prop · G20385 · 1978-12-31 00:00:00 — 12§Förvärvstillstånd skall sökas från del förvärvet skedde, ominte frågan om förvärvstillstånd enligt 10 kap. 3 § andra stycketfastighetsbildningslagen (1970:988) skall underställas tillständsmyndighetenav fasiighelsbildningsmyndigheten. 13§ Görs inteansökan om förvärvstillstånd inom föreskriven tid och på föreskrivet sätt ellervägras förvärvstillstånd, är förvärvet ogiltigt. Fråga om tillstånd till förvärv genom köp eller byte fårinte prövas innan det har avgjorts, huruvida förköp enligt förköpslagen (1967:868) äger rum, om det inte är uppenbart atl förköpsrält inte kommer atl ulövas. Har lagfart meddelats i strid mot 20 kap. 6§ 8 eller 7§ 11jordabalken, gäller inte första stycket. 14§ Blir köp ogiltigt till följd av att förvärvstillståndvägras enligt 4§ 3 eller 7§ 1, är staten skyldig atl lösa egendomen till detpris som har avialals, om säljaren yrkar del. Yrkande om inlösen skall framslällasinom efter det avslagsbeslutel har vunnit laga kraft. Skyldighet att lösa egendomen enligt försia stycketföreligger inte, om avtalsvillkoren är oskäliga. 15§ Talan ominlösen enligt 10 § andra stycket skall väckas vid fastighetsdomstolen föreutgången av den lid som har föreskrivits med slöd av 10 § första stycket. Ifråga om sädan inlösen gäller i övrigt expropriationslagen (1972:719) itillämpliga delar. Bestämmelserna i 4 kap. 3§ expropriationslagen skalltillämpas i fråga om värdeökning som har ägt rum tio årföre del lalan väckles vid domsiol. 16§ Talan mol lanlbmksnämndensbeslul enligi denna lag förs hos lanlbruksstyrelsen genom besvär. Mot lantbmksstyrelsensbeslut förs lalan hos regeringen genom besvär. Denna lagträder i kraft då jordförvärvslagen (1965: 290) skallupphöra att gälla. Äldrebestämmelser skall tillämpas på förvärv som har skett före . Förekommer ilag eller annan författning hänvisning till föreskrift som har ersatts genombestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Lagen skallinte lillämpas på egendom som utgör fideikommiss eller ingår i fideikommissbounder avveckling, om förvärvel sker genom tillskott i samband med teckning avaktier. Bestämmelsen i15 § om tillämpningen av 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) gäller intei fråga om värdeökning som har ägt rum före utgången av . Lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) Härigenomföreskrives att 5 kap. 20 § och 10 kap. 3 § fastighetsbildningslagen(1970:988)' skall ha nedan angivna lydelse. 5 kap. 20 § Omfastighets graderingsvärde ökas med tillämpning av 18 § försia stycket 3, skalli lag eller annan författning föreskrivna inskränkningar i rätten atl förvärvafast egendom äga motsvarande tillämpning. Skulle tillstånd eller annanprövning av myndighet fordras vid förvärv genom köp, skall frågan om tillståndlill ökningen underställas myndigheten. Underställning med hånsyn tilljordförvärvslagen (nr 290) behövs dock endast om den fastighetsom ökas år avsedd för jordbruk eller skogsbruk och det finns anledning antagaatt egendomen kan med större fördel läggas till annan fastighet eller att tiUståndkan vägras enligt 4 § jordförvärvslagen. Omfastighets graderingsvärde ökas med tillämpning av 18 § första stycket 3, skalli lag eller annan författning föreskrivna inskränkningar i rätten att förvärvafasl egendom äga motsvarande tillämpning. Skulle tillstånd eller annanprövning av myndighet fordras vid förvärv genom köp, skall frägan om tillståndtill ökningen underställas myndigheten. Lagen omtryckt 1971:1035. 1978/79:85 101 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3§ Avslyckning från fasUghet som besväras av tomträtt fårske endast om fasUghetsägaren och tomträltshavaren slutit avtal om inskränkningav området för tomträtten till alt avse en av styckningsdelama och ansökan ominskrivning av avtalet förklarats vilande enbart i avvaktan på fasUghets-bildning. Avser avslyckning område för jordbruk eller skogsbruk ochhar området kommit i särskild ägares hand genom förvärv, som skulle kräva förvårvstiUståndenligt jordförvärvslagen (1978:000), får avslyckning ej ske utan att fråganom förvårvstiUstånd har underställts lUlståndsmyndigheten. Denna lag träder i kraft . Äldrebestämmelser skall tillämpas på förvärv som har skett före . 