prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — All personal som ingäri fjällräddningsorganisationen liksom alla deltagare i och Svenska turistföreningens färdledarkurserutbildas i lavinkännedom. Vid utgivning av fjällkartorhar diskuterats huruvida lavin-farliga områdenskall markeras pä kartorna. Utgivarna har tillsvidare i regel avstätt från sädan markering, då man icke kan garantera att omarkerade områden äro lavinsäkra. Pävissa kartor, exempelvis "Karta överSälenfjällen" (jfr p. 5.5.3.5) har områdensom kan vara lavinfarliga markerats med tecken "lavinfara". Några lavinprognoser utfärdas f.n. icke i och icke heller förekommer nägonmålinriktad forskning på området. Den enda aktiva myndigheten är polismyndighetema i fjallomrädet, som i månav resurser vidtager åtgärder för att förebygga lavinolyckor genom att i massmedia vama allmänheten, uppsättalavinvamingsskyltar, avspärra lavinfarliga områden samt genom sprängning utlösa laviner i före-byggamde syfte. Prop.1978/79:187 106 har antalet besökare ökat med per är. Enligt föreningens ärsredogörelse var beläggningen på anläggningarna för den som framgår av bilagorna 4 ooh 5 . För detrörliga friluftslivets utövare finns i STF:s fjällstationer och fjällstugor omkring 2 000 bäddar. Därtill kommer omkring 200 bäddar i de nämnda stugor. STF bedömer att minst 20 000 längfärdsturister bor i stugor och fjällstationer med ca 150 000 övernattningar per är ooh att ytterligare omkring 5 000turister som färdas på långtur i fjället bor i tält. Frekvensen av turister i högfjället är störst . STF:3 fjällstugor är bemannade med s.k. stugvärdar vissa tider pä året. Från fjällsäkerhetssynpunkt är detta värdefullt eftersom allmänheten kan fä råd och hjälp av dem under sin vistelse i fjället. För stugvärdama anordnas särskilda veckolånga kurser. I är det naturligt att föreståndarna pä de fyra nä.rliggainde fjällanläggningarna - Storulvän, , ooh Helags - häller reda pä vart turistema ämnar gä vid hårt väder. Ungefär en tredjedel av det ledsystem pä , som och länsstyrelserna numera ansvarar för, har anlagts av STF. 4.5.5 Information och utbildning Föreningenger ut många publika.tioner; böcker, broschyrer m.m. som syftartill att ge läsaren fjällkunskap och pradctiskaanvisningar och därmed förebygga fjällolyckor. Som exempel kan nämnas "Fjäll 78", som är en utförlig hand- Prop.1978/79:187 7 bok för fjällvandrare, vidare tidskriften saunt en serie fjällhandböckeroch turböcker. En god fjällkarta är en frånsäkerhetssynpunkt viktig detalj för fjällturisten.STF ger ut Svenska Fjällkartan, byggd på den gamla generalstabskartan. Dennakarta ersätts efter hand av Nya fjällkartan, som ärbaserad på den nya typografiska kartan. Dennya kartan föreligger för flertalet områdeni fjällkedjan från Tre-riksrösett.o.m. STF har en omfattande reseverksamhet. Denna innefattardels researrangemang - i stor utsträckningvandrings- och skidfärder i fjällen - dels en fullständig resebyrå med biljettförsäljning, rådgivning och information. I samband härmed har STFunder anordnat särskilda fjällkurser dels förblivande färdledare, dels för var och en soa vill få större fjällkunskap och säkerhetför kommande fjällvistelser. har föreningen medverkat i väderinformationen. Väderrapport lämnas frän vissa av anläggningarna till SMHIunder en del av vintersäsongen. Rapporten omfattar vindriktning, vindstyrka, sikt, temperaturer och snödjup. Observationerna lämnas i regel av stugvärdar och fjällstationsföreståndare. (jfr p. STF har tillsammans med ochTrygg-Hansa 1978/79:187 108 t91(>/ll och 1977/78 genomfört försök med kommunikationsradio och ett säkerhetspaket inom och fjällvärld samt fjällområdena i . Medel ur bortgångne fjäll-flygföraren haräven ställts till förfogande för verksamheten. En redogörelse för sambandsförsöken ges i kapitel 5.7. Där redovisar utredningen också sin uppfattning om privatradiosystemslämplighet från fjällsäkerhetssynpunkt. STF, och har meddelat utredningen att efter fortsatt försöksverksamhet ochslutrapport försöken