prop · G203113 · 1978-12-31 00:00:00 — Posten "övrigaorganisationer" för bidrag efter ansökan bör sålunda vara reserverad förandra organisationer än de till studieförbund anslutna. BPUaktualiserar också frågan om att det nuvarande generella bidragssystemet börkompletteras för att bättre tillmötesgå vissa organisationers behov avlångsiktigt stöd för sin u-Iandsinformation. Utredningenväcker sålunda frågan om inte andra fackliga organisationer bör kunna komma ifråga för generella bidrag på samma villkor som löntagarorganisationerna. Dennuvarande begränsningen till löntagarorganisationer lämnar luckor, som enligtutredningen bör fyllas genom att även sådana organisationer som LRF, SFR och SHIOerhåller bidrag på samma grunder som löntagarorganisationerna. BPU föreslårhärutöver att SUL ges ett stående årligt bidrag från SIDA för att erforderliglångsiktig planeringstrygghet skall garanteras. Utredningenframhåller vidare att SIDA har gett hög prioritet åt stöd till SCC förinformation om kooperationen och dess roll i utvecklingssamarbetet. SCC hartill SIDA inkommit med anhållan om ett generellt bidrag och utredningen stöderdenna begäran. Avgörande för bidragets storlek bör, enligt utredningen, varainformationsbehoven i anslutning till kooperationens biståndsverksamhet samt SCC:soch de anslutna kooperativa organisationernas behov av bidrag för att kunnafortsätta att bygga ut sin informationsverksamhet om u-Iandsfrågorna och deglobala fördelningsfrågorna. Dekristna organisationernas behov av ökad planeringstrygghet för sin u-landsinformationuppmärksammas också av utredningen. Deras informationsverksamhet har under enföljd av år varit av en sådan omfattning att ett antal organisationer ,trots de generella bidragen till studieförbunden, har vänt sig direkt tillSIDA för att ansöka om bidrag. På detta sätt har dessa organisationer undersenare år erhållit ytterligare ca . för denEkumeniska U-veckan. Dessa Önskemål har indirekt vid sidan av andra som t. ex.SCC:s Prop.1978/79:113 13 och lett till att utrymmet för bidrag tillandra organisationer har minskat. Mot bakgrund härav finner utredningen det befogat att sökaen lösning som bättre tillgodoser de kristna organisationernas medelsbehov.Den för såväl de kristna organisationerna som SIDA bästa lösningen skulleuppnås om ett generellt bidrag utgick till en samarbetsorganisationmed inriktning på u-landsfrågor. Denna skulle fungera som samordnings- ochbidragsorgan för åtminstone det stora flertalet kristna organisationer medbistånds- och u-landsinriktning. Jag delar utredningens uppfattning i vad avserhuvudprincipen, att generella bidrag också fortsättningsvis bör utgå tillstudieförbund och löntagarorganisationer, medan posten "övrigaorganisationer" i princip bör vara reserverad för bidrag efter ansökan förandra organisationer än de till studieförbunden anslutna. I fråga om en utvidgning av det generella bidragssystemetför att tillmötesgå även vissa andra organisationers behov av långsiktigt stödför sin u-landsinformation går meningarna isär inom utredningen och mellanremissorganen. Flertalet remissorgan förordar att generella bidrag skall utgåäven till SCC och en samarbetsorganisation. Likaså förordas ett ståendeårligt bidrag från SIDA till SUL i enlighet med BPU:s förslag. Flertaletremissorgan ställer sig dock avvisande till att mottagarkretsen av generellabidrag skall utvidgas även till LRF, SFR och SHIO. Jag delar i och för sig uppfattningen att vissförsiktighet bör iakttagas i vad gäller utvidgning av det generella bidragssystemet.Likväl finner jag det motiverat att här biträda utredningens och flertaletremissorgans förord för generella bidrag till SCC och en kristensamarbetsorganisation. Systemet med generella bidrag bör även utvidgas till deav utredningens majoritet förordade organisationerna LRF, SFR och SHIO. Därmedvidgas informationsverksamheten till fler grupper, vilket är särskiltnaturligt i ett läge där utvecklingssamarbetet breddas till att bl. a. engageramindre