1978/79:85 102 Närvarande:f. d. regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet SvenNyman, justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av dåvarande chefen för jordbmksdepartemenlet, statsrådet ,beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. jordförvärvslag, 2. lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970:988). Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yttranden. Enligtförslagets 1 § bestäms lagstiftningens tillämpningsområde till att gällaförvärv av vissa slag beträffande fast egendom som är taxerad som jordbmksfastighei.Enligt 7 § kommunalskattelagen skall som jordbmksfastighei taxeras fastighetsom används för jordbmk eller skogsbmk. Under jordbmk inbegripes binäring tilljordbmk. Även oanvänd fastighet skall taxeras som jordbmksfastighei, såframldet inte är påtagligt all den är avsedd att användas för annat ändamål än jordbmkeller skogsbmk. Såsom binäring till jordbmk räknas enligt anvisningarna till21 § kommunalskattelagen bl.a. jakt, fiske och biskötsel. Trädgårdsskötselräknas enligt samma anvisningar jordbmk, då den drives Ullsammans med annatjordbmk. "Handledning för allmän fastighetstaxering 1975"gäller såvitt fråga är om gränsdragningen i förhållande till småhusfastighet bl.a.följande. Fastighet med bostadshus, vars produktiva mark understiger 5 hektaroch vars åkerareal understiger , taxeras som annan fastighet. Uppgården produktiva marken till taxeras fastigheten normalt somjordbruksfastighet, likaså om åkerarealen överstiger . Vadangår gränsdragningen mellan jordbmksfastighei och industrifastighet vid irädgårdsbmkgäller nyssnämnda arealregel (5 hektargränsen) beträffande fastighet pä vilkenbedrives fmktodling, plantskola eller fähmäs-sig grönsaksodling. Vidväxthusodling blir frägan om taxeringen beroende 1978/79:85 103 a, växthusens yta. Innehåller fasligheten mindre än5 hektar produktiv mark, taxeras den i regel som industrifastighet.Fastigheter med Irädgårdsbmk kan sålunda vara taxerade endera som jordbmksfastigheieller som annan fastighet. Uppmärksammas bör vidare atl registerfasiighei normalt ulgörtaxeringsenhet. Registerfastigheten kan dock uppdelas så att en del kommerattlaxeras som jordbmksfastighei, medan en annan del av fastigheten, vilken tas ianspråk för annat ändamål än jordbmk eller skogsbmk, jämte tillhörandebyggnader taxeras som annan fastighei. Även sammanförande av registerfastigheter till entaxeringsenhet förekommer. Vid bildande av s. k. skogliga taxeringsenheterutgår man från brukningsenheten. Skogsmark som ligger inom samma kommun och harsamma ägare anses regelmässigt vara en bmkningsenhel och bildar också entaxeringsenhet. Som underlag vid ställningstagandet till olika ilagrådsremissen föreslagna regler är vissa uppgifter om de fastigheter, vilkataxeras som jordbmksfastighei, av intresse. Enligt tillgänglig statistik från1975 års fastighetstaxering fanns då 328000 taxeringsenheter taxerade som jordbmksfastighei.Av dessa enheter hade 80000 ingen åker och 48000 ingen skog. Minst 200000taxeringsenheter kan således antagas vara fastigheter med bäde ochskogsmark. Antalet rena skogsfasiigheter torde enligt uppgift frän riksskatteverketutgöra omkring 85 000. Av de 328000 taxeringsenheterna var omkring 250000försedda med byggnader. Med tanke på de utvecklade och utvecklingsbaraföretagens betydelse kan nämnas att vid 1975 ärs fastighetstaxering hade 77000taxeringsenheter mer än äker och 195 000 enheter mer än 10 hektarskog. Av det anförda framgår att gmppen taxeringsenheter med bara åker, gmppenmed bara skog och gmppen som har bäde åker och skog alla är av betydandestorlek. Av