prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Konsekvensen av det nuvarande systemetblir alltså inom sådana områden segregation i boendet som inte kan godtas. 1978/79:165 Bilaga3 122 Iandra områden med inte lika stor efterfrågan på småhus kan verkningarna bliannorlunda. Försäljningarna hindras här ofta av att depresumtiva köparna inte kan skaffa fram de erforderiiga krediterna.Kö-parkretsen kan i och för sig vara stor, men något avslut kan ändå inte kommatill stånd raed anledning av kreditsvårigheterna. Äldre raänniskor, som villsälja för att flytta till en annan och för dem mera lämplig bostad, kan tvingasbo kvar i sin fastighet . kan hus l.o. m. stå tomma avdenna anledning. Flyttning mellan olika orter förhindras eller försvåras genomatt den egna kapitaldelen inte kan utnyttjas i den nya fasligheten utan måstelåsas i den som ska säljas. Enföljd av kreditsvårighelerna blir härigenom minskad rörlighet på fastighetsmarknadenoch därmed sämre tillgång till bostäder än vad som skulle vara nödvändigi. Ettannat skäl för att förbättra kreditsiluationen för äldre småhus hänger sammanmed inriktningen och lokaliseringen av bostadsproduktionen. harsmåhusbyggandet till största delen skett i form av nyexploatering inoratidigare ej ianspråktagna områden. inriktas däreraot produktionen alltraerapå förtätning och uppmstning inom befintliga områden. Särskilt istorstadsområden är förekomsten av förtätnings- och förnyelseområden mycketstor. Enbart i finns ett möjligt bostadstillskott av50000-80000 nya lägenheter inom sådana områden. Antalet befintliga bebyggdafastigheter inora dessa områden är av storleksordningen 75000 st, (Utredningom förnyelse av äldre villa- och fritidsbebyggelseområden, iStockholms län, rapport 9), 1vissa korarauner utgör sådan förtätning och uppmstning en mycket stor del avnytillskottet på bostadsmarknaden. Det är då också nödvändigt attkreditmöjligheterna förbättras så att verksamheien inte hämmas av brist påmedel. Förbundethar länge arbetat intensivt för att förbättra kreditmöjligheterna vid köp ochombyggnad av äldre småhus. Bland de åtgärder som vidtagits kan pekas på enframställning till dåvarande samt ett i slutet av år 1976av riksbanksfullmäktige avgivet svar raed anledning av fraraställningen. Soraskäl raot förbättrade kreditmöjligheter har i debatten främst anförts dels attbelastningen på statsfinanserna skulle öka starkt, dels att följden skulle bliytterligare ökad prisstegring på äldre hus. Vi vill inte förneka alt dessaargument till en del är riktiga. Också helt motsatta meningar kan emellertidanföras. 1de fall då försäljning av äldre hus trots de svårigheter som föreligger ändåkoraraer till stånd, krävs numera ofta antingen att säljaren binder ett störrebelopp av köpeskillingen i den kreditinstitution, som ställer lån tillförfogande, eller själv ligger kvar med ett lån i den försålda fastigheten.Detta uppfattas naturiigt nog av säljaren som en stor olägenhet, som han sökerkompensera sig för genom ett högre pris. Ävenora förbättrade kreditmöjligheter skulle leda till en ökad köpar-krets ochdärmed verka prishöjande finns alltså också helt motsatta tendenser. Också detökade utbudet av äldre fastigheter, ora raöjligheterna till lån förbättras,skulle verka prissänkande, skulle för övrigi få verkningar också förnyproduktionen. Det är därför inte givet, att prishöjningarna skulle övervägaeller få den storlek man befarat. Vadgäller verkningarna på statsfinanserna och på det sarahällsekono-raiskt settdisponibla kreditutrymmet har också dessa enligt vår mening Prop.1978/79:165 Bilaga 3 123 överbetonats.Jämfört med vad som satsas i nyproduktionen är det fråga om mycket måttligabelopp. Ökade krediter lill äldre hus leder också åtminstone till en del tillmotsvarande minskning vad gäller nyproduktionen. Förbundetmåsle med beklagande konstatera atl frågan inte fäu någon tillfredsställandelösning genom kapitalmarknadsulredningens förslag. Tanken att ersätta detnuvarande kvoteringssystemet med finansiering genom obligationsserier