prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Kommittén konstaterar att gäldenären enligt gällande rätt iprincip har rätt att från förvaltaren efter konkursens slut få tillbaka deböcker och andra handlingar som omhändertagits i konkursens början. Enförutsättning härför torde enligt kommittén vara att handlingama inte ärunderkastade beslag. Undantag från principen kan föranledas av att materialethar betydelse för någon konkursåtgärd efter konkursens slut. Kommitténframhåller att det omhändertagna materialet i vissa fall inte kan återställastill gäldenären, trots att något formellt hinder inte finns. Bl.a. nämns detfallet att konkursgäldenären är en juridisk person som har 1978/79:105 113 upphört att existera i och med konkursens avslutande. Ävenfall då gäldenären inte är anträffbar eller vägrar återta sina handlingar kantänkas. I nu angivna fall är förvaltaren enligt kommittén f. n. skyldig att påboets bekostnad bevara räkenskapsmaterialet som föreskrivs ibokföringslagstiftningen eller annan lagstiftning. Detta medför problem medhänsyn till all malerialel ofta är mycket omfattande och förvaringen drar drygakostnader. Kommittén förordar att frågan hur man vid konkursens slutskall förfara med gäldenärens räkenskapsmaterial när hinder föreligger mot attåterlämna det till gäldenären får en uttrycklig reglering i KL. Frågan omvem som skall handha arkiveringen bör avgöras efter vad som är mest praktiskt.Tillsynsmyndigheten har i allmänhet större möjligheter än en enskildförvaltare att anordna en rationell och inte så dyrbar förvaring. Emellertidkan förhållandena vara sådana att det är lämpligast att förvaltaren behållerräkenskapsmaterialet eller delar därav hos sig under kortare eller längre tid.Det kan tänkas att viss handling har belydelse i samband med någonkonkursåtgärd. Läget kan också vara det att förvallaren vid fullgörandet avkonkursboets bokföringsskyldighet har fortsatt redovisningen avaffärshändelserna i gäldenärens bokföring. Att i dessa fall åtskiljagäldenärens och konkursboets bokföringsmaterial kan vara mindre lämpligt,varför gäldenärens bokföring bör förvaras hos förvaltaren. Enligt kommitténsmening bör det kunna överlåtas åt denne att avgöra om han själv ellertillsynsmyndigheten bör svara för förvaringen. Denna skall - oavsett vem denåvilar - följa vanliga regler om arkivering i bokförings- ochtaxeringslagstiftningen. I fråga om prövningen av förvaltarens arvode i ordinärkonkurs anser kommittén att den liksom f.n. bör företas av rätten eftersärskild förhandling. Däremot förordas att systemet med att kalla vederböranderättsägare med kungörelse slopas. Endast borgenär som hos konkursdomarensärskilt begärt att bli underrättad om handläggningen av arvodesfrågan skall fåunderrättelse. Tillsynsorganet skall höras beträffande förvaltarensarvodesanspråk. Nuvarande ordning innebär att förvaltarens kostnader iordinär konkurs tas upp i slutredovisningen och prövas endast efter eventuelltklander av denna. Kommittén tar upp frågan om inte förvaltarens omkostnader vidkonkurs i linje med vad som föreslagits i prop. 1975/76:210 beträffande omkostnaderi mindre konkurs bör prövas av rätten i anslutning till arvodesprövningen.Kommittén anser dock att det ej finns tillräckliga praktiska skäl att frångåden gällande ordningen. Prop.1978/79:105 114 4.3Huvudgrunder för kommitténs lagförslag i fråga om tillsynen i ordinär konkurs Vidsina överväganden utgår kommittén från att konkursförvaltningen fortfarandemåste stå under tillsyn och att tillsynen bör omfatta såväl den formella somden materiella sidan av förvaltningen. Kommitténerinrar om att den yttersta kontrollen över konkursförvaltningen f.n. utövasav konkursdomstolen (konkursdomaren) medan den närmare tillsynen ankommer påett särskilt organ, rättens ombudsman. Enligt kommitténs mening bör ettsärskilt tillsynsorgan fortfarande fmnas. För att dubbelarbete skall kunnaundvikas bör dock domstolen befrias helt från kontrollerande uppgifter. Attutöva tillsyn över konkursförvaltning passar enligt kommitténs mening f.