prop · G203115 · 1978-12-31 00:00:00 — Några undersökningar övereventuell förekomst i av kroniska förändringar till följd av attmänniskor utsatts för luftvägsir-riterande ämnen som svaveldioxid,sulfatpartiklar och kvävedioxid har inte utförts. Ett betydande antalsjukdomsfall kan mycket väl ha inträffat utan att detta givit sig tillkännagenom sedvanlig sjuklighets- och dödlighetsstatistik. Skador av giftiga metallutsläpp Oljaoch kol innehåller metaller som sprids ut i miljön vid förbränning. Vissa avdem kan medföra risk för förgiftning. Särskilt allvarliga kan utsläppen avkvicksilver och kadmium från kolkraftverk bli, bland annat därför att dessametaller lagras och anrikas i olika näringskedjor. Skadeverkningarna beror ihög grad på vilka kolsorter som används och på hur väl rökgasreningen fungerar.Om man t ex i ett bristläge måste använda kol med höga metallhalter kanutsläppen och därmed hälsoriskerna bli stora. Kadmiumlagras bl a upp i markens ytskikt. Det tas sedan upp av växter och djur ochkommer via födan in i människan. Där lagras det upp i njurarna. Närkadmiumhalten i njurarna blir tillräckligt hög skadas deras funktion. har invånarna i och många andra länder betydande mängder kadmium ikroppen. Svenska 50-åringar har i medeltal en åttondel av de halter som gerpåvisbara njurskador hos känsliga personer. Enstaka personer kan naturligtvisha mer än genomsnittet. Imånga områden tillförs marken en hel del kadmium genom bl a gödseloch slam samt nedfall av luftföroreningar. Detta synes ha lett till att haltenkadmium i t ex vete har ökat. Ett kolkraftverk skulle i ogynnsamma fall kunnage ytterligare tillskott till kadmiumhalten i marken. Särskilt om man räknarmed att använda kol finns det risk för att man får kadmiumhalteri födoämnen som ej kan godtas från hälsosynpunkt. Japanska erfarenheter visarockså att kadmium som en gång lagrats upp i jordens ytskikt blir kvar underlång tid och är mycket svårt att få bort. Fiskeni sjöar inom ett stort område kring kolkraftverk kan få höjda halter avkvicksilver på grund av utsläppen. I svårare fall måste fisket be- 1978/79:115 Bilaga1.2 Industridepartementet 244 gränsasi dessa sjöar (s k svart- och grålistning) för att människor inte skall riskeraatt förgiftas. Osäkerhetenkring utsläppen av metaller från kolkraftverk är stor. Utsläppen beror bl a ihög grad på vilka kolsorter som används och hur väl rökgasreningen fungerar.Den tekniska utvecklingen har också varit sådan att nya utsläppsdatafortlöpande har kommit fram under utredningsarbetets gång. Med i dagtillgänglig filterteknik är det troligen möjligt att nedbringa utsläppen avkadmium från stora kolkraftverk till omkring en tiondel av vad som anges ibilagorna. Det kan också bli tekniskt möjligt att avsevärt förbättra reningenav rökgaserna från kvicksilver. Även om metallutsläppen är små och väl spriddamåste hälsoriskerna fortlöpande bevakas med hänsyn till att metallerna ärstabila ämnen som lagras upp i naturen. Antaletcancerfall ökar orsakerna oftast okända Antaletmänniskor som insjuknar i cancer ökar i många länder. Mellan 1958 och1972 ökade antalet nytillkomna cancerfall i från 19 000 tillöver 30 (X)0 . Högst omkring hälften av ökningen anses bero på att vilever och på att vi får säkrare beskrivning av dödsorsakerna. Tillresten av ökningen har den medicinska sakkunskapen ingen entydig förklaring. Mångaforskare anser att uppemot fyra femtedelar av alla cancerfall är orsakade avmänniskan själv genom skadUga ämnen i arbetsmiljön, rökning, tillsatser ifödan, utsläpp av föroreningar etc. Sådana uppskattningar är dock osäkra.Endast för ett fåtal cancerformer har man säkert kunna fastställa ettorsakssamband. Exempelvis är det väl klarlagt att det finns ett samband mellanrökning och lungcancer. Mekanismernaför hur cancer uppkommer är fortfarande ofullständigt kända. Man vet dock attbåde joniserande strålning och ett stort antal kemiska ämnen kan orsakacancer. Ikärnbränslets processkedja från urangruvan över kärnreaktor till avfallslager släpps vissa mängder radioaktiva ämnen ut i miljön. Under normaladriftförhållanden är det kärnkraftaggregat och upparbetnings-anläggningar föranvänt kärnbränsle som svarar för huvuddelen av utsläppen. Kärnkraftaggregatensläpper ut små mängder radioaktiva ämnen i luften, främst vissa s k isotoper avxenon, , jod, väte och kol. Dessa ämnen kommer huvudsakligen frånmycket små läckor i enstaka bränslestavar. Små mängder radioaktiva ämnensläpps också ut i kylvattnet. 