prop · G2033 · 1978-12-31 00:00:00 — Som har påpekatsvid remissbehandlingen bör emellertid domslandet underrättas även i fall därden dömde på grund av ny brottslighet döms till påföljd som innebärkriminalvård i frihet, bl. a. med hänsyn till att det i sådant fall är önskvärtatt den på grund av den utländska domen anordnade övervakningen upphör. Jag harför egen del ansett del mest följdriktigt att låta den aktuellauppgiftsskyldigheten omfatta alla påföljder som avses i 2 § första stycketlagen om allmänt kriminalregister. Andra stycket i förslaget har utformats ienlighet härmed. 1 fall där den dömde har gjort sigskyldig till ny brottslighet i kan det som harframhållit föreligga svårigheter för den svenska domstolen att vidstraffmätningen la hänsyn till atl myndighet i den främmande staten kan kommaatt besluta om förverkande av villkorligt medgivet anstånd. Detta kan somstyrelsen också har påpekat innebära en nackdel för den dömde, eftersom det häri landet bestämda straffet för den nya brottsligheten kanske skulle ha blivitlägre, om domstolen haft att bedöma frågan om förverkande avvillkorligt anstånd. Styrelsen har föreslagit att domstolen i delta läge skallkunna göra anmälan till styrelsen, som i sin tur skulle kunna aktualiserafrågan hos domslandet genom om ett fullständigtövertagande av verkställigheten. Jag har för egen del förståelse för kriminalvårdsstyrelsenssynpunkt men finner det knappast motiverat med en särskild regel om anmälningsskyldighetför dessa, säkerligen rätt sällsynta fall. Med hänsyn bl. a. till att det iflertalet av de fall då begränsad verkställighet anordnas här i landet kanförutsättas att vederbörande främmande stat inte har tillträttövervakningskonventionens bestämmelser om fullständig verkställighet, torde ensådan regel endast sällan kunna leda till åsyftat resultat. Jag vill emeUertidpeka på möjligheten av att man i vissa situationer av denna typ från svensksida kan verka för ett övertagande av verkställigheten av den Prop.1978/79:3 54 utomlands förverkade straffålerstoden enligt IVL. Underrättelseskyldigheten enligtden förut berörda art. 13 i övervakningskonventionen är inte begränsad lillfall av ny brottslighet. Den avser också situationer då fråga om förverkandeaktualiseras på grund av att den dömde inte har iakttagit vad som har ålegathonom . I detta hänseende motsvarar artikeln de svenskabestämmelserna i 26 kap. 19 S och 28 kap. 8 § BrB, enligt vilkaövervakningsnämnd kan förklara villkorligt medgiven frihet förverkad resp. föratalan hos domstol om undanröjande av skyddstillsyn i fall då den dömde allvarligthar åsidosatt sina åligganden och inte kan antas låta sig rätta genom åtgärdsom nämnden äger vidta. Med tanke på sådana situationer har i tredje stycketangetts att övervakningsnämnden via skall göra anmälantill behörig myndighet i den främmande staten, om den dömde på annat sätl ängenom ny brottslighet har allvarligt åsidosatt sina åligganden och nämndendärför finner påkallat att åtgärd i fråga om den ådömda påföljden beslutas avmyndigheten. En sådan anmälan behöver inte nödvändigtvis gå ut på att dentidigare ådömda påföljden skall undanröjas eller att det villkorliga anståndetskall förverkas utan kan också tänkas avse t. ex. förlängning av prövotiden. Enligt vedertagen praxis börulrikesdeparlemenlet svara för förmedlingen av sådana underrättelser som häravses till behörig myndighet i den främmande staten. Detta kan anges iverkställighetsföreskrifter till lagen. Bestämmelserna i 15-19 §§ avserfall då den främmande statens framställning går ut på att skall övertahela verkställigheten av det utomlands meddelade avgörandet. Del är sålundadärvid fråga om tillämpning av den samarbetsform som avses i del IV av konventionen. I överensstämmelse med vad som harföreslagits i den allmänna motiveringen innehåller denna paragrafen regel omatt regeringen, om den inte avslår framställningen om verkställighet, skallöverlämna denna till RÅ för handläggning. Inträffar det efter det attframställningen