ö. inteså väl för domarverksamheten. Konkursdomstolen,inbegripet konkursdomaren, bör dock enligt kommitténs mening ha åtskilligauppgifter i konkursförfarandet. Domstolens befattning med judiciella frågor börsålunda inte inskränkas. Vidare bör konkursdomaren ha till uppgift att utseförvaltare. På konkursdomaren bör också ankomma att entlediga försumligförvaltare men inte att självmant ingripa mot sådan förvaltare. Till domstolensarbetsområde bör dessutom höra arvodesprövningen. Detsärskilda tillsynsorganets huvuduppgift bör vara att övervaka att förvaltningenbedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med KL och andraförfattningar. Häri ligger t.ex. att kontrollera att förvaltaren iakttarreglerna om samråd och information. Bland andra författningar än KL vilkasefterlevnad bör övervakas framhåller kommittén särskilt dem som hör tillarbetslivets och skattelagstiftningens områden. Tillsynsorganet bör enligtkommittén särskilt se till att avvecklingen av konkursen inte fördröjs ionödan. Enviktig uppgift för tillsynsorganet bör vara att genom råd och upplysningarfrämja en riktig och enhetlig rättstillämpning. Detta kan ske genom atttillsynsorganet genom information och andra lämpliga åtgärder verkar för attförvaltningen blir effektiv och rationell. Genom den förordade ordningen kanförvaltarberättelsema göras mer enhetliga än f.n. Tillsynsorganets verksamhetbör också syfta till att underlätta förvaltarens arbete bl.a. genom attmedverka när förvaltaren behöver ta kontakt och överlägga med myndigheter ochorganisaiioner av skilda slag. Praktiskt betydelsefullt är enligt kommittén attblanketter och formulär kan utarbetas. Tilltillsynsorganets uppgifter skall också höra att ge råd till förvaltaren närdenne enligt kommitténs förslag påkallar samråd i viktigare förvaltningsangelägenheter. Tillsynsorganetbör enligt kommittén i stort sett ha samma insyn som rättens ombudsman iförvaltarens löpande verksamhet. Prop.1978/79:105 115 vara skyldig alt till organet på begäran lämna upplysningar omförvaltningen. Det skall också ankomma på förvaltaren att under konkursensgång till tillsynsorganet fortlöpande lämna redovisning genom berättelser ochkvartalsräkningar. Borgenär eller annanrättsägare som anser atl förvaltaren handlar felaktigt eller olämpligt börenligt kommittén kunna vända sig lill tillsynsorganet. Detta får undersökasaken och vid behov ingripa. Normall bör det räcka med en anmaning tillförvaltaren men i mera kvalificerade fall kan tillsynsorganet göraframställning hos konkursdomaren om entledigande av förvaltaren. Itillsynsorganets uppgifter bör slulligen ingå att yttra sig i olika frågor tillkonkursdomaren, bl.a. i fråga om tillsättande av slutlig förvallare och omförvaltarens arvodesanspråk. Kommitténframhåller att rättens ombudsman fyller många funktioner i det nuvarandesystemet. Fömtom att övervaka förvaltarens verksamhet skall rättens ombudsmandella i förvaltningen genom all ge samtycke lill vissa åtgärder. I en del fallhar rättens ombudsman självständig beslutanderätt. Dessutom skall rättensombudsman bistå förvallaren i olika juridiska och affärsmässiga frågor.Kommiuén påpekar att ombudsmannen kan sägas ha ställning avmedförvaltare. Vid sidan av de nämnda uppgifterna skall rättens ombudsman vidförlikningssammanträde söka utreda och förlika tvistefrågor angående bevakadefordringar. Itre fjärdedelar av alla ordinära konkurser tas advokaler i anspråk föruppdraget som rättens ombudsman. Enligt kommitténs bedömning är de advokatersom sålunda fullgör uppdrag som rättens ombudsman väl kvalificerade. Kommitténkonstaterar atl i av alla konkurser är både rätlens ombudsman ochförvaltaren advokater. Kommitténuppmärksammar ett uttalande av justitiekanslern () vid en inspektion av entingsrätt om att det kunde vara ägnat att minska ombudsmannainstitutionenseffektivitet som kontrollorgan, om advokat hade uppgiften att öva tillsyn överen kollegas förvaltarskap. I anledning