1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 245 Upparbetningsanläggningarnasläpper i stort sett ut samma gasformiga radioaktiva ämnen i luften somkärnkraftverken, men i form av mer långlivade isotoper. Många av dessa ämnenfrigörs när bränslestavarna kapas sönder som ett första steg i upparbetningen.Vissa upparbetningsanlägg-ningar släpper även ut radioaktiva ämnen i havet. Normaladriftutsläpp från civila och militära kärrueaktorer ochupparbet-ningsanläggningar är tillsammans med de militära kärnladdningsprovende huvudsakliga källorna till de radioaktiva ämnen i miljön som inte harnaturligt ursprung. Forskarorgansom internationella () och Förenta nationernasvetenskapliga strålningskommitté (UNSCEAR) anser att cancerrisken från dessautsläpp kan uppskattas förhållandevis väl. Vid riskberäkningen tar man hänsyntill utsläppens inverkan på hela jordens befolkning . Metodernaför att uppskatta cancerriskerna är i viss mån osäkra och kritik har ocksåriktats mot dem. En del kritiker menar att cancerriskerna överskattats ochnågra forskare betvivlar att det över huvud taget finns en risk vid lågastråldoser. Andra kritiker menar att de underskattats. Få forskare inom områdethar dock ansett att cancerriskerna har över- eller underskattats mer än tiogånger. Flertalet forskare inom området menar att osäkerheten är avsevärtlägre omkring en faktor två, dvs riskerna kan knappast vara mer än dubbeltså stora eller mindre än hälften så små. Deuppskattningar av cancerriskerna som redovisas i det följande bygger på ICRP:soch UNSCEAR:s metoder. De risksiffror som ges avser det totala antaletcancerfall som kan inträffa till följd av olikautsläpp. Risker på ännu behandlas på s 26 och följande. Dagensstrålskyddsbestämmelser och de drifterfarenheter man har i fråga omutsläpp från svenska kärnkraftverk tyder på att normala utsläpp från 20 årsdrift av ett kärnkraftaggregat med 1 000 MW elektrisk effekt kan medföra enrisk för sammanlagt 12 dödsfall i cancer bland allmänheten. Därtill kommercancerrisken för personalen (se s 33). Cancerriskernafrån en eventuell upparbetning av det använda kärnbränslet är svårare attuppskatta. Detta beror mycket på att man har begränsade erfarenheteratt bygga på när det gäller upparbetning av den typ av kärnbränsle som användsi svenska reaktorer. Den upparbetning som bedrivits har gett utsläppsom motsvarar en risk för sammanlagt 510 dödsfall i cancer bland allmänhetenom man upparbetar det använda kärnbränslet från drift av en 1 000 MWreaktor. Denordiska ländernas strålskyddsinstitut har föreslagit att de framtida utsläppenbl a av kol-14 (se s 26) bör begränsas. I så fall skulle risken stanna vidsammanlagt 12 dödsfall i cancer bland allmänheten om man upparbetar detanvända kärnbränslet från drift av en 1 000 MW reaktor. Som närmarediskuteras i kapitel 3 finns det också teknik utvecklad för att avsevärt minskautsläppen av radioaktiva ämnen från upparbet-ningsanläggningar. 1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 246 Omman inte vill upparbeta det använda kärnbränslet måste det överföras till enform som fyller kraven på en säker inneslutning för slutlig förvaring (senärmare s 24). De tekniska processerna härför kan ge utsläpp, som förnärvarande inte kan uppskattas närmare eftersom inga metoder finnsutvecklade. Av tekniska skäl (se kapitel 3 s 107) är det dock inte troligt attutsläppen från en sådan överföringsprocess blir högre än frånupparbetningsanläggningar. Detkan också vara av intresse att uppskatta cancerriskerna inte bara från enskildareaktorer utan från hela