prop · G203163 · 1978-12-31 00:00:00 — Lagstiftaren har otvivelaktigt efterhand visat en ökadbenägenhet att betrakta enskilt ägande av vissa från samhällets synpunktviktiga produktionsfaktorer icke som ett ägande i mera traditionell mening utansnarare som ett uppdrag till ägaren att på egen ekonomisk risk förvalta detägda för det allmännas räkning med plikt alt följa de anvisningar som samhälletgenom sina offentliga organ utfärdar för honom. Längst torde denna utvecklingha gått vad gäller skogen som produktionsfaktor. Enligt det förslag till nyskogsvårdslag, som remitterades till lagrådet för yttrande,har allmänna organ att ge anvisningar till skogsägaren om vad han skall före- 1978/79:163 31 tagamed sin skog nära nog år för år och utrustas den övervakande myndigheten medeffektiva tvångsmedel för att återföra skogsägare som avvikit från den rättavägen lill denna. Med hänsyn till skogens betydelse i folkhushållet underordnasskogsägaren den skogspolitik som allmänna organ beslutar. Även här fårskogsägaren bära det ekonomiska ansvaret för de åtgärder han ålägges vidta.Liknande principer bär upp bostadssaneringslagen (1973: 531). Ägaren tillfastighet, på vilken finns bostadslägenheter som regelmässigt uthyrs till fastboende, har all vid utövandet av silt ägande följa regler som syftar till atl iallmänt iniresse erbjuda bostadsbehövande elt bostadsalternativ av godtagbarstandard. Detär icke oväsenfiigt att förevarande lagförslag inplaceras på sin rätta plats iden pågående omvandlingen av vår rättsordning. Ägandet av för samhällel vikligaproduktionsfaktorer blir efterhand något som närmasl kan karaktäriseras som ettförvaltningsuppdrag för det allmännas räkning. Nydaningen har del särskildarättsliga intresset att den genomförs i stort selt vid sidan av de mönster som1974 års regeringsform normerar. Somframgår av vad jag inledningsvis anfört, införes nu i svensk nä-ringsrätt,såvitt gäller skötsel av jordbruk, ett nylt grundläggande kriterium. Det har iparagrafen beskrivits som att markens produktionsförmåga skall tas till varapå ett ändamålsenligt sätt. Dåkriteriet blir normgivande för allt framtida jordbruk i vårt land, förtjänardel en mera ingående analys än det beslås i lagrådsremissen. Läst efterbokslaven skall vid bedömningen av vad som är ändamålsenligt hänsyn las endasttill vad marken förmår producera. Därmed synes avses den kvantitativt ochkvalitativt mätbara avkastningen med kalorimängd m. fl. mätbara fakiorer somjämförelsegrund. Om variationer i avkastningen beroende på fillskott av gödselm. m. skall beaktas är ej klart. Huruvida avkastningens stegring genom ålgärdersom dikning och ogräsbekämpning också skall las med i beräkningen är ovisst.Möjligen är kriteriet avsett att lägga fast den minimigräns, vid vilkenändamålsenlighet uppnås från avkastningssynpunkl. I vart fall förefallermeningen vara att ekonomiska faktorer ej skall få inverka. Frågan om ändamålsenlighetuppnås eller ej får icke besvaras med hänsyn lill prissättningen på olikajordbruksprodukter, som kan göra odlingen av en sorts gröda mer lönsam änodlingen av en annan. Paragrafenjämte därtill hörande tvångsmedel i 9 § blir alt tillämpa jämväl i del fall attmarken tas ur jordbruksproduktion på sätt närmare anges i lagrådsremissens 4 §.Vad som behöver regleras härvid är att det undantagsvis skall vara tillåtet atttaga jordbruksmark ur produklion (se 5 § lagförslaget). Jag föreslår ianslutning till 4 § i jordförvärvsutred- 1978/79:163 32 ningenslagförslag att etl andra stycke läggs lill förevarande paragraf av följandelydelse: "Jordbruksmark,som avses i första stycket, får dock tas ur jordbruksproduktion, när marken pågrund av särskilda omständigheter inte bör behållas för sådan produktion." Delförefaller oklart när jordbruksmark skall anses vara tagen ur produktion.Departementschefen uttalar i remissen att detta kan ske