lordeinte leda till några påtagliga förbättringar. Ett radikalt grepp hade varit althänföra lån fill äldre småhus till de prioriterade ändamålen. Utredningen haremellertid avvisat den tanken under hänvisning till att en sådan regel skulleha en prisdrivande effekt. Förbundet vill ifrågasätta om inte farhågorna härförär överdrivna. I vart fall synes de fördelar som från bostadspolitisk synpunktstår alt vinna med en generös kreditgivning mer än väl uppväga nackdelarna aven eventuellt något höjd prisnivå. Även andra möjligheter skulle kunnaövervägas. Utredningen har pekat på en utväg, behovsprövad kreditgivning. Förbundetkan inte anvisa någon färdig lösning för att komma till rätta med problemen. Enmöjlighet torde dock kunna vara, att bereda säljaren av småhus möjlighet attplacera del av köpeskillingen på ett sätt som ger någon form avrealvärdesäkring. Härigenom torde lånemarknaden för de äldre småhusen kunnatillföras de ökade medel, som är nödvändiga för en förbättrad kreditgivning. Föratt få till stånd en lösning av dessa för bostads- och fastighetsmarknadenmycket viktiga problem torde krävas en utredning. I denna bör såvälbostadspolitiska och -sociala som kreditmarknadspolitiska synpunkter beaktas.Villaägareförbundet får därför föreslå atl en sådan uiredning tillsättssnarast möjligt. Förbundetvill avslutningsvis i största korthet anföra några synpunkier på den mycketkomplicerade och svårlösta frågan om förmögenhelsfördel-ningen genominflationen. Utredningenhar på sid. 95 uttalat, atl möjligheterna att motverka denna omfördelning bör -i den mån politiken misslyckas i sitt primära mål att motverka inflationen - iförsta hand sökas inom beskaltningssystemet. Förbundetkan inte ansluta sig lill denna uppfattning. Inflationen påverkar primärtrelationerna mellan längivare och låntagare, oavsett för vilkel ändamäl lånentages. Beskattning som knytes till innehav eller försäljning av fastighetinnebär därför felaktiga medel, som drabbar enbart viss kategori av låntagare,och som inte heller förbättrar långivarnas situation. I den mån försämringarbehöver göras för lånlagarna bör dessa vara generella och alltså gällasamtliga typer av lån oavsett ändamål, och också vara oberoende av om fastighetereller andra nyttigheter försäljs eller inte. 3.35Sveriges allmännyttiga bostadsföretag, (majoriteten) SABObeklagar au ulredningen inte har redovisal konkrela och genomarbetadealternativ till dagens former för bostadskrediter. förordar enlolalfinansiering av bostadsbyggandet. Enligt bör botlenlän och statligtbostadslån läggas samman till ett lån som utbetalas i takt med attbyggnadsarbetena fortskrider. SABOinstämmer därmed med vad ledamoten anfört i sin reservation tillulredningen. SABOavstyrker utredningens förslag om nya regler för s. k. oprioriterade bötlenlåntill bosläder och om kortare amorteringstider för bottenlån. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 124 För bottenlån vid ombyggnad förordar en längremaximitid för amortering. Del väsentligaste kravel pä bostadsfinansieringssystemelär att det skall fungera så att planerade bostadsinvesleringar kan komma tillstånd. Kreditförmedlingen skall ske till rimliga koslnader för samhälle ochlåntagare. Bostadssektorns krediiförsörjning har aldrig varitproblemfri. Under stora delar av 1960-lalet fungerade intebyggnadskreditgivning. har det varit problem medtillgången på bottenlån. Sedan är 1977 har det åter varil betydande störningar ibyggnadskreditgivningen. Igångsättningen har försenats och vissa projekidrabbats av särskilt höga koslnader. Enligt kapitalmarknadsutredning har friktionernatvå orsaker, dels atl bankerna inle har kunnai komma överens om den inbördesfördelningen av krediter, dels en exceptionell kostnadsstegring. har även en restriktiv anpassning av länetaket, särskilt i börjanav är 1977, haft återverkningar - oförklarat vilka - på utbudet av byggnadskrediter. De senare förklaringarna är felaktiga. Byggnadsprisemasteg i och för sig mycket men inte mer än och1976, Eftersläpningen av lånetaket