kärnkraftprogram. Ett svenskt kärnkraftprogram medtiotalet aggregat och upparbetning av bränslet inom eller utom landet skullege en risk för 12 framtida dödsfall i cancer per driftår förutsatt att denordiska strålskyddsorganens rekommendationer om utsläppen följs. Dessa 12cancerfall från det svenska kärnkraftprogrammet fördelas över hela Europasbefolkning. Om övriga europeiska länder bygger ut kärnkraften i ungefär sammaomfattning som skulle cancerfallen i kunna öka med ett ellerett par fall , eftersom vi i då utsätts för både egna ochutländska utsläpp. Ett sådant europeiskt kärnkraftprogram utsätterbefolkningen för en strålning som uppskattas till någon hundradel av dosernafrån naturliga källor. Vi vill understryka att osäkerheten är betydande i alladessa uppskattningar av cancerrisken från kärnkraft. De gäller också endastunder vissa förutsättningar som närmare redovisas i kapitel 5, s 137. Antaletfall av lungcancer har ökat starkt . I inträffarungefär 2 000 fall . Huvudsakligen drabbas män men andelen kvinnor harökat . Man anser att rökning orsakar eller bidrar till omkringtre fjärdedelar eller mer av lungcancerfallen. Rökningens dominerande roll gördet svårt att få klarhet om andra orsaker till lungcancer. Man vet dock attluftföroreningar, främst i städerna, innehåller ett stort antal ämnen somsannolikt kan framkalla cancer vart för sig eller i samverkan. Imars 1977 anordnade på uppdrag av kommittén ettinternationellt forskarmöte kring luftföroreningar och hälsorisker. När detgäller att bedöma cancerriskerna från användningen av fossila bränslen tordemötets uttalanden vara det bästa underlag som är tillgängligt.Uttalandena präglas dock av stor försiktighet och betonar osäkerheterna. Deltagarnai forskarmötet enades om att luftföroreningarna i stora tätorter sannolikt isamverkan med rökning har bidragit till storleksordningen 510 extra fall avlungcancer per 100 000 manUga invånare och år. Det faktiska antalet fall berorpå vilka förhållanden som rått lokalt i varje tätort under de senasteårtiondena. Vidare bör man räkna med att varje ökning av mängdencancerframkallande ämnen i luften medför en motsvarande ökning i riskerna förcancer. Inte heller bör man räkna med några s k tröskelvärden, dvs värden undervilka små tillskott av föroreningar inte innebär någon ökad sjukdomsrisk, omman inte har säkra bevis för sådana tröskelvärden. 1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 247 Luftföroreningarnai svenska tätorter kommer framför allt från lokaluppvärmning och bilism. Ävenom luftföroreningarna bara skulle bidra till en liten del av lungcancerfallenär det dock många fall det gäller. I kan det röra sig om någoteller nägra hundratal fall . Kol-och oljeeldade kraftverk. Beräkningar visar att kol- eller oljeeldade kraftverktorde ge mycket små tiUskott till mängden cancerframkallande ämnen i luftenäven i närliggande städer. A andra sidan sprids föroreningarna över storaområden. En grov riskuppskattning efter samma principer som för kärnkraftverktyder på en risk för något extra fall av lungcancer bland befolkningper 20 driftår för ett olje- eller koleldat kraftverk om 1 000 MW elektriskeffekt. Osäkerheteni denna riskuppskattning är stor troligen större än för kärnkraftverk. Redande utsläppta mängderna av cancerframkallande ämnen torde variera starkt med typav bränsle och förbränningsteknik. Riskuppskattningen är grundad på antagandetatt halten av ett enda ämne (bens(a)pyren) ger ett mått på dencancerframkallande effekten hos utsläppen. Det finns nya mätningar som tyderpå att utsläppen av bens(a)-pyren från dagens kraftverk är 10100 gånger störreän som antagits i beräkningarna. Antalet cancerfall per 20 driftår skullealltså kunna vara 10100 gånger större. Vidare råder det stora osäkerheter omföroreningarnas spridning och omvandling i luften samt om hur de tas in ochverkar i kroppen. Vi vet inte heller något om den cancerframkallandeverkan hos blandningar av olika ämnen. Vid det ovan nämnda internationellaforskarmötet var en av slutsatserna