får anses avslutade. Man avvaktar därefter ställningstagande från den framtida huvudmannen för fjällsäkerheten beträffande eventuellt fortsattverksauahet, som dä lämpligen synes böra ske i dennes regi. Ett väsentligt syfte med försöken har ocksä varit att stimulera en bredareallmänhet aitt medföra de värdefulla sä-kerhetsdetaljema snöspade och vindsäck. Broschyrer med instruktion m.m.och fjällsäkerhetsräd medföljer paketet. Erfarenheterna härvidlag har genomgående varit goda. Andra försök, som STF bedrivtr, är dels prov ned en aga-fyr vid Blähammaren, dels med fast ljusanläggning pä . Försök med mistlurar och klockor, som klämtar vid viss vindstyrka(Endalsstugan) har avbrutits. STF har icke funnit nägra säkra uppgifter om att sådana ljud- och ljusanordningarskulle ha räddat liv. Prop.1978/79:187 110 4.6 FRI I.TS FRAM 4 . f . 1 lliPtnrik "i " eller"skidfrämjandet" grundades 1892.Verksamheten var dä begränsad endast till vintem och den huvudsakliga uppgiftenvar att arrangera skidtävlingar. Sedan tävlingsverksamheten överförts till andra föreningar och verksamheten kommit att omspänna hela åretändrades föreningens naunn 1938 till Skid- och . 1975 beslöts att föreningen skulle kallas enbartFriluftsfrämjandet. Målet för verksamheten är att ge ökad livskvalitet åtalla genom friluftsliv som fritidssysselsättning. Organisationen leds centralt av en styrelse, som har sittkansli i . Landet äradministrativt indelat i 23 distrikt. I varje distrikt finns ett antallokalavdelningar. Distrikt och lokalavdelningar leds av regionala och lokalastyrelser. Medlemmama ärindividuellt anslutna och tillhör en lokalavdelning.För närvarande finns ca 450 lokala föreningar.Medlemsantalet uppgår till omkring 220 000. Föreningensverksamhet späLnner över en rad olika aiktivi-teter . En kraftigsatsning görs pä lokal fjällutbildning av allmänheten. Prop.1978/79:187 111 har tillsattkommittéer för olika verksamhetsgrenar. uppgift äratt leda fjällverksamhet, planlägga och leda fjälledar-utbildning, färdigställamateriel att användas i den lokala verksamheten, färdigställautbildningsplan för fjälledar-utbildning sommar och vinter, vidta åtgärder för att decentralisera fjälledarutbildningen, främja genomföraindet av den nyutformade fjällverksamheten i distrikt och lokalavdelningar ochsamarbeta med andra organisationer rörandefjällfrågor. Kommitténs arbetehar inriktats på att åstadkomma en breddning av fjällverksamhet pä det lokala planet. Kommittén har framställt ett studiepaket om fjällverksamhet avsett att användas vid träffaroch studiecirklar pä det lokala planet. Materialet används i stor utsträckningi skolundervisningen. Fjällpaketet består av fem häftenmed titlarna "Fjällens möjligheter", "Fjällsäkerhet/Pjäll-räddning","Fjällorientering", "Fjällnatur" ooh "Frilufts-utrustning för fjällbruk".Dessutom finns därtill anslutande ledarhandledning,diabildsserier, affischer och broschyrer. Allt arbete med träffaroch studiecirklar inom detta område gär ut påatt förbereda människor införderas fjällvistelse, att ge utbildning igod tid innan fjällvistelsen. Ledarna för fjällträffama oohstudiecirklarna utbildas påfjälledarutbildning i tre steg och två steg . har 200 ledare utbildats. Antaletutbildningstillfällen utökas under kommande verksamhetsår. fjällträffar ochcirklar hade vintem 1978 startat päomkring 150 platser i landet. 1978/79:187 112 och vintem 1979 planeras totalt 21 fjällledarkurser. Lokalavdelningar planerar och genomför fjällresor för deltagare i fjällträffsverksamheten i viss omfattning. Verksamheten ifjällterrängen är dä ledarledd och börbetraktas Som ledarledd fjällutbildning 5. fjällterräng.Ledarna för den verksamheten har genomgått vinter- eller sommarfjäll-utbildningen. Ofta engageras lokala fjälledare för enstaka informationstillfällen i skolor, företag,i föreningar eller motsvarande. Vanligtförekommande är att Friluftsfrämjandetslokalavdelningar har enstaka träffar med fjällinformation exempelvis inför sportlov och påsk. Inom svarar fjäll-distriktsledarenför