prop · G20399 · 1978-12-31 00:00:00 — De nu upprättadeplanerna har ell innehåll som väl stämmer överens med en sådan inriktning. Ävcentral betydelse för kollektivtrafiken i tätorter är den lekniska utvecklingenoch möjlighelen all finna nya och bälire former för irafik. Ett omfattandeforskningsarbete inom området bedrivs med statligt stöd. Jag återkommer tilldenna forskning i avsnilt 9. Samhälletsinsaiser för handikappade har under det senaste årtiondet utvecklats i snabbtakt och pä många områden, bl. a. inom undervisning och utbildning, vård ochrehabilitering, planering och byggande av bostäder, arbetsplatser, allmännabyggnader m. m., färdtjänst, bidrag lill inköp av egen bil och tekniskahjälpmedel samt kullurell verksamhet. Inle minsl handikappade själ va ochderas organisationer har haft stor betydelse för insatsernas uibyggnad ochinriktning. Måletför handikappolitiken kan sammanfallas i begreppen normalisering ochintegrering, vilket innebär atl människor med handikapp skall ingå i samhälletsgemenskap och få samma livsvillkor som andra. Insatserna på handikappområdethar därför alltmer kommii all inriktas pä alt anpassa samhället lillhandikappade och inte i första hand på åtgärder som är relaterade till denenskilde. Enrad olika frågor om samhällets ansvar för handikappade har behandlals avhandikapputredningen. Utredningsarbetet, som har redovisats i sex olikabetänkanden, har lett fram lill förslag om ätgärder som bl.a. syfiar till allgöra samhällsmiljön och de aktiviteter som bedrivs i samhället lillgängliga förhandikappade. Förslagen har genomförls i flera avseenden. Utredningens senaslebelänkande (SOU 1976:20) Kultur äl alla lades sålunda till grund för denproposiiion (1976/77:87) om insatser för handikappades kulturella verksamhetsom behandlades av och som innefattade åtgärder för atlöka handikappades delaktighet i kulturiivet (KrU 1976/77:44, rskr 1976/77:325).I prop. 1978/79:73 har regeringen vidare föreslagil väsentligt förbättrade villkorför arbetshandikappade. Kommunikationernaär av central betydelse för handikappades möjligheler all delta i samhälletsolika aktiviteter. Även här har samhället gåtl in med eu ökat engagemang. Denkommunala färdtjänsten har sålunda utvecklats kraftigt och finns numera i allakommuner. 1978/79:99 132 av del sialsbidrag lill färdtjänst som infördes . Den kommunalafärdtjänsten skall med taxi eller särskilda färdijänslfordon lillgodose behoveiav lokala resor för handikappade som inle utan väsentliga svårigheler kananvända allmänna färdmedel. Destatliga trafikverken behandlar fortlöpande frågor som hänger samman medhandikappades behov av särskilda ålgärder och arrangemang inomkommunikationsväsendet. aktuellt exempel på resultatet av delta arbele ärden handikappanpassning i väsenlliga avseenden som skett i de personvagnar somSJ har beställt. De nya vagnarna är dock inle konstruerade för all taemot rullstolsbundna resenärer i vanliga rullstolar. Regeringen har därför gettSJ i uppdrag alt i samarbele med handikappinstitutet ta fram ettbeslutsunderlag för en typ av järnvägsvagn som är särskilt anpassad förrullstolsbundna resenärer. utredningsarbete beräknas vara klart underförsta . Blandandra akluella åtgärder inom kommunikationssektorn kan nämnas de förenklingaroch förbällringar i fråga om handikappades parkeringslill-siånd som genomförtsefter regeringens beslul i slutet av är 1976. Vidare har rörelsehindrades parkeringsmöjligheterförbättrats genom au kommunerna har fält räll att befria dem frän skyldighetatt belala avgift på allmän parkeringsplats. År1973 tillkallades den s. k. HAKO-ulredningen med uppdrag atl utreda vissafrågor rörande det allmänna kommunikationsväsendets anpassning tillhandikappades behov. Ulredningen avgav i seplember 1975 belänkandet (SOU1975:68) Handikappanpassad kollektivtrafik. Utredningens uppgift var allklarlägga olika handikappgruppers situation på kommunikationsområdet, bedöma ivilka hänseenden anpassningsätgärder kan vara