har vidarebefordrats till RÅ någon omständighet som skulle haföranlett avslag om den hade varit känd för regeringen, bör RÅ kunna anmälaförhållandet hos regeringen för förnyad prövning. Bestämmelser härom kanmeddelas i administrativ ordning. Paragrafen innehåller bestämmelserom anhängiggörande av mål om verkställighet vid domstol och om rättenshandläggning av sådant mål. Den motsvarar 9 § IVL och har utformats på ihuvudsak samma sätt som denna paragraf. Prop.1978/79:3 55 Sedan regeringen överlämnatframställning om verkställighet till RÅ, ankommer det enWgt första stycket avförevarande paragraf på denne att göra ansökan hos rätten om dess prövning avframställningen. I stycket anges vidare att bestämmelserna i (RB)om rättegången i brottmål i tillämpliga delar gäller rörande sakenshandläggning. Dessutom har angetts att rättens avgörande av saken sker genomdom. Hänvisningen till RB omfattar både de allmänna reglerna om rättegången ibrottmål och de särskilda reglerna om rättegången i de olika instanserna. a. att tingsrätts avgörande i mål som avses här kan överklagas påvanligt sätt. I andra stycket ges regler om den dömdes rätt all höraspersonligen vid domstolsförhandling med anledning av framställning omverkställighet. Enligt stycket skall den dömde höras personligen om han begärdet. På samma sätt som i 9 § andra stycket IVL har emellertid undantag gjortsför det fallet att den dömde är berövad friheten i den stat där avgörandet harmeddelats. Det är nämligen inte uteslutet att man från främmande stats sida kankomma att begära tillämpning av konventionen beträffande en person som vidtiden för framställningen alltjämt undergår frihetsstraff men som skallvillkorligt friges . Man måste också i övrigt räkna medmöjligheten av atl den dömde i en eller annan form kvarhålls i den främmandestaten i avbidan på att man från svensk sida lämnar besked huruvidaverkställigheten kan överföras hit. Den dömde bör dock ha en ovillkorlig rättatt vara personligen närvarande, när domstolen efter atl ha godkäntframställningen bestämmer ny påföljd för brottet. En föreskrift härom hartagits upp i 18 § andra stycket. I första stycket anges omfattningen av rättens prövning avfömtsättning arna för verkställighet. Det föreskrivs att rätten skall prövasamtliga förutsättningar med undantag för dem som anges i 4 § andra stycket 7,8 och 10 samt 5 § 5 (jfr ovan vid 8-9 §§). Rätten är därvid inte bunden avregeringens preliminära bedömning som i princip inte innebär annat än att detinte finns hinder mot alt framställningen underställs domstols prövning. I andra stycket föreskrivs att rätten inte får göra någonny prövning huruvida den dömde är skyldig till brottet. Föreskriften motsvarar10 § andra stycket IVL. I överensstämmelse med vad som haruttalats vid 9 § bör i administrativ ordning utfärdas föreskrifter om att denfrämmande staten skall underrättas om resultatet av domstolsprövningen. Första stycket innehåller regler ompåföljdsomvandlingen. 1 överensstämmelse med vad som har anförts i denallmänna motiveringen föreskrivs att rätten, om den inte finnerverkställighetshinder föreligga, skall Prop.1978/79:3 56 bestämma ny påföljd enligt svensk lag för del eller debrott som avses i framställningen. Den nya påföljden får dock inte innebära attden dömde berövas friheten och inte heller bestämmas lill enbart böter. Depåföljder som därmed kan komma i fråga är i första hand skyddstUlsyn ellervillkorlig dom. Påföljden kan vidare bestämmas lill överlämnande till särskildvård, dock inte sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus förutvecklingsstörda liksom inte heller vård enligt barnavårdslagen eller lagen omnykterhelsvård, om det redan vid tiden för domen kan konstateras atl vårdenkommer att innebära frihetsberövande. Förordnande enligt 34 kap. 1 § BrB alltidigare ådömd påföljd skall avse även det nya brottet kan likaledes meddelas,såvida det inte innebär att den dömde berövas friheten. Det är sålunda intetUIåtet att, i samband med