statistik avseende lagfarnafång framgår att i cirka 30000 fall fastigheter, taxerade som jordbmksfastighei,bytt ägare . Fånget var i cirka 10000 fall köp. Om man bortserfrån släktköp (cirka 5000) och vissa andra köp t. ex. mellan stat och kommun,återstår under detta år cirka 4400 köp som omfattades av jordförvärvslagsiifiningen.Av dessa köp var endast något mer än 1 000 sådana som ingått i centralbyråns prisstaUstik,vilken avser förvärv av normala självständiga jordbmksfasligheter med etttaxeringsvärde . Antalet av lantbmksnämndema förvärvsprövadeärenden uppgick för tUl cirka 5 000 . Sammanfattningsvis kan sägas att de förvärv, på vilka denföreslagna lagstiftningen i själva verket kommer att tillämpas, utgör etttämligen begränsat antal sett mol bakgmnd av det totala antalet fastighetervilka omfattas av lagstiftningen och av fång. Det remitterade förslaget till ny jordförvärv slag byggerpå ett antal begrepp som det är av vikt att innehållsmässigt bestämma ochnärmare av- Prop.1978/79:85 104 gränsai förhållande till varandra. Det gäller dels lagstiftningens föremål dels deolika slagen av näringsverksamhet som berörs. 11 § anges såsom inledningsvis anförts som ram för lagstiftningen fast egendomtaxerad som jordbmksfastighei. Vid taxering bildar registerfas-Ugheternautgångspunkten. 1 3 § införes begreppet förelag som det för lagstiftningenegentligen intressanta begreppet. Hämtöver begagnas i 2 § 9 taxeringsenhetensom utgångspunkt för en viss regels tillämplighet och i 4 § första stycket 4förekommer uttrycket enhet. Allmänt kan om dessa begrepp anmärkas följande. Dålagstiftningen sysslar med förvärv av fastighei och förvärv normalt sett mästeavse registerfastighet eller markområde som är avsett att bilda eller ingå iregisterfastighet, utgör en eller flera registerfastigheter regelmässigtbeslutsföremålet i vaije ärende enligt lagen. Om ärendets objekt brukas dock ilagförslaget genomgående icke ordet fastighet utan termen egendom. Denna termbetecknar sålunda den eller de registerfasligheter eller det område, somomfattas av det förvärv för vilket tillstånd söks. Terminologin torde icke geanledning till vanskligheter i rättstillämpningen. Ickeheller finns anledning att uppehålla sig vid uttrycket taxeringsenhet. Dettabegrepp är - liksom vad gäller om registerfastighet - klart avgränsat, i dettafall i skattelagstiftningen. VUka taxeringsenheterna är framgår avden av fastighetstaxeringsnämnden iordningstäUda fasUghetsIängden. Ordetenhet torde i 4 § första stycket 4 bmkas synonymt med företag. Det kanifrågasättas om termen enhet erfordras i lagen vid sidan av det i övrigt bmkadeuttrycket företag. Enklast synes vara att utbyta "enhet" mot"företag". Ilagförslaget spelar företagsbegreppet en dominerande roll. Fastighetensallmänna funktion och förvärvets behandling bedömes enligt lagen utifrån detföretag som fömtsätts drivas på fastigheten. Delsynes som om lagförslaget bygger på det betraktelsesättet atl det på varje registerfastighet- oavsett hur den är beskaffad - finns ett företag. Detta synsätt skullemöjligen kunna hämta visst stöd i reglerna om beskattning av inkomst av jordbmksfastigheii 21-23 §§ kommunalskattelagen. 1 nämnda 21 § stadgas att till intäkt av jordbmksfastigheihänförs allt vad som av fastighet som taxerats såsom jordbmksfastighei kommitägaren eller bmkaren till godo, såsom värde av bostad, intäkt av jordbmk medbinäringar, intäkt av skogsbruk eller intäkt av annat slag. Härifrän fårenligt 22 § ifrågavarande lag avdras driftkostnadema, varefter nettointäkten avfastigheten framkommer enligt påföljande 23 §. Med någon tUIspetsning skulledessa skatteregler kunna sägas skissera ramen för ett på varje tcixe-ringsenhetdrivet "företag". Det finns emellertid fastigheter som icke lämnarnågra intäkter och icke heller föranleder några driftkostnader. Det går ej attgöra gällande att det existerar något företag på dylika fasUgheter. Det skullestrida mot normalt språkbmk