på många sätt, t. ex.genom underlåtenhet atl bearbeta jorden eller genom alt skog planteras. Atljordbruksmark tas ur produktion torde få anses innebära att markensproduktionsförmåga för jordbruksändamål ej på något vis tas till vara. Viföreslår atl paragrafens försia mening ges följande lydelse: "Jordbmksmarksom avses i 3 § får inte tas ur jordbruksproduktion ulan tillstånd." Iparagrafen har sammanförts vad jordförvärvsutredningen i sitt lagförslagbehandlade i två olika paragrafer (4 och 5 §§), nämligen en bestämmelse omtagande av jordbruksmark ur jordbruksproduktion, inklusive bortförande avmatjord, och ett stadgande om ett anmälningsförfarande, syftande till atttrygga lantbruksnämndernas kännedom om nedläggningsåtgärder. Somföljer av vad jag anfört vid 3 § erfordras icke en särskild regel om förbud mottagande av mark ur jordbruksproduktion, enär en sådan åtgärd är otillåten redanenligt 3 §. Vad som erfordras är ett undantag till 3 §, som anger att det ärtillåtet under vissa bestämda förutsättningar all laga jordbruksmark urjordbruksproduktion. En regel härom föreslås som nämnts fogad som ett andrastycke till 3 §. Undersådana omständigheter bör förevarande paragraf innehålla en föreskrift omskyldighet alt anmäla att mark tagits ur produktion. För att bestämmelsenskall bli effektiv, torde den böra gälla all jordbruksmark enligt 1 §. får därefter själv avgöra när den vill låta eninkommen anmälan utlösa kontroll eller andra åtgärder från dess sida. Beträffandefrågan vad som skall förslås med att mark tas ur jordbruksproduktion kan jagansluta mig till vad lagrådets övriga ledamöter anfört därom vid dennaparagraf. Ylterligare precisering synes dock önskvärd med hänsyn till attunderlåtenhet att göra anmälan föreslås kriminaliserad. Skall redanunderlåtenheten att beså en åker utan att marken bearbetas som träda ansesinnefatta ett tagande ur produktion eller måste åkern lämnas obmkad en helvegetationsperiod? Prop.1978/79: 163 33 är om kultiverad betesmark reses andra problem. Harbetesmark tagils ur produktion om del på marken växande betet ej tagits i bruksom foder till inom jordbruket förekommande djur? Om jordbruksenheten drivsutan någon djurbesättning och det ej finns annan som är villig alt utnyttjabetel som djurfoder, har betesmarken då lagils ur produklion? Frågor av dennaart synes böra besvaras. Om vad här förordats godtages kan paragrafen ges följandelydelse: "Ägare eller brukare av jordbruksmark som tar denna ur jordbruksproduktionskall göra anmälan härom fill lantbruksnämnden." Till denna paragraf kan samlas beslämmelserna ommatjordstäkt. Den skulle kunna erhålla följande lydelse: "För läkt av matjord på jordbruksmark, som är lämpligför jordbruksproduktion, för annat ändamål än markinnehavarens husbehovfordras tillstånd. Sådani får lämnas endasi när marken inte bör bibehållas förjordbruksproduktion." Paragrafen lorde, om vad jag förordat vid 5 § godtages,böra inledas sålunda: "Fråga om tillstånd enligt 5 § prövas av ..." 8 § Lagrådet: Enligt denna paragraf är var och en skyldig att pålantbruksnämnds begäran lämna nämnden de upplysningar och handlingar som dennakan behöva för tillsynen. Lagrådet ifrågasätter om inte denna skyldighet utanolägenhet kan inskränkas till ägare och brukare av den jordbmksmark tillsynengäller. Till skillnad från vad som föreskrives i annan till-synslagsliflning och enligl utredningsförslaget; jfr dess 9 § har nämnden enligt detremitterade förslaget inte tillgång till några tvångsmedel för den händelsedess begäran om medverkan inte efterkom-mes. En möjlighet att framtvinga begärdutredning genom vitesföreläggande torde emellertid böra stå nämnden till buds. På grund av det nu anförda föreslås att paragrafen gesföljande avfallning: "Ägare eller brukare av jordbruksmark är skyldig attpå begäran tillhandahålla lantbruksnämnden de upplysningar och handlingarrörande marken som behövs för tillsynen enligt denna lag. Den som inte efterkommersådan begäran kan av nämnden föreläggas vid vite att fullgöra sinskyldighet." 