prop · G20377 · 1978-12-31 00:00:00 — Å ena sidan önskade flertaletväststater att skyddet inte skulle vara så omfattande alt anläggningarna aldrigkunde anfallas. Å andra sidan betonade åtskilliga afro-asiatiska stater och ettflertal neutrala stater att de anläggningar det här gällde hade utomordentligbetydelse för stora regioner. Skador på anläggningarna kunde därför lätt fåödesdigra följder och leda till stora förluster bland civilbefolkningen. Detvar vidare omöjligt alt i prakiiken avgöra om ett kärnkraftverk levererarelektrisk ström som direkl slöd åt en motparts miliiära operationer. Man måstehärvid beakta all kärnkraftverk normalt levererar ström till ett integreratel-nät. Väststaterna anförde häremot att kärnkraftverk kan ligga inom enmilitär bas, varvid dess militära betydelse är uppenbar. Det skulle då varaorimligt atl stadga total immunitet för en sådan anläggning. Det är mot dennabakgrund man skall se de i artikeln inbyggda, omfattande restriktionerna vadgäller anfall främst mot kärnkraftverk. I art. 57 anges deförsiktighetsåtgärder som skall vidlas vid genomförandet av militäraoperationer. Särskilda försiktighetsmått skall iakttas av dem som planerareller beslutar om anfall. Denna personal skall kontrollera alt anfallen avsermilitära mål och inte civilpersoner eller civil egendom. Stridsmedel ochanfallsmetoder skall väljas så all oavsiktliga föriuster bland civila samlskador på civilpersoner och civil egendom så långt möjligt kan undvikas. Kandet förväntas att anfallet medför oavsiktliga förluster bland civilbefolkningenoch skador på civila och civil egendom, vilka kan anses orimligt stora iförhållande lill den förväntade miliiära fördelen, skall vederbörande chefavslå från beslut om atl inleda anfallet (proportionaliletsprincipen). Ävende som verkställer operationerna skall iaktta försiktighet. Anfall skallsålunda inställas eller avbrytas om det visar sig all målel inie är mililärt,att del har särskilt skydd eller om de oavsiktliga föriusterna blandcivilbefolkningen och skador på civila och civil egendom kan väntas bliorimligt stora i förhållande till den militära fördelen. Vidare skallcivilbefolkningen i målets närhet erhålla effektiv förvarning om anfallet -bestämmelsen gäller dock endast om omständigheterna inte utgör hinder för ensådan åtgärd. Dessaförsiktighetsåtgärder gäller främsi vid anfall mot mäl på marken. Rimligaförsiktighetsmått för atl skona civilbefolkning och civil egendom skall dockiakttas även vid operationer till sjöss och i luften. 1978/79:77 20 58 anges vilka försikiighetsmåli parterna skall vidla för atl begränsaverkningama av motpartens anfall. Del gäller sådana ålgärder som evakuering avcivilbefolkning från områden med miliiära mål och lokalisering av miliiäraobjekl uianför tällbefolkade områden. Art.59 och 60 ger möjligheter att avgränsa områden, som skall vara skyddade molkrigshandlingar. Bestämmelsernai art. 59 om oförsvarade orter har anknyining lill art. 25 iLandkrigsreglemeniel om förbud mot atl anfalla städer, samhällen och byggnadersom inte försvaras. Art. 59 har också visst samband med bestämmelserna i art.23 i I. Genévekonvenlionen angående upprättande av sjukvårdszoner samt art. 15i IV. Genévekonvenlionen angående upprättande avneutraliserade zoner i anslutning till en stridszon. De nya reglerna haremellertid ett vidare tillämpningsområde och ger mer detaljerade regler för hurparterna skall gå till väga. An.60 behandlar demilitariserade zoner. Även om syftet med oförsvarade orter ochdemilitariserade områden i princip är detsamma, finns vissa väsentligaskillnader mellan dessa båda begrepp. En on kan kungöras som oförsvarad underpågående konflikt främsi för att bereda skydd ål en bebyggelse nära eller inomden zon där marksirider pågår. En demilitariserad zon är däremot främsi avseddalt upprättas i fred för alt bereda ell mera permanent skydd ål eu område, somanses sakna militär betydelse. I vis.sa fall kan demilitariserade zoner ocksåupprättas under en