industri. Jag finner det likaledes motiverat med ett stående årligtbidrag till SUL för att garantera planeringstrygghet. Utredningen kommenterar också bidragen till bedriver en omfattande informationsverksamhet, som till inte ringadel bygger på samarbete med och bidrag från SIDA. Förbundets främstainkomstkälla utgörs emellertid av anslag från överanslaget E 3. Information om mellanfolkligt samarbete och utrikespolitiskafrågor. Förbundets ekonomi har under en följd av år varit ansträngd. SIDA tillmäter samarbetet med stor betydelseoch prioriterar i sin anslagsframställning för /79 liksomtidigare en utvidgning av informationen om FN:s arbete för ekonomisk och socialutveckling i samarbete med förbundet. SIDA har i tidigare samman- 1978/79:113 14 hängbehandlat önskemål om generella bidrag och har då betonat attfrågan bör prövas inom ramen för en översyn av det totala statliga stödet tillFN-informationen i . Stödettill det tiotal organisationer, som erhåller bidrag från utrikesdepartementetför informaiion om mellanfolkligt samarbete och utrikespolitiska frågor, varavFN-förbundet är den näst största bidragsmottagaren, har också behandlats avden särskilda utredning om information och mellanfolkligt samarbete ochutrikespolitiska frågor som jag har berört i det föregående. Denna utredninghar bl. a. haft till uppgift att "utreda frågan om ansvarsfördelningenmellan och bidragsgivningen till" berörda organisationer. Utredningenbetonar i sitt betänkande (Ds UD 1978: 2) det angelägna i att en helhetslösningsnarast åsladkommes, som ger möjligheter till en realistiskverksamhetsplanering. Grunden för denna bör, vad gäller statsmedel, varabidrag från den av förordade bidragsformen så att normala verksamhet inte blir beroende av lillfälligabidrag. SIDA:sstyrelse har i yttrande över ifrågavarande utredning uttalat följande:"För den betydande och växande del av verksamhet sominriktas på FN-systemets internationella utvecklingssamarbete och fråganrörande en ny ekonomisk världsordning kan styrelsen efter de ytterligareöverväganden som det nu aktuella betänkandet föranlett se skäl till attmöjligheten prövas att , utöver de bidrag som utgår frånutrikesdepartementet, tilldelas ett generellt bidrag från SIDA". I prop.1978/79: 100 (bil. 6) har jag föreslagit en ökning av det allmänna bidragettill över anslag E 3. Information ommellanfolkligt samarbete och utrikespolitiska frågor, varigenom FN-förbundetbl. a. tillförsäkras resurser för anställning av en informationssekreterare. 1anslutning till det förslag som har framförts av förordar jagatt därtill inordnas bland de organisationer som får ett generelltbidrag. SIDA:segen informationsverksamhet tar f. n. i anspråk avinformationsanslaget. BPU har särskilt uppmärksammat materialproduktionen ochsamarbetet med massmedia, utbildningsväsendet och andra organisationer.Utredningen understryker betydelsen av att SIDA fortsätter och utvecklar denmaterialproduktion som den anser vara viktig för en saklig och mångsidig u-landsinformation.Möjligheterna att utveckla produktionssamarbete med regionala institut, som t.ex. , och distributionssamarbete med bl. 1978/79:113 15 Dendel av SIDA:s informationssamarbete som avser samarbetet med massmedia fungerarenligt utredningen väl. Med hänsyn till massmedias och i synnerhet radions och TV:sstora räckvidd vill utredningen att detta samarbete skall utökas i syfte attgöra u-landsinformationen tillgänglig och engagerande för fler människor. del av SIDA:s information är inriktad på skolan och i växande grad den högre utbildningen. Institutionssamarbete sker med (), länsskolnämnderna,lärarhögskolorna och UHÄ med inriktning på främst lärarnas grund- ochfortbildning. Även SIDA:s materialproduktion och upplysningstjänst har skolansom främsta avnämare. Skolanstår t. ex. för av materialbeställningama. Utredningens intryck Uratt samarbetet med SIDA är av stor betydelse för skolans och det högreutbildningsväsendets internationalisering en process som enligt utredningenbör