prop · G203175 · 1978-12-31 00:00:00 — Det senareundantaget blir normalt tillämpligt t. ex. när en arbetsgivare med bara ettfåtal anställda vill "vika" ett arbete för någon familjemedlem, engranne eller någon annan med vilken arbetsgivaren har nära personligarelationer. Uiöverskyldigheten att söka personer av underrepresenierat kön och att vid likvärdigaförutsättningar ge företräde åt den scm är av under-representerat kön åläggsarbetsgivare allmänt att planera sin verksamhet cch att i skälig omfattningordna arbetsförhållandena på ett sätt som 1978/79:175 I89 främjarjämställdhet i arbetslivet. I avsnill 8.6 ger kommittén exempel på olikaåtgärder sora kan vara lärapliga för att fräraja järaställdhel på enarbetsplats. Det har redan sagls attskyldigheten att aktivt verka för jämställdhet delvis är avtalsbar så alt dennärmare tillämpningen får bestämmas i kollektivavtal. Frågan om undantag börgöras för vissa typer av arbetsgivare diskuteras särskih (avsnitt 9.1). Det ärdels småföretag, dels myndigheter som diskussionen gäller. Kommittén har emellerlidinle funnit skäl att föreslå någol undanlag för dessa arbelsgivare. En annan fråga sorabehandlas särskilt är ora lagen bör rikta sig mot andra än arbetsgivare(avsnitt 9.2). Detta har emellertid inle ansetts lämpligt eller erforderligt.Arbetsgivare blir därför enligt lagen ensamma ansvariga för överträdelser. Genoraregler sora redan finns i gällande rätt kan dock en arbetsgivare i vissa fallåterkräva (av en arbetstagarorganisation eller av en arbetstagare) vadarbetsgivaren har raåst betala i skadestånd enligt lagen. Belräffande skadestånd medanledning av otillåten diskriminering kommer det ofta särskilt när det gällerdiskriminering av arbetssökande inte att att vara möjligt att bestämma någonekonomisk skada. Det förutsäits därför alt tyngdpunkten i dessa fall koraraeratt ligga på etl s. k. allmänt skadestånd (avsnht 19.7.2). Det är bara diskriraineringtill följd av kön sora är förbjuden i den föreslagna lagen; denna förbjuder däreraotinte arbetsgivare att t. ex. i sin rekrylering la andra subjektiva hänsyn detkan gälla att ge företräde åt en farailjeraedlem, eller en annan närståendeperson. Probleraet att bevisa sarabandel raellan missgyrmande cch kön haribland nämnts som ett skäl varför det skulle vara meningslöst alt införa eltförbud mot könsdiskriminering. Enligt komraittéens raening är dessa farhågoröverdrivna. För att undvika missförståndet att "hundraprocentig"bevisning skulle krävas, har det i lagförslaget intagits en särskild regel oraatt sannolika skäl för sambandet räcker. Denna regel bör å andra sidan intemissförstås så att ett helt lösligt intryck skulle räcka. Om ett försia intrycktyder på att det i ett fall föreligger ett saraband raellan raissgynnande ochkön är därmed inte givet att det skall anses vara fråga cm könsdiskriminering.Arbetsgivaren får raöjlighet alt lägga frara utredning som gör atl elt sådantorsakssamband inle längre frarastår sora sannolikt. Idet inledande kap. 1 redogör koraraittén för sin tillkomst och för silt uppdragoch arbete. Kap. 2 innefatlar enbeskrivning av hur kravet på jämställdhet har växt fram i . Vidareframläggs fakta om situationen . Kap. 3 berättar ora den lidigarebehandUngen av frågan ora en lag mot könsdiskriminering. Både ochjämställdhetsdelegationen har behandlat frågan. Dessutora framlades enpromemoria i ämnet; den remissbehandlades och föranledde olika synpunkter. 4 diskuteras tänkbara tillärapningsoraråden för lagstiftning omjämställdhet. Diskussionen leder fram till att kommittén föreslår alt en lag iförsta hand inriktas på arbetsraarknaden. I kapitlet diskuteras vidare vilkenmålsättning som bör gälla för lagförslaget. Kapitlet avslutas med ell avsnitt oralagförslagets allraänna uppläggning. Prop, 1978/79:175 190 Kap.5 är en genoragäng av de regler i gällande rätt som har särskilt iniresse förutarbetandet av en lag om jämställdhet i arbetsUvet. Koraraitténsarbeie raed lagförslaget har underlättats av att det redan finns lagstiftning raotkönsdiskrirainering i bl. a. , och . Dessutora har mani och utarbetat lagförslag på området. Kap.6 ger en översikt av dessa lagar och lagförslag. I de följande kapitlen äterkoraraerkoraraittén till de utländska lagraodellerna i saraband med att olika problemdiskuteras. Kap.7 gäller lagförslagets diskrimineringsförbud. Det har redan behandlats ovanunder rubriken Här kan tilläggas att kapitletäven ger aspekter på likalönsprincipen. 