3 1978/79. 1978/79:163 34 Försiastycket torde böra kompletteras med stadgande om att föreläggande kan gällaäven atl åter taga mark i jordbruksproduktion. Enligtlagrådsremissens lagförslag finns två huvudförpliktelser för innehavare avjordbruksmark, som med hänsyn till läge, beskaffenhei och övriga omständigheterär lämplig för jordbruksproduktion. Enligl 3 § skall sådan mark brukas så, atldess produktionsförmåga las till vara på ett ändamålsenligt sätt, och enligt 4§ får marken icke tas ur produktion ulan tillstånd av lantbruksnämnden, ev.lantbmksstyrelsen. Sanktionernaär utformade på olika sätt i de två fallen. Vad gäller den första förpliktelsenfår enligt 9 § lantbruksnämnden meddela innehavaren föreläggande att sättamark eller markanläggning i stånd eller att ge växtodlingen ändrad inriktning.I föreläggandet skall nämnden ange de åtgärder som behövs för ändamålet.Tillsynsmyndigheten har valel mellan alt i föreläggandel sätta ut vite för denhändelse föreläggandet icke efterkommes och att underlåta detta, i vilketsenare fall brott mot föreläggandet har kriminaliserats i förevarande paragraf. Vadgäller den andra förpliktelsen är ett tagande av mark ur produktionen ulantillstånd direkt kriminaliserat i paragrafen. Jaghar i det föregående förordal delvis andra lösningar än dem som anvisas ilagrådsremissen. Även om man ej godtar dennas uppläggning, synes det mig kunnaifrågasättas om en så omfattande kriminalisering som föreslås är en på dettaområde lämplig sanktion. Bostadssaneringslagen (1973: 531), som harföreskrifter om tvång i motsvarande situationer vid brister i skötseln avbostadsfastigheter, stadgar som sanktioner huvudsakligen vilen ochtvångsinlösen. Ettomedelbart kriminaliserande av att utan lov ta jordbruksmark ur produklionreser många tillämpningssvårigheter med den utformning lagförslaget givits ilagrådsremissen. Det blir i många lägen svårt att avgöra när elt sådant brottföreligger. Till atl börja med måste konstateras att fråga är om ellerkultiverad betesmark. Det stycke mark, varom är fråga, skall vidare varalämpligt för jordbruksproduktion med hänsyn lill olika faktorer bl. a. läge ochbeskaffenhet. Vidare får det icke förhålla sig så atl det uppenbarligen saknarbetydelse för jordbruket på brukningsenheten att just detta markstycke ejanvänds för jordbruksproduktion. Viss oklarhet måste alltid kvarstå rörandevad som skall fordras för att ett uttagande ur produktionen skall anses somfullbordad gäming. Områdetför detta brott kommer att omges av vaga gränser. På en straffbestämmelse börman emellertid ställa kravet att vad som är bröt- Prop.1978/79: 163 35 tet anges med sådan skärpa all medborgarna vet när dekommer in på det straffbara området. I lagrådsremissen är della krav icketillgodosett på ett tillfredsställande sätt i detta fall. Kriminaliseringen avbrott mot 4 § enligt lagrådsremissens förslag kan jag därför icke tillstyrka. Alt kriminalisera underlåtenhet alt efterkommaföreläggande t. ex. om atl ge växtodling viss inriktning inger betänkligheter.Det kan knappast anses stå i överensstämmelse med allmänna rättsmedvetandetatt bestraffa en jordbrukare därför atl han odlat någol annat än det lantbruksnämndenålagt honom att odla. Gränsen mellan del tillåtna och del straffbara kan förövrigl även i dessa fall bli svår att draga. Enligt gängse lagstiftningsteknikbör tvångsmedlet i fall som dessa vara icke straffhol ulan vitessanklion. Enliglmin mening bör därför, oavsett vilken lösning man i övrigt väljer, stadgandetom straff vid brott mot elt enligl 9 § meddelat föreläggande utgå. Om vad jag föreslagil godtages, erfordras straffsanktionenallenast i två fall, nämligen för matjordsläkt ulan tillstånd och underlåtenhetatt