påskyndas. Permanenta utbildningsinslag bör finansieras överutbildningsdepartementets budget snarare än över biståndsanslaget.Möjligheterna till ett nära samarbete med utbildningsradio börundersökas. Utredningenframhåller att en systematisk utveckling av den långsiktiga planeringen och entillräcldig bearbetning av vunna erfarenheter inte har förekommit. Den anserdet därför angeläget att i den framtida verksamheten ägna större uppmärksamhetåt planering, målgruppsanalyser och andra aspekter som RRV har betonat i sinanalys av SIDA:s informationsverksamhet. Flertaletremissorgan instämmer i de av utredningen framlagda förslagen rörande SIDA:segen informationsverksamhet. Jagansluter mig i allt väsentligt till BPU:s uppfattning och anser det viktigt attSIDA fortsätter att utveckla sin materialproduktion för en saklig och allsidig u-landsinformation.SIDA:s samarbete med massmedia och skolväsendet bör förstärkas. Permanentautbildningsinslag inom skolan bör emellertid finansieras överutbildningsdepartementets huvudtitel. BPUkonstaterar att SIDA och de enskilda organisationerna har skilda roller i detopinionsbildande arbetet. För organisationerna utgör rätten till profilering avverksamheten vad gäller ideologi, ämnesval och målgrupper en givenutgångspunkt. Av folkrörelser och övriga organisationer vore det inte rimligtatt kräva allsidighet i behandlingen av en fråga. Mångsidighet är emellertidett krav, som måste ställas på den samlade u-landsinformation, som dessabedriver med stöd av medel från SIDA:s informationsanslag. Jagbiträder utredningens uppfattning och vill särskilt betona betydel- t3 1978/79.1 saml. 1978/79:113 16 senav att bygga informationsaktiviteterna på det engagemang som utgör basen för deenskilda organisationernas verksamhet. För SIDA:s egen verksamhetbör enligt utredningen delvis andra principer gälla. SIDA bör eftersträvaallsidighet i sitt samlade informationsutbud. Denna strävan bör även präglatidskriften , vilken förväntas ge utrymme för enrik variation av fakta och synpunkter på utvecklingsproblem och utvecklingssamarbete.Jag ansluter mig till dessa synpunkter och anser att detta synsätt bör präglaverksamheten. I sammanhanget vill jag understryka betydelsen av en engageraddebatt om villkor och problem som en viktig förutsättning för enaktiv, intresserad och välinformerad svensk u-landsopinion. Utredningen konstateraratt för såväl SlDA:s egen informationsverksamhet som den organisationernabedriver med bidrag från SIDA bör saklighet utgöra en given strävan. Kravet påsaklighet är särskilt betydelsefullt i fråga om SIDA:s egeninformationsverksamhet, då SIDA-materialet måste kunna tjäna som en faktabasför alla övriga parter. Utredningen konstaterar emellertid att utan analys ochkommentarer är faktamaterialet av föga värde. Det måste ge bakgrund och stödtill en ständigt fördjupad diskussion om utvecklingsfrågorna och utvecklingssamarbetetsfömtsättningar och resultat och till att skapa möjligheter till inlevelse i u-ländernassituation. Utrymme måste också finnas för en framställning som ger uttryck förpersonliga åsikter. Det är dock angeläget att i görligaste mån markera vad somär sakligt, faktabetonat material och vad som är uttryck för en personliguppfattning. Jagansluter mig i allt väsentligt till utredningens uppfattning. Denöversyn av u-landsinformationen, som utredningen har företagit, har varitöversiktlig. Den har inte avsetts vara en resultatvärdering i egentlig meningav vare sig SIDA:s eller de enskilda organisationernas arbete. Utredningenbetonar att resultatvärdering av SIDArs u-landsinformation börägnas ökad uppmärksamhet. Detta bör gälla såväl folkrörelsernas u-landsinformationsom SlDA:s egen. Kri-iska utvärderingar bör utgöra en viktig del avverksamheten och bidra till att nya former för information ständigt prövas isyfte att intressera nya grupper för u-landsfrågor. BådeTCO, LO m. fl. hävdar i sina remissvar att det bör vara organisationernasjälva som ansvarar för bedömningen av de egna informationsinsatserna i syfteatt välja "rätt" projekttyp för att nå sina informationsmål. Dettasker redan nu informellt för att fortlöpande kunna pröva och utnyttja vunnaerfarenheter. Även Beredningen för u-landsinformation hävdar att deorganisationer, som erhåller bidrag, bör kunna genomföra egnaresultatbedömningar av genomförda projekt. 