var i genomsnitt mindre det första halvåret1977 än den var . Det är alltså uppenbart att bankema får tapå sig hela ansvarei för att byggnadskreditgivningen inte fungerar. Enligt SABOs mening är kreditförsörjningen f, n, alllförkänslig för störningar. Del är dessutom anmärkningsvärt att störningama återuppträder när bostadsbyggandet är extremt lågt. Nya behov avinvesteringar, t.ex. i energibesparande åtgärder eller andra förändringar avbostadsbeståndet, kan bli ännu svårare att klara inom ramen för gällandeordning på kreditmarknaden. kapitalmarknadsutredning hardock intenärraare belyst framtida krav på bostadsfinansieringen. I fråga om totalfinansiering av bostadsbyggandetkonstaterar utredningen (s. 356): "Likväl står det klart att om ettsystem för bostadsfinansiering skulle byggas upp från grunden utan bindningarav historisk natur så skulle knappast den nuvarande uppdelningen på tre olikakreditgivare förordas. Troligen skulle då någon form av fullständigfinansiering införas med eller utan integrering av byggnadskreditema," Trots detta konstaterande innebär utredningens redovisningett ganska okritiskt försvar för det kreditsystem som vi har för närvarande.Utredningen går därigenom ifrån ett lidigare ställningstagande dåutredningen i princip förordade en statlig s, k, fullständig finansiering. Enligt utredningen är det viktigaste skälet för att behåUanuvarande ord ning att uppdelningen mellan byggnadskrediter och fastighetslån ger ut rymme för en betydande flexibilitet i byggandet. (se betänkandet s. Enligt SABOs raening är inte denna flexibilitet någongaranti för att bostadsbyggandet skall kunna genomföras. Snarare är den ettuttryck för en eftergift åt bankema, vars likviditet och räntabilitet kanpåverkas positivt om det finns ett visst spelrum när det gäller deraslångfristiga placeringar. Från konjunkturpolitiska utgångspunkter är avsjälvklara skäl bris- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 125 len på långfristig kredit lämligen likgiltig så längedenna brisl inte ger några reala effekter. 1 annat sammanhang anför också utredningen synpunkter somstödjer SABOs uppfattning--- (se betänkandet s. 371 andra stycket) 1 fråga om de samhällsekonomiska konsekvenserna av entotalfinansiering menar utredningen att man skulle kunna göra vissa vinstermen att effektema knappast skulle bli av nämnvärd betydelse. Utredningenredovisar inte nägot närmare underlag för denna slutsats. I en reservationanför ledamolen (s. 748): "Det är förvånande med vilkenlätthet frågan om samhällsekonomiska besparingar behandlas av utredningensmajoritet."" delar denna uppfattning. Enligt SABOs mening bör frågan om lolalfinansieringbedömas mol bakgrund av följande faktorer: 1) Kreditgivningen fungerar intetillfredsställande. 2) kapitalmarknadsutredningsredovisning visar att det inte finns några avgörande kreditpolitiska skäl moten integrerad eller fullständig finansiering. 3) Väsenlliga samhällsekonomiskabesparingar är möjliga genom en totalfinansiering; all besparingarna i vissafall inte minskar lånlagarnas räntekostnader är av mindre intresse isammanhanget. 4) Ett ökat bostadsbyggande och nyainvesteringsbehov i bostadssektorn kommer atl kräva ett direkt samband mellanstabiliseringspolitik och bostadsfinansiering. Dessa faktorer leder till slutsatsen atl det behövs enstatlig totalfinansiering av bostadsbyggandet. Tolalfinansieringen bör avsebåde en integrerad och en fullständig finansiering, dvs. bottenlån och slatligtbostadslän sammanläggs till ett lån som utbetalas i takt med alt byggnadsarbetenafortskrider. Av kreditpolitiska skäl bör långivningen finansieras överstatsbudgeten; låneverksamheten bör handhas av och länsbostadsnämnderna.SABO beklagar all kapitalmarknadsutredning låtit sina egna slutsatserstyra utredningens arbete så att dagens former för kreditgivningen inte kanjämföras med konkreta och genomarbetade alternativ. inslämmer således medvad ledamoten av ulredningen anfört i sin reservalion. Bottenlåneinstitutens obligationer är prioriteradeplaceringar