att man måste vara mycket försiktig med attdra slutsatser om luftföroreningarnas cancerframkallande effekt utifrån haltenav ett enstaka ämne, eftersom man vet så litet om hur olika föroreningar kansamverka. Närdet gäller luftföroreningarnas roll för uppkomsten av andra former av cancer änlungcancer är det vetenskapliga underlaget ännu osäkrare. Man vet dock attskadliga ämnen kan tas upp och fördelas i kroppens olika vävnader. Vi har dockinte funnit det möjUgt att uttala oss om hur stora risker det kan röra sig om. Förändringari arvsmassan kan ge upphov till skadliga arvsanlag som kan gå i arv frånföräldrar till barn i många generationer. Ett stort antal människor drabbasförr eller senare av handikapp eller sjukdomar där ärftliga faktorer spelar in.I rör det sig om många tusen fall . Denökning av antalet ärftUga skador som joniserande strålning kan orsaka ansesvara förhållandevis känd och möjlig att beräkna. Ett svenskt kärnkraftprogrampå tio aggregat med upparbetning av kärnbränslet kan ge något enstaka fall avärfthgt betingad skada per driftår bland allmänheten, förutsatt att denordiska strålskyddsorganens rekommendationer om utsläppen följs. Från 20 årsdrift av ett sådant program kan man vänta ca 20 fall som sprids ut över mångagenerationer, dvs hundratals år. 1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 248 Manvet vidare att många kemiska ämnen kan orsaka förändringar i arvsmassan.Sådana ämnen finns t ex i bilavgaser. Problemet är bl a att förutsäga hurämnena kommer in i kroppen, hur de eventuellt omvandlas där till mer ellermindre farhga ämnen, och hur de slutligen når könscellerna. vet vi intetillräckUgt mycket för att uttala oss om luftföroreningarnas inverkan påarvsmassan. Underhavandeskapstiden kan joniserande strålning och vissa kemiska ämnen påverkafostrets normala utveckling. Detta kan medföra missbildningar och andrafosterskador som är ärftliga endast om skadorna drabbar fostrets könsceUer. Närdet gäller joniserande strålning och kemiska ämnen är det mycket Svårt att gerisksiffror för fosterskador. Risken beror i hög grad på när underhavandeskapet modern bestrålas eller får i sig ett visst kemiskt ämne. Dehögsta stråldoserna till enskilda individer som bor nära svenska kärnkraftverkanses emellertid ligga på hundradelar eller tusendelar av de doser som kan geen påtagUg risk för fosterskador. 1.4Inverkan på hälsan pä mycket läng sikt Ettkärnkraftaggregat på 1 000 MW elektrisk effekt ger förbrukatkärnbränsle per driftår. Huvuddelen, , är uran. Av återstodenutgörs omkring ett ton av s k klyvningsprodukter starkt radioaktiva isotoperav en rad lättare grundämnen som strontium och ce-sium. Omkring utgörsav plutonium, varav är klyvbart, dvs användbart till nytt kärnbränsle. 1avfallet ingår dessutom ca andra s k transuraner (grundämnen tyngre änuran). Vidupparbetning avskils plutonium och uran för att återvändas som reaktorbränsle.Med de metoder som framstår som realistiska torde det återståendehögaktiva avfallet komma att bindas i stavar eller Uknande av glas ellerkeramiska material. Avfallet får då en volym av per driftår. Metodernaför hur man skall förvara avfallet efter upparbetningen är ännu ejslutprovade. Processer finns dock utvecklade i laboratorieskala. Mantorde dock behöva långtidsprova ohka processer innan man binder sig för en vissmetod för slutdeponering i stor skala. Inomkärnkraftindustrin torde man ha utgått från att bränslet skall upparbetas.Utvecklingen av metoder för slutförvaring av använt kärnbränsle utanupparbetning har därför knappast mer än påbörjats. Ett förslag är att kapsla indet använda kärnbränslet i behållare av beständiga keramiska material. Utanupparbetning bUr avfallsvolymen omkring 30 gånger större än med. 1978/79:115 Bilaga1.2 Industridepartementet 249 Medhänsyn till den tidsgräns som gällt för vårt arbete har vi inte funnit detrimligt att försöka värdera riskerna vid olika metoder att slutförvara dethögaktiva avfallet. Ett mer fördjupat tekniskt underlag för sådanariskprövningar torde