prop · G203178 · 1978-12-31 00:00:00 — Här kan också en profileradallmänläkare eller specialistläkare - naturiigtivs knuten lill vårdcentralen -ingå inom skolhälsovården. SHSTF förutsätter också att skolsköterskornasamarbetar med vårdcenlralen, efiersom man bör eftersträva etl samlat ansvaroch en helhetssyn. 1978/79:178 132 Utredningens förslag innebär ingen förändring vad gällerde privatpraktiserande läkarnas funktioner i sjukvårdssystemet. Utredningenföreslår att det skall vara möjligt för den som så önskar alt anlita enprivatpraktiserande läkare som husläkare och förordar elt ökat samarbele mellande privatpraktiserande läkarna och vårdcentralernas personal, inte minst dådistriktssköterskorna. Ulredningen ser del också som angeläget all man på privalprakiikersidanfår en utveckling som bl. a. medför förlängt öppethållande och joursamverkan. pekar på alt det saknas systematiskaredovisningar beträffande vårdkoniinuileten vid privata läkarmottagningar ochatt utredningen inte ger någol underlag för del stundom hävdade påståendet attkontinuiteten bällre tillgodoses inom denna verksamhei än inom den offentliga dislriktsläkarvården.Genom sina nära kontakter med t. ex. distriktssköterskor och socialvård ochgenom samarbetet med har distriktsläkaren uppenbara fördelargentemot den privatpraktiserande läkaren. anser vidare atl samlligaprimärvärdsresurser inom elt givet geografiskt område - i regel en kommun - börhållas samman i en organisation. För de verksamheler som under överskådlig lidkommer all bedrivas av annan huvudman än den offentliga sjukvårdshuvudmannenmåste en formaliserad samverkan etableras med primärvården. Riksförsäkringsverkei inslämmer i uiredningens synpunkterpå behovel av ett ordnat samarbele mellan privatpraktikerna och den offentligavården, men konstaierar att utredningen inte närmare redogjort förhur ell sådani samarbete skall genomföras. finner del möjligt atl en delinvandrare vill hålla fast vid sin kontakt med privatpraktiserande in vandrariäkareoch atl del därför är angeläget atl ett ökal samarbete mellan dessa invandrariäkareoch vårdcentraler kommer till stånd, vilket även kan förbätlra invandrariäkarnasställning i förhällande lill bl. utgär från att förutsättningar kommeratt skapas för en samordning av privatpraktikernas verksamhei och den öppnamottagnings-verksamheten inom primärvården genom hälso- ochsjukvårdsutredningens arbete där bl. a. frågan om totalansvar för landstingenför all hälso- och sjukvård diskuteras. framhåller angelägenheten avalt bristen på allmänläkare hävs och alla åtgärder vidlas som kan förändra ulvecklingentill det bällre och påtalar privatpraktikernas betydelse i detla sammanhang. utgår från all förutsättningarskapas för en samordning av privatpraktikernas verksamhei och den öppnamottagnings-verksamheten inom primärvärden. finner det inte vara möjligtalt basera planering av primärvården pä insaiserav privata 1978/79:178 133 vårdgivaremol bakgrund bl. a. av privailäkarkårens ålderssamman,sältning och benägenhetenall öppna privatpraktik har sjunkit kraftigt bland de yngre läkarna. Stockholmsläns landsting menar alt ulredningen mer utförligt borde behandlat hursamverkan mellan privatläkare och öppna mottagningsverksamheiskulle kunna läggas upp, problem, hinder elc. ÄvenTCO finner all utredningen otillräckligt belyst samverkan mellan husläkare äena sidan och företagshälsovård och privalläkarvärd ä den andra och vidare ejanalyserat huruvida utbudet av sådan läkarvård kan komma alt påverkafördelningen av läkarresurser inom husläkarsystemet. anser att ett bibehållande av privatlä-karsystemparallellt med samhällets öppna vård utgör en resurssplittring och attprivatpraktikerna bör överföras lill den samhälleliga vårdorganisationen.Enligl förbundels mening blir den föreslagna samordningen med övrig öppen vårdhalvhjärtad dä privalpraklikern inte verkar från vårdcenlralen och inle kanges molsvarande ansvarsområde. Del är också enligt LO:s mening angeläget