utbildning och vidareutbildningav lokala ledare. Han svarar vidare föratt lokala ledare kallas till konferenser, informerar massmedia (tidningar,lokalradio, regional TV) samt håller ständig kontakt med centrala fjällkommittén. Friluftsfrämjandetsvarar för en omfattande rådgivning beträffandesportutrustning ooh dess hamdhavande. Fördenna verksamhet svarar en särskildutrustningskommitté. Denna genomför ocksäen väsentlig upplysningsverksamhet i utrustningsfrågor under samarbete med sportbramschen och statensorgan för konsumentupplysning. Kommittén svararocksä för utbildningen av branschfolk. F.n. utbildas omkring 50 sporthandlare och försäljare ärligen. Kommitténshuvudsakliga arbetsuppgift är att följa och påverka utvecklingen avfriluftsutrustning och att i utrustningsfrågor vara rådgivande ät allmänheten.1 detta syfte utarbetar och utger eller eljest sprider kommittén utrustningslistoroch handböcker, deltar i radio- och TV-program rörande utrustningsfrågor, medverkar i utredningsarbete osv. Somomnämnts i k*p. 4.5 deltar i försöket med"fjällsäkerhetspaket". Prop.1978/79:187 114 4.7 SVENSKA SAMERNAS RIKSFÖRBUND 4.7 SVENSKA SAMERNAS RIKSFÖRBUND 4.7.1 Grunder () är en sammanslutning av svenskasamebyar och sameföreningar med uppgift att tillvarataoch främja de svenska samernas ekonomiska,sociala, rättsliga, administrativa ochkulturella intressen med särskild hänsyn till renskötselnooh dess binäringars fortbestånd och sunda utveckling. Det totala antalet samer i beräknas till lägst15 500. Därav utgör den renskötandebefolkningen oa 2 500. De icke renskötandesamerna, företrädda av de 16 same-föreningama, är ca 13 000. Det största antalet samer, 7100, finns i . I Västerbottensoch finns 2 400 respektive 1 500 samer och iStockholms län 1 200 samer. Renskötseln är i förbehållen samerna. Enligt rennäringslagen (SFS 1971:457) har den,som är av samisk härkomst, rätt att begagna mark och vatten tillunderhåll för sig och sina renar (renskötselrätt), om hans far eller mor eller någon av hans far- och morföräldrar haft renskötsel som stadigvarande yrke. omorganiserades lappbyarnatill samebyar med främstauppgift att driva renskötsel.Varje sameby har ett gränsbestämt område och är organiserad enligt principen omsamverkan mellan medlemmarna i by såsom inom en ekonomisk förening. Medlemmarna äger själva sina renar men samverkar på olika sätt i renskötselarbetet vid t.ex. samlingar,kalvmärkning och slakt. Samerna bestämmer själva om sina angelägenheter på bystämma och genom stadgar för byn. Bystämman är byns högsta beslutande organ - där samtliga medlemmar har rösträtt. I övrigt företräder en vald styrelse samebyn. De största samebyarna har ungefär 200 medlemmar, den minsta 9 1978179. 1978/79:187 116 knappt ett tiotal. Sammanlagt finns det ca 200 000 renar exklusive årskalvarna - en försörjniigsbas för de drygt 2 500 renskötande samerna. Produktionsvärdet avrenskötseln är ca av renkött, hudar och hom, vartill kommervärdet av de samiska kombinationsnäringarna jakt, fiske, sameslöjd m.m.Inom kärnområde för den samiska bosättningen finns grupper av , somutan att vara renskötande genom sitt nuvarande näringsfång anknyter tillmycket ålderdomliga samiska näringstraditioner. Dessa samer, vare sig de en gång varit renskötare eller inte, anknyter med sitt näringsliv ochnuvarande bosättning i lägfjällsomrädet till en ursprunglig samiskkultur. Flertalet renar tillhör renskötauide samer i någon av de 33 fjällsamebyama frånKönkömä i norr till i söder. Förutom fjällrenskötsel med flyttningarfrän sommarbete i fjällen till vinterbete i skogslaindet - en sträckapä och mera - finns en mer stationär skogsrenskötsel i skogslandeti (10 skogssamebyar) och i Tomedalen (7 koncessionssamebyar). Lantbruksstyrelsen är central myndighet för rennäringen. Vid var och en av lantbruksnämndemai , ooh finns en rennäringsdelegation. 