föreligga som följd av en radpågående in- och utländska forsknings- och utvecklingsprojekt. Det går dock attfrån befintUgt underlag allmänt beskriva riskerna från avfaUet. Enav de rimligaste lösningarna, särskilt för svenskt vidkommande, verkar f nvara att slutförvara avfaUet i geologiskt stabila bergformationer under markytan. Detta gäller vare sig man upparbetar bränslet eller ej.Den huvudsakliga risken från hälso- och miljösynpunkt bUr då att radioaktivaämnen trots inkapslingen läcker ut i grundvattnet. Riskbilden ändrar sigdärvidlag . Underde första århundradena är det de starkt radioaktiva klyvningsprodukterna somutgör den största risken. är det utomordentligt viktigt attförhindra läckage till grundvatten i närheten av markytan. Kraven blir dåmycket höga på en tät inkapsUng av avfallet. 1 det mycket långatidsperspektivet, dvs 10 till 1 miljon år, är dock dessa krav rimUgeninte lika höga. Efter omkring blir sålunda avfallet exklusive detavskilda och eventueUt återanvända plutoniet knappast mer biologiskt farUgtfrån strålrisksynpunkt än den ursprungUga mängden naturligt radioaktivt uransom användes tiU att framstäUa kärnbränslet. Väljer man slutdeponering utanupparbetning torde avfallet i fråga om långsiktiga biologiska strålriskermotsvara högst något tiotal gånger de ursprungUga uranmängderna. Bla sådana överväganden som redovisats ovan ligger till grund för att mångaforskare anser det möjhgt att tekniskt lösa avfallsförvaringen. De menar då attmöjUgheterna tUl läckage av radioaktiva ämnen tiU omgivningen kan göras så små att risken för strålska-dor inte är påtagUgtstörre än motsvarande naturUga risker, t ex på grund av att radioaktiva ämnenkommer ut i grundvattnet genom urlakning av naturliga uranförekomster. Andraforskare menar att osäkerheterna är mycket stora, bl a när det gällerkapsUngsmaterialens beständighet och de kemiska egenskaperna hos vissa ämnen iavfaUet, särskilt då konstgjorda grundämnen som transura-nerna. Vihar redan nämnt att vi inte funiut det möjUgt att bedöma riskerna förstrålskador från avfallet utan ett fördjupat tekniskt underlag. Bl a torde detbehövas ingående provningsprogram för att klarlägga om det finns tUlgång tillmaterial som gör det möjUgt att med tiUräcklig säkerhet innesluta avfaUet ibåde det korta och långa tidsperspektivet. Riskerna för transport avklyvningsprodukter tiU markytan vid ett eventueUt läckage måste också nogastuderas. Kompletterarman lättvatteru-eaktorer med bridreaktorer blir upparbetning nödvändig ochavfaUsproblemen annorlunda. Går man över tiU bridreaktorer kommer man attutvinna mer energi ur varje ton ursprungUgt 1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 250 uraneftersom en större andel av uranet kommer att utnyttjas tiU kärnbränsle.Följden blir att man totalt sett får mycket större avfaUsmängder än frånlättvattenreaktorer räknat per ton använt naturUgt uran. Haltentransuraner i avfaUet ökar också. AvfaUet från bridreaktorer kommer därför idet långa tidsperspektivet att innebära långt större strålrisker än deursprungUga uranmängderna. Dessutom kan man räkna med att ekonomiska skälkommer att tala för att man med bridreaktorer kommer att använda en större delav jordens sammanlagda urantiUgångar än vid lättvattenreaktorer. Även detta kanbidra tiU avsevärt ökade avfaUsmängder vid bridreaktorer. Utsläpp av långlivade radioaktiva ämnen Huvuddelenav de radioaktiva ämnen som under normal drift släpps ut från kärnkraftaggregatoch upparbetningsanläggningar försvinner gradvis ur miljön. Detta sker inom deförsta hundra åren efter utsläppet för många ämnen betydUgt snabbare. Deradioaktiva ämnena har då sönder-falUt och omvandlats till icke radioaktivaämnen. Därmed kan sådana ämnen inte medföra några som helst strålningsriskerpå mycket lång sikt. Ettfåtal av de radioaktiva ämnen som släpps ut har betydligt längre livslängd,tusentals år. Ämnena anses hinna spridas över större delen avvärlden. Utsläppen kan därför ge små tiUskott tiU den naturUgabakgrundsstrålningen . Ettexempel