prop · G203214 · 1978-12-31 00:00:00 — Erfarenhelema visar också att de tendenser till förslumning, sombörjar märkas redan då byggnadsförbud meddelas, blir alllmer framträdande dåkommunen har börjat förvärva fastigheter i större skala. Vad som skulle bliföQden av den lagändring som villaägareförbundet föreslår är ju vidare bara attmarköverlåtelsen skulle ske i enlighet med kommunens önskan men attersättningen skulle bestämmas opartiskt av domstolen. Det tredje altemativet, lidpunkten förexpropriationsansökan, innebär att man knyter an till den tidpunkt då kommunendefinitivt har offentliggjort sina avsikter att tvångsvis söka förvärvamarken. Då har också markägarnas olägenheter av förslumning och av kommunensköparmonopol blivit alltmer besvärande. Enligt villaägareförbundets mening visar detanförda att en lösning enhgt det fjärde alternativet, att kunna tvinga kommunenatt tillträda fastigheten först för exproprialionstillståndet,är otillräcklig ur markägarsynpunkt. Lagtekniskt bör den rätt för markägare att få tillstånd förhandstillträde som förbundet föreslår ges den formen, att inte baraexproprian-den utan också expropriaten bereds möjlighet att inge stämning tillfastighetsdomstol och där yrka på förhandslillträde. Denna rätt bör enligt 1978/79: 214 53 förbundetsmening inträda då kommunen har påbörjat en aktiv inköpsverksamhet för förvärvav fastigheter inom det berörda området eller i allt fall senast då kommuneningivit ansökan om tillstånd till expropriation. 3.3Skrivelse från generaldirektören för statens vägverk Generaldirektören för statens vägverk har iskrivelse hemslällt om ändring av gällande bestämmelser omränta på ogulden vägrättsersältning och om uppräkning av ersättning med hänsyntill penningvärdets fall. I skrivelsen anförs bl. a. följande. Vägverketskostnader för vägrätts-ersätlning uppgår till 5060 miQ. I sambandmed tillkomsten av ränlelagen ändrades 55 § väglagen så att ränta påvägrättsersältning skall utgå enligt 5 § räntelagen (dvs. gällande diskontomed tillägg av ) från den dag marken togs i anspråk till ochmed den dag då betalning skall ske. Det blir en hög ränta men den höga räntanär ju en föQd av inflationen och skall då vara en ersättning för penningvärdetsfall. Räntelagen slår dock fel när den kopplas samman med ExL, som bl. a.innehåller en bestämmelse (4 kap. 4 §) om jämkning av expropriationsersättnigendär hänsyn skall tas till penningvärdeförsämringen i de fall marken tas ianspråk innan dom faller. I vissa fall, då frivillig överenskommelse inte kanträffas, förekommer det att en dom vinner laga kraft efter det attmarken har tagils i anspråk. får , på grund av inflation och dethöga ränteläget, betala ränta eller mer på ogulden vägrättsersältningenligt räntelägen och därtill betala för penningvärdeförsämringen genom ExL.Det kan inte vara i överenstämmelse med allmän rättsuppfattning att markägarekan få ränteinkomster på . Enligt skrivelsen bör bestämmelserna ändras. Detbör i ExL kunna sägas, att ränla på ogulden ersättning skall utgå enligträntelagen. Eventuellt skulle man som ett altemativ kunna föresliriva attgälden skall uppräknas med hänsyn lill penningvärdels fall, om detta alternativär mera förmånligt för markägaren. Även om denna ändring görs bör ,för att i största möjliga utsträckning begränsa effekterna av ränte- och uppräkningsbestämmelsema,därtill få rätt att utbetala ersättning ä conto sedan mark tagits i anspråkmed vågrätt. Sådana förskottsbetalningar kan endasttillgodoräkna sig i de fall markägaren accepterar sådan betalning (jfr prop. Prop.1978/79: 214 54 4 Överväganden och förslag 4.1 Förköpslagen Enligt FL har en kommun under vissa förutsättningarförköpsrätl vid försäQning omfattande sådan fast egendom som med hänsyn lillden framtida utvecklingen behövs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängandeanordning. har kommun även förköpsrätt vid försäQningomfattande sådan fast egendom som behöver rustas upp. Med fast egendom jämställstomträtt. Förköpsrätleninnebär alt kommunen