av detta uttalande framhåller kommitténatl det med nuvarande system inte är onaturligt att advokater i storutsträckning anlitas som rätlens ombudsman, även när förvaltaren är advokat.Det är nämligen enligt kommittén svårt att utanför advokatkåren hittatillräckligt antal kompe-lenla personer. Kommittén anser emellertid att del ilinje med JK:s uttalande kan riktas invändningar av principiell art mot enordning enligt vilken både förvaltare och den som skall kontrollera hansverksamhei är advokat. Ifrågan om rättens ombudsman bör finnas kvar hänvisar kommiuén Prop.1978/79:105 116 äventill del nya förvaltningssystem som innefattas i kommitténs förslag. Genom detnya regelsystemet ökas fömtsättningama för att endast väl kvalificeradeförvallare ulses. Kommittén nämner vidare att mer än en förvallare skall kunnautses om konkursdomaren anser del behövligt och att förvaltarens allmännaställning blir mer självsiändig än f n. Reglerna om samråd med lillsynsorganeloch särskili berörda borgenärer saml om befogenhelen alt anlita sakkunnigtbiträde nämns också av kommittén. Dessa omständigheter utgör enligi kommitténskäl mol att ha kvar det nuvarande institutet rättens ombudsman. Därtill kommeratt det behövs ell permanent och mera utbyggt kontrollorgan, som har resurseratt utöva tillsynen effektivt och ändamålsenligt efter de riktlinjer förtillsynen som kommittén föreslår. Kommitténanser alltså att tillsynen och därmed besläktade uppgifter bör anförtros åtannat organ än rättens ombudsman. Frågan är då enligt kommittén om man vidsidan av ell nyll lillsynsorgan bör ha kvar rättens ombudsman för fullgörandeav föriikningsuppgifter. Kommittén anser att rättens ombudsman har en viktigfunktion i detta avseende och att nuvarande system allmänt sett fungerar väl.Att behålla rättens ombudsman med enda uppgift att leda förlikningssammanträdetbetecknas dock som en överorganisation. Enligt kommitténs mening kan ombudsmannensroll som förlikningsorgan övertas av konkursdomaren. Valetav lämpligt tillsynsorgan måste enligt kommittén gmndas på de uppgifter somföreslås ankomma på ett tillsynsorgan. Kommittén understryker vikten av atttillsynen stadigvarande får ankomma på ett och samma organ eller en krets avlikartade organ. Uppgiftema är av så speciellt slag och förekommer i såbegränsad omfattning att de inte bör fördelas på organ med skiftande kompetensoch utan inbördes samband. Om tillsynen läggs på ett permanent organ eller i vartfall på en viss typ av organ, kan detta samla de erfarenheter som behövs föratt tillsynen skall utövas på bästa sätt. Kommitténframhåller vidare att det allmänna med hänsyn till samhällets alltmer ökadeintresse av insyn i konkursförfarandet fortfarande bör svara för kontrollen.Ett statligt organ har också möjligheter att skaffa .sig de resurser som behövsför en effektiv tillsyn. Kommitténinskjuter att det ligger i sakens natur att i tillsynsorganets uppgifter ingåratt bevaka att arbetsmarknads- och regionalpoliliska intressen beaktas ikonkursen. I linje härmed bör tillsynsorganet ha uppsikt över att allmänt ombudförordnas när anledning till det förekommer. 1första hand bör man enligt kommittén undersöka om man som tillsynsorgan kanutnyttja ett redan existerande samhällsorgan, vars verksamhet har anknytningtill konkursförfarandét. Prop.1978/79:105 117 Tillsynsorganelstilltänkta uppgifier förutsätter enligt kommittén ett lokalt samband mellanförvaltaren och tillsynsorganet: Förvaltare och företrädare för lillsynsorganelbör utan större besvär kunna komma i personlig kontakt med varandra. Dettainnebär alt tillsynen inte bör förläggas centralt till ett enda organ för helalandet. Redan på gmnd härav bör som i kommitténs direktiv nämntssom ett tänkbart organ inte komma i fråga. En möjlighel vore att tillsynen ivarje konkurs fick ankomma på . Mot denna talar dock dess ringaanknytning lill konkursförvaltning. Med hänsyn till ordinarieverksamhet ter det sig också främmande alt lägga tillsynen på denna myndighet.På det