för banker och försäkringsinstitut. Enligt föreskrifierskall av bot-lenlåneinslilulens utlåning avse vissa priorilerade ändamål.Priorilerade ändamål är i princip all nybyggnad och ombyggnad med statligtstöd. av den prioriterade upplåningen kan avse oprioriterad utlåning. Eneffeki av delta kvotsystem är att den prioriterade sektoms behov ger kapacitetför oprioriterad utlåning. Utredningen föreslår atl den opriorilerade utlåningen framdelesskall finansieras genom särskilda obligationer som inte skall räknas sompriorilerade placeringar. Genomförs ulredningens förslag kommer sannoliktkapaciteten för den oprioriterade utlåningen att minska utan alt utlåningen förprioriterade ändamål därigenom ökar. Utredningens förslag medför möjligen minskar behovei av kreditpoliliska ålgärder för alt säkerställa bostadsbyggandetslångfristiga finansiering. En annan effekt av förslaget är att man skapar nyaolikheter mellan bo- 1978/79:165 Bilaga 3 126 städer på annan fastighet och på jordbruksfastighet. Pågrund av atl alla obligationer utfärdade av allmänna hypoleksbank ävenframdeles skall vara priorilerade placeringar kommer belåningsmöjlighetema iprincip att vara bättre för de 330000 bostadsbyggnaderna på jordbruksfastighetän för andra bostäder. EnligtSABOs mening bör bottenlåneinstituten kunna använda en del av sinprioriterade upplåning för utlåning till oprioriterade ändamål. Denna utlåningbör dock endast avse bosläder med statliga lån. Del behövs t. ex, nästanregelmässigt oprioriterade bottenlån i saraband raed statligt belånadombyggnad. Ett särskilt problem i detta sammanhang är att man inte kan fåprioriterade lån till panlvärdelokaler vid statligt belånad ombyggnad, även omombyggnaden leder till nybyggnadsstandard, I detta avseende bör ombyggnadlikställas med nybyggnad. Utredningenhar väckt frågan om det skall utgå prioriterade lån till nybyggnad avprivalfinansierade småhus. Utredningens diskussion lorde avse allprivatfinansierad nybyggnad. Huvuddelen av raotsvarande utlåning tillflerfamiljshus går sannolikt till bostadsrättsföreningar med s, k. strimladelån. De hus sombyggs utan statliga lån avviker i regel inte från hus med statliga lån när detgäller utformning etc. Den avgörande skillnaden är prisel. De statliga lånen ärförenade med priskontroll, både för småhus och flerfamiljshus. Intresset attbygga privalfinansierade hus är således i första hand spekulativt. finns det ingen anledning att prioritera privatfinansierad nybyggnad.Enligt SABOs raening finns det tillräckligt underlag för att slopaprioriteringen . Därraed likställs nybyggnad och ombyggnad iprioriteringshänseende. Det privalfinansierade byggande som kan varanödvändigt av stabiliseringspolitiska skäl kan finansieras i annan ordning. Villkor för boltenlän m. m. 1968 årskapitalmarknadsutredning uttrycker vissa uppfattningar i fråga om maximigränsenför boltenlän till privalfinansierade småhus och om amorteringstiderna förbottenlån. I fråga om både maximigräns och amorteringsvillkor gäller attriksbanken har ett avgörande inflytande över bottenlåneinstituten. lämnade sitl belänkande har höjt maximigränsen förbottenlån från . Höslen 1977 halverade riksbankenbindningstiden för räntan pä nya bostadsobligationer. Ytterligare förändringari fråga om räntevillkor är inte uteslutna, I den situationen ler det sigmindre meningsfullt atl yttra sig över synpunkter på två delfrågor inora ellstort område som är i kontinuerlig förändring. Detta gäller i synnerhet somfrågorna inte fömlsäiier ställningstaganden från regeringen och riksdag utanligger inom kompe-tensoraråde. Trotsdessa synpunkter behandlar frågan om kortare amorteringstider förbottenlån. Utredningen motiverar sin uppfattning raed att araorte-ringstiderna,60 är för flerfamiljshus och för småhus vid nybyggnad, är för långa medhänsyn till husens tekniska och ekonomiska livslängd. För att visa detta anförutredningen bland annat (s. 373) "Det kan vara illustrativt atl tänka sigatt en slutamortering på ett lån till flerfamiljshus enligt nuvaranderegler skulle gälla ett hus byggt ." Utredningensargumentering är svårbegriplig, särskilt mot bakgmnd av atl den i många andrasammanhang belyser inflationens effekter. 