konflikt, men då endast avse ett område som inte berörs avmarkstrider. Oförsvaradeorter kan upprättas genom en ensidig deklaration i ett akut iäge. Motparten kanacceptera eller förkasta denna beroende på om villkoren är uppfyllda.Demilitariserade zoner kan däremot inte upprältas genom deklaration av enaparten - här fordras alltid en överenskommelse mellan parterna. Enoförsvarad ort skall vara öppen för ockupation av moiparten - del oförsvaradetillståndet kan sålunda lå kort varaktighet. Inom en demilitariserad zondäremot får varken den egna sidan eller moiparten bedriva någon verksamhet. Endemilitariserad zon avses beslå som parterna kommit överens om -vanligen under hela konflikten. Art.61-67 ger ell folkrättsligt skydd för civilförsvarets personal och andraresurser under en väpnad internationell konflikt och en efterföljandeockupation. Art.61 innehåller definitioner av begreppen civilförsvar och civilförsvarsorganisationersamt sådana organisationers personal och materiel. Istycket a) ges en allmän beskrivning av begreppet civilförsvar och räknas uppde olika uppgifter som civilförsvaret har. Det bör framhållas alt syftet medfullgörandet av varje sådan uppgift skall vara atl skydda civilbefolk- Prop.1978/79:77 21 ningen.Insaiser för rent miliiära ändamål skyddas alltså inte så länge en sådan insatspågår. Civilförsvarsenheler kan ulföra uppgifter som ligger utanför deuppräknade eller som inte faller inom den loiala definilionen i punkten a).Enheterna har emellenid inte skydd enligt denna del av protokollet när sådanauppgifter utförs. Definitionerna i artikeln avser både civila och miliiäraenheier och deras personal. Särskilda regler för civila civilförsvarsenheter finnsi art. 62-66 och för militära civilförsvarsenheter i an. Begreppet katastroferavser både naturkalaslrofer och andra kalastrofer som inte är förorsakade avkrigshandlingar. Uttrycket varning i siyckei a) punkten 1 avser förvarning avcivilbefolkningen, särskilt ifråga om anfall eller naturkatastrofer.Fullgörandet av uppgifter enligt punkten 11) (brådskande hjälp medåterställande och upprätthållande av ordningen i olycksdrabbade områden)innebär att civilförsvaret skall kunna medverka vid bl. a. ordningensupprätthållande inom katasirofområden ulan att den civila polisens uppgiftereller ställning förändras. Polisuppgifter ingår ime i civilförsvarels primärauppgifter. "Allmänna anläggningar" enligt punkten 12 avseranläggningar för försöjning med gas, vatten, elektricitet, avlopp etc. Enligtstyckena b) och c) skall civilförsvarsorganisalioner och deras personaluteslutande avses och nyttjas för ändamål som anges i stycket a).Civilförsvarsenheler får exempelvis inte ges siridsuppgifter. Enskilda civilakan bli skyddade under fömtsättning atl de anknyts till organisationen, även omde inte formellt ingår i den. 62 innehåller allmännabestämmelser om det skydd som civila civilförsvarsorganisalioner, deraspersonal, byggnader och materiel har för atl civilförsvarsuppgifterna skallkunna fullgöras under en väpnad internationell konflikt. Civilförsvarels civilapersonal är en del av civilbefolkningen och har som sådan samma skydd somenligt protokollets allmänna bestämmelser i t. ex. art. 51 och 76-77.Bestämmelserna i art. 62 gäller både i stridsområden och andra områden,exempelvis ett ockuperat område. Organisationerna och deras personal har rättatt fullgöra sina civilförsvarsuppgifter ulom i fall då del föreliggertvingande militär nödvändighet. Bestämmelsen i punkten 2 avser särskilt ländersom i fredstid inte haren fast organisation för civilförsvar men som avser altförst vid behov under delvis improviserade former organisera ett civilförsvar.Enligt punkten 3 omfattas byggnader och materiel, som används förcivilförsvarsändamål, samt skyddsrum avsedda för civilbefolkningen avbestämmelserna i art. 52. Civil egendom lår sålunda inte utsättas för anfalloch inte heller för repressalier. Av punkten 3 följer dessutom att egendom, somanvänds för civilförsvarsändamål, varken