altprivatläkarna ställs utanför den allmänna sjukvårdens organisation då samhälletmäste la ansvaret för all dess egen sjukvård fungerar på ell lillfredsställandesätt både i fråga om resurser och organisation. finner det anmärkningsvärt atl utredningen inle analyseratförutsättningarna för de privatpraktiserande läkarnas respektiveförelagsläkarnas medverkan i ell tänkt framlida husläkarsystem pä elltillfredsställande sätl, då utredningen på olika ställen deklarerat atl den lypav kontinuitet man eftersträvar (dvs. den långsiktiga kontinuiteten) f n.främst lillgodoses av privatpraktiserande läkare. Enligt läkarförbundelsbestämda uppfattning har privatpraktikerna en myckel viktig roll all spela iden framtida primärvården i allmänhet och i ell husläkarsystem i synnerhet.Läkarförbundet delar uiredningens syn på angelägenheten av ett utvecklat ochsystematiserat samarbele mellan den offentliga sjukvårdshuvudmannen ochprivatpraktikerna. Liknande synpunkler framför av finner del vidare vara ytterst angeläget att även privatläkarnalas med i kommande försöksverksamhet. tillägger i detla sammanhang all just som husläkare har deprivatpraktiserande läkarna den oslagbara fördelen all de är stationära imotsats lill de oftentliganställda läkarna som flyttar från en tjänst till enannan. för allmänmedicin (ytlrandel bifogat remissvar)understryker all de privatpraktiserande allmänläkarna är den grupp som har de slörstaförutsättningarna all fungera som husläkare i dagens och frågar samlidiglvarför samhällel inte skulle kunna bygga upp en värdorganisation som innehållerså många som möjligl av privalläkarsysle-meis fördelar. 1978/79:178 134 25.Allmänläkare - tillgäng och utbildningsbehov Isyfte alt kunna förverkliga förslagen till husläkarsyslem lägger utredningenfram följande förslag för att öka allmänläkaranialet inom det reguljärautbildningssystemet atl socialdepartementels sjukvårdsdelegaiion beaktar uiredningensförslag omalt öka den andel av FV-blocken som leder till allmänläkarkompeiens samlatl härvid försöka åstadkomma en så jämn regional fördelning som möjligt, all regeringenuppdrar ål universitets- och högskoleämbetet och nämnden förläkares vidareutbildning att ytterligare överväga hur primärvården kan ges ett större ulrymmeinom läkarutbildningen. Utredningen föreslär också att dispenser ochkompletteringsutbildningar som möjliggör för specialistläkare att övergå tillallmänläkare övervägs (refereras i det följande). UHÅredovisar atl frågan om en anpassning av läkarutbildningen i enlighel med hälso-och sjukvårdens ulveckling har diskuterats inom UHÄ i planeringsberedningen förbl. a. sektorn för ulbildning för vårdyrken (PbV). Under höslen 1978 ladesförslaget "Samhällsmedicinska moment m. m. i läkarutbildningen" (UHÄ-rapport1978:23) fram. Förslaget innebär i första hand ökade inslag av utbildning iallmänmedicin, långvärdsmedicin saml miljö- och arbelsmedicin. Rapporten remissbehandlasför närvarande bl.a. av linjenämnderna för läkariinjen. Enligl UHÄ:s mening gällerdel alt finna former för och bereda resurser till en uppbyggnad avallmänmedicinska institutioner på primärvärdsnivå. Sådanavårdcentraler/institutioner kommer då att bli ansvariga för såvälgrundutbildning som vidare- och forskarutbildning inom allmänmedicin. Frågan omgrundutbildningens innehåll och uppläggning på primärvårdsnivå bör ses motbakgrund av de organisatoriska problem som enligt UHÄ:s bedömning måste ägnassärskild uppmärksamhet i detta sammanhang. Planering och genomförande avläkarutbildning vid vårdcentraler och motsvarande enheter är nämligen ihög grad beroende av de varierande förutsältningar som föreligger vid de olikastudieorterna både vad gäller tillgång till utbildningsplatser och kompetentalärare. Överhuvudiagei måste de resurs- och planeringsproblem beaktas somföranleds av att fast och bestående organisation för läkarutbildning päprimärvårdsnivå saknas. Socialstyrelsenerinrar om atl det inom NLV pågår en utredning med uppgift att göra