prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt förslagel fär rätlen då lillsynsdom meddelas, om frihetsberövandeprövas oundgängligen erforderligt av hänsyn till allmän laglydnad, förordnaatl den tilltalade skall intas i anslall , högst tre månader.Längden av frihetsberövandel bestäms således av domstolen. Ulredningen betonaratt det föreligger viktiga skillnader mellan intagning i anstalt vidlillsynsdom och den anstaltsbehandling som f n. kan anordnas i anslutning lillskyddstillsyn. Vid tillsynsdom skall således frihetsberövandel varatidsbestämt medan detla vid skyddstillsyn är tidsobestämt inom ramen en . Viktigast är dock enligt ulredningen att intagningen i anstaltvid tillsynsdom. lill skillnad mol vad som gäller för anstaltsbehandling vidskyddstillsyn, inte får beslulas av individualpreventiva skäl. Förordnande omintagning i anstalt skall, som framgick av del anförda, meddelas endastnär elt frihetsberövande är oundgängligen 1978/79:212 53 påkallat med hänsyn till allmän laglydnad. Kombinationenav lillsynsdom med en kortare tids anstaltsvislelse innebär enligt utredningenalt domstolarna fär möjlighet atl undvika de längre frihetsberövanden somskulle ha blivit följden, om i stället fängelsestraff hade utmätts medlillämpning av de för brotten gällande straffskalorna och vedertagenstraffmätningspraxis. Utredningen föreslår vidare atl ett förordnande omintagning i anstalt skall utgöra det yttersta sanktionsmedlet vid överträdelseav de föreskrifter som gäller för övervakningen vid tillsynsdom. Remissinstanserna har över lag varit positiva lill det föreslagnainslitutet intagning i anstalt. Bl.a. har anförts alt del är en fördel allanslallslidens längd besläms av domstolen och all ulformningen av intagning ianstalt bättre svarar mot det faktiska verkställighetsinnehållet efter den Ijuli 1974. Endast elt par remissinstanser har varit negativa till förslaget.Till dessa hör som menar alt allt väsentligt som åsyftasmed institutet intagning i anstalt kan uppnås inom ramen för vårt nuvarandestraffsystem genom att domstolarna begagnar möjligheten till anstaltsbehandlingenligt 28 kap. 3 S BrB. Bland de instanser som är positiva till förslaget haren del, säsom , förordat att, även om påföljdentillsynsdom ej införs, de nuvarande reglerna om behandling i anstalt i sambandmed dom pä skyddsiillsyn skall ersättas med vad utredningen har föreslagit omintagning i anstalt. avstyrker att påföljden tillsynsdominförs. Skyddsiillsynen bör i stället bestä med vissa ändringar, bl. a. avreglerna om anstaltsbehandling. Enligt tingsrätten ärdel numera sä ringaskillnad mellan anstaltsbehandling och fängelse alt det kan ifrågasättas omdet är tillräcklig anledning att i fortsättningen behålla anslallsbehandlingsom en särkild behandlingsform. Det synes tingsrätten naturligast och ävenkonsekvent atl kalla även anslallsbehandling fängelse. Detta skulle innebäraatt det fanns möjlighet för domstol all för ett och samma brott döma tillskyddstillsyn i förening med ett kortvarigt fängelsestraff. Stockholmstingsrätt konstaierar att det för verkställighet av ett förordnande omintagning i anstalt enligt förslaget skall gälla vad som stadgas om fängelse. Ikonsekvens härmed och i linje med strävandena inom kriminalpolitiken alt införaett enhetligt frihetsstraff borde enligt tingsrätten även denna form avfrihetsberövande kallas fängelse. Jag vill för min del instämma i den kritik som har riklatsmot insitutet anstaltsbehandling vid skyddstillsyn. Anslaltsbehandlingenförefaller inte längre ha något självständigt ändamål. Behandlingen har enligtgällande ordning två huvudmotiv. För det försia avser den alt erbjuda elt visstbehandlingsinnehåll. Detla kan dock lika väl åstadkommas inom ramen för ellvanligt korttidsstraff Den nuvarande verkställigheten skiljer sig för övrigtinte heller pä någon väsentlig punkt frän vanliga korltidsslraff Den äger iallmänhet rum på lokalanstall där de som döms till anstaltsbehandling vistastillsammans med andra intagna. För det andra