förordnande alt tidigare ådömd internerings- ellerungdomsfängelsepåföljd skall avse även det aktuella brottet, besluta att dendömde skall åierinlas i anstalt. Däremot möter inte i och för sig något hinderatt låta frihetsberövande påföljd som verkställs i anstalt när frågan omöverföring prövas omfatta även den gäming som avses med överföringen. Vidintemering kan dock ny minsta tid för fortsatt anstaltsvård inte beslutas isådant fall. Föreskriften att den nya påföljdeninte får vara frihetsberövande får i fråga om skyddstillsyn den ytteriigarekonsekvensen att domstolen inte i domen kan förordna om anstaltsbehandlingenligt 28 kap. 3 § BrB. Det föreligger emellertid inte i och för sig någothinder mot alt domstol förordnar om sådananstalstbehandling på särskild talan enligt 28 kap. 8 § BrB. Det avgörande som domstolen träffari påföljdsfrågan avses i alla hänseenden bli likställd med en vanligbrotlmålsdom, där annat inte följer av särskilda regler i lagen. I fråga om denfortsatta verkställigheten blir sålunda de allmänna bestämmelserna i 34 kap.BrB om sammanträffande av brott och förändring av påföljd tillämpliga. Deltaskall beröras närmare under följande paragraf. Som framgår av vad som har anförtsi den allmänna motiveringen grundas föreskriften att påföljden inte får varafrihetsberövande på art. 23.2 i övervakningskonventionen, där det föreskrivsatt den nya påföljden inte får vara strängare än den tidigare. Det bör anmärkasatt någon ytteriigare på art. 23.2 grundad begränsning av domstolenshandlingsfrihet inte har tagits in i förslaget. Eftersom till skillnadfrån flertalet europarådsstater inte tillämpar systemet att sätta ut enbestämd strafftid i en villkorlig dom, skulle en allmän föreskrifi om alt dennya påföljden inte får vara strängare än den tidigare inte få någon praktiskbetydelse. Konventionen syftar nämligen inte till några exakta, formellajämförelser mellan utländska och svenska frivårdspåföljder, utan avsikten medden samarbetsform som regleras i del IV är att den anmodade staten skall kunna tillämpa sitt egetfrivårdssystem. Det står sålunda vid denna samarbetsform inte i strid medkonventionen att den dömde här i landet underkastas t. ex. en längre 1978/79:3 57 prövotid än som följer av domen i den främmande staten.Enligt de svenska reglerna finns ju f. ö. ingen möjlighet för domstolen attbestämma prövotid från fall lill fall, utan domstolen är i detta hänseendebunden till de prövotider som enligt lag gäller vid villkoriig dom ochskyddstillsyn. Som har angetts vid 5 § 3 finns möjlighet att i fall somframstår som angelägna från humanitär synpunkt bifalla en framställning omverkställighet här i landet även om den dömde vid tiden för brottet inte hadefyllt femlon år. Det kan sålunda i denna situation på samma sätl som enligt IVLtänkas undantagsvis bli aktuellt att tillämpa BrB:s påföljdssystem även i frågaom den som inte är straffmyndig enligt våra regler. Att påföljden i en sådansituation måste bestämmas med tillbörlig hänsyn till den unges ålder ochregelmässigt bör gå ut på att han överlämnas till vård enligt barnavårdslagenär givet. Föreskriften atl den nya påföljden inte får bestämmas tillenbart böter gäller enligt stycket också för fall då annan påföljd än böterinte enligt svensk lag kan följa på brottet. Som har anförts vid 5 § förstastycket 4 finns emellertid möjlighet atl efter diskretionär prövning avslåframställningen i fall då den påföljdsbestämning som har skett i den främmandestaten avviker så avsevärt från svensk lag eller praxis alt det skulle te sigstötande eller olämpligt att anordna verkställighet här i landet på gmnd avdomen. Vid övervägande av om en framställning skall avslås med hänvisning tilldenna bestämmelse kan sålunda beaktas om brottet enligt svensk lag skulle haförskyllt enbart böter. Det bör anmärkas att de allmänna bestämmelserna ompersonundersökning avses gälla även när ny påiföljd skall bestämmas enligtdenna paragraf. Detta innebär att personundersökning måste ske i målet, om