8 behandlas frågan ora en skyldighet för arbetsgivare att aktivt verka förjämställdhet på arbetsplatsen. Även delta kapitel har berörts ovan underrubriken . Kap.9 rör problemet om lagen bör rikta sig mot alla arbetsgivare el ler oraundantag bör göras för småföretag cch för rayndigheter. Sora redan närants är komraitténsslutsats att lagen bör gälla alla arbetsgivare. I kapitlel diskuleras, sora likaledesnämnts, även frågan om lagen bör stadga skyldigheter för andra medborgargrapperän arbetsgivare. Slutsatsen är att detta inte är lämpligt med tanke pålagförslagets arbetsrätlsliga uppläggning. Kap.10 handlar ora sanktioner vilka påföljder bör gälla för otill-låtendiskriminering och för uraktlåtenhet att aktivt verka för jämställdhet på detsätt sora lagförslaget förutsätter? Kcramitlén finner att skadestånd är en lärapligpåföljd för överträdelse av diskriraineringsförbudet cch att uraktlåtenhet attiaktta skyldigheten att aktivt verka för jämställdhet bör sanktioneras medförelägganden, som bör kunna förenas raed vite. I kapitlet ges särskildaaspekter på offentliga tjänster. Lagenstillämpning diskuteras i kap. 11. Koraraittén konstaterar att reglerna förtillämpningen bör uiformas så att de inte blir till för detjämställdhetsarbete som parterna på arbetsmarknaden själva bedriver. Någonform av administrativ myndighet raed uppgift att se till alt lagen efterlevs behövsdock och koraraittén kommer fram till att ett jämställdhetsombud bör anförtroshithörande uppgifter. För tvister cm lagens tillärapning bör enligt kcmraitténlagen ora rättegången i arbetstvister gälla. 12 redogörs kortfattat för de inforraationsinsatser sora blir erforderligadå lagen träder i kraft. Kommittén understryker också vikten av att raan nogaföljer verkningarna cch den praktiska tillärapningen av lagen under särskilt deförsta åren. Prop, 1978/79:175 191 Lag om jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet 1 §Denna lag har till ändamål att fräraja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete, arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter i arbetet (jämställdhet i arbetslivet). 2 §En arbelsgivare får inte missgynna en arbetstagare eller en ar betssökande till följd av hans eller hennes kön. Första stycket gäller intesärbehandling scm är ägnad alt främja jämställdhet i arbetslivet. Det gällerinte heller särbehandling som är ofrånkomlig för att tillgodose ett särskiltintresse som inte rimligen bör vika för intresset av jämställdhet. 3 §En arbetsgivare är skyldig att planera sin verksarahet och att i skälig omfattning ordna arbetsförhållandena på ett sätt sora frärajar jämställdhet i arbetslivet. det på en arbetsplatsinte råder en i huvudsak järan fördelning raellan kvinnor cch raän inora enviss typ av arbete eller en viss kategori av arbetstagare, skall arbetsgivareni saraband raed anslällning, befordran och utbildning anstränga sig för attfinna sökande av det kön som är underrepresenierat. I valet raellan en kvinnaoch en man med likvärdiga förutsättningar skall arbelsgivaren ulse den somtillhör det kön som är underrepresenierat. Detta gäller dock inte omsärbehandling är ofrånkomlig för att tillgodose ett särskilt intresse som interiraligen bör vika för intresset av järaställdhel och inte heller ora särskildaskäl talar för alt en bestämd person utses. 4 §Den närraare tillärapningen av 3 § får bestäraraas genora kollek tivavtal som på arbetstagarsidan har slutils eller godkänts av en central arbetstagarorganisation. Ett sådant kollektivavtal får tillämpas även på arbetstagare och arbetssökande som inte tillhör den avtalsslutande ar betstagarorganisationen men som sysselsätts i eller söker sådant arbeie som avses raed avtalet. 