att tala om ett företag, då någon verk- Prop,1978/79:85 105 samhetsom ger intäkter eller föranleder utgifter ej förekommer. Flertaletfastigheter, som taxeras som jordbmksfastighei därför att de ligger oanvända,kan förmodas sakna företag. Detkan anmärkas att på samma fastighei kan förekomma flera jordbmksföretag. Omfastighetsägaren utartenderat jordbmket driver, som framgår av de ovanåtergivna reglerna ur kommunalskattelagen, ägaren och bmkaren eller, om bmkarnaär flera, dessa var och en sitt eget företag. Företagsbegreppetfår ocksä belysning i reglema i fastighetsbildningslagen om tillkomsten av nyafastigheter. För fastighetsbildning gäller enligt huvudregeln i 3 kap. 1 §nämnda lag att fastighet som nybildas eller ombildas skall vara varaktigt lämpadför sitt ändamål. Om jordbmksfastighei -därmed förstås fastighet avsedd för jordbmk- stadgas i 3 kap. 5 § samma lag särskilt att fastigheten skall utformas så atlden medger tillfredsställande lönsamhet för det företag som skall bedrivas påden. Om skogsbmksfas-tighet sägs i samma paragraf i motsvarande del att denskall medge ekonomiskt tillfredsställande skogsdrift. I den månfastighetsbildningen icke har till syfte att åstadkomma en jordbmksfastigheieller en skogsbmksfastig-het, blir givetvis dessa regler om viss verksamhet ejtillämpliga. Avmotiven till stadgandena i 3 kap. fastighetsbildningslagen framgår atl, när i kapiUettermen jordbmksfastighei bmkas, därmed avses inte endast fasligheter medenbart jordbmk utan även fastigheter med kombinerat jordbmk och skogsbmk. Föratt en skogsbmksfastighet skall anses föreligga mäste skogen vara dominerandeoch förekommande jordbmk vara icke utvecklingsbart. Detär tänkbart att fastighet taxerad som jordbmksfastighei utgörs väsentligen avvattenområde; särskilt fiskeföretag kan då drivas på fastigheten. Samma kanförhällandet vara om betydande fiskerätUgheter UUhör jordbmksfastighei. Detvanliga torde dock vara att fisket utgör en binäring till jordbmket och därmedingår i jordbmksföretaget och ej bildar ett självständigt fiskeföretag. upptaget särskilt fiskeri skall enligt 7 §kommunalskattelagen ej taxeras som jordbmksfastighei utan som annan fastighet. Trädgårdsodlingförekommer ofta som binäring till jordbmk och tUIhör då jordbmksföretaget.Härjämte förekommer i betydande omfattning fristående företag för består av plantskola eller fmktodling eUer annan frilandsodUng,torde det i allmänhet drivas på fastighet som är taxerad som jordbmksfastighei;den bmkade arealen kan förmodas oftast överstiga . De 1975 existerande5600 företagen med frilandsodling hade en medelareal av . Förväxthusodling gäller liknande arealgränser, och även bland dessaträdgårdsföretag kan ett betydande antal förmodas drivas på fastigheter som ärtaxerade som jordbmksfastighei. Övriga självständiga Irädgårdsförelag somutnyttjar mindre arealer verkar i huvudsak på annan fastighei och torde regelmässigttaxeras som rörelse. Prop,1978/79:85 106 Vidbestämmande av om tillstånd all förvärva viss fastighet skall lämnas eller ejblir ofta avgörande hur det företag som avses skola drivas på fastigheten ärbeskaffat. Därvid mäste observeras, att ett företag utgör en ekonomisk enhetmed mänga komponenter. Den mark med byggnader som bildar taxeringsenheten ärbara en produktionsfaktor bland andra, som samverkar i företaget, t. ex.maskiner och övriga döda inventarier, djurbesättningar m. m. Företagetbetungas av kostnader för annat kapital som behövs i verksamheten än markenoch byggnaderna, liksom för arbetskraften. 1 detla sammanhang måsteobserveras att jordbmksföretag kan drivas utan att företagaren över huvudförvärvat någon fastighet. 