får förvärva den egendom som köpel avser från säQaren påde villkor som avtalats mellan denne och köparen. Från expropriation skiQer sigförköpet genom att förvärvet alltid sker först när ägaren är beredd attavhända sig egendomen och till ett pris som säQaren och köparen har kommitöverens om. Regeringen har bemyndigatstatsrådet att tillkalla en kommitté för att utreda frågan omåtgärder i syfte att underlätta en övergång från hyresrätt till bostadsrättinom bostadsbeståndet. Kommittén skall bl. a. överväga frågan om införande avförköpsrätt för hyresgäster.. Frågan om förköp för bostadsrättsändamål tasdärför inte upp i detta sammanhang. I 2 § FL anges förköpsrättens lokala begränsning.Det talas där bl. a. om egendom som är belägen inom visst kommunblock. Eftersomdet inte längre finns några kommunblock, föreslås att denna bestämmelse fårutgå. Förslaget medför en föQdändring i 9 §. Enligt3 § FL gäller undantag för förköpsrätlen bl. a. när säQaren och köparen ärgifta med varandra eller då det annars mellan parterna finns ettsläktskapsförhållande av visst angivet slag. Motsvarande regler finns ijordförvärvslagen (1965: 290) och i lagen (1975: 1132) om förvärv avhyresfastighet m. m. I en beslutad lagrådsremissmed förslag till ny jordförvärvslag m. m. inskränks undantaget fråntillståndstvång vid förvärv av jordbruksfastighet på grund av släktskap tillatt gälla dem som är närmast arvsberättigade, dvs. make och avkomling (se SOU1977: 93 s. 72). Motsvarande ändring har föreslagits i en inom justitiedepartementetupprättad promemoria (Ds Ju 1978: 7) om ändring i lagen om förvärv avhyresfastighet m. m. (se promemorian s. 58). Promemorian remissbehandlas f.n.Det är naturligt att släklskapsundantaget i förvärvslagarna och FL liksomhittills stämmer överens (se prop. 1967: 90 s. 83). Släktskapsundanlaget i 3 §FL föreslås därför ändrat så att det endast avser make och avkomling. Förköpsrätten utövas genom alt kommunen inom vissangiven tid underrättar säljare och köpare om beslut att utöva förköpsrättsamt anmäler detla beslul till inskrivningsmyndigheten. Enligt huvudregeln i 7§ 1978/79: 214 55 FLskall förköpsrätten utövas sist på den inskrivningsdag söm infaller närmastefter från det lagfart söktes. och föreslår ålgärder för att förbättraiakttagande av gällande lagfartsplikt. Det framhålls att del medför olägenheterför kommun som vill utöva förköpsrätt att förvärvare inte iakttar dentremånadersfrist som gäller för ansökan om lagfart (se 20 kap. 2 §jordabalken). Frågan om åtgärder mot försumlig lag-farlssökande har emellertidbehandlats i nyssnämnda promemoria (Ds Ju 1978: 7). Lagfartsplikten behandlasalltså inte vidare i förevarande sammanhang. Frånkommunalt håll har framförts önskemål om förlängning av dentremånadersfrist som enligt 7 § FL gäller för kommuns rätt att ulöva förköp (seäven CU 1976/77: 16). Enligt har det i praktiken visat sigsvårt att inom gällande tidsfrist klara det formella förfarandet inom kommunen.Detta beror enligt kommunen främst på att många olika organ skall besluta i fråganoch att det av vart och ett av dessa krävs att handlingarna i ärendet sänds uten tid före det sammanträde då ärendet skall behandlas. Vidbestämmandet av gällande tidsfrist har gjoris en avvägningmellan kommunens behov av att få tillräckligt rådrum för sitt ställningstagandei förköpsfrågan och enskildas intresse av att försäQningen inte hålls svävandealltför länge (se prop. 1967: 90 s. 138). Det kan inte anses ha tillkommitnågra skäl som gör alt man nu bör frångå den bedömning som gjordes vid FL:slillkomst. Någon ändring föreslås alltså inte beträffande tremånadersfrislenenligt 7 § FL. Detfinns emellertid anledning att uppmärksamma förfarandet hos inskrivningsmyndigheten;Om ansökan om lagfart inte kan bifallas på grund av att frågan om förköp inteär avgjord, skall inskrivningsmyndigheten enligt 5 § förköpskungörelsen (1967:873) från den inskrivningsdag då, ansökningen gjordesunderrätla den kommun där den fasta egendomen är belägen om ansökningen. Dennabestämmelse skall ses mot bakgrund av att den allmänna expeditionstiden förinskrivningsmyndigheterna är just . : På grund av arbetsbelastningenförekommer dock att inte kan iakttas. Det är då viktigt attinskrivningsmyndigheterna har sådana rutiner att underrättelseskyldighetenenligt 5 § förköpskungörelsen kan fullgöras, fastän inskrivningdagen inte ärslutjusterad. Det kan finnas anledning att gå ut med information tillinskrivningsmyndigheterna i denna fråga (jfr informerar 1971: 2). Fråganfår diskuteras närmare med dorhstolsverket. 