en allmänöversyn av allmänläkar- och specialistutbildningens innehåll (ÖSUT). Vidareredovisar all arbete pågår - bl. a. i samarbete med UHÄ - med atlförbättra såväl utbildning som forskning inom det allmänmedicinskakunskapsområdet. beräknar atl knappast fier än 2 300allmänläkare torde vara disponibla för distriktsläkartjänsl i minen av 80-talei.Möjlighelerna atl ytteriigare öka Prop.1978/79:178 135 antaletFV-block för allmänläkarulbildning är enligt uppfattningbegränsade och kan inle ge mer än ett myckel marginellt tillskoll. Enligtsocialstyrelsens uppfattning är det bl. a. mot bakgrund av beräknad mängd besökinom primärvärden nödvändigt all tillgängen på specialistuibildade läkare beakiasi bedömningen av primärvårdens disiriklsläkarbehov. varnarsamtidigt för en övertro pä allmänläkarens kompetens alt ensam behärska delmedicinska fältet. Styrelsen erinrar vidare om att i senaste läkarfördelningsprogrammet(LP 82) anges au cirka 7 300 läkare har sädan kompetens aU de bör kunnaarbeta enbart i öppen vård. För aU snabbi kunna öka läkarresurserna bör enligtsocialstyrelsen övervägas att överföra vissa av sjukhusens specialislläkarijänsterför öppen vård lill primärvärden. NLV anför bl. a. följande. "Ulbyggnadenav en väl fungerande primärvård med betoning på förebyggande, diagnostiska,behandlande och omvärdande insatser förs således .särskilt fram i riktlinjernaför översynsutredningens arbete. Konsekvenserna av en förändrad primärvårdsverksamhetför vidareutbildningens uppläggning skall analyseras. NLV:s översynsutredningskall överväga hur primärvården kan ges ell större utrymme inomvidareutbildningen, inte enbart vad avser allmänläkaruibildningen utan ocksävad gäller värdet av primärvårdsverksamhet i specialistutbildningarna. Allmänläkarnasutbildningsfrågor är av central betydelse och därför högt prioriterade i ulredningsarbelet.Behovet av att förändra allmänläkaruibildningens innehåll har klarl framkommiti det hittillsvarande arbetet. Primärvårdens utveckling och ändrade arbetssättställer krav på tillräckliga kunskaper om och erfarenheter av primärvårdensspeciella problem hos de läkare som skall tjänstgöra där. Den nuvarandeutbildningens innehåll behöver därför anpassas till dessa ändradekompetenskrav. Innan allmänläkarnas utbildningsfrågor är slutgiltigt löstamåste eventuella kompletteringsutbildningar för specialister som önskar övergåtill allmänläkarverksamhet vara anpassade till den nuvarande allmänläkarutbildningensinnehåll. Framlida förändringar i allmänläkaruibildningen kan då fö till följdatt ytteriigare kompletteringsutbildningar senare måste genomgås." () anser att en avsevärd omdirigering avflödet medicine studerande mol allmänläkarutbildning kan medföra stagnation avden medicinska kunskapsutvecklingen och även leda lill minskad vårdpolential fördenstora grupp patienter som trots införande av elt husläkarsystem ävenfortsättningsvis kommer att kräva specialistvård. Behovetav ökade lärarresurser påpekas av , , ,och universitets fakultetsnämnder. Man framhåller härvid viklenav au en del av allmänläkarutbildningen föriäggs till värdcentraler. anser att tillgången på allmänläkare bör ökas i den takt som mankommit överens om vid utarbetandet av läkarfördelningspro- 1978/79:178 136 grammen.Förbundet påpekar att ulredningen i sina beräkningar av allmän-läkarunderskolleiinte tagit hänsyn till antalet allmänpraktiserande privatläkare ochföretagsläkare med allmänläkarinrikining. ställer sig avvisandetill en ytterligare ökning av antalel FV-block i allmänläkarvård. En expansioni nuläget skulle, framhåller läkarförbundet, innebära att man redan vid millenav 1980-lalel skulle tvingas dra ned pä antalel FV-block för att inte utbildaför många allmänläkare. skulle medföra en icke önskad ryckighet sompåverkar utbildningen inom andra specialiteter och leder till bemanningsproblemvid klinikerna. mening bör andelen allmänläkarblock ytterligare ökas. Mednuvarande utbildning och organisation inom vidareulbild-ningssystemet