5 §En arbetsgivare sora överträder förbudet i 2 § genom att säga upp eller avskeda en arbetstagare skall betala lön och andra anställningsför måner sora arbetstagaren kan vara berättigad till och ersättning för den Prop, 1978/79:175 192 Därvid tillämpas 38 § lagen (1974: 12) om anställningsskydd. Överträdsförbudet i 2 § på annal sätt, skall arbetsgivaren ersätla skada scm uppkoraraerför arbetstagaren eller den arbetssökande. Skadeståndet skall beräknas medhänsyn till både ekonomiska och andra ölägenheter. Om så är skäligt, kanskadeståndet nedsättas. 6§ En arbetsgivare som inle rättar sig efter 3 § kan föreläggas att fullgörasina skyldigheter. Elt sådant föreläggande kan förenas raed vite. Avföreläggandet skall det framgå hur skyldigheterna skall fullgöras. Orakollektivavtal har träffats med stöd av 4 §, kan arbelsgivaren föreläggas attfölja 3 § endast under förulsätlning att arbetsgivaren bryter raot avtalet ochtalan inte förs ora kollektivavtalsbrott. 7 §Regeringen utser ett järaställdhetsombud som skall se till alt denna lag efterlevs. Jämslälldhetsorabudet skall också i övrigt raedverka i strävandena att åstadkomraa järaställdhel i arbetslivet. Järaställdhetsorabudetskall vara lagkunnig och förordnas . 8 §Jämställdhetscmbudet kan ta upp överläggningar raed parterna på en arbetsplats eller raed organisationerna inora en bransch eller inora en del av arbetsmarknaden om åtgärder för att fräraja järaställdhel i ar betslivet. Enarbetsgivare skall på anraaning av jämslälldhetsorabudet koraraa in med yttrande,upplysning och handling som kan vara av betydelse för ombudets uppgift atl setill att lagen efterlevs. Om arbetsgivaren inte rättar sig efter en sådan anraaning,får jämställdhetsombudet förelägga vite. 9 §Mål ora överträdelse av 2 § handläggs enligt lagen (1974: 371) ora rättegången i arbetstvister. Därvid anses som arbetstagare även arbetssö kande och sora arbetsgivare även den sora erbjuder arbete. Itvist om överträdelse av 2 § har en arbetstagarorganisation rätt tillförhandling för en raedlera sora söker arbete. Därvid tillärapas lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Talanom överträdelse av 2 § får väckas inte bara av en arbetstagarorganisationeller en enskild utan även i en enskilds ställe av jämslälldhetsorabudet, omden enskilde raedger detta cch organisationen inte vill föra talan. Förbevisning att missgynnande är en följd av kön räcker sannolika skäl. 10 §Förs i mål enligt 9 § talan med anledning av uppsägning eller av skedande, tillämpas 3437 §§, 3940 §§ samt 41 § första och andra styckena lagen (1974: 12) om anställningsskydd. Ifråga ora annan talan ora överträdelse av 2 § tillärapas 6466 §§ och 68 §lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet. 11 §Talan om föreläggande enligt 6 § förs inför arbetsdomstolen av jämställdhetsombudet. Sådant mål handläggs enligt lagen (1974: 371) 1978/79:175 193 cmrättegången i arbetstvister. Innan talan väcks, skall arbetsgivaren samtberörda arbetslagar- och arbetsgivarorganisationer få tillfälle att överläggamed järaställdhetsombudet eller alt yttra sig på annat sätl. 12 § Jämslälldhetsorabudet fårsjälv uifärda föreläggande enligl 6 §. Godkänner arbetsgivaren föreläggandet inorautsatt tid, gäller det sora om det hade meddelats av domstol. Innanföreläggandet utfärdas, skall tillfälle ges till överläggning eller yttrandeenligt 11 §. Mot jämställdhetsorabudets beslut ora föreläggande får lalan ejföras. 13 § Talan om utdömande av vite sorahar förelagts enligt denna lag förs vid allraän dorastol av åklagare. Sådantalan får väckas endasi efter anmälan av jämslälldhetsorabudet. 