får förstöras eller användas för annatändamål om inte den pari som har egendomen i sin ägo beslutar annal. Avsiktenmed sisinämnda förbehåll är aU varje stat i och för Prop.1978/79:77 22 sighar rätt all fritt disponera över sitt civilförsvars personal och materiellaresurser. Som förut sagls följercivilförsvarets allmänna skydd i ockuperat område av bestämmelserna i art. 62.Art. 63 innehåller däremot särskilda kompletterande regler för civilacivilförsvarsorganisalioner inom sådani område. Artikeln ersätter i prakiikenalltjämt gällande regler i art. 63 i IV. Art. 63 iprotokollet begränsar ockupationsmaktens möjlighel atl förfoga över det civilacivilförsvarets organisaiion och personal (punkterna 1-2) och över dessbyggnader, maieriel och skyddsrum (punkterna 4-6). Civilförsvarspersonalen fårexempelvis inte under några omständigheter tvingas till verksamhei, som skullekunna hindra den från atl fullgöra sina uppgifter på rätt säll. Enligt punkten3 har ockupationsmakten rätl all av säkerhetsskäl avväpnacivilförsvarspersonalen även om personalen enligt art. 65 punkten 3 i och försig skulle ha rätl au bära lätt personlig beväpning. Av punkten 6 följerattskyddsrum,somäravsedda förcivilbefolkningen, inte får rekvireras för annaiändamål än det avsedda. 64 skall bestämmelserna i art. 62-63 och 65-66 om skydd för civilförsvaretockså lillämpas på personal och materiel som tillhör civilacivilförsvarsorganisationer i neutrala eller andra stater, som inte är parter ikonflikten,och som fullgör civilförsvarsuppgifter inom en parts område med denparlens samtycke och under dess kontroll. Artiklarna avser endasl civilaenheier. Regler om miliiära civilförsvarsorganisationer finns i art. 67. Decivilförsvarsinsatser som avses i art. 64 skall inte få ändra den militärasiyrkebalansen mellan parterna i konflikten. Därför sägs i punkten 1 i artikelnatt verksamheien bör utövas med vederböriig hänsyn till parternassäker-heisiniressen. Civilförsvarsbiståndenligt art. 64 lill ockuperat område kan bara ske med samtycke avockupationsmaklen. Enligt punkten 3 i anikeln får sådan bistånd förbjudas ellerinskränkas endast om det kan säkerställas atl civilförsvarsuppgifiema kanutföras på annat vis. 65 finns regler om när det särskilda skyddet för civila civilförsvarsorganisationerupphör. Så sker enligt punkten I om organisationen vid sidan av sinahuvudsakliga uppgifter utför eller används för atl utföra handlingar som ärskadliga för fienden. I punkterna 2 och 3 anges närmare vissa särskildahandlingar som inte skall anses skadliga. 1 punkten 4 sägs atl det förhållandetalt civilförsvaret är organiserat efter militärt mönsier etc. inte utestängerdet från skydd. Enligtpunkten 2 b) är det inte en skadlig handling alt civilförsvarspersonalsamarbetar med militär personal vid fullgörandet av civilförsvarsuppgifiereller atl viss militär personal är anknuten lill den civila organisalioen. Detär däremot inte tillåtet alt knyta hela miliiära enheter till civilförsvaret omman vill behålla skyddet. Enligt punkten 2 c) anses det inte skada fienden omman vid fullgörandet av civilförsvarsuppgifier oavsiktligt kan vara lill nyttaför sårad eller skadad militär personal, särskilt sådan som är försatt urstridbart skick. 1978/79:77 23 Denkontroversiella frågan om den skyddade civila civilförsvarspersonalen skall låvara beväpnad eller inte - och med vilka slag av vapen - har fått sin lösning ipunkten 3 i artikeln. Texten får anses som en kompromiss mellan mångamotstridiga synpunkier. Del skall sålunda inte anses som en för fienden skadlighandling om personalen bär läll personlig beväpning för att upprätthållaordningen eller för självförsvar. Inom områden, där markstrider pågår eller kantänkas äga rum, skall dock parterna i konflikten vidla lämpliga åtgärder förattbegränsa denna beväpning till handvapen, såsom pistoler eller revolvrar, så attcivilförsvarspersonalen skall kunna skiljas från kombattanter. Om likväl annantillåten beväpning bärs, får personalen inte