kommerbristen på allmänläkare alt långt in pä medföra svårigheter au nåupp till de kvantitativa och kvalitativa målen för primärvården.Landstingsförbundet inslämmer därför i utredningens förslag attsocialdepartementets sjukvårdsdelegaiion och NLV bör ges i uppdrag atl pröva möjlighelernaatt snabbi förbätlra primärvårdens läkarförsörjning. Sjukvårdshuvudmännenframhäller över lag att åtgärder för att snabbt öka rekryteringen avallmänläkare är nödvändiga för atl närhet, tillgänglighet och kontinuitet skallkunna tillgodoses inom primärvärden. Målsättningen alt öka andelen FV-blockbetraktas som mycket viklig. Del framhålls atl kraftfulla åtgärder måste vidtasför all stimulera läkare lill att i högre utsträckning välja allmänläkarbanan.Vidare pekas på önskvärdheten av alt läkarutbildningen redan från början ges eninriktning mol primärvård. a. , , ,,ochBlekinge understryker att del är mycket svårt atl besätta allmänläkarijänsternaoch vakanstal pä mellan 29 och 45 procenl redovisas. Jönköpingsläns landsting menar t. o. m. alt utbildningssystemet för prioriteradepersonalkategorier måste avsiktligt dimensioneras med viss överkapacitet föratt den av alla eftersträvade kontinuiteten pä sikt skall kunna utvecklas ochfördjupas. EnligtKristianstads läns landstings uppfattning mäsie - samlidigl med omläggning avutbildningen - den pågående expansionen inom akutsjukvården bromsas, varigenomen siörre andel läkare skulle bli tillgängliga för allmänläkeri, psykiatri ochlångvård. bör en skärpning ske belräffande anställande av vikarierför kortare och längre lid inom akutsjukvården. Med dessa åtgärder anserlandstinget alt man snabbare skulle fö en balans belräffande tillgängen päallmänläkare lill de tjänster som finns disponibla. Om inte sådana åtgärdervidtas löper man risk alt fö genomföra provisoriska anordningar inom den tänktaallmänläkarverksamheten. har på vissa håll redan påbörjats, framhäller landstingel,innebärande att specialister anställs som går in och tar ansvar för vissa delarav sjukvården. Prop.1978/79:178 137 Härigenom"urholkas" allmänläkaruppgiften på ett allvariigt säll. Detta fårtill följd atl allmänläkaruppgiften blir mindre stimulerande och kvarvarandeallmänläkare förlorar möjligheten atl fö en överblick över del totalahälsoläget inom elt vissl område och härigenom uppslår allvariiga problembeträffande hälsoläget och möjlighelerna att förbättra detta pä sikt. Karolinskasjukhuset pekar bl. a. på det förhållandet atl vidareutbildningen tillallmänläkare är betydligt kortare än för flertalet specialistläkare, vilketförtjänar att uppmärksammas mot bakgrund av det föreslagna ansvarsområdet ochdet breda kunskapsfält som allmänläkaren skall omfatta. Med hänsyn lill denväxande primärvården anser direktionen för sjukhuset att en lotal översyn avläkarnas grundutbildning är befogad. Uppsalaläns landsting anseralt i princip bör blocktilldelningen inom varje specialitetmotsvara behovet. betonar härvid atl en ökad salsning pä primärvårdinle för förhindra en ulveckling också av läns- och regionsjukvård. Stockholmsläns tandsting anför alt i och för sig är det möjligl att öka antalel allmänläkarblock,men praktiska skäl - brist på handledare och praktikplalser - lägger hinder ivägen för en radikal ökning. För att förvärva allmänläkarkompeiens krävsnumera vidareutbildning. I den pågående översynen av läkarnasvidareutbildning prövas emellertid bl. a. frågan om utbildningstidens längdför allmänläkarutbildningen efter fullgjord AT. Många tecken i detta arbeietyder på en ytteriigare föriängning av utbildningstiden. Det kan sålunda blifrågan om en kvantitativ ökning av antalet läkare under utbildning och ensamtidig ökning av utbildningstidens längd. ÄvenHallands läns tandsting tar upp frågan om en eventuell föriängning av dennuvarande fyraåriga till och påpekar att detta bl. a.skulle medge längre lärotid inom verksamhetsområdena barnmedicin, gynekologisamt öron, näsa och hals. förordar ett fortsatt utvecklat