1978/79:165 Bilaga 3 127 gensbottenlånevillkor skulle det ursprungliga bottenlånet i ett hus byggt år 1917ha varit ca , per m. Motsvarande belopp för ett nytt hus är ca 2100kr. När del gäller säkerheten för lånet skulle man ha kunnat tillåta enlängre amorteringstid än hus. Dagens hus är bättre än 1917års hus i tekniskt och ekonomiskt avseende. motsätter sig därför kortareamorteringstider för bottenlån till nybyggnad. Ocksåvid ombyggnad har utredningen föreslagit kortare amorteringstider utansärskilda motiv och uppenbart utan närmare kunskap om bottenlåneinstitutenspraxis. Etthus som är ombyggt till nybyggnadsstandard har samma tekniska och ekonomiskalivslängd som ett nybyggt hus. Amorteringstiden för bottenlånet är dockkortare än för ett motsvarande nybyggt hus. Den maximala amorteringstiden vidombyggnad bör därför förlängas så att den motsvarar vad som gäller vidnybyggnad. Ledamötemai från moderata samlingspartiet, och folkpartietreserverade sig mot föreliggande remissyttrande och instämde med vad kapitalmarknadsulredningensmajorilel anfört i här behandlat avseende, kap. 6 Bostadssektornsfinansiering. Styrelsengör, mot bakgmnd av utredningens material, en genomgång av aktuellautvecklingstendenser på obligationsmarknadens efterfråge- och utbudssidor.Enligt styrelsen är risken uppenbar för starkt försämrad balans påobligationsmarknaden, främst till följd av statens starkt ökade lånebehov menockså genom avtagande utlåningskapacitet för AP-fonderna, Det är därförangeläget att pröva alla rimliga åtgärder som kan förbättra balansen, primärtsyftande till en breddning av marknaden, 1 nära anslutning till utredningenbetonas hur finansieringsproblemen allvarligt försvåras vid en kombination avinflation och aktuella skatteregler. Styrelsen understryker slarkl belydelsenav att lämpliga vägar snarasi prövas all tillföra obligationsmarknadenytterligare kapital genom att stimulera hushållen till obligationsplaceringar. Slyrelsenbehandlar härefter vissa avsnitt i betänkandet som har samband medbostadsfinansieringen. Beiräffandefrågan om totalfinansiering av bostadsbyggandet delar styrelsen utredningensuppfattning att nuvarande system på bostadsfinansieringsområdet bör bibehållasoch vid behov justeras efter de linjer som följts. Styrelsenunderstryker att en organisering av bostadsfinansieringen som skulle innebäraatt de nuvarande bostadsinstitutens administrativa och finansiella kapacitetinte skulle utnyttjas måste vara felaktig från samhällsekonomisk ochbostadspolitisk synpunki. Del påvisas atl siadshy-poteksinstitutionen trots enstark expansion av lånerörelsen arbetar med mycket låga koslnader. Entotalfinansiering skulle inte medföra några förenklingar av betydelse eller märkbarabesparingar för låntagarna. Styrelsen avslyrker bestärat det experiment som entotalfinansiering på bostadsfinansieringens område skulle innebära i fråga omkreditmarknadens funktionssätt. 1fråga om prioriteringssystemet motsätter sig styrelsen inte en uppdelning avden nuvarande upplåningen på så sätt att affärs- och kontorshusen finansierasgenom en särskild obligationsserie. Enligt styrelsens mening är det däremotinte motiverat att på upplåningssidan särskilja de oprioritera- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 128 de bostadshusen från de prioriterade. Styrelsen föreslårdärför att som likvida medel enligt lagen om kreditpolitiska medel alltidskall räknas obligationer som utfärdats av bosladsinstituten och som avserkreditgivning för bostadshus. I anslutning till utredningens synpunkter när det gällernyproducerade ej slalligl finansierade småhus uttalar styrelsen att del synesnödvändigt att objekten liksom inryms i den prioriterade sektorn, omdet av sysselsältningsskäl och av andra skäl anses önskvärt att ett visstantal privalfinansierade småhus skall produceras. Styrelsen ansluter sig tillulredningens