4.1.2Möjligheter att hindra förköp I samband med ändringar! FL anfördeföredragande .statsrådet föQande om möjlighetema att hindra förköp (prop.1974: 152 s. 33). 1978/79: 214 56 Det har under de år FL varit i tillämpning visatsig att det finns möjligheter att kringgå FL eller att förhindra förköp. Dettorde dock knappast vara möjligt att genomföra en fastighetsförsäQning utanatt kommunen får tillfälle att utöva sin förköpsrätt, om irite rent bedrägligametoder kommer till användning. Ett köp betecknas exempelvis som gåva trotsatt vederlag förekommer. Ohka lösningar kan tänkas för att göra FL mereffektiv. Sådana lösningar skulle emellertid komplicera regelsystemet och görahandläggningen av förköpsärenden besvärligare. Den stora fördelen med FL ärenligt min mening just det enkla förfarandet och det bör inte uppoffras. Omförköp i något fall hindras genom åtgärder av nu antytt slag anser jag attkommunerna i stället bör använda sig av expropriation för att förvärvaäganderätten till fastigheten. anslöt sig till detta principuttalande(CU 1974: 36 s. 26; se även CU 1975/76: 11 s. 5 och CU 1976/77: 16 s. 7). Delfinns inte anledning att nu inta någon annan principiell ståndpunkt. Beaklasbör också högsta domstolens beslut (se avsnitt 2.2). I beslutetslås fast att säljare och köpare inte kan föranleda att en kommun förlorar sinförköpsrätt enbart genom att komma överens om köpets återgång samt att dettagäller även om parterna erhållit en lagakraftvunnen dom i enlighet medöverenskommelsen. I ett avseende finns det dock anledning attöverväga åtgärder för att hindra att en kommun går miste om sin möjlighet attförköpa. Det gäller den situation som uppkommer när en ansökan omförvärvstillslånd har återkallats. Denna fråga har ägnats särskilduppmärksamhet i framställningarna om översyn av FL. Förfarandet enligt FL har samordnats médtillståndsprövningen enligt lagen (1916: 156) om vissa inskränkningar i rätlenatt förvärva fast egendom m.m., jordförvärvslagen (1965:290) och lagen(1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m. m. Dessa tre lagar kallas ifortsättningen förvärvslagarna. Enligt förvärvslagarna skall tillstånd sökas från det fånget skedde. Om inte ansökan görs inom föreskriven tidoch på föreskrivet sätt, blir fånget ogiltigt. Med hänsyn till alt kommunala fastighetsförvärvinte är underkastade tillståndsprövning enligt förvärvslagarna, skallprövningen huruvida förköp kan komma i fråga ske innan frågan omförvärvstillstånd avgörs. Förvärvstillståndsfrågan är kopplad tillförköpsfrågan på det sättet att tillståndsmyndigheten enligt förvärvslagarnaskall underrätla den kommun där fastigheten är belägen gm förvärvet, så snartansökan om förvärvstillslånd har kommit in (se 6 § förköpskungörelsen). Dentremånadersfrist inom vilken kommunen enligt 7 § andra stycket FL har attutöva förköpsrätt räknas från det förvärvstillstånd söktes. Ansökan får inteprövas, innan det blivit slutligt avgjort om förköp skall äga mm (se 5 § andrastycket lag, 2 § andra stycket jordförvärvslagen samt, såvitt avserförvärv av hyresfastighet m. m., 16 b § tredje slycket lagen. 