skall anslallsbe- 1978/79:212 54 handling kunna tillgripas för alt skärpa en påföljd som iöviigt verkställs i frihel. Ocksä en sådan effekt kan komma atl uppnäs genomkorttidsstraff Härtill kommer att den kritik som kan riktas mol tidsobestämdastraff i allmänhet ocksä i viss mån drabbar anstaltsbehandlingen. Övervägandeskäl talar sålunda enligt min mening för all institutet anslallsbehandling vidskyddstillsyn bör avskaffas och alt i stället möjlighet bör införas att kombineraskyddstillsynen med etl kortvarigt tidsbestämt frihetsberövande. Ett sådant kortvarigt frihetsberövande bör till tidenbestämmas av domstol och det bör verkställas helt enligt de reglei' som gällerför fängelsestraffet. Med hänsyn härtill bör etl kortvarigt frihetsberövandeav det slag som diskuleras också kallas för fängelse. Det förhållandel atl fängelse förekommer som självständigpåföljd i BrB innebär vissa problem med hänsyn till att man således för ett ochsamma brott kommer alt kunna döma såväl lill skyddsiillsyn som lill fängelse.Man kan gå fram pä två olika vägar för alt lösa dessa problem. För del försiakan man jämte skyddsiillsyn döma till fängelse på samma säll som är möjliglatt kombinera skyddstillsyn med böler (28 kap. 2 S BrB). För det andra kan man,på samma sätt som gäller föranstaltsbehandlingen, öppna en möjlighet altförordna alt i skyddstillsynen skall inga fängelse. Med hänsyn lill BrB:ssystematik och uppbyggnad ärdel enligt min mening uteslutet alt använda denandra vägen som skulle innebära all en självständig päföljd i visst fallskulle ingå i en annan päföljd. Jag förordar således den lösningen atldomstolen för ett och samma brott jämte skyddstillsyn fär döma till fängelse.Denna påföljdskombinalion blir ytterligare elt undantag från huvudregeln ibestämmelsen i I kap. 5 S BrB enligt vilken del inte får dömas till flerapåföljder för samma brotl. om inte annat är stadgat. Vad gäller längden avfrihetsberövandel har under remissbehandlingen - med någol undanlag - enigheträtt om atl den övre tidsgränsen för ansialisvistelsen bör sättas till tremånader. För egen del villjag anmärka att jag kommer att behandla fråganom minimitid för erhållande av villkorlig frigivning och föreslä att dennasänks från nuvarande lill . a. med hänsyn härtillbör maximitiden för anstalts-vistelsen inle sältas högre än tre månadereftersom i annat fall särreglering skulle behöva ske belräffande reglerna omvillkoriig frigivning frän ansialisvistelsen. Jag ansluter mig därför till denallmänna remissopinionen och föreslär alt skyddstillsyn skall kunna kombinerasmed fängelse . F. n. är avsikten att anslallsbehandling i förening medskyddsiillsyn skall tillgripas främst när det är motiverat frånbehandlingssynpunkt men all förordnande om behandling kan meddelas även när enkortare tids omhändertagande i anstalt är påkallad av allmänpreventiva hänsyn.Enligl utredningens förslag skulle förordnande om intagning i anstalt kunnameddelas om del prövas erforderligt av hänsyn lill allmän laglydnad. Rekvisitetför intagning i anstalt skulle därmed i prakliken bli detsamma som rekvisitet 1978/79:212 55 för ädömande av fängelse. Intagning i anstalt skulle intekunna motiveras frän behandlingssynpunkt. Jag kan i princip instämma i dessauttalanden om syftet med att jämte kriminalvård i frihet ådöma ett kortvarigtfrihetsberövande. Syftet med anstaltsvistelsen bör vara alt fördel gränsskiktdär valet står mellan skyddstillsyn och en betydligt allvarligare päföljdtillföra skyddstillsynen etl ytterligare moment av skärpa. Genom möjlighetenall kombinera skyddsiillsyn med etl frihetsberövande på upp lill tre månaderbör sålunda, och dä kanske främst vad gäller unga lagöverträdare, ettlångvarigt frihetsberövande kunna undvikas. Avsikten med den föreslagna kombinationen av skyddstillsynoch kortvarigt fängelse är med andra ord i försia hand atl föra in ytterligareett alternativ i påföljdssystemet. Detta kommer, om mina förslag genomförs, attinnehålla bl. a. böter, villkoriig dom, villkorlig dom med böter, skyddstillsyn,skyddstillsyn med böter, skyddsiillsyn med kortvarigt fängelse, fängelse medunderskridande av straffminimum för brottet och fängelse i sedvanligomfattning. Av vad vi vet om fängelsestraffets allmänna verkningar på deintagna, kan närmast den slulsalsen dras all etl fängelsestraff som motiverasav behandlingsskäl i regel inte fär åsyftad effekt. Jag menar därför attskyddsiillsyn bör få kombineras med fängelse endasi när allmänpreventiva skälmotiverar del. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört förordar jag alt 28kap. 3 S BrB ges den nya lydelsen all om det av hänsyn till allmän laglydnadprövas oundgängligen erforderligt att skyddstillsyn förenas medfrihetsberövande mä jämte skyddstillsyn dömas till fängelse i lägsl en ochhögst . Om det lindrigaste straff som är föreskrivet för brottetär fängelse i ett är eller däröver fär, enligl 28 kap. I § tredje stycket BrB,skyddsiillsyn ädömas endast om synnerliga skäl finns därtill. Skyddsiillsynskall således endast i undantagsfall få följa pä allvarligare brottslighet.Hänsynen till bl.a. allmän laglydnad anses vid sädan brottslighet kräva atlannan päföljd än skyddsiillsyn väljs, om inte alldeles speciella förhällandenföreligger. Det är dock atl märka alt påföljden skyddstillsyn kan utformas såatl den ler sig mer eller mindre sträng. En skyddstillsyn som är förenad endastmed övervakning eller med övervakning jämte någon inle så betungande föreskriftär naturiiglvis mindre ägnad alt tillgodose allmänprevenlionens krav än enskyddstillsyn som är förenad med ingripande föreskrifter. Även en kombinationmed böter enligl 28 kap. 2S BrB är ägnad atl minska betänkligheterna mot altavslå från att döma den tilltalade till en strängare påföljd. I vissutsträckning har ocksä allmänpreventiva synpunkter kunnai tillgodosesgenom att i dom pä skyddstillsyn har förordnats om anstaltsbehandling enligt28 kap. 3 S BrB. Genom den lydelse av 28 kap. 3S BrB som jag harförordat ökar möjligheterna ganska avsevärt atl lillgodose allmänpreventivahänsyn vid en dom på skyddstillsyn. Inte minst för unga lagöverträdare tordedet av hänsyn till allmän laglydnad ej sällan vara tillräckligt med ettfrihelsberö- 1978/79: 212 56 vande på upp även för brott som har ettstraffminimum eller däröver. Med hänsyn härtill anserjag atlbestämmelsen i 28 kap. I S iredje styckel BrB bör ändras så all möjligheternaall ådöma skyddsiillsyn även vid grövre brollslighel nägot ulvidgas. Jagförordar all bestämmelsen fär del innehållet att om det lindrigaste straff somär stadgat för brollel är fängelse eller däröver skyddsiillsyn färådömas endasi om särskilda skäl är därtill. Den ändrade lydelse av 28 kap. 3 S BrB somjag harföreslagil föranleder vidare, utöver rena konsekvensändringar, ändringar i 26kap. I S. 28 kap. samt 34 kap. BrB. Jag återkommer lill dessa frägor ispecialmoiiveringen. För all någon skall kunna ädömas skyddsiillsyn krävs atldel prövas ertorderligt att han ställs tmder övervakning. Övervakningen ärsåledes det centrala innehållel i skyddstillsynspäföljden. Tanken är att dendömde genom övervakningen skall inle bara underkastas kontroll ulan ocksåerhålla den hjälp och del slöd som han behöver för alt för framtiden avhällasig frän alt begä nya brott och för att anpassa sig i samhällel. Det väsentliga innehållet i den av ulredningen föreslagnapåföljden tillsynsdom är en intensiv övervakning, en övervakning med betydligttätare kontakter mellan den dömde och verkslällighelsmyndigheterna samt även iövrigl av mer ingripande natur än den som förekommer vid skyddsiillsyn.Verkställigheten av övervakningen bör enligl utredningen utformas på sådantsätt att den i vart fall försvårar brottslig verksamhei så länge övervakningenpägär. För atl uppfylla delta krav föreslär ulredningen bl. a. atl det skallställas strängare krav på den dömde när det gäller dennes skyldighet attupprätthålla kontakt med verkställighetsmyndigheien. som lill enbörjan i regel bör innefatta skyldighet atl hälla daglig kontakt, skall varatydligt