motiverade samt prioriterabehoven med hänsyn lill de resurser som slår lill resp. myndighelers ochtrafikförelags förfogande. Ulredningenkonstalerar all ca 250000 personer i värt land har en sådan begränsning i sinfysiska eller psykiska utrustning till följd av ålder, handikapp eller sjukdomatl de i kommunikationssammanhang är gravt handikappade. Handikappet iresesilualionen beiingas lill stor del av de kollekliva färdmedlens brisiandehandikappanpassning. Av nämnda 250 000 personer bedöms ca 20 000 ha så gravahandikapp all de är beroende av särskilda färdijänslfordon för sina resor.Ulredningen räknar vidare med att ytterligare ca 750 000 personer mötersvårigheter vid resa med kollektiva färdmedel och därför kan sägas varaförflyttningshandikappade i vid bemärkelse. k. hearings med handikapprepresentanter och genom en enkät tilliraflkmyndigheter, irafikförelag och färdmedelsiillverkare har utredningen bl.a. försökt kartlägga hur befinlliga färdmedel och terminaler är utmsiade frånhandikappsynpunkt och vilka brister i irafikmedlens utformning och utrustningsom personer med olika handikapp upplever. Vidare har ulredningen låtitgenomföra en specialsiudie över handikappades problern Prop.1978/79:99 133 vidförflyttning i den yttre miljön, dvs. mellan bostad och lerminal ellermolsvarande. Karlläggningenvisar de många brisler som finns i säväl färdmedlens som terminalernas ochnärmiljöns uiformning med avseende på lillgänglighelen för handikappade.Ulredningen anser alt flertalet brisler kan rättas lill med relalivi enklamedel. 1 andra fall fordras mer omfattande konstruktionsändringar - i vissafall föregångna av forsknings- och ulvecklingsarbele. Enligtmin bedömning är ulredningens beskrivning av handikappades siiuaiion i dagensirafikmiljö riktig. Den bedömningen gör också flertalet av de remissinstanser,som kommenterat beskrivningen. Del finns säledes ell slorl behov av atl anpassade kollekliva färdmedlen och trafikanläggningarna till handikappades behov ochförulsäliningar. Den kollekliva irafiken är vikiig för väriransportförsörjning. Detla gäller inte minsi för handikappade, som ofta i höggrad är hänvisade till de kollektiva irafikmedlen för sina resor. Det är härfräga om människors möjligheler alt på lika villkor della i samhällslivet - iarbete och skola, föreningsliv och fritidsverksamhet. Anpassningen av dekollektiva färdmedlen till handikappades behov anser jag således vara ennödvändig förutsättning för alt målel om handikappades integrering ochnormalisering skall kunna uppnås. All göra den kollektiva trafiken lillgängligför alla trafikantkategorier bör därför ingå i det trafikpolitiska målet atllillförsäkra medborgarna en tillfredsställande iransportförsörjning. 1del följande redovisar jag mina ställningstaganden och bedömningar i anslutningtill förslag. I vissa delar har jag samrått särskilt medstatsrådet och bostadsministern. HAKO-ulredningenanser att alla kollektiva irafikmedel bör anpassas successivi tillhandikappades behov. Enligt ulredningen bör ålgärderna priorileras sä alt inomramen för gällande säkerhetskrav samtliga möjligheler lill anpassning av allairafikmedel skall las lillvara så snarl del är tekniskt och ekonomiski möjligl. 1likhel med samtliga remissinstanser ansluter jag mig till utredningensprincipförslag alt målet bör vara en så längt möjligl fullständig anpassning avden kollekliva trafikapparaten. Av tekniska och ekonomiska skäl mäsleanpassningen ske successivi och jag finner all man med ulredningensprioriieringsordning när den snabbaste förbättringen för del stora flertalethandikappade. För att påskynda den tekniska utvecklingen bör ett målmedvetetforsknings- och utvecklingsarbele inledas. Ulredningenhar konkretiserat sina förslag lill anpassningsätgärder i ett ramprogram somavser såväl färdmedel som terminaler och närmiljö samt forskning ochutveckling. De anpassningsätgärder som avser färdmedel och terminaler harindelats i fyra grupper- kompleiteringsåtgärder, översynsåtgärder,anskaffningsätgärder