inteutredning som avses därmed på annat sätt är tillgänglig för rätten (2 § lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål). Om myndighet i den främmandestaten har tillhandahållit personutredning i ärendet, synes delta i regel kunnamedföra att ny personundersökning inte behöver äga rum (jfr art. 26.2 sistameningen). I andra stycket har, som anförtsvid 16 §, tagits upp en föreskrift som avser det fallet att förhandling medstöd av 16 § andra stycket har hållits i den dömdes frånvaro därför atl han harvarit berövad friheten i främmande stat. Vid en sådan förhandling avsesdomstolen kunna meddela ett särskilt beslut under rättegången av innebörd atlden främmande statens framställning godkänns. Däremot får enligt stycket inteny påföljd bestämmas vid sådan förhandling, utan denna fråga måste uppskjutastill dess den dömde har lämnats tillfälle att bli personligen hörd viddomstolen. Enligt denna paragraf, sommotsvarar 19 § promemorieförslaget, är laga domstol i målom fullständigt övertagande av verkställighet. Detta överensstämmer med vad somgäller enligt IVL. 1 enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen har emel- Prop.1978/79:3 58 lertid dessutom föreskrivits att ansökan får tas upp ävenav den rätt där den dömde skall svara i tvistemål i allmänhet eller rätten iden ort där han mera varaktigt uppehåller sig, såvida rätlen med hänsyn lillutredningen saml kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt (jfr 19kap. I § tredje stycket RB). Denna paragraf, som saknarmotsvarighet i promemorieförslaget, behandlar tillgodoräknande av tid förundergående av påföljd eller processu-ellt frihetsberövande i främmande stal. Något tillgodoräknande i egentligmening kan inte bli aktuellt när påföljd skall bestämmas enligt 18 §, efiersomvarken frihetsberövande påföljd eller böter får ådömas enligt den bestämmelsen.I förslaget har därför inte tagits upp någon direkt motsvarighet till 13 § IVL. Förevarande paragraf tar i ställetsikte på fall där villkorlig dom eller skyddstillsyn har ådömts enligt 18 § menpåföljden senare undanröjs. Vid ny brottslighet kan detta ske med stöd av 34kap. 1 § 3 BrB. Därvid kan bl. a. fängelse komma i fråga som gemensam påföljdför den nya brottsligheten och det brott som omfattades av den främmandestatens framställning. I promemorian har föratsätts att domstolen i sådant faUmed stöd av 2 kap. 6 § BrB skaU tiUgodoräkna den dömde frihetsberövande påföljdsom han har undergått utomlands. Detta lagram torde emellertid inte vara direkttillämpligt i mål där någon prövning av skuldfrågan inte sker (jfr prop. Det har därför ansetts motiverat att ta in en självständigavräkningsbeslämmelse för fall som avses i den nya lagen. I paragrafen föreskrivs att omvillkorlig dom eller skyddstillsyn som har ådömts enligt 18 § undanröjs och detdärvid i stället döms till fängelse , den dömde skall räknas tillgodo frihetsberövande i den främmande staten i den mån det med hänsyn tillomständigheterna prövas skäligt. En skälighetsbedömning förutsätts alltså avsamma slag som vid tillämpning av 33 kap. 6 § BrB (jfr prop. 1972:146 s. 65).Tillgodoräknandet kan omfatta dels vad den dömde har utstått avfrihetsberövande påföljd som ådömts genom den utländska domen för det brott somomfattades av framställningen om verkställighet, dels processuellt frihetsberövandei den främmande staten med anledning av sådant brott. Paragrafen är tillämpligäven vid undanröjande av villkorlig dom eller skyddstUlsyn med stöd av 27 kap.6 Seller 28 kap. 9§ BrB. Liksom motsvarande regler i 13 §IVL och 2 kap. 6 § BrB innebär paragrafen att tillgodoräknandet skall ske vidsjälva påföljdsbeslämningen och alltså inte genom en föreskrifi omverkställigheten. På samma sätt som i de nämnda bestämmelserna har erinrats omatl tillgodoräknandet kan medföra att lindrigare straff än som är föreskrivetför brottet ådöms. I de fall som paragrafen tar sikte på kan det däremot inte ipraktiken bli aktuellt att efterge påföljd. Någon bestämmelse härom har därförinte tagits in i paragrafen. 