samarbete mellan specialisteroch allmänläkare i öppen värd istället för en drastisk ökning av allmänläkarutbildningen. //C/Tanser att utbildningen för blivande allmänläkare är något begränsad med tankepå deras framtida funktion. HCK framhåller att utbildningen bör breddas överiagoch en större tonvikt måste inte minst läggas på den beteendevetenskapligadelen av utbildningen. I utbildningen skall också finnas moment som underiättarför den studerande att identifiera sig med sitt framtida yrke som allmänläkareoch inse i vilka situationer man skall remittera patienter med merakomplicerade problem lill specialistvård. HCK betonar särskilt vikten av attallmän handikappkunskap ingår i utbildningen till allmänläkare. Detta ärnödvändigt för att kunna förstå handikappades situation och för aU effektivtmedverka i en allsidig rehabilitering. LO understryker att det ärangeläget att parallellt med en generell utökning av läkareutbildningen påskilda vägar öka tillgången på allmänläkare. (Kompletteringsutbildning ochdispenser tas upp i ett följande avsnitt.) 10 1978/79. Prop.1978/79:178 138 26.Distriktssköterskor - tillgång och utbildningsbehov Utredningenräknar med att alternalivel en distriktssköterska per I 500 invånare bör kunnauppnäs 1985. Ulredningen framhäller dock att stor osäkerhet präglar prognosen.För att öka tillgången på distriktssköterskor föreslår utredningen attregeringen uppdrar åt vederbörande utbildnings-myndigheter all i samråd med sjukvärdshuvudmännendels beakta behovet av kompletterande utbildningsinsatser fördistriktssköterskor och BVC-sjuksköterskor mol bakgrund av utredningens förslagom gemensamma uppgifter för dessa kategorier, dels ocksä vidta åtgärder sommöjliggör en utökning av disiriktssköterskekåren för all täcka de avutredningen angivna behoven. UHÅtai inte slällning till utredningens förslag rörande sjukvårdsorganisationen. Behovelav ökad kapacitet för vidareutbildning av sjuksköterskor lilldistriktssköterskor har emellerttid uppmärksammats av UHÄ liksom den regionalafördelningen av utbildningsinsatserna inom detta område. I en gemensamskrivelse från SÖ, UHÄ, och landstingsförbundet tilllandslingen och vissa primärkommuner inför det kommande budget- ochplaneringsarbetet har myndigheterna lagit upp det ökade utbildningsbehov föröppen hälso- och sjukvård som kommer att uppstå i en ulbyggd primärvårdsorganisaiion. Skolöverstyrelsenunderstryker utredningens krav på atl kunskaper måste befinna sig päen tillfredsställande nivå och att de även upprätthålls och vidareutvecklas. Vidareanför att om familjevårdsprincipen genomförs innebär det bl.a. all distriktssköterskans ansvarsområde utökas lill au omfatta barnhälsovårdoch barnsjukvård. Mot bakgrund härav delar utredningenssynpunkter angående behovet av kompletlerande utbildning för såväldistriktssköterskor som sjuksköterskor inom barnhälsovården. Socialstyrelsentillstyrker utredningens förslag all på olika sätt öka lillgången pådistriktssköterskor och förslagel all ge vissa sjuksköterskor medvidareutbildning inom barnhälsovård kompletlerande disiriklssköierske-utbildning. prognos framhålls att beräkningar tyder på aunuvarande brisl på distriktssköterskor kommer au bestå. Socialstyrelsenkonstaterar vidare all utredningens optimala räkneexempel förutsätter attsamtliga utbildade distriktssköterskor helt kandisponeras för primärvärdens behov, vilket inle varit fallel. Ungeförhälften av de utbildade distriktssköterskorna arbetar inom andraområden såsom företagshälsovård samt inom administration och undervisning.Denna överströmning av distriktssköterskor till andra områden försvårar naturiiglvisulbyggnaden av primärvården, vilket enligt mening styrker uiredningensförslag om att nuvarande utbildningskapacitet av distriktssköterskor bör ökas. 1978/79:178 139 Liknandesynpunkter belräffande utredningens anlaganden om andelen vidareutbildadesjuksköterskor som kommer att vara verksamma inom disiriktsvården anförs avLandstingsförbundet, som