och utvecklingsåtgärder-med avseende på när de kangenomföras. Som exempel pä kompleiteringsåtgärder kan nämnas förbättraddestinationsskyllning och uppsättande av ytterligare siödhandlag i 1978/79:99 134 färdmedlen.Till grupperna översyns- och anskaffningsåtgärder hör bl. a. anordnande avsärskilda handikappsäien och förbättring av högtalaranläggningarnas kvalitetresp. ändrad utformning av instegen pä färdmedlen och bredare dörtöppningar sommedger all en rullstol kan las ombord. Utredningen menar all deanpassningsätgärder vars lekniska lösningar nu är kända -dvs. främsikompletterings-och översynsäigärder saml vissa anskaffningsåtgärder - börkunna genomföras och rymmas inom trafikföreiagensordinarie ekonomiska ramar. Ramprogrammet har ihuvudsak mottagits positivt av remissinstanserna. Representanter förirafikuiövare och fordonsiillverkare har således i sina yttranden förklarat sigberedda all verka för all nuvarande brister undanröjs. Handikappintressenlernamenar atl man i vissa fall - t. ex. i fräga om anpassningen till de gravtrörelsehindrades behov - bör kunna genomföra ålgärderna snabbare än vadulredningen föreslagil. Å andra sidan framhåller trafikföretagen och deras företrädareau belydande lekniska problem och koslnader är förbundna med vissa av deätgärder som föreslås. Föregen del anser jag att ramprogrammet i stort är väl avvägt med avseende päsåväl föreslagna ålgärder som det tidsmässiga genomförandet. Programmel bör ihuvudsak kunna läggas till grund för genomförande. Detaljer i utredningenskonkrela förslag till anpassningsåtgärder och lekniska lösningar har i vissafall kommenterats av främst fordonstillverkarna och trafikföretagen. Vidarehar synpunkter framförts på klassificeringen av vissa åtgärder. Jag finner förmin del att den indelning som utredningen har gjort bör ses som ett sätt altpraktiskt strukturera en mängd skilda anpassningsåtgärder och alt i viss månpriorilera dessa i tiden. Avsiklen är att programmel skall vara vägledande vidgenomförandel. En viss frihel måsle medges föreiagen atl själva välja lösning,vilket lämpligen bör ske efter samräd med handikapporganisationerna.Utredningens förslag bör i sädana fall mer betraktas som funktionskrav än somkrav på en bestämd teknisk lösning. Med ett sådani synsätt säkerställs ocksåenligt min mening en snabb och ändamålsenlig anpassning. Jag vill i dettasammanhang betona belydelsen av att det skerett samarbete mellanhandikapporganisationerna saml trafikföretagen och fordonstillverkarna iarbetet med anpassningen av de olika trafikmedlen. Ett sådant ömsesidigt utbyteav erfarenheler och synpunkter ökar förståelsen för problemen och ger en godgmnd för konstmktiva lösningar Företrädare förkolleklivirafikförelagen har i sina yttranden framhållil risken för att enlångtgående handikappanpassning kan innebära sämre service i olika hänseendenför andra trafikanter och därmed försvaga kollektivtrafikens attraktionskraft.Delta skulle bl. a. gälla närtrafiken med buss och tunnelbana i rusningstid dåtrafiksystemet är känsligt för förseningar. Jag har i och för sig förståelseför dessa synpunkter, men jag anser att farhågoma är något ensidiga.Handikappanpassningen av fordonen bör nämligen inte ses som isolerade åtgärderför att tillgodose en viss resande- Prop.1978/79:99 135 kategorisönskemål - pä bekostnad av andra resenärer - ulan tväriom som ell led i enallmän utveckling av den kollekliva trafikapparatens tillgänglighet ochstandard, vilket irafikföretagen normalt strävar efter i syfte au öka resandel.En sådan standardhöjning bidrar ocksä lill atl skapa ekonomiska förutsättningarför handikappanpassningen. Genom lägre insteg i bussar, bredare dörröppningar,bätire informaiion etc. bör av- och påstigning kunna ske snabbare ochsmidigare, vilket underlättar lidhållningen och som följd därav bl. a. kortarav väntetiderna vid hållplatserna. Med ett sådani synsäll betonas standard- ochlillgänglighelsfrägornas samhörighet med irafikför-sörjningsfrågorna. Alladessa fakiorer bör därför enligt min mening beakias i ell sammanhang vidplanering fören lilifredsställande iransportförsörjning bl. a. för allmerkostnader som följd av handikappanpassningen skall undvikas. Del är somföljd härav naturiigi alt anpassningsälgärderna ingår som en del itrafikföreiagens och färdmedelslillverkarnas planering. Jagövergår nu lill all kommentera vissa delfrågor rörande de olika färdmedlen. 