mening att det är angeläget att bosladsinstituten är restriktivavid fastställandet av den maximala belåningen lill småhus. När det gäller villkoren pä bottenlånemarknaden utgårstyrelsen ifrån att de bostadspcilitiska aspektema rörande utredningens förslagtill avkortning av nuvarande amorteringstider kommer atl beaktas avstatsmaktema. Från ren kapitalmarknadssynpunkt har styrelsen ingen erinran molutredningens förslag i denna del. Styrelsen ifrågasätter dock om inte andraamorteringsmodeller än de av utredningen berörda kunde prövas. Såviti gäller utredningens förslag att bankema skall gesrätl alt utge obligationer kvarslår del enligt styrelsens mening på åtskilligapunkter stor tveksamhet till förslagets ändamålsenlighet. Det är framför alltfrågan om en tillfredsställande funktionsfördelning och bevaradkonkurrenssituation på kapital- och kreditmarknaden som måste beakias,Slyrelsen anser att ställning lill förslaget i denna del inte kan tas utanytterligare analys och utredning och avstyrker därför förslaget, Obligalionsmarknaden som bas för bostadsfinansieringen Stadshypoteksinstitutionens framväxande och etablerade ställningpå kapitalmarknaden, bl.a. markerade genom statens direkia engagemang iinstitutionen, är ett uttryck för att det bedömts betydelsefullt med väl organiseradekredilformer för att finansiera det stora fastighetsbeståndet i ett moderntsamhälle. Särskilt bostadssektorn är i högsta grad beroende av en omfatlande,långfristig lånefinansiering. Den dominerande källan för seklorns slutfinansiering ärobligationsmarknaden. Denna marknads funktionsförmåga och kapacitet har avgörandebelydelse för hur botlenlåneinslituten skall kunna fullgöra sina uppgifter.Innan kapitalmarknadsulredningens olika analyser och förslag i kap. 6 rörandebostadssektorns finansiering behandlas, vill styrelsen därför försl la uppvissa frågor som mera allmänt berör obligationsmarknaden. Det sker bl. a. ianslutning till material och synpunkter i betänkandets kap. 1 och 12. Det finns enligt styrelsen anledning atl särskilt riktauppmärksamhelen pä förutsättningama för obligationsmarknadens fortsattautveckling, eftersom man kan se drag i denna som ler sig utomordentligtoroande för alla institutioner som är beroende av obligaiionema somkapilalkälla. Internationellt sett har den svenska obligationsmarknadenfrämst genom tillkomsten av AP-fonden kommit att bli relativt omfatlande sedd irelation till BNP och till investeringsverksamheten. Detta är dock inteliktydigt med att ""balans"" har rått på en fri marknad.Endast genom ransonerande ålgärder från sida har - under i övrigtgivna belingelser vad avser räntenivå, finanspolitik etc. - efterfrågan kunnatanpassas till utbudet. 1 dagslägel gäller allljäml denna situation, trots altbosladsinvesteringarna, mätta som relation till BNP, sjunkil under hela70-talet och att investe- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 129 ringsverksamheten även inom näringslivet sedan flera årminskat realt sett. Inom fastighetskreditens område har genom myndighetemasåtgärder för s,k. priorilerade ändamål - i huvudsak nyproduktion och viss ombyggnadav bosläder - botlenlän kunnat ställas till förfogande i acceptabel omfattning.För långfristiga krediter till s. k. opriorilerade ändamål har däremot ståtttill förfogande mycket begränsade lånebelopp, trots att inom denna kategorirymmes i hög grad legitima kreditanspråk avseende både bostäder ochaffärsfastigheter. Obligationsmarknaden har alltså inte haft sådan kapacitetatt en väl fungerande marknad för "normala"" långfristigafastighelskrediter ulan stark köbildning och ransonering kunnat utbildas. Det börockså observeras att den med reglerande ingrepp upprätthållna""balansen"' på den inhemska obligationsmarknaden även haft somen viktig förutsättning en relativt begränsad upplåning från den offentligasektorns sida. Statens upplåningsbehov var tidigare förhållandevis måttligt;när budgetunderskotten starkt ökat, har de i huvudsak täcktsgenom upplåning i utlandet eller kortfristigt.