avsiktligen anfallas etc. så snartden har känts igen som civilförsvarspersonal. Begreppet lätt personligbeväpning skall ha samma innebörd som art. 13 punkten 2 a) beiräffande civilsjukvårdspersonal, dvs. här avses pistoler, gevär och lätta automalhandeldvapenmen inte t. ex. handgranater, tunga maskingevär eller vapen som huvudsakligenär avsedda att användas mol andra mål än människor. Civilförsvarspersonalen fårutöva självförsvar mol plundrare eller andra kriminella men inte della i stridmot fienden och får inte göra motstånd om den tas till fånga. Om personalenskulle bli anfallen, får den använda vapnen till självförsvar efter atl hagjort rimliga ansträngningar alt ge sig tillkänna som civilförsvarspersonal. 66 finnsbestämmelser om identifiering av civilförsvarsorganisationer, deras personal,byggnader och materiel. Personalen kan identifieras med hjälp av del nyainternationella kännetecknet för civilförsvaret -en liksidig blå triangel molorangefärgad bakgrund - och av idenliielskort. Byggnader, maieriel ochskyddsrum identifieras genom alt utmärkas med kännetecknet. Kännetecknet fåranvändas för identifiering inom civilförsvaret också i fredstid, eftermedgivande av behöriga nationella myndigheter. Alla parter skall vidta nödvändigaåtgärder för atl övervaka användningen av kännetecknet samt förhindra ochundertrycka varje missbmk av del. Det är f ö. enligt art. 38 förbjudet attotillböriigen använda bl. a. civilförsvarets kännetecken. Enligt art. 85tredje punkten f) är det vidare att anse som en svår överträdelse avprotokollet att i strid med art. 37, dvs. som en bedräglig handling, användakännetecknet. En sådan svår överträdelse skall enligt art. 85 punkten 5betraktas som krigsförbrytelse. Civilförsvarets medicinalpersonal ochsjukvårdsenheter omfattas också av de allmänna bestämmelserna i protokollet omskydd för sådan personal och sådana enheter. Enligt art. 18 är del fömtsatt atlRöda korsets kännetecken och sjukvårdens identitetskort skall kunna användas avförsvarets sjukvårdsenheter. Sjukvårdsfunktionerna kan emellertid komma attulövas även av annan civilförsvarspersonal fastän den inte har kunnat försesmed rödakorsmärkning och sjukvårdens identitetskort. I sådana fall bör givetvispersonalen i alla fall skyddas av civilförsvarets kännetecken. Det är i principinte avsikten alt personalen skall ha mer än ett av de båda kännetecknen. Prop.1978/79:77 24 Innehålleti art. 67 innebär en kompromisslösning av ett länge omstritt spörsmål omfolkrättsligt skydd för miliiära civilförsvarsenheter. De i artikeln angivnaföruisätiningarna för all den militära civilförsvarspersonalen skall få detlaskydd har utformats med utgångspunkt från att det är angeläget att förhindramissbruk av denna möjlighet lill skydd. Reglerna innebäratt man klan skiljermellan militära enheier, som utför civilförsvarsuppgifier, och militära enheiermed siridsuppgifter eller andra rent miliiära uppgifter. Enligtpunkten I a) skall de medlemmar av de väpnade styrkorna och de miliiära förbandsom är avdelade för civilförsvarsorganisalioner vara permanent avdelade fördetla ändamål och uteslutande ägna sig åt atl fullgöra civilförsvarsuppgifterenligt art. 61. Militär personal som lillfälligl utför civilförsvarsuppgifierhar således inte civilförsvarsskydd. I punkten I b) sägs au personalen inte färfullgöra andra miliiära uppgifter under konflikten. Detta innebär förbud motatt under en konflikt flytta militär civilförsvarspersonal till andrauppgifter, i synnerhet i stridande funklioner, eller atl flytta personalen framoch åter mellan olika funktioner. Det finns dock givetvis inte något hinder moialt personalen övergår till rent civila uppgifter. Den miliiäracivilförsvarspersonalen är enligt punkten 1 c) skyldig alt bära civilförsvaretskännetecken och vara försedd med identitetskort. I punkten 1 d) föreskrivs allpersonalen endasl får bära läit, personlig beväpning för upprätthållande avordning eller för självförsvar. Bestämmelserna i art. 65 punkten 3 om