lokala planet däremot finns det enligt kommittén ett slatligt organ somi sin vanliga verksamhet har nära anknytning till konkursförvallning, nämligenkronofogdemyndigheten. Tillförmån för kronofogdemyndigheten talar enligt kommittén fömtom atl den haruppgifter som nära anknyter till konkursförvaltning att myndigheien har denlokala förankring som är erforderlig. Mellan förvallare och myndigheten börett väl fungerande samspel sålunda kunna utvecklas. Kronofogdemyndighetenslokala förankring är enligt kommittén särskilt markant i gällande indelning ikronofogdedistrikl. Kommittén fömtskickar dock att antalet kronofogdedistriktkan komma att minskas från nuvarande 81 till 65 på gmnd av ett väntat förslagav kronofogdemyndighetsutredningen (Kn 1974:03). En sådan minskning skulleinte komma att rubba kronofogdemyndighetemas lokala förankring i någon högregrad. En ombildning till större distrikt skulle vara till fördel fråneffektivitetssynpunkt. Kommittén påpekar att kronofogdemyndighetsutredningensförslag ulgår från nuvarande arbetsuppgifter för kronofogdemyndigheterna menatt den tänkta distriktsindelningen enligt uppgift inte behöver påverkas av altkronofogdemyndighetema tillförs uppgiften att vara tillsynsorgan i konkurser. Ensärskild fördel med kronofogdemyndighet som tillsynsorgan är enligt kommitténatt resurser står till dess förfogande. Verket lorde kunnabiträda kronofogdemyndighetema med betydande service och informaiion förfullgörandet av tillsynsuppgiftema. Genom medverkan skapasockså förulsältningar för en likformig tillsyn över hela landet. Bl.a. kansiörre enheUighet i bedömningen av arvodesfrågor åstadkommas. Enytterligare fördel med kronofogdemyndighetema som tillsynsorgan är att dessa ärsärskilt lämpliga att ingå i ett framtida ADB-system. Under nuvarandeförhållanden är dock de praktiska möjlighetema att utnyttja ADB vid tillsynensmå. Vidare bör den revisionstekniska expertis som finns på länsstyrelsemakunna ställas till kronofogdemyndighetemas förfogande vid tillsynen. är det svårt att närmare bedöma vilka verkningar ett Prop.1978/79:105 118 akernativmed kronofogdemyndighel som tillsynsorgan skulle få i koslnadshänseende.Kommittén räknar med alt del nya lillsynssystemel ställer större krav påarbetsinsatser än nuvarande lillsyn. måsle dock beaktas demöjligheter lill rationalisering som finns hos kronofogdemyndighetema.Kostnaderna för en ordning med kronofogdemyndighel som tillsynsorgan bör kunnahålla sig på ungefär samma nivå som nuvarande kostnader för konkursdomamas ochrättens ombudsmäns tillsynsverksamhet. En viss kostnadsökning kan inteuteslutas men bör enligt kommittén kunna godtas med hänsyn lill de fördelar somär förknippade med altemativet med kronofogdemyndighet som tillsynsmyndighet. Kommitténanser sålunda goda skäl tala för atl kronofogdemyndighel anlitas somtillsynsorgan i ordinär konkurs. Kommitténdiskuterar om ett system med kronofogdemyndighet som tillsynsorgan är förenligtmed myndighetens ställning som företrädare för staten i egenskap av borgenär ikonkurs. Kommittén erinrar om all kommittémajoriteten i kommitténs föregåendebetänkande avvisade en lösning enligt vilken kronofogdemyndighet skulletjänstgöra som förvaltare i mindre konkurs och att ett gmndläggande skäl fördetta slällningslagande var atl det mötte principiella betänkligheter att låtamyndigheten i samma konkurs uppträda både som förvaltare och som företrädareför statens borgenärsintressen i konkursen. uppfattning är läget när det gäller att pröva lämpligheten av attkronofogdemyndigheten är tillsynsorgan i konkurs ett annat än beträffandeförvaltarskapet i mindre konkurs. Det är inte tillsynsorganet utan förvaltarensom skall pröva vilka fordringar som skall ge utdelning i konkursen. Föreliggertvistiga anspråk är del förvaltaren som skall verka för uppgörelse. Vid behovskall förlikningsfrågan tas upp vid förvaltningssammanträde där konkursdomarenenligt kommitténs förslag skall vara ordförande. Det är vidare förvaltaren somhar ansvaret