1 hela gmppen jordbmksföretag med en åkerareal över2 hektar utgjorde andelen företag som ägde hela den bmkade marken , artendeföretagen15% och företag med både ägd och arrenderad mark . Antalet jordbmksföretagmed mer än åker utgjorde cirka 75000, vilket antal ganska näraansluter till antalet taxeringsenheter av samma storleksordning (77000). Det äratt märka att det enligt lagförslaget är förvärvets konsekvenser för olikaföretag och icke för fastigheten som sådan som skall beaktas i förvärvsärendet.Företagsstmkturen skall via lagens tillämpning påverkas i den av lagstiftarenavsedda riktningen. Lagrådethar med det nu anförda velat mera allmänt belysa företagsbegreppets betydelseför lagstiftningen. Nästa fråga gäller beteckningen av de olika slagen avföretag. 1lagförslagets inledande 3 § införes begreppet lantbmksföretag. Det användesdär som en samlande beteckning för företag inom jordbmket, skogsbmket ochträdgårdsnäringen. "Lantbmk" ges i denna sammansättning en vidinnebörd liksom när ordet eljest bmkas i lagförslaget. Redanfrån början möter en svårighet däri att lagförslaget i I § utgår från begreppet"jordbmksfastighei" i 7 § kommunalskattelagen. Det täcker där, somredan nämnts, fastigheter av mycket skiftande natur. Kommunalskattelagenskiljer vidare, såvitt gäller använda fastigheter, mellan de fastigheter somanvänds för jordbmk och dem som används för skogsbmk. Jordbmk innefattar idetta sammanhang även jordbmkets binäringar men också t. ex. Irädgårdsbmk. Ordetjordbmk har sålunda i skattelagen en betydelse i sammansättningen jordbmksfastigheioch en annan då eljest talas om jordbmk. Iförslaget vUl man som sammanfattande benämning för en fastighets bmkande förodlingsändamål använda ordet lantbmk. Det täcker dä såväl jordbmk, inklusive Irädgårdsbmk,som skogsbmk. Denna terminologi har böljat komma användning äveni författningar men torde knappast ännu vara godtagen i allmänt språkbmk.Lagrådet kan se ett praktiskt behov finnas av en terminologi som har ettsammanfattande ord för all näringsverksamhet som innebär odling av mark, t. ex.lantbmk. Prop.1978/79:85 107 Denna term har förordats av .' Skall den brukas i denna betydelse, bör emellertid användningen varakonsekvent såväl i lagstiftning som i administrativa sammanhang. Skulle man godta "lantbmk" som detsammanfattande ordet, vore ett första steg att ändra terminologin ikommunalskattelagen, sä alt man där inför "lantbmksfastighet" som delövergripande begreppet i 7§. Termen jordbmk kan då förbehållas odlingsverksamheli vilken är huvudsaklig produktionsfaktor och termen skogsbmk odlinginom vilken skogsmark är den produkUva faktorn. Trädgårdsbmket kan, om man såvill, skiljas ut som ett särskilt slag av lantbmk. En annan konsekvens av en ny terminologi är attbenämningen pä de olika myndigheter, i vilka ordet lantbmk ingår som del, fåromprövas. I 2 § instruktionen för lantbmksstyrelsen och lantbmksnämndema (1967:425)heter del all lantbmksstyrelsen är ceniral förvaltningsmyndighet för ärendenom lantbmket och lantbmkets rationalisering. Enligt 22 § samma instmklion har lantbmksnämndemaatt följa lantbmkets tillstånd och utveckling. stadgas i instruktionenför (1965 :796) att den är central förvaltningsmyndighet förärenden om skogsbmket på viss närmare angiven mark. Om lantbmk skall vara enövergripande benämning innefattande även skogsbmket, måste lantbmksstyrelsensoch kompetensangivande författningar ses över. Med all sannolikhethar en ny terminologi med "lantbmk" som övergripande begreppkonsekvenser på en rad andra författningsområden vilka lagrådel nu ej kanöverblicka. Lagrådet kan för sin del icke tillstyrka att man inuvarande skede i en ny jordförvärv slag inför en terminologi, där "lantbmk"begagnas som sammanfattande uitryck. Ett sådant språkbmk synes icke heller idetta ärende medföra några egentliga fördelar ur lagleknisk synpunkt. Sålundakan i förslagets 4 och 5 §§, där del talas om lantbmkets rationalisering, istället sägas jordbmkets eller skogsbmkets rationalisering. Därtill finns såmycket större anledning som man på andra ställen i lagförslaget (2 § 7 och 8samt 5 § första stycket 3) just bmkar uttrycket jordbmk eller skogsbmk, tydligensynonymt med lantbmk. Slutsatsen blir atl man i jordförvärvslagen