4.7,2 Fjällområdets utnyttjande Samemasom en ursprunglig minoritet i ställer berättigade krav pä utrymmeför att utveckla sin egen kultur i det svenska storsamhället. Det nära ochoupplösliga sambandet näring - kultur ställer krav på insatser inte bara inomkulturområdet utan även pä ätgärder för att begränsa exploateringen av demarker, som renarna behöver för bete säväl (fjällen) somvintem (skogslandet). Prop.1978/79:187 117 Statsmakternas principinställning i denna fråga fast.slogs genom beslutet den 12maj 1977 om iiiaatser for saraerna (prop. 1976/77:80. KrU 19777:45. rskr 197/7Z: 2U9). beslutet innebär ett samlat program för "en statlig saunepolitik, som tar hänsyn till den samiska minoritetens livsvillkor inom alla sam hällsområden. ------ Mälenför samhällets insatser för den samiska minoriteten skall hasin utgångspunkt i de mål, som slagits fast för laindets minoritetspolitik i stort, nämligen jämlikhet, valfrihet och samverkan.Samtidigt innebär den grundläggande uppfattningen om samernas särskilda ställningatt man vid utbyggnaden av samhällets stöd till samekulturen måste ge utrymme även ät andra bedömningar än dem, som kan görasbeträffande övriga minoritetsgrupper i det svenska samhället. Detta är denprincipiella utgångspunkten för (statsmakternas) samlade insatser för saunerna och deras kultur. De ätgärder som sätts in, bådepä kort ooh på lång sikt,skall bidra till en bestående kulturell och ekonomisktrygghet för den samiska folkgruppen. Detta förutsätter i sintur ett nära samarbete med samerna själva ooh med deras organisationer. Samernas önskemål och kravskall tjäna som riktmärke för deframtida statliga insatserna." En avgöréinde förutsättning föratt den samiska kulturen skall kunna bevaras är att rennäringen kan fortleva som samisk näring och att ett rimligt antal samer kamfå sin utkomst inom rennäringen eller påannat sätt inom det geografiska bosättningsområde,som av ålder varit samemas. De samiska frågomaskall i enlighet med statsmakternas beslut vara ett naturligt inslag i den allmänna samhällsplaneringen.Statens planverk framhöll i sitt yttrande 1 Ur anförande av föredragande departementschefen, chefen för i vid behandlingen av prop. 1976/77:30den . 1978/79:187 118 över1970 års sameutredning (SOU 1975:99 ochlOO) som en angelägen uppgift för samhällsplanerandemyndigheter att fullfölja försöken att finna liimpliga former för en tilllämpningav rennäringslagstiftningen inom samhällsplaneringen. Enligt plainverkets mening utgör rennäringslagensmark-reglerainde bestämmelser ooh statsmaktemasuttalanden till stöd för renskötselns rättigheter en relativt god grund för en markanvändningsplanering,som skyddar renskötselihtresset. Ett bättre planeringsunderlag, som belyser förhällandena inomrenskötseln ökar förutsättningen att genom fysisk planering lösa de konflikter om markanvändningen, som kan finnas mellan renskötseln ooh andra intressen. Ett av de väsentligastemotiven för den fysiska riksplaneringen harvarit att kunna avväga olika intressen för att utnyttja samma mark- ooh vittentillgåLngar. Statsmakternas beslut med riktlinjer för hushållningenmed mark och vatten fastslog (prop. 1972:111), att samema enligt rennäringslagen har förstahandsrätten att utnyttja främst markerna ovanför odlingsgränsen och i renbetesfjällen. Rennäringen borde därför ses som enrestriktion mot annan markanvändning.Renskötseln borde få ge vika bara om ett visst markområde behövdesför ett ändamäl som var"av väsentlig betydelse från allmänsynpunkt". Vidare uttalades att utvecklingen mot ett mer differentierat näringsliv i fjällvärlden, bl.a. genom en ökande turism, måste styras i sädcui riktning att samiska intressen icke skadas oohhelst pä ett sådant sättatt samerna själva får del av utvecklingens positiva sidor. Det bedömdes därför som angeläget,att företrädare för rennäringen och företrädare förden statliga administrationen på området, dvs, lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna, fårmedverka i planeringsarbetet redan påförberedelseskedet. 