1978/79:214 57 1973:188, om arrendenämnder och hyresnämnder). Tillståndsfrågan enligt lagoch jordförvärvslagen får dock prövas, om det är uppenbart att förköpsrättinte kommer att utövas. Underlåtenhet att söka förvärvstillstånd medför somredan nämnts att förvärvet blir ogiltigt. Då förköp fömtsätter att en giltigöverlåtelse från säljaren till köparen föreligger, kan kommunen i sådant fallinte utöva förköpsrätt. Frågan om återkallelse av ansökan omförvärvstillslånd har inte berörts i förarbetena till FL eller tillförvärvslagarna. Regeringen har emellertid i några fall lämnat en kommunsansökan om förköp utan åtgärd under åberopande av att ansökan om tillståndenligt jordförvärvslagen har återkallats och att det förköpsgrundandeförvärvet därför var ogiltigt, när kommunen utövade sin förköpsrätt (beslut den23 januari och i ärenden P 3347/69 resp.P 4075/69 samt i ärende Pl 3725/74). I samtliga dessa fall hade kommunen anmält sittbeslut att utöva förköpsrätt inom den föreskrivna tiden frånansökningen om förvärvstillslånd. Ålerkallelsen ansågs emellertid medföra attförvärvet blev ogiltigt. I det förstnämnda fallet pekades särskilt på altålerkallelsen gjordes mer än från det fånget skett, och i det sistnämndafallet anfördes att ny ansökan om förvärvstillslånd efter ålerkallelsen inteingivits inom föreskriven tid. Det kan inte anses tillfredsställande attförvärvaren genom en återkallelse av en ansökan om förvärvstillstånd skallkunna åstadkomma att förvärvet blir ogiltigt innan kommunen hinner utöva sinförköpsrätl. För att hindra ett sådant förfarande bör förvärvslagarna kompletterasmed bestämmelser om att ansökan om förvärvstillstånd inte får avskrivas pågrund av återkallelse innan det blivit slutiigl avgjort huruvida förköp ägerrum. OgiltighetspåföQden enligt förvärvslagarna vid återkallelse inträder i såfall endast om kommunen inte utövar förköpsrätt. En bestämmelse med dennainnebörd föreslås införd i 5 § andra stycket lag, 2 § andra stycketjordförvärvslagen och 16 b § tredje stycket lagen om arrendenämnder ochhyresnämnder. Samtliga tre förvärvslagar är f. n. föremål föröversyn. Beträffande lag kan ett slutbetänkande väntas under år 1978från utredningen (Ju 1973: 17) om utiändska övertaganden av svenska företag.När det gäller jordförvärvslagen har som redan nämnts förslag till nyjordförvärvslag lagts fram i lagrådsremiss . I promemorian(Ds Ju 1978: 7) om ändring i lagen (1975: 1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. föreslås viss ändring i 16 b § första stycket lagen om arrendenämnder ochhyresnämnder. En samordning mellan de i förevarande promemoriaframlagda förslagen och övriga förslag får ske . Prop.1978/79: 214 58 Hembudsförfarandet enligt 4 § första stycket FL äravsett att stimulera fastighetsägarna atl vid tillämnade försäQningar av fastegendom först bereda den förköpsberättigade kommunen tillfälle att förvärvaegendomen i vanlig ordning (se prop. 1967: 90 s. 86). För säQarens del harhembudet den fördelen att fastigheten befrias från förköpsrätten,om kommunen inte godtar hembudet. Ett hembud är inte bindande förfastighetsägaren. Inte heller kommunens förklaring atl hembudet antas ärbindande. En försäQning kommer till stånd först genom skriftiigt köpeavtal somupprättas i vanlig ordning. anser atl bestämmelserna omhembud innebär betydande nackdelar för kommunen och atl de därför bör upphävas.En kommuns behov av alt köpa en fastighet kan snabbt växla av olika anledningar.Dessutom kan man enligt inte undgå att misstänka alt vissafastighetsägare använder hembudet för att få fastigheten värderad. Det harförekommit atl fastighetsägare återkommit med hembud ,uppenbarligen för att pröva vad kommunen skulle vara villig atl betala.Kommunen måste till skillnad från vad som gäller vanliga anbud besvara hembudetinom . Den för fastighetsmarknaden praktiskt viktigasteregeln i 4 § FL får anses vara bestämmelsen i andra styckel om förhandsbesked.Om kommunen har förklarat sig avstå från förköp i fråga om en tillämnad försäljning,får förköp inte ske med anledning av försäQningen. Till skillnad mot vad somgäller vid hembud medför det dock ingen påföQd för kommunen om en begäran omförhandsbesked Inte besvaras. Regeln i första stycket om hembud är knappastmotiverad av rättssäkerhetsskäl. Däremol kan den missbrukas i syfte att få enfastighet värderad. Dessutom kan kommuneris behov av en fastighet växlasnabbt. De olägenheter som regeln medför för kommunen får anses vara så storaatt de klart tar över regelns nytta för den enskilde. På grund härav föreslåsatt 4 § första stycket upphävs. Detta föranleder följdändringar i 9 och 15 §§FL. Om hembud har skett före ikraftträdandet, bör äldrebestämmelser fortfarande gälla. 