1978/79:113 17 remissorganunderstryker det angelägna i att resultatvärdering ägnas ökaduppmärksamhet och att vunna erfarenheter måste utväxlas mellan SIDA, olika gmpperoch organisationer som medverkar i u-landsinformationen. Jagdelar uppfattningen att resultatvärderingen av SIDA:s och de enskildaorganisationernas u-landsinformation bör ägnas ökad uppmärksamhet i framtiden.Sådana utvärderingar bör kunna göras av både organisationerna själva och SIDA.Resultaten av organisationernas utvärderingar bör redovisas för SIDA. Anslagetför u-landsinformation har ökat snabbt . /72uppgick anslaget till 2,5 milj. kr. och har sedan successivt ökat. Förinnevarande budgetår har 15,7 milj. kr. anvisats för detta ändamål. Anslagsutvecklingenvar under budgetåren 1972/731975/76 mycket snabb, medan den efterföljandeperioden fram t. o. m. innevarande budgetår i stort sett har varit enkonsolidering av redan uppnådd anslagsnivå. Densnabba ökningstakten fram till /78 hänger främstsamman med utbyggnaden av bidragen till enskilda organisationer.Medelstilldelning för detta ändamål ökade sålunda mellan budgetåren 1971/72och 1976/77 från 0,6 milj. kr. till 8,0 milj. kr. Föredragande statsrådkonstaterade i budgetpropositionen att dessa bidrag därmed hade "nått ennivå som med mindre ökningar var försvarlig också i ett längreperspektiv". Idet föregående har jag förordat att utöver de av godkändastudieförbunden och de fyra centrala löntagarorganisationerna även SCC, enkristen samarbetsorganisation, LRF, SFR, SHIO och fr. o. /80 bör erhålla generella bidrag. Kostnaderna härför börfinansieras genom en engångshöjning av anslaget C 3. Höjningenföreslås i enlighet med förslag i SIDA:s anslagsframställning för budgetåret1979/80 uppgå till 2,0 milj. kr. så att ökat utrymme också skapas för stöd tilldet stora antal organisationer, som söker bidrag från SIDA för konkretainformationsprojekt. BPUhar i fråga om informationsanslagets framtida utveckling framhållit att det ärangeläget med ökningar, som säkert bevarar anslagets realvärde på den nivå, somdet uppnår genom den föreslagna engångs-höjningen. 1978/79: 100 (bil.6) har jag förordat att anslaget C 3. Information skall öka med drygt 0,5 miljkr. till 17,3 milj. kr. Detta motsvarar en ökning på c 4 %.Jag förordar nu att detta anslag ökas med ytterligare 2,6 milj. kr. Prop.1978/79:113 18 för /80. Häri ingår den nyssnämnda engångs-höjningen på 2 milj. kr. för att bestrida kostnaderna för envidgning av mottagarkretsen för generella bidrag. Av det föreslagna anslagetberäknas 13,6 milj. kr. för information genom enskilda organisationer och 6,3milj. för SIDA:s egen informationsverksamhet. Den nu föreslagna ökningen avanslaget C 3. Information med 2,6 milj. kr. bör i enlighet med vad jag anfördei prop. 1978/79: 100 (bil. 6) bestridas från anslaget C 2. Bilateraltutvecklingssamarbete, posten Ofördelad reserv. 3.1 Biståndsprogrammets administration dess framväxt ochförutsättningar Biståndspolitiska utredningen (BPU) har i sitt betänkandeom biståndets organisation (SOU 1978: 61) utförligt redovisat utvecklingen avden svenska biståndsadministrationen . Som bakgrundtill de förslag som lämnas i det följande sammanfattar jag inledningsvis dennaredogörelse. Det första särskilda organet för biståndsfrågor skapadesår 1952, då den halvstatliga för svenskt tekniskt bistånd (CK)inrättades. Dess uppgifter begränsades till bilateralt tekniskt bistånd, medanbidragen till FN, som hade fått ett utvidgat tekniskt biståndsprogram (UNEF),liksom tidigare handlades inom . och despeciella förbindelseorganen förblev ansvariga för rekryteringen av experteroch mottagandet av stipendiater för FN:s räkning. CK:s sekretariat förladestill och förenades genom gemensam chef med institutetsavdelning för tekniskt bistånd. a. bilaterala projekt i , och dåvarande . Sverigeerhöll då allt fler förfrågningar om bistånd från det växande antalet självständigau-Iänder. Det opinionsbildande arbetet lade grunden förriksdagens beslut om den snabba ökningen av biståndsanslagen . 