för försäljning av egendom, fortsättande av rörelse och andraförvaltningsfrågor. På förvaltaren ankommer också att utreda orsakerna tillgäldenärens insolvens, återvinningsmöjligheter och att undersöka om misstankeom eventuella gäldenärsbrott föreligger. Förvaltaren skall sköta kontakten medborgenärerna och gäldenären. Kommittén påpekar också att tillsynsorganet inteskall ha någon beslutanderätt rörande förvaltningens bedrivande. Kommitténmedger att det trots vad som anförts om tillsynsorganets och förvaltarensuppgifter finns ett visst utrymme för principiella invändningar motkronofogdemyndigheten som tillsynsorgan. Kommittén anser dock att det inteföreligger några avgörande hinder mot en sådan lösning. Kommittén faster häravseende vid att kronofogdemyndigheten har angetts som tänkbart tillsynsorgan ikommitténs direktiv och vid att det av uttalanden vid riksdagsbehandlingen avprop. 1975/76:210 kan dras den Prop.1978/79:105 119 slutsatsen att inte har ansett någraprincipiella hinder föreligga mot att tillsynen läggs på kronofogdemyndigheten.I della sammanhang erinrar kommittén också om all borgenär enligt kommilléförslagelhar möjlighel att få granskningsman utsedd i konkursen (se avsniii 4.3.6). Kommitténfinner inte all en ordning med kronofogdemyndighel som tillsynsorgan i konkursbehöver föranleda inskränkningar i myndighetens befogenheler alt företrädastaten som borgenär. Del synes dock lämpligt att tillsynsuppgiftema intehandläggs av samma tjänstemän som sköter indrivningsuppgiflerna, inbegripetlillvaralagande av stålens rätt i samband med konkurs. Kommiuén förordar attdet hos varje kronofogdemyndighet om möjligl inrättas en särskild enhel ellerliknande för tillsynsuppgifter. Sammanfattningsvis föreslår kommittén atlkronofogdemyndighet skall vara lillsynsorgan i ordinär konkurs. Härvid skallkronofogdemyndigheten i den orl, där gäldenären har all svara i ivistemål somangår gäld i allmänhet, komma i fråga. En avkommitténs ledamöier, advokaten , gör ett sårskilt uttalande i frågan omlillsynen i ordinär konkurs. anser det vara mest ändamålsenligt attbibehålla rättens ombudsmannafunktion i dess nuvarande form. Det nuvarandesystemet har enligt visat sig fungera tillfredsställande. Med en ordningmed myndighet som tillsynsorgan finns, framhåller , risk för att en delav den smidighet och snabbhet som i många konkurser är av icke oväsentligbetydelse går förlorad. Öhmanbiträder emellertid den helhetslösning kommittén framlagt av två skäl. För detförsta har kommittén fått sig förelagd uppgiften alt utreda andra alternativ ifråga om tillsynen och riksdagsbehandlingen av prop. 1975/76:210 ger enligtÖhman uitryck för atl det nuvarande systemet med rättens ombudsman anseslämpligen böra ersättas med en annan form av tillsyn. För det andra innebärkommitténs förslag till omorganisation som ger förvaltaren en betydligt meraktiv och stark roll än tidigare, att de negaliva effekter, som ell avskaffandeav rättens ombudsman kan förväntas medföra, i någon mån kompenseras. Deprincipiella invändningar som enligt kommitlémajoritetens mening omöjliggjordetanken på kronofogdemyndigheten som förvaltare i mindre konkurs stårvisserligen kvar, men gör sig enligt Öhmans uppfattning i mindre grad gällandenär myndigheten fungerar som tillsynsmyndighet. Även om lösningen inte äridealisk - också därför att praktiska och affärsmässiga skäl lalar för att uppdragetinte bör knytas till en myndighet - bedömer de andra alternativ somförutom del nuvarande institutet rättens ombudsman står till buds för utövandeav kontrollfunktionen som ännu mindre lämpliga inte minsl ur praktisksynvinkel. Avslutningsvis uttalar att han - även om han helslskulle se att kontrollfunktionen överlämnas till person, som oavsett yrkebedöms ha de 1978/79:105 120 kvalifikationer vilka gör honom särskilt lämplig altfullgöra uppgifterna -finner det kontrollsystem som kommitténs ledamöter enatsom, rätt hanterat, böra kunna fungera tillfredsställande. 