1samband med utvecklingen av framtida personvagnar i järnvägstrafiken menarutredningen alt önskemålen om atl kunna resa i mllsiol på egen hand börbeakias. Som ell led i detla arbele föreslär ulredningen atl nägon eller någraäldre vagnar byggs om på prov för sådan anpassning. Ävremissbehandlingen framgär alt handikappanpassning av personvagnarna ijärnvägslrafiken av handikapporganisationerna anses vara särskilt angelägen dåjärnvägen som trafikmedel - genom relativt goda utrymmen i vagnarna ochjärnvägsnätets uibredning - har stor belydelse för handikappadesresemöjligheier. Man önskar därför en snabb anpassning av tågen så alt ävenrullstolsbundna kan färdas på egen hand. SJ framhäller tågets fördelar framförandra trafikmedel för handikappade som med eller utan hjälp av följeslagare kanla sig ombord pä ett tåg. Däremoi menar SJ all man inle kan klara rullstolar påde nuvarande tågen. Nivåskillnaderna och avstånden mellan plattformar ochvagnsgolv är för stora och kan av lekniska skäl inte göras tillräckligt smä.Vidare kan en person som sitter i rullstol ombord utgöra en risk för sig ochandra främst i anslutning lill start och bromsning. Korridorer och mittgångarär vidare för smala för vanliga rullstolar. Enligtmin mening bör järnvägen kunna fylla en vikiig funktion för handikappadesinlerregionala resor. Anpassningen av järnvägsvagnarna lill gravt handikappadeär dock särskilt svår som en följd av järnvägens tekniska förutsättningar ochden långa livslängden hosjärnvägsmaterielen. För att en rullstolsbunden resenärskall kunna färdas med tåg pä egen hand fömtsätls bl. a. att en särskildlyfianordning utvecklas. Säkerhetsproblemen måste vidare få entillfredsställande lösning. Som jag har nämnt har regeringen uppdragität SJ alt i samarbete med handikappinstitutet la fram en lyp av järnvägsvagnsom möjligl för rullstolsbundna resenäreratt resa med rullstol. Dellaarbete bör ge del lekniska underiag som behövs för ett ställningstagande. 1978/79:99 136 Ävenom det inte hell går alt uppnå en fullständig anpassning av järnvägslrafiken,sä har ändå ett betydelsefullt steg tagits med de 150 nykonstmeradepersonvagnar som SJ beställde och som snart kommer all börjalevereras. Vagnarna lillgodoser i sin grundkonstruktion vikliga krav påhandikappanpassning. Man har t. ex. gjort insteget bekvämare. Ingången blirsäledes väsentligt bredare och trappan mindre brant än i nuvarande vagnar.Trappan blir också klimatskyddad. Detta är exempel pä förbättringar som är lillfördel för alla resenärer. Den ena av de tvä toaletter som vagnen skall försesmed blir betydligt rymligare än i nuvarande vagnsiyper. Siödhandlag ulformasoch placeras med tanke pä rörelsehindrade och materiel i stolar, handtag elc.väljs med tanke på allergikernas krav. Det kommer vidare atl finnas platsombord för förvaring av mllstolar. Utformningen av vissa delar av dessa vagnarhar skell i samarbele med företrädare för handikapporganisationerna. Idetta sammanhang vill jag nämna au SJ och AB Trafikrestauranger på en väseniligpunkl har tillgodosett ett krav från bl. a. allergikerna om rökfriaserveringsutrymmen i restaurangvagnarna. Det är en enkel åtgärd som är viktigför den växande gruppen allergiker som den torde uppskattas av deicke rökande resenärerna. Trafikrestauranger har vidare införtambulerande service i många vagnar, vilket bör vara till fördel för bi. Jaginstämmer i utredningens förslag till anpassningsätgärder avseende bussar,pendellågs- och tunnelbanevagnar. Det bör med andra ord vara möjligt atl inomen