14 § Närmare föreskrifter förtillämpningen av denna lag raeddelas av regeringen. Dennalag träder i kraft den 13 1978/79. I saml Nr 175 Prop, 1978/79:175 I94 Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av , justitiekanslern,överbefälhavaren (), försvarels civilförvaltning, ,postverket, , slatens järnvägar (SJ), statskontoret,, , slatens personalnämnd, universitets-och högskoleämbetet (UHÄ), (), arbetsdomstolen,, arbetarskyddsslyrelsen, statens invandrarverk, domänverket,länsslyrelsen i , i , iUppsala stift, ILO-kommitlén, delegationen (A 1974: 09) för arbelstidsfrågor,. församlings- cch pastoralsförbund.Landstingsförbundet, (), . , kooperativa och allmännyttigabostadsföretags förhandlingsorganisation, , hantverks- och induslriorganisalion (SHIO),. iSverige (LO), (), CentralorganisationenSACO/SR, Moderata samlingspartiets kvinnoförbund, ,, , , , ungdomsförbund.Folkpartiels ungdomsförbund. hera och sarahälle, ,Yrkeskvinnors klubbars riksförbund och . Yttrandenhar överlämnats av ÖB från försvarsgrenschefer, försvarets sjukvårdsstyrelse, fortifikationsförvallningen,och värnpliktsverket, av UHÄ från de juridiskafakultetsnämnderna i , och , av i Slockholraslän från /vid , sektion 02 av ST-länssly-relse,lokala skattemyndigheten i fögderi och jämställdhels-gruppen vidkronofogdemyndigheten i , av i frånlänsstyrelsens jämställdhetsgrupp, av i frånBeklädnadsarbetarnas förbund, , och . Yttrandenöver betänkandet har dessutom avgetls av . Sverigeunionenav soroplimistklubbar, sekreterarföreningarna i Slockholm, ochHalmstad, (avdelning 429 av ), Grupp8, Stockholra och . och har avgivit ett geraensarat yttrande och betecknas i det följande medden sammanfattande benämningen konsumentkooperationen. Prop.1978/79:175 195 De flesta remissinstansema är positiva till en lagsliftningom jämställdhet mellan kvinnor och män på arbetslivets område. Den allmänna uppfaUningenär alt det är värdefullt att statsmakternas inslällning i denna fråga slås fastgenora en lag. En sådan lag bör enligt remissinstanserna få en altilydskapandeoch opinionsbildande effekt och därigenom verka pådrivande på ulvecklingen. Saratidigtbetonas i reraissyllrandena att lagstiftning endast är en bland raånga åtgärdersora erfordras för att åstadkomma jämställdhet raellan könen cch alt en lagdärför skall ses sora elt komplement lill dessa åtgärder. Del framhålls ocksåfrån många håll alt det är arbetsraarknadens parter som i första hand har ansvarelför jämställdhelsarbetet på arbetslivels oraråde cch alt en lag bör kunna bliett slöd för parterna i detta arbete. Komraitténslagförslag har dock fått ett blandat raotlagande. Flertalet reraissinstanseranser att en lagstiftning bör innehålla elt diskriraineringsförbud. Däreraotuttalar raånga reraissinstanser starka betänkligheter mot komraitténs förslagatt dels ålägga arbetsgivare att aklivl verka för järaställdhel, dels införa eltjäraställdhetsombud. De kriiiska remissinslanserna anser att det bör överlämnasåt arbetsmarknadens parter alt geraensarat bedriva arbelel för järaslälldhet iarbetslivet och att parterna själva i enlighet med traditionen på svenskarbetsmarknad bör svara för övervakningen av de kollektivavtal som ingås på orarådet.Å andra sidan utlalar sig flera reraissinstanser raycket positivt beträffandejust de två sisinämnda inslagen i den föreslagna lagstiftningen. Dessa remissinstansermenar att lagen måste ha en positiv utformning för alt få en verklig effekt förjämställdhelsarbetet och att järaställdhetsorabudet kommer att få en viktigfunktion både som stöd åt grupper och enskilda vad gäller lagens efterlevnad cchsom opinionsbildare. Beträffande inställningen hos olika grupper avremissinstanser kan nämnas följande. Detillfrågade myndigheterna har som regel en positiv grundinställning lill kommhténsförslag. Endast några få rayndigheter, näraligen ÖB, statskontoret, SJ, SÖ,domänverket och länsslyrelsen i , ställer sig direkt avvisande.Reservationer och särskilda yitranden har i raånga fall bifogats rayndigheternasyttranden och dessa har för det mesta varit raer positiva än själva yttrandena.Flera myndigheter har hört sina jämställdhelsgrupper, personalföreningar ellerliknande och dessa har ofta i huvudsak anslutit sig till kommitléns förslag. tillstyrker en lagstiftning på området. kvinnoförbundoch