1978/79:3 59 Skulle i samband med undanröjandeav villkorlig dom eller skyddstUlsyn den nya påföljden bestämmas lillungdomsfängelse eller internering, lorde man kunna räkna med all hänsyn lillfrihetsberövande som den dömde har undergått utomlands tas vid bedömning avfrågan om den dömdes överförande till vård utom anstalt (jfr prop. Verkställighet utomlands av svensk dom Paragrafen motsvarar 20 § promemorieförslaget. I överensstämmelse med vad som haranförts i den allmänna motiveringen ankommer det enUgt första stycket påkriminalvårdsstyrelsen atl bestämma huruvida i ett enskilt fallverkställigheten av svensk dom skall begäras överförd lill stat med vilkenSverige har ingått generell överenskommelse om samarbete. Det har förutsattsatt frågan regelmässigt skall tas upp efter anmälan av domstol eller någon avkriminalvårdens nämnder. Föreskrifter om anmälningsskyldighet för domstol ochnämnder avses bli meddelade i administrativ ordning. I stycket föreskrivs vidare att framställning får görasendast om den dömde har hemvist i den främmande staten och det inte medmotsvarande tillämpning av 4 § andra stycket eller 5 § 1 kan antas föreliggahinder mot Verkställighet i den staten. Vad angår de omständigheter som börbeaktas vid den diskretionära prövningen av frågan om framställning bör görasfår jag hänvisa till vad som har anförts i den allmänna motiveringen. har påpekatatt det såvitt gäller villkorlig frigivning kan vara angeläget att besked ifrågan om den främmande staten är beredd atl överta verkställigheten föreliggerredan vid den tidpunkt då frigivningen skall beslutas. Med anledning häravvilljag anmärka att övervakningskonventionen enligt min mening inte kan anseshindra att en framställning om verkställighet bifalls redan innan definitivtbeslut om villkorlig frigivning har fatlats, låt vara atl verkställigheten intekan faktiskt överföras förrän frigivningen har ägt rum. Det är emellertidsjälvfallet vanskligt att göra säkra uttalanden om hur de olika staterna kommeratt tolka konventionen i detta hänseende. Det torde vara nödvändigt att i fallsom nu avses vid en framstäUning om verkställighet från svensk sida fogaåtminstone ett s. k. principbeslut angående tidpunkten för den villkorligafrigivningen. Motsvarande gäller om framstäUning görs på initiativ av annannämnd inom kriminalvården än kriminalvårdsnämnden. I överensstämmelse med vad som haranförts vid 9 § är förvaltningslagen tillämplig på förfarandet vid kriminalvårdsstyrelsenshandläggning. Andra stycket tar sikte på detfallet att regeringen med stöd av 1 § andra stycket har förordnat att i visstfall här i landet ådömd påföljd får verkställas i främmande stat med vilkengenerell överenskommelse inte föreligger. 1978/79:3 60 Enligtstycket skall i sådant fall sörja för att formellframställning om verkställighet görs i vederbörande stat. Denna ordningöverensstämmer med vad som gäller enligt 26 § tredje stycket IVL. 1 paragrafen, som motsvarar 21 §promemorieförslaget, anges att framställning om verkställighet utomlands skallöverlämnas till för vidare befordran till den främmandestaten. I enlighet med vederlagen praxis bör det ankomma på departementet attavgöra vilka övriga handlingar i ärendet som bör åtfölja framställningen ochatt sörja för översättning av handlingarna. Bestämmelserna i 23 och 24 §§ motsvarar 22 och 23§§ promemorieförslaget. De avser fall då vederbörande myndighet i denfrämmande staten har bifallit framställning om begränsad verkställighet, dvs.en framställning från svensk sida som innebär att kriminalvården i frihet skallanordnas i den främmande staten men att den ådömda påföljden i princip behållersina rättsverkningar i övrigt. Detta innebär sålunda att BrB:s regler i frågaom den ådömda påföljden aUtjämt kommer att gälla, dock med de avvikelser sombetingas av att övervakningen blir anordnad utomlands. 