bör godta kommunalskatlelagensuppdelning av alla använda fastigheter taxerade som jordbmksfastighei i sådanasom används för jordbmk och sådana som används för skogsbmk. Trädgårdsnäringenbehöver dä - som ingående i jordbmk - ej särskilt nämnas. Man bör då ickeheller använda "lantbmk" som övergripande beteckning isammansättningen lantbmksföretag. Dessa får uppdelas i jordbmksföretag och skogsbmksföretag. Lagförslaget utgår frän en uppdelning av lantbmksföretageni tre katego- 'Se , Skogsordlista, andra uppl.,1978, s. 382. Prop.1978/79:85 108 rier.1 4 § första stycket 4 och 5 talas om utvecklade eller utvecklingsbara lantbmksföretag.Förslagets 6 § gäller likaså endasl beiräffande utvecklat eller utvecklingsbartlantbmksföretag, medan 7 § är tillämplig beträffande lantbmksföretag tillhörigtnägon av de andra tvä kategoriema, dvs. företag som inte är utvecklingsbarteller som är begränsat utvecklingsbart. Såvitt lagrådel känner till är det försiagången denna indelning av företag avses skola lagfästas. Det fömtsätts att myndighelernai tillämpningen skall kunna från varandra klart avgränsa olika kategorierföretag. Ifråga om indelningen i nämnda tre gmpper hänvisas i motiven till lagförslagettill de vid 1977/antagna riklUnjema för jordbmkspolitiken.Indelningen har begagnats av jordbruksutredning (se SOU 1977:17 s.331-332). Denna utredning säger uttryckligen att indelningen endast avser bmkningsenheterinom jordbmket. Den har med andra ord icke avseende på sådana som jordbmksfastigheitaxerade registerfastigheter, som icke utgör underlag för bmkningsenheter inomjordbmket. Indelningen utgår nämligen från målet att producera livsmedel tUllägsta möjliga kostnad som i jordbmket sysselsatta får del av denallmänna standardstegringen. Med hänsyn härtill uppdelar utredningen deifrågavarande bmkningsenheterna i tre gmpper, utvecklade och utvecklingsbaraföretag, begränsat ulvecklingsbara företag och företag som inte ärutvecklingsbara. I riksdagsbeslutet (se prop. 1977/78:19 s. 206 och JoU 1977/78:10s. 30-31) godtogs denna indelning, dock endast som ett hjälpmedel för atlunderlätta bedömningen vid rationaliseringspolitikens genomförande.Departementschefen anförde härom följande: Jagdelar remissinstansernas uppfattning att det inte kan dras klara gränser mellande tre företagsgmppema. Fömtsättningama varierar mellan olika områden ochförändras även från tid till annan. Uppdelningen av företagen i tre gmpper bördock enligt min mening underlätta bedömningen av vilka företag som harförutsättningar att uppfyUa målet för ralionaliseringspoliliken på kort resp.lång sikt. 1det remitterade lagförslaget vidgas indelningens användningsområde från atlgälla bmkningsenheter inom det livsmedelsproducerande jordbmket till att avse allaslag av företag som kan förekomma på fastigheter som omfattas av lagen; se SOU1977:93 s. 107 jämte härUU anslutande uttalanden i lagrådsremissen. Medan de livsmedelsproducerandejordbmksföretagen med stöd av allmänna uttalanden kan ungefärligen uppdelas påde tre kategoriema, finns icke hos jordförvärvsutredningen eller annorstädes någonvägledning för hur exempelvis skogsbmksföretag och företag inomträdgårdsnäringen skall fördelas på de tre gmppema. Förarbetena (SOU 1977:93 s.60) innehåller i denna del inte annat än hänvisningar lUl pågående utredningaroch några allmänna uttalanden om behovet av artondering av vissaskogsfastigheter. Kategoriindelningenhar utformats endasl med hänsyn livsmedels- Prop.1978/79:85 :< 109 1 detta lagstiftningsärendehar icke med en tillfylleslgörande tydlighet angivits kriterier för uppdelningav andra fastigheter, på vilka finns vad som kallas lantbmksföretag, på de tre före-tagslyperna.Uppdelningen kan enligt lagrådets mening i ifrågavarandelagstiftningssammanhang blott ifrågakomma beträffande jordbmksföretag, däremotej beträffande företag inom skogsbruket. Viss tvekan gör sig gäUande om indelningens användbarhetäven på jordbmksområdei.