hälsar komraittéförslaget med tillfredsställelseoch stöder detta till fullo. Även Moderata samlingspartiets kviimoförbund,hem och samhälle, cchYrkeskvinnors klubbars riksförbund stöder kommittéförslaget raen anförreservationer i vissa avseenden. fraraför dessutomförslag till en rad ytterligare åtgärder som bör vidlas för att uppnåjämställdhet i arbetslivet. stöder förslagetutom vad avser införandet av ett jämställdhetsorabud. stöder den utformning av lagen somföreslagils i en reservation till betänkandet av ledamöterna ochSundgren. Inställningen hos de politiska ungdomsförbunden överensstämmer istort med vad motsvarande politiska kvinnoförbund har uttalat. Prop.1978/79:175 196 Arbetsmarknadsorganisationerna, med undantag av /SR,är genomgående negaiiva till en lagstiftning enligt kommitténs förslag. Organisationemahänvisar till de jämställdhelsavlal som ingåtts mellan SAF-LO och SAF-PTK ochmenar alt man i första hand bör avvakta effekterna av dessa avtal innan mantillgriper lagstiftning. Genomgående framförs farhågor för att en lagstiftningkommer alt försvåra jämställdhelsarbetet mellan parterna och leda till en ökadbyråkratisering. /SR redovisar däremot en raotsatt uppfattning.Organisationen anser att en lag inte bör ses som ett alternativ utan som ettkomplement till en utvidgad facklig verksamhet för jämställdhet. Det måsteenligt /SR vara lättare för de fackliga organisationerna att agera i dessafrågor om de upp av en lagsliftning pä området. Del saraspel somkommittén konstruerat mellan de fackliga organisationerna och elt jämställdhelsombudtorde enligt /SR vara det effektivaste sättet alt på bred front nåjämställdhet. TillumpRingsområdct och sjftct med lagförslaget Det alldeles övervägande antalet remissinstanser har ingaerinringar mol att lagens tillämpningsområde begränsas till arbetslivet. Försvarels civilförvaltning anser att en begränsning avlagens tillämpningsområde lill arbetslivet är naturlig och vettig ochFolkpartiets kvinnoförbund och Husmodersförbimdet hem och samhälle menar attdet är riktigt att börja med insatser för ökad jämställdhet just påarbetslivets område. Många remissinslanser anser att lagen oavsettbegränsningen till arbetslivet kommer att få effekt för jämställdheten även påandra områden. Så t. ex. leder enligt länsslyrelsen i ökadjämställdhet i arbetslivet med största sannolikhet till ett mindre könsbundetstudie- och yrkesval i skolan. Även SÖ framför liknande synpunkter och anförbl. a. att åtgärder för ökad jämställdhet i arbetslivet kan få till följd attde som tidigare, i vetskap om existerande könsdiskriminering, inle brytt sig oraalt söka arbeie på vissa områden eller hos vissa arbetsgivare nu komraer attförsöka vad de tidigare funnit hopplöst. Detla påverkar också enligl SÖ ulbildnings-och studieval i tider då ålerkommande utbildning blivit allt vanligare. Ett mer vidsträckt tillämpningsområde förespråkas dock avett par remissinstanser. Yrkeskvinnors klubbars riksförbund anser att lagenbör omfatta hela samhällslivet och alt ansvaret för hemuppgifterna bör delaslika av kvinnor cch män. Även församlings- och pastoratsförbundmenar att en lagstiftning mot könsdiskriminering bör vara generell. vid anför att de i 3 § föreslagna generella ålgärdernaför att främja jämställdhet bör gälla även utbildningsområdet. Eljest riskerarman enligt fakultets-nämnden att den regel som anger att den bäst meriteradebör ha anställningen blir meningslös eller t. c. m. farlig för kvinnofrågan.Folkpartiets ungdomsförbund anför att den föreslagna lagen måste ses endastsom elt steg på vägen och bör följas av t. ex. en lag om könsdiskriminerandereklam. Kommitténs förslag att lagen skall omfatta ävenarbetssökande tillstyrks allmänt av remissinslanserna. Flera av dessa, bl. a.länsstyrelsen i framhåller att lagen annars skulle få alltförbegränsade effekter. menar att just denna utvidgning iförhållande till nuvarande arbetsrättsliga regler är det enda skälet för att införaden föreslagna lagen. efterlyser dock ett dju- 1978/79:175 197 