1976/77:80 s. 48. I sammanhamget mäframhållas, att för att påcentralt plan främja samordning ooh samverkan har isamband med stats-maiktemas beslut om insatser för samema en permanent interdepartemental arbetsgruppför samefrågor tillsatts. Denna skall fortlöpande följautvecklingen, verka för samordnat utnyttjande av olika -främst statliga - insatser,regelbundet överlägga med samema och sameorganisationema i konkreta frågor och fortlöpandehälla kontakt säväl med demsom med myndigheter, institutioner ooh övrigaorganisationer på central, regional och lokal nivå, som arbetar med samefrågor. Den fysiska riksplaineringen skall genomföras i kommunemas planering och genom åtgärder av länsstyrelser och andra statliga myndigheter. Iregeringens anvisningar för planeringsarbetet släs pä nytt fast,att rennäringens speciella krav och rättigheter skall beaktas och att samråd med berördasamebyar bör komma till stånd i ett tidigt skede av planeringsarbetet. Det är bl.a. klart utsagt att man inte får nöja sig medatt saunråda med enbart t.ex. lantbruksnämnden. Regeringen tog vären1975 ställning till de program för att fullföljariktlinjerna för hushållning med mark och vatten, som pä grundval av beslut om den fysiskariksplaneringen hade utarbetats av kommuner ooh länsstyrelser. Därvid gavs vissa särskilda riktlinjer för den fortsatta markanvändningsplaneringenävensom föreskrifter om att för obrutna fjällområden preliminärt avsedda områden skulle undantas frän tyngre exploatering och skogsbruk. (Jfr p. 3.3.2 och 3.3.3). I dettill rekreationsberedningens rapport insatser för turism ooh rekreation (Ds Jo 1978:2) fogadesupplementet redovisas planeringslägeti de primära rekreationsområdena. Förkommunerna inom de fem av dessa som ärfjällområden anges läget sälunda (tabell 5 ). Planeringsläget beträffande de fem primärarekreationsområdena inom Avser fjäll och älvdal Vid Svenska samernas riksförbunds landsmöten säväl 1977 som 1978 har påtalats att enligt samisk uppfattning samråden med samebyarna vid den fysiska riksplaneringens genomförande fungerat mindrebra på flera håll. Så synes otvivelaktigt ha varit fallet. Det haremellertid funnits speciella svårigheter i hittillsvarande skeden avarbetet, bl.a. beroende på arbetsomfattningen, de ofta pressade tidsförhållandena samt bristande erfarenhet ooh rutin. En klar förbättringsyns på väg. Under framtagningen av utredningsförslaget till obrutnafjällområden (jfr kap. 3.3) har särskild omsorg nedlagts påredovisningen av de olika intressena och pä samråden med rennäringens företrädare. Förslaget mottogs ocksä -som redovisats i propositionen 1977/78:31 - i allt väsentligt positivt av samernas erganisationer. 1978/79:187 121 Regeringen har senare givit länsstyrelserna i , Jämtlainds, Västerbottensoch i uppdrag att lämna regeringen förslagtill närmare avgränsning av de obrutna fjällområdena, sedanderas omfattning i stort har fastlagts av . Bl.a.skall länsstyrelserna i och härvidredovisa olika alternativ för markanvändningen i vissa delar av Toma-Graddisområdet respektive Sarek-Pite-och Kebnekaiseområdena i saimmanhang med vissa vägförslag m.m.Bland andra samrådsinstanser nämns särskilt berörda samebyar. Samerna besitter i mångafall en fjällkunskap i särklass. Det gällersåväl miljökunnandet som den lokala terrängkännedomen.Det är naturligt att detta är av värdefrän fjällsäkerhetssynpunkt. Flertalet av dessakunniga samer i aktiv ålder är engagerade i rennäringen elleranslutande verksamheter och deras kunnande och förmåga förbättrar deras egen ooh aindras säkerhet där.Flera samer, som därtill har möjlighet, ärengagerade i fjällräddningens räddningspatruller, som färdledare, i ledunderhållsarbetet, som stugvärdar, båtförare m.m.Svenska samernas riksförbund ävensom vissa länsstyrelseroch kommuner har fraunhällit, att ett ökat utnyttjande av samernas erfarenheter ochkunnande i fråga om fjällvärldens förhällandenskulle vara till fördel bl.a. från fjällsäkerhetssynpunkt. I sammanhanget måfrån propositionen 1976/77:80 ominsatser för samema citeras följande uttalande av föredragande departementschefen: "När det gäller att skapa sysselsättningstillfällen som ett komplement