göra anmälan enligt 4 § mitt förslag. Paragrafen föreslås få följande lydelse: "Till böter döms den som uppsåtligen eller avoaktsamhet utför läkt i strid mol 5 §. Utbyte av sådani brott skall förklarasförverkat om det inte är uppenbart obilligt. Till böter döms även den som ej gjorl i 4 § föreskrivenanmälan." Huvuddelen av de beslut som lantbruksnämnderna skall fattaenligl lagen lorde vara av den art att regeringen blir den naturliga slutinstansenvid besvärsprövningen, låt vara atl i åtskilliga fall fråga av rättsligkaraktär kommer atl föreligga till avgörande, t. ex. spörsmål om vad som är allanse som jordbruksmark enligl 1 §. Dock torde vitesförelägganden enligt 8 § ilagrådets förslag vara av beskaffenhet att böra prövas av förvaltningsdomstol.Om vad lagrådet föreslagil under 8 § godtas, bör förevarande paragraf erhållaföljande lydelse: "Talan mot lantbruksnämndens beslut enligt 8 § förshos kammarrätt genom besvär. Talan mol annal beslut av lantbruksnämnd enligtdenna lag förs hos lantbmksstyrelsen genom besvär. Mot lantbruksstyrelsensbeslut förs talan hos regeringen genom besvär." Som framgår av det statistiska materialet ilagrådsremissen, har under jordbruket nedlagts påbetydande arealer jordbmksmark. beräknar alt undertiden fram till 1970-talels slut arealen outnyttjad före dellajordbruks- 1978/79:163 36 Genom övergångsbestämmelsen 3 skall möjlighet öppnasalt tvinga ägare av sådan mark att ånyo ta marken i produktion förjordbruksändamål. Undantagen är dock sådan mark, beträffande vilkenlantbruksnämnden enligl 7 § jordhävdslagen godkänt nedläggningen av jordbruket.Som framgår av jordförvärvsutredningens betänkande (Ds Jo 1978: 6 Tabell 3) harsådant godkännande under liden 19701976 lämnats i 1163 fall. Det synes dockoklart hur slor del av de som används för annat godtagbartändamål. Huvuddelen lorde, av de upplysningar som lämnas av ulredningen attdöma, ha tagils i anspråk som skogsmark och för bebyggelse. Gissningsvis kandock alltjämt förmodas vara outnyttjad. Detär främst mark tillhörande denna grupp som är avsedd att bli föremål för dettvångsförfarande som föreslås i punkt 3. Enligt förslaget sägs alt det, föruiomden allmänna förutsättningen att marken skall vara lämplig förjordbruksproduktion, skall föreligga särskilda skäl för att ett tvångsförfarandeskall få inledas. Ett sådant särskilt skäl kan vara t. ex. atl marken behövsför att främja jordbrukets rationalisering inom ett visst område. Enligtförslaget skall icke finnas någon bakre tidsgräns. All mark som en gång i tidenvarit åker och som alltjämt kan antas vara användbar som sådan kan, även omden sedan många årtionden icke brukats som åker eller betesmark, träffas av elttvångsförfarande enligt 3. Enligl2 § jordhävdslagen gäller att nämnda lag ej är tillämplig å mark varajordbruket varit nedlagt . Jordhävdslagen, som varil i kraft sedanden , avlöste lagen (1947: 288) om uppsikt å jordbruk, vilkenunder sin giltighetstid tillät nedläggande av jordbmk å bmkningsdel eller deldärav där det måste anses olämpligt att driva varaktigt jordbruk. En stor delav den jordbmksmark, som faller in under beskrivningen i förevarande punkt 3 dvs. jordbruksmark som är lämplig för jordbruksproduktion men som lagts nedföre , då den föreslagna lagen avses skola träda i kraft harsålunda tagits ur jordbruksproduktion i överensstämmelse med den vid tidenför nedläggningen gällande lagstiftningen. Marken kan ha överlåtits till nyägare under förutsätlningen att jordbrukets nedläggande skett lagenligt ochden får anlas överhuvud ha hanterats under denna förutsättning. Underangivna omständigheter synes mig en retroaktiv regel av föreslaget slag frånrättssäkerhetssynpunkt dubiös. Man kan ställa frågan om de för vår rättsordninggmndläggande principerna medger att ägare och brukare tvångsvis åläggs attåterta sådan mark i bruk för jord-bmksändamål på vilken jordbruket på sin tidlagenligt nedlagts. Marken brukas kanske numera för annat ändamål, vilket dockinte är godtagbart i den mening detta begrepp erhållit i övergångsbestämmelsen.Den ekonomiska aspekten kommer in i bilden. 