4.1.4 Rältlill avkastning och ränta Enligt 13 § första stycket FL skall kommunen, närförköpet har fullbordats ersätta köparen för vad denne enligt åtagande iköpeavtalet har fullgjort före fullbordandet och för nödvändig kostnad isamband med köpet. Kommunen skall betala ränta enligt 5.§ räntelagen (s.k.avkastningsränta) från den dag köparen utgav beloppet till dess förköpet fullbordatsoch enligt 6 § räntelagen (s. k. dröjsmålsränla) för tiden därefter. Kommunenskall dessutom ersätta köparen för nödvändig kostnad Prop.1978/79:214 59 somnedlagts på egendomen utöver vad som skäligen motsvarar värdet av denavkastning som köparen erhållit. På sådan.ersättning utgår ränta enligt 6 §räntelagen för liden efter det att förköpet fullbordats. 13 § andra slycket FL vilar på den grundsatsen attköparen inte är skyldig atl till kommunen redovisa egendomens avkastning. I denmån avkastningen överstiger de på egendomen nedlagda kostnaderna tillfalleröverskottet köparen. Delta gäller emellertid endast vid normalt brukande avfastigheten. Enligt 13,§ andra stycket föreligger däremot ersättningsskyldighetför köparen exempelvis om han avverkat skog annat än till husbehov eller avhäntegendomen annal än dess vanliga avkastning. är det inte rimligt att kommunen dels går miste omavkastningen, dels får betala avkastningsränla till köparen. kommunpåpekar vidare att köparen på olika sätl kan påverka längden av liden framtill förköpets fullbordande, exemplévis genom att besvära sig överförköpsbeslutel och bestrida förköpet, medan tidsfristen i praktiken inte kanpåverkas av kommunen. Kommunen har ingen möjlighet att undersöka fastighetensskick då köpeavtal ingås. Kommunens möjlighel att visa en sådan försämring somanges i 13 § andra slycket är därför liten. På grund av det sagda anserStockholms kommun att kommunen i stället för köparen bör tillerkännas rätt tillavkastningen av fastigheten. Köparen bör vidare åläggas att visa att fastigheteninte har försämrats efter hans förvärv. I 5 kap. jordabalken finns bestämmelser om verkanav alt fast egendom frånvinns någon efter m.m. Dessa bestämmelserinnebär bl. a. att den som avträder egendomen dessutom skall utge ersättningför avkastning. Del får anses rimligt att motsvarande ordning gäller för köparenvid förköp. Köparen får anses tillräckligt tillgodosedd genom att han dels fåravkastningsränta på insatt kapital, dels får skälig ersättning för de kostnaderhan har haft för atl få avkastningen och för att underhålla egendomen. Liksomnu bör kommunen vara skyldig att ersätta köparen nödvändig kostnad som dennehar haft utöver vad som fordras för egendomens underhåll. På grund av det anförda föreslås att i en ny 13 a §i FL tas in bestämmelser om skyldighet för köparen att till kommunen utgeersättning för avkastning som köparen erhållit från egendomen. Bestämmelsernakan i huvudsak utformas med, 5 kap. jordabalken som förebild. De nya bestämmelsernamedför att 13 § andra stycket och de två sisla meningarna i första stycket kanupphävas. En föQdändring bör vidare göras i 14 §. anser slutligen atträntebestämmelserna, i 13 § första stycket bör ändras så att avkastningsränlaskall utgå till viss tidpunkt efter förköpets fullbordande, förslagsvis förstavardagen i andra månaden efter fullbordandet. Först därefter bör dröjsmålsränlautgå. 