1961: 174 angående organisationen för handläggningav frågor om tekniskt bistånd till underutvecklade länder föreslogs inrättandetav (), som "centralorganet för detofficiella biståndet till ". NIB:s roll i det multilateralasamarbetet skulle främst avse rekrytering av experter samt placering i Sverigeav FN-stipendiater. 1978/79:113 19 NIBinledde sin verksamhet . Den fick en styrelse medrepresentanter för Kungl. , politiska partier, folkrörelser ochnäringsliv, ett sekretariat lett av en generalsekreterare, samt ett råd. Denför det svenska utvecklingssamarbetet grundläggande prop. 1962: 100 om svensktutvecklingsbistånd lades fram i början av NIB:s första verksamhetsår. Deninnehöll allmänna riktlinjer för utvecklingssamarbetet med u-ländema,utformade på grundval av arbetet inom en beredning för internationellabiståndsfrågor, som hade tillsatts med dåvarande statsministern somordförande. Genomriksdagens beslut med anledning av prop. 1962: 100 om svensktutvecklingsbistånd inleddes biståndsanslagens ökning mot 1 %-målet.Omfattningen av NIB:s verksamhet växte snabbt, men de ökande finansiellaresurserna gick huvudsakligen till nya biståndsformer, som finansiellt,humanitärt och nordiskt bistånd, samt till det multilaterala tekniska biståndet(EPTA, FN:s särskilda fond, m. Utrikesdepartementetdisponerade medlen för FN:s tekniska biståndsprogram, nordiskt bistånd samtför katastrof- och flyktinghjälp och bidrag till enskilda organisationersbiståndsverksamhet. Det nordiska administrerades av en internordiskstyrelse med särskilt sekretariat. Medel för NIB:s verksamhet upptogs underutrikesdepartementets huvudtitel. Detfinansiella biståndet såväl det multilaterala som det bilaterala redovisadesunder huvudtitel. För IDA-bidra-gen svaradefinansdepartementet i samarbete med . Det bilaterala finansiellabiståndet administrerades av . GenomNIB:s fältverksamhet engagerades i direktprojektbistånd i ett växande antal länder. Totalt omfattade det bilateralasamarbetet insatser i ett 20-tal länder. Antalet befattningshavare vidNIB ökade under verksamhetsåren 196265 från ett 30-tal till över 100, inkl.expertis och tillfällig personal. Påregeringens uppdrag inledde statskontoret en utredning av och administration samt nämndens relation till det multilateralaoch finansiella bistånd, som handlades utanför nämnden. Bland utredningensslutsatser, vilka kom att bilda grund för regeringens senare förslag om SIDA,märks följande. Förutomhandläggningen av bilaterala tekniska biståndsinsatser, som redan åvilade NIB,borde enligt utredningen också handläggningen av humanitära och bilateralafinansiella biståndsärenden samt svenska biståndsinsatser i anslutning tillden av internationella organ bedrivna biståndsverksamheten, s. k. multibi-insatser,överföras till en ny central 1978/79:113 20 biståndsmyndighet.Det bilaterala finansiella bistånd, som föreslogs bli överfört, innefattadebåde kredit- och gåvohjälp, och s. k. samfinansieringar och andrabiståndsinsatser i samarbete med . Iärenden rörande bidrag till de internationella organens biståndsverksamhet,dvs. det multilaterala biståndet i egentlig mening, borde förekommandeverksfunktioner anförtros biståndsmyndigheten, i den mån de inte ålågriksbanken. Verketföreslogs få tre avdelningar för främst tekniskt bistånd, finansiellt biståndoch administration inkl. informationsfrågor. Verksledningenborde förutom generaldirektören omfatta de tre avdelningscheferna och fungerasom styrelsens direktion. För bistånds-myndighetens styrelse och verksledningföreslogs ett sekretariat bli inrättat. NIB:sadministration av fältprojekten hade varit starkt centraliserad tillhemmamyndigheten. Utredningen