parestudium av frågan och SAF/SHIO avstyrker bestämt förslaget i detta avseende. SAF/SHIOanför bl. a. följande. Diskrimincringsskyddeti 2 § föreslås också gälla arbetssökande. Värdel härav är ytterst tveksamt ochuppvägs i vart fall av mycket besvärande nackdelar. I andra sammanhang har manhittills varil negaliv lill tanken atl i lag införa ett skydd för arbetssökandevisavi arbetsgivaren med hänsyn till alt någol rättsligt förhållande dera eraellanej föreligger förrän efter det alt en anställning korarait till slånd. Arbetsrättskorarait-ténbehandlade frågan om elt föreningsrättsskydd för arbetssökande cch menade altett sådant skydd skulle nödvändiggöra alt arbetsgivarna i princip ålades att ivarje fall av konkurrens styrka alt alla sökandes meriter värderats på ellhelt objektivt sätl. Ytterst skulle resultatet bli alt man tvangs införaobligatorisk platsförmedling eller något liknande system. Departementschefeninstämde i kommitténs bedömning och var ej beredd föreslå någon utvidgning av föreningsrättsskyddettill nya kategorier (prop. 1975/76: 105 bil. 1 s. 29 och 205). Denna synpunktblir här än mer relevant, eftersom diskriminering av man eller kvinna kan görasgällande i alla anslällningsärenden, raedan däreraot föreningsrältsfallen ärfåtaliga. Redanden föreliggande arbetsrättsliga regleringen har fåll allvarliga konsekvenserför företagens förraåga att nyanställa arbetssökande. För alla företag menkanske mest kännbart för mindre och raedelstora är det elt oundgängligt behov atlkunna anställa den arbetskraft man behöver ulan svårtillämpade formaliteter.Det framstår därför, inte minst mot bakgrund av de svårigheter som redan möter nytillträdandepå arbelsmarknaden, som angeläget att inte införa ytterligare regleringar ochrestriktioner som försvårar nyanställningar. Organisationernafinner med ledning av det ovan anförda att bestäraraelsen ora alt lagen skall orafattaäven arbetssökande kan innebära nackdelar för dera lagen är avsedd att skyddaoch osäkerhet hos arbelsgivare då det gäller att tolka lagen särat att varjeanställningsärende i princip skulle kunna leda till rättegång raed den följd detlaskulle få för de rättsliga instanserna. För att skydda sig mot dessa riskerskall arbetsgivarna tvingas införa en långtgående forraalisering avanställningsprocedurerna med betydande kostnadsökningar sora resultat.Särskilt raindre företag skulle ytterligare avhållas från nyanställningar.Avtalen innebär i detta avseende inte något individuellt skydd mot diskriraineringi själva anslällningsögonblicket raen väl en raöjlighet för de fackliga organisationernaatt påtala diskrirainerande anställningsbeslut eller anställningspolitik.Denna reglering är enligt parternas mening en riralig avvägning av de olika probleraoch lösningar som kan väljas för att också tillgodose intresset att undvikadiskriminering vid nyanställning. Deti 1 § lagförslaget angivna syftet raed lagen, dvs. att fräraja kvinnors ochmäns lika rätt i fråga ora arbete, arbetsvillkor cch utvecklings-raöjligheter iarbetet, stöds allmänt av reraissinstanserna. Flera rayndigheter framhålleratt på det statliga orarådet har denna målsättning redan kommit till uttryckdels i kungörelsen (1973: 279) ora förbud mol köns-eller åldersdiskrimineringvid tillsättning av tjänst m. m., dels i förordningen (1976: 686) ora jämställdhetraellan kvinnor och män i statlig tjänst cch i cirkuläret (1976: 687) cmarbetet för jämställdhet raellan kvinnor och raän i statiig tjänst.Arbetsmarknadsorganisationerna framhåller all man på den privataarbetsmarknaden bedriver järaställdhetsarbetet utifrån samma utgångspunktersom anges i lagförslaget på grundval av de järaställdhetsavtal som ingåttsmellan SAFLO och SÄFPTK. Prop.1978/79:175 198 menar att lagen inte baraskall främja kvinnors och mäns lika rätt i fråga cm arbete, arbetsvillkor ochutveckling i arbetet utan att denna rätt även raåste uttryckligen slås fast ilagen. Grupp 8, Slockholm, anser alt huvudsyftet raed lagen bör vara att stödjakvinnorna på arbetsraarknaden.