relativt nära framlid vidta sådana ätgärder - t. ex. bredare bussdörrar -all rörelsehindrade med slarkl nedsatta gångfunktioner och därmed ocksårullstolsbundna med hjälp av ledsagare kan ta sig ombord pä dessa färdmedel.Lämpliga tekniska hjälpmedel för rullstolsbundna -förutom lyftanordningar ävenstandardiserade rullstolar - är i delta sammanhang väsentliga och angelägnaforskningsuppgifter. Jag kan här nämna all avdelningen för handikappforskningvid genomför ett särskilt bussanpassningsprojekl inomramen för Nordisk Ämbelsmanna-kommittés för iransportfrågor (NÄT)handikappanpassningsprojekl. Andra projekt som pågår inom NÄT rörhandikappanpassning av tåg och fartyg. Projekten beräknas kunna redovisas omungefär . Beiräffandetaxibilarna anser jag - i likhel med påpekandena från laxiförbundel och vissabiltillverkare - att del finns skäl att klassificera den vridbarapassagerarstolen resp. tröskelfritt insteg i framsäte på taxi som enutvecklingsåtgärd i stället för anskaffningsätgärd. I detta sammanhang vill jagockså erinra om att det pågår ell ulvecklingsarbete i fråga om laxibilar bl. har således presenterat en prototyp till taxi vilken genomsitl låga golv och speciella utformning i övrigt även kan transporterarullstolsbundna passagerare. Närdet gäller handikappanpassning av,flygplan ochfartyg vill jag framhålla Prop.1978/79:99 137 belydelsenav - vilket naluriigtvis även gäller för övriga trafikmedel - attirafikföretagen vid anskaffning av ny maieriel redan pä specifikalionssladieiför fram anpassningskraven så au kostsamma modifieringar i efterhand kanundvikas. De för flyg- resp. sjösäkerheten ansvariga myndigheterna harframhållit all handikappanpassningsälgärderna måsle avvägas med hänsyn lillsäkerhetsaspekterna. Självfallel får inle anpassningsälgärderna innebära allsäkerhelen åsidosälis. 1 många fall lorde emellerlid säkerhels- ochhandikappanpassningskraven gå au förena. Bredare dörrar och korridorer, mindrenivåskillnader elc. är t. ex. ålgärder som bör underläua en snabb utrymning vidhaveri eller fara för haveri. Ilikhet med vad som anförts av några remissinstanser anser jag auarbetsmiljöfrågorna för berörd personal måsle uppmärksammas i samband med dentekniska utformningen av olika anpassningsätgärder och de rutiner som kommertill användning, exempelvis vid lyft av handikappade i rullstolar ochiransportsiolar. Delär vidare i enlighet med förslag önskvärl au färdtjänst- ochirafikpersonalen ges den utbildning som erfordras för all vid behov kunnahjälpa handikappade lill rätta främst vid av- och påstigning men även underresan. Utbildningen bör bedrivas i takt med trafikmedlens anpassning. Jag utgårfrån atl färdtjänstens personal ges den utbildning som erfordras.Trafikpersonalen bör genom trafikförelagen ges sådan utbildning all de i vissomfattning kan bistå med hjälp under resan och vid evenluella omsligningar. Avnaturliga skäl får dock irafikpersonalens medverkan ske inom ramen fördepersonalresurser som disponeras. villjag f>eka pä den hjälp somerhålles inom färdtjänstens ram. Deanpassningsätgärder som företrädesvis av lekniska skäl inle är möjliga altgenomföra f. n. bör, i enlighet med utredningens förslag, bli föremål förenintensifierad./orsArn/ngoc/? Delta gäller bl. a. ytterligareutveckling av transporisiolen, utveckling av terminal- eller färdmedelsanknutnalyftanordningar eller andra anordningar för au rörelsehindrade och rullstolarskall kunna tas ombord pä färdmedlen samt anordningar för förankring avrullstolar under färd. Behovet av forsknings- och utvecklingsinsatser påområdel har också bestyrkts av flera remissinsianser. 