bärandeav vapen gäller också för den militära personalen. Av sista stycket punkten 1 iart. 67 jämfört med första siycket d) i samma punkt framgår att det är enöverträdelse mot protokollet om militär civilförsvaspersonal deltar direkt ifientligheterna eller vid sidan av sina civilförsvarsuppgifter utför elleranvänds för att ulföra handlingar som är skadliga för motparten. Enligtpunkten 2 i art. 67 blir militär pesonal i civilförsvarsenheter krigslångar omden tas lill fånga av motsidan. Dessa personer är i och för sig all anse somkombattanter i protokollets mening. Formellt sett skulle de alltså i enlighetmed definilionen i art. 43 ha rätt att direkt delta i striderna. Med de villkorför skydd av militär civilförsvarspersonal som ställs upp i anikeln blir detdock i prakiiken inte möjligt för personalen alt fungera som kombaiianier sålänge den vill ha civilförsvarsskydd. Bestämmelserom bistånd åt civilbefolkningen finns i art. 68-71. Dessa artiklar förstärker ihög grad de regler om hjälpaktioner till förmån för en nödlidandecivilbefolkning som finns i IV.konventionen. An.68 anger bestämmelsernas tillämpningsområde. 69 förstärker enockupationsmakts skyldigheter enligt art. 55 i IV. konventionenatl svara för alt civilbefolkningen inom ett ockuperat område har deförnödenheter som den behöver för att kunna överieva. Prop.1978/79:77 ' 25 möjligastemån sörja för alt civilbefolkningen tår inte bara livsmedel och läkemedel ulanockså kläder, sängkläder, nödbosiäder och liknande förnödenheter som ärnödvändiga för att överleva. 70 finns bestämmelser om hjälpaktioner ål civilbefolkningen inom andraområden än ockuperade områden. konventionen ärhjälpsändningar lill krigförande stat begränsade lill vissa kaiegorier och fårbara omfaila mat, kläder och sjukvård. 70 fastställer all hjälpaktionerlill en krigförande parts civilbefolkning får omfalia hela befolkningen ochalla slag av förnödenheler som den behöver för alt överleva. Hjälpaktionernaförutsätter samtycke av de av aktionerna berörda parterna. Erbjudande om sådanhjälp skall dock inte anses som inblandning i konflikten eller som en ovänlighandling. Samtycke har ansetts nödvändigt för all säkra atl balansen mellanparterna i konflikten inte mbbas. Del kunde annars finnas risk för altkonflikten blev förlängd, vilket i sin tur kunde motverka det humanitärahjälpsyftet. Beiräffandeövriga regler i art. 70 kan nämnas att, om hjälpaktioner genomförs, parternaskall tillåta och underiätta alla hjälpsändningar, skydda dem och underiätta ensnabb utdelning av dem. Parterna skall också uppmuntra och underiätta eneffektivare internationell samordning av aktionerna. An.71 innehåller särskilda regler om den personal som genomför en hjälpaktion ochger det gmndläggande folkrältsliga skyddel åt denna personal. Bara om tvingandemilitär nödvändighet föreligger får verksamheten begränsas eller pesonalensrörelsefrihet inskränkas. 2.1.8BehandUng av personer i händerna på en part i konfökten Genévekonvenlionen gerfolkrättsligt skydd åt vissa kaiegorier av civila, nämligen civilpersoner inomockuperat område samt civila utanför ockuperat område som befinner sig ihänderna på en stat vars medborgare de inte är. Bestämmelsema i IV. konventionen läcker dock endast en del av de fall, som kan uppståunder en väpnad konflikt. Delhar därför varit ett humanitärt iniresse alt komplettera IV. konventionen med nya bestämmelser, som ger förbättrat skydd åt vissautsatta kategorier, främst kvinnorochbarn,samtutsträckerskyddet att omfatiaäven sådana grupper som inte omfattas av konventionen. Härmed avsesflyktingar och statslösa, personer tillhörande stat, som inte har bilräukonventionerna, enskilda civila anklagade för all otillböriigt ha deltagit i stridernasamt journalister på fariiga uppdrag. An.72-79 behandlar skyddet av här nämnda kategorier. 73 ulsträckes avd. Ioch III i IV. konventionen alt gälla även personer, som förefientlighetemas början ansetts som flyktingar och statslösa. Däremot innefattasinte sådana personer som blir flyktingar och statslösa under en pågåendekonflikt. 