1978/79: 214 60 Principen är att dröjsmålsränta skall utgå endastnär den betalningsskyldige har försummat ått beiala i rätt tid. I allmänhethar kommunen emellertid inte några praktiska möjligheter att betala redan dendag förköpet fullbordas. Det finns därför skäl att ompröva ifrågavarande räntebestämmelse(se prop. 1975: 102 s. 148). Den av anvisade lösningenförefaller ändamålsenlig. Härigenom får kommunen 1 a 2 månaders respit innandröjsmålsränta börjar utgå. Vidare kan avräkning ske vid månadsskifte. Pågrund av det anförda föreslås att räntebestämmelsen i 13 § första styckettredje meningen ändras så att räntan skall beräknas enligt 5 § ränlelagen frånden dag köparen utgav beloppet intill första vardagen i andra månaden efterförköpets fullbordande och enligt 6 § räntelagen för tiden därefter. 4.2.1Tillträdesplikt för den exproprierande Fråga om tillstånd till expropriation prövas iallmänhet av regeringen. I expropriationstillstånd skall enligt 3 kap. 6 § ExLbestämmas inom vilken saken skall fullföljas genom ansökan om stämningtill domstol. Frågan om tidsfristens längd har inte reglerats i lagen. Enligtföredragande statsrådet (prop. 1972: 109 s. 227) torde det i de flesta fallvara lämpligt att sälta tidsfristen till , men undantagsvis kan det vid störreexpropriationer vara befogat med en längre tidsfrist. Föreligger särskildaskäl, kan tiden förlängas. Ansökan om förlängning skall göras före utgången avden löpande tidsfristen. Någon yttersta gräns för förlängning avexpropriationstillstånd finns inte (a. prop. s. 228). Om fastighetsägaren visar att hans olägenhet av attexpropritionsfrå-gan hålls öppen har ökat avsevärt, kan på hans begäran denbestämda tidsfristen förkortas. Beslut om kortare lidsfrist får inte meddelasförrän förflutit efter det att expropriationstillståndet meddelades (a.prop. s. 229). Om den som har erhållit expropriationstillståndinte har väckt talan inom den bestämda tiden, är tillståndet förfallet, såvidahan inte har ansökt om förlängning av lidsfristen ochansökningen bifalles. Har expropriationstillståndet förfallit och begärsdärefter nytt expropriationstillstånd till egendomen av samme sökande och påsamma expropriationsgrund som tidigare, kan sådant tillstånd beviQas endast omsärskilda skäl föreligger. Enligt 5 kap. 4 § ExL får talan i expropriationsmålväckas av den som har sökt eller erhållit tillstånd till expropriation. Hartillstånd meddelats och har fastigheten eller del därav tillträtts av denexproprierande, får även fastighetens ägare eller annan sakägare, vars rättberörs av tillträdet, väcka talan. I5 kap. 1722 §§ ExL finns bestämmelser om förhandstillträde. 1978/79: 214 61 Domstolenfår medge förhandstillträde, om det är av väsenllig betydelse för denexproprierande. Den exproprierande kan fritt avgöra om han vill UtnytQamedgivandet eller inte. Fastighetsägaren kan inte begära förhandstillträde. har i sin förut berörda skrivelse påtalat de olägenheter somkan drabba en fastighetsägare vid expropriation och hot om expropriation.Förbundet har också pekat på de ogynnsamma verkningarna av byggnadsförbud. Föratt situationen skall förbättras anser förbundet att det bör införas enmöjlighet för fastighetsägaren att tvinga kommunen att tillträda fastigheten iförtid. Utantvekan kan det uppstå olägenheter för en fastighetsägare både när detföreligger ett hot om expropriation och när expropriation har be-viQats. Hansmöjligheter att råda över sin egendom genom försäQning, nylQanderättsupplåtelseeller bebyggande blir i praktiken avsevärt inskränkta. Han kan också komma ien bekymmersam situation när det gäller att avgöra vilka underhålls- ochförbättringskostnader som bör läggas ned på fastigheten. De olägenheter somuppstår genom ett expropriationstillstånd accentueras naturligtvis, om detförflyter mellan tillståndet och tidpunkten för väckandet av talan viddomstol (se prop. 1972: 109 s. 227). Stora olägenheter kan också uppstå vid långvarigabyggnadsförbud. Vid tillkomsten av byggnadslagen förutsattes attbyggnadsförbuden skulle vara av "allenast tillfällig art" (se prop.1947: 131 s. 111). I praktiken har emellertid förhållandena ibland blivitannorlunda. Detta förhållande har kritiserats i olika sammanhang, bl. a. av JO(se ämbetsberättelse s. 463). Har byggnadsförbud meddelats, kan fastighetsägarenansöka om dispens från förbudet. Han har emellertid inte någon rätt tillersättning, om han får avslag på sin ansökan.