1några avseenden pågår redan ell sådani arbele t. ex. i fråga om deniransporlstol och de lyftanordningar för landsvägs- och charterbussar som ärunder utveckling vid Göleborgs universiiet. beslöl regeringenalt bidra med 1,5 milj. kr. till försöksverksamhet med ett nyu bussystem iHalmstad. Sysiemel, som har utvecklats av , innebär atl en buss med hjälpav elektronik kan få en mjuk inbromsning och kan köra myckel nära särskildahållplatser som är uppbyggda i nivå med bussens golv. På- och avstigningenpåskyndas och blir bekvämare för alla resenärer. Rörelsehindrade resenärer -även rullstolsbundna - kan mycket lätt ta sig av och på bussen utan hjälp.Somjag redan nämnl arbetarSJ f n. på regeringens 1978/79:99 138 uppdragpå all ta fram en specielll handikappanpassad järnvägsvagn. En arbelsgrupp inomNÄT har som nämnts till uppgift all redovisa gemensamma nordiska projeki somär ämnade alt underlätta handikappades transporter och irafiksiluaiion. Ävenom del således redan pågår ett värdefullt utvecklingsarbele på områdel finnsdet enligt vad jag haranfört angelägna projeki som bör påbörjas så snarl sommöjligt. Särskilda medel - 1,5 milj. kr. - bör anvisas för della ändamål. Jagåterkommer lill denna fräga under avsnitt 9 Forsknings- och utvecklingsfrågor.1 del sammanhanget kommer jag också alt la upp frågan om texttelefoner fördöva. Ulredningensbedömningar och förslag avseende terminalanpassningen svarar enligt minuppfattning väl mot förslagen på färdmedelsområdei. SomUlredningen har påpekal kan den nödvändiga lerminalanpassningen åstadkommasinom ramen för byggnadslagstiftningen. Den bestämmelse som främsi lar sikle påhandikappades behov är 42 a § byggnadsstadgan (1959:612, omiryckt 1972:776,ändrad senasi 1978:369) (BS). 42a §BS infördes (SFS 1966:175)och angav bl. a. atl de utrymmen i byggnad,lill vilken allmänheten äger lillträde, i skälig omfallning skall ulformas såalt de blir tillgängliga för och kan utnyttjas av personer vilkasrörelseförmåga är nedsatt till följd av ålder, invaliditet eller sjukdom.Statens planverk har därefter ulfärdal tillämpningsbestämmelser till 42 a §. Dessa,som finns iniagna i Svensk byggnorm (SBN 1975), innehäller bindandeföreskrifter om förflytlningsvägar och lokaler som är upplåtna för allmänhetensamt råd och anvisningar beiräffande viktigare funktionsmåti. Tillämpningsområdetför 42 a § har sedermera utsträckts till att omfatia arbetslokaler och bostädersom används för annat ändamål än fritidsändamål. Vidare barden inskränkning itillgängligheiskravei som låg i alt handikappanpassning skulle ske endasi iskälig omfattning slopats fr. o. m. (SFS 1976:678). Samtidigtmed denna ändring företogs en ändring i 48 a § BS med sikte på handikappade. Äv48 a § följer numera att vid sådan ändring av byggnad, sorti enligt 75 §BS äratt hänföra ull nybyggnad,skallbestämmelsernaibl. 42a § lillämpasbeträffande de delar av byggnaden som berörs av ändringen och i den omfattningsom erfordras föratt dessa delar av byggnaden skall uppfylla skäliga anspråk påbl. a. handikappanpassning. Utvidgningenav tillämpningsområdet för 42 a § har inneburit att förutsättningarna förenfullständig anpassning hiltills har varit bälire när det gäller de fastatrafikanläggningarna än vad gäller färdmedlen. kansåledes kraven på handikappanpassning lillämpas fullt ut då terminaler uppförs.Däremot gäller dock enligt 48 a § en form av skälighetsbegränsning i fråga omombyggnad av sådana terminaler som har uppförts före den . Ulredningensförslag innebär att befintliga terminalbyggnader- även utan samband medombyggnad - skall handikappanpassas. 1978/79:99 139 Enligtmin mening är slopandet av skälighelskriieriei i 42 a § pä sikt av storbetydelse för anpassningen av nya terminaler till handikappades behov. Syfteimed ulredningens förslag har alllså redan uppnätts lill viss del. De förändringar som gjortsunder av 42 a § avser nya byggnader. Som jag har påpekalregleras handikappanpassning vid ombyggnad i 48 a §. stort antal terminalerfinns redan i drift. Av dessa kommer endasl eu fätal atl byggas om inomöverskådlig lid. Vidare planeras r n. inle några nya terminaler att byggas. Ulredningens undersökningvisar all det på många håll finns brister i de befinlligaterminalanläggningarnas uiformning, vilka försvårar eller omöjliggör förhandikappade all använda sig av de kollektiva färdmedlen.