1978/79:77 26 An.75 är av särskild belydelse genom all den fastställer minimiregler förbehandling av personer som har svagt folkrättsligt skydd eller saknar sådaniskydd. Det kan gälla civila, som anklagas för atl ha deltagit ifientligheterna, personer tillhörande slal, som inte har biträttkonventionerna, legosoldater eller spioner. Även kombatianter, som försatts urstridbart skick och ännu inte har skydd av I.-llI. konventionerna, täcks avreglerna i art. 75. Däremot torde det råda skilda uppfattningar i fråganhuruvida skyddel i art. 75 innefattar egna medborgare och neutrala statersmedborgare. kan sannolikt inte acceptera en sådan tolkning. I art.72, som anger tillämpningsområdet förbi. a. art. 75, görs emellertid enhänvisning lill "övriga tillämpliga folkrältsliga regler rörande skydd avde grundläggande mänskliga rättigheterna under internationella väpnadekonflikter", något som -enligt väststaternas och de nordiska ländernasuppfattning - indikerar ett ansvar för staten gentemot också sina egnamedborgare. 75 fastställes vilka lyper av inhuman behandling som under allaomständigheter skall vara förbjudna. Dessutom innehåller artikeln detaljeradebestämmelser förden rättsliga behandlingen av personer, vilka anhållits,häktats eller internerats för handlingar som står i samband med den väpnadekonflikten. An.76 innehåller grundregler för skydd av kvinnor under väpnad konflikt. Härstadgas förbud mot att avrätta havande kvinnor, vilket överensstämmer med art.6 i FN:s konvention om medborgeriiga och politiska rättigheter. Art. 76föreskriver även att parterna i störsla möjliga utsträckning skall försökaundvika att avkunna dödsstraff mot havande kvinnor och småbarnsmödrar. Art.77 behandlar skydd av bam under väpnade konflikter. Parterna skall förhindraatt ungdomar deltar direkl i fientligheterna samt avstå från allrekrytera dem som inte uppnått denna ålder. Det hindrar dock icke att barnunder frivilligt kan delta i striderna. Beträffande verkställande avdödsstraff gäller samma lägsta åldersgräns, , som i FN:s konvention ommedborgeriiga och politiska rättigheter. Underspeciella omständigheter kan en part i konflikten ha rätl alt evakuera barntill ett främmande land. Art. 78 behandlar endast evakuering av barn som inteär landels egna medborgare. Barn får evakueras uteslutande på grund avmedicinska skäl samt av säkerhetsskäl. Säkerhetsskäl kan dock inte åberopas somgmnd för evakuering av barn inom ockuperat område. Journalisterpå fariiga uppdrag haren helt civil funktion förulsatt att de inte deltar ifientligheterna. De skall följaktligen ha samma skydd som civila, vilketbekräftas i ari. Om dessa personer faller i motpartens hand, får de integöras till krigsfångar. Detta innebär inte någon ändring belräflande regeln förkrigskorrespondenter som är ackrediterade hos väpnade styrkor. Om sådanakrigskorrespondenter faller i motpartens hand skall de enligt 111. konventionengöras till krigsfångar. Prop.1978/79:77 27 Art.80-91 ulgörs av verkslällighelsbestämmelser. De fördragsslulande parterna ochparterna i konflikten förbinder sig atl bistå Röda korset och andra humanitäraorganisationer i deras verksamhet lill förmån för krigels offer (art. 81 f deskall lillse att juridiska rådgivare vid behov finns til) hands för atl gemiliiära befälhavare råd rörande tillämpningen av konventionerna ochprotokollet (art. 82) och de skall såväl i fredstid som under väpnad konfliktge störsla möjliga spridning åt konventionerna och protokollet så att dessainstrument blir kända av de väpnade styrkorna och civilbefolkningen (an. I Genévekonventionernaförbinder sig de fördragsslulande parterna all införa slraHbestämmelser försvåra överträdelser av konventionernas bestämmelser. Part som gripit den sombegått eller givit befallning om begående av dylik överträdelse, kan antingenställa honom inför någon av sina egna domstolar eller överlämna honom tillannan part för all dömas.