angivna i en för den dömde utfärdad föreskrift. Föreskriften utfärdasav skyddskonsulenten. Även om förslaget till tillsynsdom allmänt avvisas avremissinstanserna släller sig dock flertalet av dem positiva till att man inomramen för den nuvarande skyddstillsynen försöker göra övervakningeneffektivare. Jag delar denna uppfattning. För att kriminalvård i frihetskall vara etl verkligt alternativ till frihetsberövande påföljder krävs delsatt den framslår som ett sä allvarligt ingrepp i den dömdes frihet alt dentillgodoser även förhållandevis högl ställda allmänpreventiva krav på enkännbar reaktion, dels atl den uiformas pä ett sådant sätt att den om möjliglförsvårar brottslig verksamhet sä länge den pågår. Den kommitié för en översynav frågor om kriminalvård i frihet som jag kommer att föresläregeringen att tillkalla kommer bl. a. att fä till uppgift alt utreda hur dessamålsättningar skall kunna uppnås på ett mera effektivt sätt än f n. Jag anserdet emellertid angelägel att redan nu åstadkomma en viss upp-stramningavverkställigheisinnehällel i skyddstillsynen. Några mer omfattande ändringarkan dock inte bli aktuella eftersom man dä alltför mycket skulle binda denkommande utredningen i dess arbeie. Den ändring av 28 1978/79: 212 57 kap. 3 S BrB som jag lidigare har föreslagit innebär altallmänpreventiva krav i högre grad än f n. kan tillgodoses dä man ädömerskyddstillsyn. Härutöver bör nu endasi ske en viss förslärkning av kontrollmöjligheteni skyddstillsynspäföljden. I syfte att få en effektivare kontroll av den som undergårkriminalvård i frihel föreslår ungdomsfängelseutredningen att vid tillsynsdomskyddskonsulenlen skall meddela den dömde särskild föreskrift om vad som skallgälla för övervakningen. Del väsentligaste i föreskriften skall vara sättet ochomfaltningen av den dömdes kontakt med övervakaren (uiredningens lagförslag 28kap. 10 S BrB). Enligt min mening bör inom ramen för skyddsiillsynen redannu införas en möjlighet att meddela den dömde föreskrift om främst kontaktenmellan denne och övervakaren i huvudsaklig överensslämmelse med det förslagutredningen har lagt fram. Det bördock inte vara obligatoriskt att meddelasädan föreskrift. Tvärtom torde del för den helt övrvägande delen avskyddstillsynsklientelel inle vara erforderligt med en särskild kontaktföreskrift.Detla gäller särskilt mol bakgrund av att den nya frivärdsförordning-en(1977:329) innehåller obligatoriska regler om upprättande av behandlingsplanoch om kontakt mellan den dömde och övervakaren. Innan en föreskrift meddelasbör därför noga prövas om den är ertbrderlig och vilken grad av kontakt somkrävs. får inte användas för alt tillföra skyddsiillsynen någotmoment av extra skärpa. syfiar således till alt göra delmöjligt att kontrollera den dömdes förehavanden, främsi för alt bryla enulveckling som innebär en påtaglig risk för fortsatt brottslig verksamhet.Föreskriften är således atl se som en del av verkställigheten av påföljden ochinte som ell momeni i själva påföljden. förslag skulle skyddskonsulenlen meddela kontaktföreskrift. Dettaföll sig naturligt eftersom verkställigheten av tillsynsdom skulle ankomma päfrivärdsorganisalionen, dvs. En av de kommittéer somjagsenare kommer all begära bemyndigande alt tillkalla avses bl. a. få iuppdrag atl utreda frågan om hur verkställigheten skall organiseras ifortsättningen. Med hänsyn lil atl övervaknings-nämnd enligl gällande ordninghar det övergripande ansvaret för övervakningen och lill att övervakningsnämndär det verkställighelsorgan som har befogenhel att meddela föreskrifter enligt26 kap. 15 S BrB bör del enligt min mening t, v. ankomma på övervakningsnämnd altockså beslula om kontaklföreskrifi. Man kan inte bortse från att en föreskrift omkonlaktskyldighet i vissa fall kan bli betungande för den dömde. Del skullefrån denna synpunkt i och för sig te sig tillfredsställande att låta ävendomstol kunna meddela föreskrift om konlaktskyldighet, på samma säll som den nukan meddela föreskrifter enligt 28 kap. 6 S jämfört