är utsläpp av jod-129. Även om man antar ett världsomfattandekärnkraftsprogram med tusentals reaktorer i drift , blirtillskotten tiU den naturliga bakgrundsstrålningen små några hundradelsprocent. TiUskotten består dock under flera tiotal mUjoner år. StrålskyddsexpertisenframhåUer svårigheterna med att göra meningsfuUa beräkningar av vilkahälsorisker det kan innebära med så små dostillskott . Det ärdock klart att utsläppen av jod-129 innebär försvinnande små risktiUskott förenskUda individer och även för generationer om man jämför med alla andrahälsorisker de möter under sin Uvstid. Ettannat exempel är utsläpp av kol-14. Med nuvarande teknik kan en stor ochvärldsomfattande kärnkraftutbyggnad på lång sikt ge stora utsläpp av kol-14. SärskiltbUr detta faUet om man satsar på bridreaktorer och därmed upparbetning i storskala. Utsläppen av kol-14 kan då ensamma leda tiU en påtagUg höjning av dennaturUga bakgrundsstrålningen i hela världen. Sedan utsläppen upphörtförsvinner förhöjningen gradvis under loppet av . Denordiska ländernas strålskyddsinstitut anser att den hittiUsvarande rutinen attsläppa ut aUt kol-14 i atmosfären inte kan godtas . Därför bör manredan nu verka för en begränsning av utsläppen av kol-14. Huvuddelen avutsläppen av kol-14 kommer från upparbetning av det använda kärnbränslet. Mankan inte heUer helt bortse från de utsläpp som härrör från driften avkärnkraftverk. Utsläppen från drift av ett kärnkraftverk på 1 000 MWkan teoretiskt sett orsaka sammanlagt 36 döds- 1978/79:115 Bilaga1.2 Industridepartementet 251 faUi cancer och något färre ärftUgt betingade skador. Dessa skadefaU fördelasöver hela jordens befolkning och sprids ut över av . Upparbetningsanläggningarsläpper dessutom ut långUvade radioaktiva ämnen i havet, däribland små mängderplutonium och andra transuraner. Utsläppen av sådana ämnen frånupparbetningsanläggningen i har bl a behandlats av den brittiskaFlowerskonamissionen. Kommissionen ansåg inte att gäUande gränser för tillåtnautsläpp behöver skärpas . Däremot underströk man behovet av forskningför att klarlägga utsläppens långsiktiga effekter. Metallutsläpp från askhögar m m Kolkraftverkensaskhögar innehåUer större delen av de giftiga tungmetaller som ursprungUgenfanns i kolet. Detta kan innebära att en riskbörda som är svår att uppskattaläggs på kommande generationer. Regnvattensom tränger igenom askhögarna lakar ur metaUerna och kan förorena grundvattnet.Detta kan undvikas genom att markskiktet under askhögarna tätas och genom attvattnet från askhögarna leds bort och renas på ett kontrollerat sätt. Attlägga upp ett asklager innebär dock en förpUktelse att se tUl att reningenfungerar . Det kan röra sig om i principså länge som erfordras för att de farliga metallerna i lagret skaU kunna tas omhand på ett betryggande sätt som förhindrar en okontroUerad spridning tillmiljön under all framtid. Man kan här t ex jämföra med den risk för spridningsom fanns från de ursprungUga kolflötserna. Vihar redan nämnt att vissa metaUer, bl a kadmium, som släpps ut med rökgasernalagras upp i naturen. Kadmium blir kvar i markens ytskikt . Ävendetta innebär att en riskbörda läggs på kommande generationer. Vihar funnit det svårt att i nuvarande kunskapsläge närmare värdera de mycketlångsiktiga riskerna med metallutsläpp av olika slag. 1.5Inverkan på yttre miljön Användningenav de flesta energislag för med sig omfattande ingrepp i naturen. Ett stortvärmekraftaggregat ger ca elenergi . För att framstäUa så mycketelenergi måste man t ex Dbryta ca 7(X) skiffer eUer ca högvärdig uranmalm (det mesta materialet kan användas för återfyllning, men kräver då merautrymme), eUer Dutvinna ca olja eUer ca 1,6 miljarder m' naturgas eller Dbryta drygt kol eUer ca 7 mUjoner ton oljeskiffer eUer Prop.1978/79:115 Bilaga 1.2 Industridepartementet 252 D ta upp 2025 miljoner m' torv från omkring 200 kmtorvmossar eUer n odla 1 0002 ' energiskog och årUgen avverkaerforderlig del av eller n bygga ut och driva kraftverk i en storNorrlandsälv (älv skulle