förordade "en långt driven decentraliseringav projektadministrationen till fältet". Därmed skulle förutsättningarskapas för att "inpassa projekt på ett organiskt sätt i mottagarlandetsförvaltningsapparat". Decentralisering ställde emellertid stora krav påprojektadministrationen. I de fall omfattande svensk projektverksamhet förekomkunde en svensk chefsadministratör tänkas vara en god lösning. I förhållandetill mottagarlandet borde denne fungera som chefsrådgivare. Anknytning tillsvensk beskickning antogs kunna öka möjligheterna för snabba och effektivabeslut. Projektberedningenskulle ligga helt på den centrala biståndsmyndigheten. För dessprojektadministrativa enheter skulle arbetsuppgifterna i och med delegeringentill fältet förändras från handläggning och beslut i detaljärenden i riktningmot rådgivning samt kontroll av att projekten utvecklades, drevs ochavvecklades planenligt och enligt sina syften. Dencentrala biståndsmyndigheten borde i stor utsträckning genom "utkontraktering"anförtro fackbetonade delar av biståndsplanering och biståndsadministration åtutomstående, dvs. åt statliga fackmyndigheter och institutioner samt åt andraorgan med särskilda förutsättningar. Som exempel nämndes ,universitetsmyndigheter och . För handläggning avstipendiatverksamheten föreslogs en långtgående decentralisering. 1965: 63 om det statliga utvecklingsbiståndets administration anslöt sigföredragande statsråd till förslaget om ett självständigt centralt ämbetsverkmed en generaldirektör sora chef och tillika ordförande i en verksstyrelse utandepartementsrepresentation. Den föreslagna ordningen förutsatte, betonadestatsrådet, att ett effektivt interdeparte-mentalt sam.rådsförfarande, i vilketbiståndsmyndigheten inbegreps, verkligen kom till stånd. Ipropositionen konstaterades att statskontoret hade förordat att det nya verketskompetensnivå skulle innefatta praktiskt taget allt som 1978/79:113 21 kundebetecknas som biståndsadministration. Statsrådet anslöt sig till denna princip: "Upprättandetav NIB var första etappen på vägen mot en total samordning av den svenskabiståndsadministrationen. Därigenom skapades ett centralt organ för i förstahand det bilaterala tekniska biståndet. Denna samordning föreslås nuytterligare utbyggd. Främst sker detta genom att den bilaterala finansiella biståndsgivningenöverförs till biståndsmyndigheten. Härtill kommer tidigare nämnda tekniska ochhumanitära biståndstyper som administreras i annan ordning.Därmed sammanförs praktiskt taget all biståndsadministration till en endamyndighet." Multilateralttekniskt och finansiellt bistånd borde emellertid inte överföras tillbiståndsmyndigheten. Dessa biståndsformer administrerades av vederbörandeinternationella biståndsorgan. Verksfunktionerna i utgjordeshuvudsakligen av expertrekrytering och placering av stipendiater, uppgifter somSIDA övertog från NIB. Verketföreslogs få den av statskontoret förordade organisationen. Stipendiatfrågornaborde dock stanna kvar inom verket och handläggas av en särskild byrå. Detnya verket föreslogs få 147 befattningshavare, inkl. stipendiatbyrån, ett40-tal fler än vad NIB hade, inkl. dess extra tjänteman. Ocksåstatskontorets förslag angående decentralisering av fältverksamhetensadministration biträddes av statsrådet, om än i försiktiga ordalag. Detframhölls att det ofta kunde vara riktigt att chefsadministratören anknötstill den svenska beskickningen i mottagarlandet som biståndsattaché. Riksdagenanslöt sig i allt väsentligt till propositionens förslag. SIDA inrättades den 1juli 1965 (SFS 1965: 666). Det innebar en koncentration av"biståndsadministrationen" i vidaste mening till ett organ. Hela detdirekta samarbetet kom att handhas av verket. Verkets ledning spelade också enviktig roll i multilaterala bistånd, även om ansvaret för frågornalåg kvar på utrikes- och finansdepartementen. och arbetsformer förändrades successivt under perioden 19651970och beslutade SIDA:s generaldirektör om en omorganisation avSIDA.