med 26 kap. 15 S BrB, dvs.beträffande vistelseort, bostad, ulbildning, arbelsanslällning m. m. Det tordedock i de 1978/79:212 58 flesta läll inte vara möjligl all redan vid domstillfälletmed tillräcklig grad av säkerhet uttala sig om vilken kontakt mellan den dömdeoch övervakaren som behövs eller är lämplig . som aldrig bör komma i fråga som ettregelmässigt inslag i verkställigheten, bör i stället kunna meddelas när somhelst och den skall ocksä upphävas så snart den intelängre behövs. utesluter dock inle att domstolen i domen kan uttala sigom behovet av en eventuell föreskrift. Jag utgår från atl så kommer alt ske närdomstolen finner det motiverat och all övervakningsnämnden i sä fall ocksä nogaöverväger behovet av föreskrift. Utöver föreskrift om konlaktskyldighet börövervakningsnämnden, i överensstämmelse med utredningens förslag, få möjlighetatl föreskriva skyldighet för den dömde atl lämna underrättelse omutevaro från arbetsplats, skola eller annan i föreskriften angiven verksamheteller inrättning. Del är angeläget att en effektiv övervakning kommer lillstånd efter det att frågan om övervakning aktualiserats. Som ett medelalt nå detla syfte har skyddskonsulenten rätt atl för liden intill dess övervakningsnämndenbeslutat i frågan förordna övervakare (26 kap. 12 S BrB). Pä motsvarande sättbör skyddskonsulenlen ha befogenhet att interimistisktmeddela föreskrifter av aktuellt slag. Enligt 20 S frivårdsförordningen skallskyddskonsulenlen medverka lill alt den dömde och övervakaren häller den kontaktsom behövs och i övrigl hålla sig underrättad om den dömdes livsföring. Medhänsyn till vad som lidigare sagls angående kontaklföreskriflens ingripandekaraktär framslår det som särskilt angeläget all skyddskonsulenten, i fall däsädan föreskrift har meddelats, fortlöpande håller sig underrättad om dendömdes förhällanden så atl han kan föreslå övervakningsnämnden sädanändring av föreskriften som är påkallad. Mot bakgrund av det anförda förordar jag all i 28 kap. BrBinförs en ny paragraf. Enligl denna får övervakningsnämnd meddela dendömde särskild föreskrift om vad som skall gälla för övervakningen. pä vilket sätt och i vilken omfattning den dömde skallhälla kontakt med övervakaren. Vidare fär föreskrivas skyldighet för den dömdeatl lämna underrättelse till övervakaren eller skyddskonsulenlen omulevaro från arbelsplals. skola eller annan i föreskriften angiven verksamheieller inrättning. Skyddskonsulenlen får interimistiskt meddela föreskrift.Skyddskonsulenten skall vidare fortlöpande hälla sig underrättad om den dömdeslivsföring och om hans förhållanden i övrigl samt föreslåövervakningsnämnden sådan ändring i meddelad föreskrift som päkallas avomständigheterna. Skyddskonsulenlen får även ändra föreskrift för tiden intilldess nämnden beslutat i frågan. Den dömde bör ha möjlighet atl hos hovrätt besvära sigöver övervakningsnämnds beslut om föreskrift. Vidare bör övervakningsnämnd habe- 1978/79:212 59 fogenhet alt som en åtgärd vid misskölsamhet från dendömdes sida beslula om koniaklföreskrifl pä samma sätl som nämnden nu kanbesluta om föreskrift enligl 26 kap. 15 S BrB. Beslämmelserna i 37 kap. 8S och28 kap. 7 S BrB föreslås bli ändrade i enlighel härmed. Såsom framgåttav vad jag har anfört fär domstolen när den dömer till skyddstillsynäven meddela vissa särskilda föreskrifter (28 kap. 6S BrB). Särskild föreskriftfår avse bl.a. läkarvård, nykterhelsvärd eller annan vård eller behandling ieller utom sjukhus eller annan dylik inrättning (26 kap. 15 S BrB). I dentidigare nämnda lill lagrådet avgivna remissen om värd utan samtycke inomsocialtjänst och sjukvård har chefen för föreslagit att delför personer över 20 ärs ålder inte längre skall finnas möjlighet att beslutaom vård utan samtycke inom sociallagstiftningen. Det blir således, för att laett exempel, inle längre möjligl atl med stöd av sociallagstiftningen tvinganågon att underkasta sig nykterhetsvärd. I stället föresläs att i den nuvarandelagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall förs inbestämmelser för det fall att nägon till följd av missbruk är i trängande behovav avgifining och psykiatrisk vård i samband med denna och utebliven värdskulle innebära allvarlig fara för hans hälsa eller liv eller för annanspersonliga säkerhet eller hälsa. I sådant fall skall missbrukaren även mot sinvilja kunna beredas värd . Att meddela föreskrift isamband med dom på skyddstillsyn om alt någon skall underkasta sig sädan vårdär inte möjligt. har det i viss utsträckning förekommit all densom har dömts till skyddstillsyn meddelats föreskrift exempelvis innebärandeatt han skall underkasta sig den nykterhetsvärd som skyddskonsulent i samrådmed läkare finner erforderiig. Med hänsyn till den ändrade syn på tvångsvårdinom socialtjänst och sjukvård som regeringen givit uttryck för i dennyssnämnda lagrådsremissen kan del övervägas om i framliden möjlighet börfinnas att kombinera en päföljd med föreskrift om viss värd eller behandling.Del förhållandet atl det sociala tvånget i princip upphör medför dock inteautomatiskt att föreskrifter om vård inte skall kunna meddelas inomkriminalvården. Kriminalvård innebär i sig ett tvång mot den dömde. Det ärdärför inte orimligt att tänka sig att den som har begått brott ävenfortsättningsvis säsom etl led i påföljden för brottet skall kunna bli skyldigatl underkasta sig föreskrifter om viss vård eller behandling. Praktiskaproblem kan dock uppstå i samarbetet med och sjukvärden.Förberedelser för försök med s. k. kontraklsvård av narkotikamissbrukare somgjort sig skyldiga lill brott pågår f n. inom justitie- ochsocialdepartementen. Somjag tidigare nämnt avses vidare den kommande kommitténmed uppgift att utreda kriminalvård i frihet få i uppdrag all bl. a. undersökamöjliga alternativ till frihetsstraff Ett sådant alternativ är kontraktsvärd.Kontraklsvård innebär en form av tvångsvård pä sä sätl atl om den dömde inte fullföljervården drabbas han av sanktioner inom 1978/79: 212 60 Med hänsyn lill detla kommande försöks-och utredningsarbete är jag inte nu beredd att föreslå någon ändring av denmöjlighet som finns atl enligt 26 kap. 15 S BrB meddela föreskrift om vård ochbehandling av den som ådöms påföljd för brott. Utredningen tror inte att frihetsstraff kan undvaras heltnär del gäller unga lagöverträdare. Fängelsestraff kan således komma i frågaför mycket allvarliga brott eller när omfattande kriminalitet inte har kunnathindras med lindrigare påföljdsformer. Utredningen betonar dock det angelägna iatt tiden för frihetsberövande så långt möjligt begränsas när det är fråga omungdomar. Utredningen föreslår därför att domstolarna skall ges möjlighet attdöma till lindrigare straff än för brottet är stadgat när det är fråga om brottsom någon har begått innan han fyllt . F. n. gäller en gräns pä 18 är (33kap. 4 S BrB). Såsom etl komplement lill den föreslagnaslraffnedsättningsregeln föreslår utredningen vissa ändringar avbeslämmelserna om förverkande av villkorligt medgiven frihet. Dessa förslaghänför sig inte till nägon viss ålderskategori. Enligl nuvarande ordning skalli regel villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad om den frigivne underprövotiden döms lill nytt fängelsestraff (34 kap. 4 S BrB). Utredningenföreslåralt presumtionen för förverkande i den angivna situationen skallbortfalla. Vidare föreslär utredningen den ändringen atl förverkande endasiskall fä ske i anledning av brott som begåtts efter denvillkorliga frigivningen. Slutligen föreslår utredningen i denna del ocksä attförverkande skall kunna avse även del av reststraffet och inte såsom nu endasthela slraffåtersto-den. Ulredningen anser att dess huvuduppgift - att försökabegränsa användningen av frihetsstraff för unga lagöverträdare och i gengäldvidga lill-lämpningsomrädet för kriminalvård i frihet - i första hand har löstsgenom den föreslagna lillsynsdomen. Utredningen föreslår härutöver en skärpningav bestämmelserna angäende förutsättningarna för alt döma någon som fyllt 18men ej lill fängelse.