framhåller atl diskrepansen mellan utredningensangivna behov och den sannolika tillgången är så stor att den inte kanelimineras enbart med ökad utbildning. Förbundel pekar vidare på all del idagfinns fierdubbell anlal sökande i förhållande lill antalel utbildningsplatser. Malmökommun kan inte dela utredningens antaganden om disl-riktssköterskelillgångenoch framhäller alt man känner oro för den framtida lillgången pädistriktssköterskor. Skillnaden mellan angivet behov och den sannolikatillgången på distriktssköterskor lorde vara sä stor atl den inte kanelimineras enbart med ökad ulbildning. Sjukvårdsstyrelsen bedömer som sannoliktoch även önskvärt atl sjuksköterskor med annan utbildning och undersköterskorges uppgifter inom primärvården. Flerasjukvårdshuvudmän finner uiredningens förslag att vidta åtgärder som möjliggören utökning av distriktssköterskekåren vara utomordentligt viktigt. Kopparbergslåns landsting anför bl. a. att dessa frågor har föll en alltför undanskymdplats i ulredningen och konstaterar vidare att med det ökade innehåll somprimärvården avses fö med förbättrad kontinuitet i vården, ökad hemsjukvård,ökad sjukvårdsservice till socialvård och skola m. m., så kommer dislriklssköterskebristenunder lång lid all utgöra ett besvärande hinder. läns landsiingframhåller också all del krävs åtgärder från statsmakternas sida för attåstadkomma ökad utbildning av distriktssköterskor. Bl.a. och redovisar vad utredningensnormtal skulle betyda för respektive sjukvårdsområde. FörStockholms läns landsiing beräknas antalet sjuksköterskebefattningar exklusivebarnmorskor inom den fristående öppna vården uppgå lill ca I 000.Omkring 400 av dessa avser distriktssköierskebefattningar - mot nuvarande 283 -alltså bemannade med kompetens att tjänstgöra inom husläkarsystemet. Medutgångspunkt frän uiredningens normtal en distriktssköterska per I 500 invånareberäknar landstingel alt behovel skulle uppgå lill ca I 000distriktssköterskor. skulle, likaså med uiredningenshögre ambitionsnivå, behöva ylterligare ca 100 distriktssköterskor. Stockholmsläns landsting anför vidare att en så kraftig ökning av utbildningskapaciteten,som uiredningens förslag innebär kan bli svår alt genomföra med nuvarande praklikkravoch brisl på praktikplalser- framföralll inom barnsjukvård och psykiatriskvård. Olika vägar atl underlätta genomförandet måste därför prövas, t. ex.översyn av behörighetsbestämmelserna främst för sjuksköterskor med annanvidareutbildning, tillvaratagande av lidigare erfarenhet av t. ex. barnavårdsamt en omfördelning av de prakliska ulbildningsperiodernas tidsmässigaförläggning. 1978/79:178 140 5//5r/underslryker att ulbyggnaden av primärvården måste mötas med en prioritering avvidareutbildning av sjuksköterskor och genom inrättandet av fier distriktsskölerskeljänsler.SHSTF anser vidare att de sjuksköterskor som har specialutbildning inom hälso-och sjukvård för barn och ungdom och som önskar tjänstgöra somdistriktssköterskor måste erhålla kompletteringsutbildning. Härvid framhäller SHSTFall sådan kompletteringsutbildning inte för medföra någon ekonomisk försämringunder utbildningstiden och givelvis skall leda lill fullständig behörighel.Den dubbelul-bildning som nuvarande distriklssköierskebarnmorskor har börenligt SHSTF:s uppfattning även fortsättningsvis utnyttjas för glesbygdsområden. , som i alll väsentligt ställersig bakom utredningens idéer omdistriktssköterskans mycket vikliga roll, konstaterar all en ökad medverkan i BVC-verksamhetenförutsätter viss kompletterande utbildning och mindre distrikt. Behovetav ivåspråkig sjukvårdspersonal understryks av statens invandrarverk som anseratl invandrarerfarenhet och kunskap i invandrarspråk bör meriteras vidrekrytering av personal. Vidare framhålls att invandrarungdom med kunskaper i invandrarspråkbör stimuleras atl ulbilda sig till barnmorskor, sjukssköterskor,socialassistenter och läkare och invandrarspråk bör meritvärderas vidantagning till sådan utbildning.