reformen borde slopa den iparagrafen givna generella möjligheten att avstänga statliga Qänstemän frånutövning av Qänst på gmnd av att de kommit i konkurs. Det ansågs vidareobehövligt med en speciell regel som hänvisar till särskilda bestämmelser ifråga om sådana avstängningsmöjlig-heterQfr 4 kap. 1 8 RB beträffande domare).För min del ansluter jag mig tUl dessa överväganden. Paragrafen har därför fåttutgå. 200 8 Enligt nuvarande lydelse av denna paragraf skall föreskrifi i KL att Prop.1978/79:105 348 förvaltningsåtgärdej får vidlas, om inte gäldenären har lämnat samtycke eller fåll tiUfälle atlyllra sig, inte tiUämpas när gäldenären rymt eller eljest ej kan anträffas medkallelse. I51 a 6 i förslaget sägs att förvaltaren bör i viktigare frågor höra gäldenären,om det lämpligen kan ske. Bestämmelsen ersätter de föreskrifier i KL enligtvilka gäldenärens hörande beiräffande viss förvaltningsåtgärd fordras. Någotovillkoriigl krav på att gäldenären skall höras finns således inte längre.Förevarande paragraf har ändrats med anledning härav. 202 8 Enligt förslaget ankommer deti vissa fall på förvaltaren eller tillsynsmyndigheten atl utfärda kungörelse(se 129 8 första stycket resp. 189 8 tredje stycket). Ändringen i förstastycket av förevarande paragrafär föranledd härav. 203 8 Enligt paragrafens förstastycke bör konkursdomaren, när borgenärerna skall kallas till rätlenshandläggning av konkursmål, tUlämpa annat kallelsesätt än kungörelse om det kanske utan att kallelsekostnaderna ökas. Beträffande utbyte av kungörelse motsärskilda kallelser gäller även vissa andra i samma stycke angivnaförutsättningar. Enligt andra stycket i gällande lydelse skall reglema i förstastycket ha motsvarande tillämpning på kallelse till borgenärssammanträde, somhålls efter bevakningstidens utgång och inte gäller prövning av ackordsförslag. Grundläggandebestämmelser om utlysande av borgenärssammanträde finns f n. i 176 6 KL. Somsagts tidigare bör regleringen i nämnda paragraf föras över till KF och 176 8upphävas. Även frågan hur kaUelse skall ske bör regleras i KF. Andra stycket avförevarande paragraf har därför fått utgå. 205 §Enligt nuvarande lydelse av paragrafen skall rättens ombudsman anmäla gäldenärens nya hemvist till konkursdomaren, om gäldenären by ter hemvisl under konkursen. Medden nya ordningen i fråga om mindre konkurser och tillsyn i konkurser skulleman kunna överväga atl låta förvaltaren göra anmälan om gäldenärs byte avhemvist till tillsynsmyndigheten. Någon särskild bestämmelse av denna innebördsynes dock knappast vara behövlig. Med hänsyn härtill har paragrafen fått utgå, 206 8Paragrafen anger f.n. hur man skall förfara med konkurshandlingar som har överlämnats liU rätlens ombudsman. Regleringen fy Uer inte längre någon funktion och har därför fått utgå. I paragrafen har i stället tagits in bestämmelser om arkivering av konkursgäldenärens räkenskaper m.m. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.9). Frågan om arkivering av konkursboets räkenskapsmaterial regleras i 57 6 andra stycket. Prop.1978/79:105 349 Nären konkurs har avslutats är gäldenären i princip berättigad alt få tillbakaräkenskapsmaterial av förvaltaren. Fömtsättning härför torde vara allhandlingarna inte är underkastade beslag i samband med brottsutredning ellerskallerevision. Undanlag från den angivna principen kan föranledas av atlmalerialel har belydelse för någon konkursåtgärd efter konkursens slul. OmkonkursförvaUaren vid utredning av gäldenärens bo har funnit skälig anledninganta all gäldenären gjort sig skyldig lill gäldenärsbrott, bör han - i den månbeslag ej redan verkslällls - hos vederbörande myndighei höra efter om sådanålgärd är akluell, innan malerialel ålerslälls. Ivissa fall kan del omhändertagna materialet inte återställas lill gäldenären,trots att något formelll hinder av angivet slag inte finns. Här åsyftas iförsia hand det fallel att konkursgäldenären är en juridisk person som harupphört atl existera i och med konkursens avslutande. Se t.ex. 13 kap. 19 8aktiebolagslagen (1975:1385). Även sådana fall då konkursgäldenären inte äranträffbar eller vägrar att återta bokföringen hör hit. 1förevarande paragraf har tagits upp bestämmelser som reglerar hur man vidkonkursens avslutande skall förfara med gäldenärens böcker och andrahandlingar, när hinder av nu angivet slag föreligger mot atl återiämna dem lillgäldenären. Förvaltarenskall i nu åsyftade fall överlämna de omhändertagna handlingarna tilltUlsynsmyndigheten, om han inte anser att han själv bör bevara dem.Handlingarna skall bevaras i enlighet med de föreskrifier som i del enskildafallet gäUer om arkivering av gäldenärens räkenskapsmaterial och andrahandlingar. Delankommer på förvaltaren att avgöra om han eller tillsynsmyndigheten lämpligenbör svara för förvaringen. Praktiska hänsyn bör vara utslagsgivande. Iallmänhet torde tillsynsmyndigheten ha större möjligheler än förvaltaren attsörja för en rationell och ej så dyrbar förvaring av räkenskapsmaterialet.Emellertid kan förhållandena vara sådana att det är lämpligast att förvaltarenefter konkursens avslutande behåller gäldenärens räkenskapsmaterial ellerdelar därav hos sig under kortare eller längre lid. Man kan t. ex. tänka sigatt viss handling har betydelse för någon konkursålgärd efter nämnda tidpunkt.