elleralternativ till rennäringen erbjuder turistnäringen stora möjlighetersärskilt Prop.1978/79:187 i? för kvinnor och icke renskötande samer. Vid den fortsatta utbyggnaden av stugbyar och småstugor bör förutsättningarna att förlägga dessa inom samerriati bosättningsområden prövas i samarbete med samerna själva. Härvid bör självfallet beaktas de krav pÅ planering och de riktlinjer för markanvändningen som stat ochkommuner har lagt fast för de områden som berörs. Det statliga stöd .som utgår till sädaina projekt är dels det stöd som lämnar vid uppförande av rekreationsanläggningar, dels medel för sysselsättningsfrämjande åtgärder." Prop.1978/79:187 123 4.8 LÄNSSTYRELSEROCH KOMMUNER M.M. i FJÄLLÄNEN Prop.1978/79:187 124 4.8 LANSSTYRELSER OCH KOMMUNER M.M. I FJÄLLÄNEN , som i princip svarar för den statliga förvaltningeni länet (Länsstyrelseinstruktionen SFS 1971:460; senastelydelse SFS 1977:1133:; omtryckt 1976:892), har ett stort ansvar för samordningen av länets resurser i syfte att förbättra fjällsäkerheten., Länsstyrelsengör många insatser på detta område, varvid samverkan underlättas av att i samma myndighet finns såväl länspolischefen, ansvarig för fjällräddningen i Länet,som planeringsavdelningen, som handhar länsplaneringeninom den fysiska riksplsuieringen, och naturvärdsenheten som bl.a. sköterplaneringsarbetet rörande huvud- och sekundärleder. Länsstyrelserna i Kopparbergs-, Jämtlands-, är fr.o.m. regionala huvudmän vad avser planerings- och samordningsarbete samttillsyn av s.k. huvudleder och sekundärlederi fjällområdet. Genom länsstyrelsernasförsorg har en omfattande upprustningav lednätet kommit till stånd. Upprustningsarbetet har i vissa fall bedrivitssom beredskapsarbete i regi. Genom målmedvetna satsningar - i bl.a. även frän sysselsättningssynpunkt- är lednätet numera av relativt god standard. Länsstyrelserna har f.n. ingen egen organisation, som kan utöva tillsyn ooh utföra underhåll av leder ooh av anläggningar i anslutning därtill. Underhålletsker i regel genom anlitande av entreprenörer- däribland även lantbruksnämndensrennäringsavdelning samt lokala ochregionala organ bl.a. Prop.1978/79:187 1,>'3 Tillsynen kan endast i mycket ringautsträckning utföras av egen personal från . Den tillsyn som sker utförs mestadels av personal som fraunst genomförämnat uppdrag. Det kan vara tjänstemän från lantbruksnämndens rennäringsavdelning, polispersonal i samband med övervaknings-uppdrag e.d. Undantag härifrån finns emellertid. i genomför en försöksverksamhet med fjäll- eller naturvårdspatruller inom fjällområdet. I den del som dessa fjällpatruller utför underhåll och skötsel av vandringsleder har för /79 bestämt att kostnaderna skall bestridas av den särskilda anslagsposten förvandringsleder, under anslaget för anläggningsstöd m.m. till idrotten. Naturvårdsenheten på utövar den centrala arbetsledningen. Fast anställda lokala arbetsledare finns i , , Kirunaoch . Antalet patrullmedlemmar uppgår till omkring 12 man. Patrullemas huvudsakliga arbetsuppgifter består främst avatt svara för renhållning m.m. i fjällvärlden. Genom att patrullerna ständigt vistas i fjällområden som frekventeras av turister faller det sig naturligt att patrullerna även ägnar sig åt fjällsäkerhetsarbete. I arbetsuppgiftema ingår visst förebyggande underhäll av vandrings- ochskoterleder. kontrolleras issäkerheten och ruskning av vinterleder över is och utförs kompletteringsmärkning av vinterleder. utförs färgbättring, rösning och viss röjning av leder. Vidare sker kontroll av bl.a. båtleder, fjällstugor, broar, spänger, vindskydd och hjälptelefoner. Patrullerna varnar för lavinfarliga områden genomskyltning och stänger av leder i förekommande fall efter samråd med den lokala polismyndigheten. Patrullerna ingår även i fjällräddningsorganisationen.Patrullerna, som är utrustade med polisens fjällradio, kan snabbt informeraom översvämningar, ras, trasiga broar Prop.1978/79:187 126 Hotell- och turistanläggningar informeras om aktuella vädersituationeri fjällområdet.