1 denna paragraf ges den i och för sig självklaraföreskriften att övervakningsnämnden skall entlediga här i landet förordnadövervakare sedan den främmande staten har bifallit en framställning om atlövervakningen skall överflyttas dit. Som framgår av 24 § andra stycket kanemellertid övervakningsnämnden även efter övervakningens överflyttande i vissafall meddela beslut enligt BrB angående den ådömda påföljden. Första stycket avser fall då kriminalvården haröverflyttats och myndighet i den främmande staten därefter beslutar ändradeföreskrifter om vad den dömde har att iaktta eller liden förvård utom anstalt. Beslutet har då enligt stycket giltighet här i landet. Dettagäller dock bara om motsvarande beslut skulle ha kunnat meddelas enligt svensklag - dvs. 26 kap. 15 § BrB - och beslutet inte innebär någon skärpning för dendömdes förhållande till vad som har beslämts här i landet. I andra stycket, som motsvarar 15 § tredje stycketoch 22 § tredje stycket NVL, anges de förusätlningar under vilka åtgärd i frågaom skyddstillsynen eller den villkoriiga frigivningen får beslutas av svenskdomstol eller nämnd trots att övervakningen har överflyttats till främmandestal. Det ena fallet är om den dömde här i landet övertygas om nytt brott.Domstolen har då att i vanlig ordning tillämpa reglerna i 34 kap. BrB Prop.1978/79:3 61 om sammanträffande av brott och förändring av påföljd.Vidare får enligt stycket åtgärd i fråga om den ådömda påföljden beslutas, ombehörig myndighet i den främmande staten hit hänskjuter ärende om sådan åtgärd,t. ex. förverkande av viUkoriigt medgiven frihet. Det torde dock endastundantagsvis vara lämpligt atl ett sådant förverkandebeslut meddelas, om dendömde inte har återvänt till . Hänskjutet ärende upplages av den nämndsom hade hand om övervakningen här i landet (jfr 15 § tredje stycket och 22 §tredje stycket NVL). Beslutas här i landet åtgärd ifråga om den ådömda påföljden sedan kriminalvården har överflyttats, bör denfrämmande staten underrättas om beslutet. härom kan meddelas iverkställighetsföreskrift till lagen. Fullständigt överförande av verkstäUighet Paragrafen, som motsvarar 24 §promemorieförslaget, avser fall då en svensk framställning om fullständigtöverförande av verkställighet - dvs. samarbete enligt del IV av övervakningskonvenlionen - harbifallits av främmande stat. Enligt/öwra stycket skallkriminalvårdsstyrelsen vid bifall till en sådan framställning förklara verkställighetenöverförd till den främmande staten. Som har anförts i den allmänna motiveringenskall den främmande staten sedan verkställigheten överförts dit omvandlapåföljden till överensstämmelse med sin egen lagstiftning och därefier svaraför en fullständig till-lämpning av domen som om den hade meddelats av någon avdess egna domstolar (art. 23-24). Ett bifall till framställningen innebärsålunda att rätt att verkställa påföljden upphör (art. 25). Med hänsynhärtill har i stycket föreskrivits att verkställighet av påföljden inte längrefår ske här i landet, sedan har meddelat förklaring omatt den överförts till den främmande staten. Enligt stycket får inte hellerannan åtgärd i fråga om påföljden därefter beslutas här i landet. Påföljden fårsålunda inte undanröjas av svensk domstol. Promemorieförslaget innebär att enmöjlighet skulle slå kvar för svensk domstol att enligt 34 kap. I § 1 BrBförordna att den ådömda påföljden skall avse även annat brott. I promemorianhar föreslagits en särskild föreskrift härom. Den har motiverats med att det avpraktiska skäl kan vara lämpligt att ett sådant förordnande meddelas, t. ex. ifråga om brott som den dömde har begått före den tidigare domen men som av eneller annan anledning inte har kommit att omfattas av denna. Vid remissbehandlingen har påpekat att promemorieförslaget i denna del står i vissmotsättning till principen att ingen åtgärd i fråga om den ådömda påföljden fårbeslutas här i landet sedan verkställigheten har förklarats överförd. Jagansluter mig till domareförbundets bedömning. De praktiska fördelarna med denföreskrifi som har Prop.1978/79:3 62 förordats i promemorian torde vara begränsade.