4.3.4 Vissa spörsmål vid en ordning medkronofogdemyndighet som lillsynsorgan Kommittén tar upp olika följdfrågor i anledning avförslaget att kronofogdemyndighet skall vara tillsynsmyndighet i konkurs. En sådan fråga gäller skadeståndsansvar vid fel ellerförsummelse vid utövande av tillsyn över konkursförvaltning. Kommitténkonstaterar att staten enligt gällande rätt ansvarar för skada som uppkommergenom fel eller försummelse av konkursdomaren eller rättens ombudsman. Dettaföljer av 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Samma ansvar kommer enligtkommittén att föreligga vid kronofogdemyndighetens tillsyn. Det allmännasansvar för brister i tillsynen över konkursförvaltning får enligt kommitténäven i fortsättningen följa de principer som i allmänhet gäller beträffandestatens ansvar vid kontrollverksamhet. Särskild betydelse i delta sammanhanghar den s.k. standardregeln i 3 kap. 3 § skadeståndslagen. Kommittén finnermed ledning av förarbetena till regeln atl den generellt selt leder till altdet allmännas ansvar för kontrollverksamhet är mer begränsat än förmyndighetsutövning av annat slag. Kommittén anser dock i linje med den praxissom enligt kommittén hade utvecklats före skadeståndslagens tillkomst alltämligen stränga krav på effektivitet bör ställas på kontrollen överkonkursförvaltning. En särskild fråga är i vad mån skadeståndsansvar för detallmänna kan uppkomma när förvaltaren vidtagit felaktig förvaltningsåtgärd mendetta skett i överensstämmelse med råd han erhållit vid samråd med kronofogdemyndigheteni dess egenskap av tillsynsmyndighet. Enligt kommitténs mening kan det inteuteslutas att skadeståndsansvar för det allmänna kan uppstå - eventuellt i föreningmed skadeståndsansvar för förvallaren - i detta fall. Omständigheterna i detsärskilda fallet får vara avgörande. Kommittén erinrar om att kronofogdemyndighetemastjänstemän vid åsidosättande av de regler som gäller för tillsyn under vissafömtsättningar kan ådra sig ansvar för brott enligt 20 kap. I 8 brottsbalken.Dessa tjänstemän är också underkastade disciplinansvar enligt lagen (1976:600)om offentlig anställning. Förslaget att göra kronofogdemyndighet till tillsynsorganaktualiserar också frågan om fullföljd mot myndighetens beslut itillsynsfrågor, liksom frågan om myndigheten bör ha rätt att överklaga eller påannat sätt angripa avgöranden av andra organ under konkursförfarandet. I denförsta frågan hänvisar kommittén i huvudsak till de effektivitetsskäl som iprop. 1975/76:210 åberopades för att inte tillåta överklagande av krono- Prop.1978/79:105 121 fogdemyndighetsbeslul i samband med förvaltning av mindre konkurs. Samma hänsyn talar enligtkommittén för all tillsynsmyndighetens beslut i samband med tillsynen inteskall få överklagas. Kommitténfinner vidare att tillsynsmyndighetens rält att själv fullfölja talan motbeslut av konkursdomaren eller rätlen bör begränsas lill undanlagsfall. Defrågor där fullföljdsrätl bör finnas gäller främsi utseende av förvaltare ochförvallararvoden. Tillsynsmyndighetenbör ej ha räll all klandra uidelningsförslag. Frågan om är enligtkommittén mer iveksam beiräffande slutredovisningen. Med hänsyn särskilt tillinlresset att få omkostnaderna för förvaltningen prövade anser kommittén delvara motiverat att ge tillsynsmyndigheten behörighel att klandraslutredovisning i ordinär konkurs. Ifråga om behovet av sekretess i samband med tillsynsmyndighetens verksamhetkonstaterar kommittén först alt f.n. gäller att handlingar som stannar hosrättens ombudsman, t. ex. kvartalsräkningar, inte anses som allmännahandlingar. Enligt föreskrift i KL är dock borgenär och gäldenärentillförsäkrade rätt att ta del av redovisningshandlingar som getts in tillrättens ombudsman. Handlingar som ges in till konkursdomaren är allmänna. nya systemet kommer även de handlingar som ges in lill tillsynsmyndighetenatt vara allmänna. Var och en som vill ta del av sådan handling har såledesgmndlagsenlig rätt lill detta såvida inte inskränkningar i denna rätt ärsärskilt föreskrivna.