1978/79: 163 37 framhållsall, om marken är tagen ur jordbruksproduktionen, det ofta kanvara förenat med investeringar som är större än vad som är företagsekonomisktförsvarligt att åtemppta jordbruksdriften. påpekaratl i vissa fall av denna art kostnadsansvaret för återupptagandet måsteåläggas staten. Markägaren kan i dessa fall i stället begära markens inlösen.Förfarandet leder då i själva verket till ett tvångsmässigt avstående avmarken. Departementschefen uttalar visserligen i lagrådsremissen alt den nuifrågavarande bestämmelsen inte får ses som en expropriationsbestämmelse, mendet är uppenbart att den i åtskilliga fall kommer att verka som en sådan. betänkande framgår också att tanken är atl i sådanalägen, där en av lantbmksnämnden föreskriven åtgärd framstår som betungande förden nuvarande ägaren, denne förmås att avhända sig marken lill någon som genomsitt tidigare markinnehav har bäitre förutsättningar att genomföraerforderliga åtgärder och ta till vara markens produktionsförmåga. Bestämmelsensverkliga innebörd kan bli atl vid dess tillämpning situationer skapas somleder till tvångsinlösen eller tvångsförsäljning. Det är lantbruksnämndens sakatl i sina förelägganden alltefter behoven ange de åtgärder som skall vidtas.Nämndens krav beträffande mark som länge varil ur jordbruksdrift kan befarasofta bli mycket betungande. Marken kan i själva verket få etl negativt värde,om de marken ålagda förpliktelsema drar större kostnader än vad som kanfinansieras genom avkastningen vid en blivande jordbmksanvändning. Det börockså observeras att, om det blir fråga om inlösen av marken, det enligt 4 kap.1 § expropriationslagen är fastighetens marknadsvärde som blir bestämmande.Saknar marken marknadsvärde, måste inlösenbeloppet bli lågt. Mankan icke heller förbise bestämmelsernas inverkan på fastighetskrediten. Ettföreläggande av lantbmksnämnden, som sänker markvärdet, får betydelse i dettasammanhang. Enligtmin mening har i lagrådsremissen de ekonomiska rättsverkningarna avretroaktiva ingrepp från lantbruksnämndemas sida enligt punkt 3 icke blivittillräckligt klarlagda. Mycket talar för att, i de fall då nedlagd jordbmksmarkbehövs för rationaliseringsändamål och lagstiftaren anser att tvång bör fåbrukas för markens återinsättande i jordbruksdrift, det ur rättslig synpunktlämpliga förfaringssättet är atl gå ex-proprialionsvägen. Elt ställningstagandehärvidlag kräver dock mera utredning än vad som är tillgänglig. Jag anseratt de här berörda frågorna bör bli närmare klarlagda, innan riksdageninbjudes att ta ställning till de i punkterna 3 och 5 upptagna föreskrifterna. 1978/79:163 38 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , , , De ,, Propositionmed förslag till lag om skötsel av jordbruksmark Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag lill lag om skötsel av jordbruksmark. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar i anslutning till 4 § uttalat att innebörden av att jordbruksmark tas urproduktion torde få anses vara att markens produktionsförmåga förjordbruksändamål inle på något vis tas till vara. För att inte någon tveksamhetskall föreligga vill jag bekräfta atl avsikten är att uttrycket skall ges dennainnebörd. Jag vill tillägga att detta givetvis inte innebär att mark skallanses vara tagen ur produktion om den av biologiska skäl har fått vila undernågon vegetationsperiod. Enligt min mening lorde det i praktiken inte innebäranågra svårigheter att med ledning av omständigheterna i det enskilda falletavgöra om marken har tagils ur produktion. Jag biträder del förslag tillredaktionell ändring av 4 § som lagrådels majoritet har lagt fram. Jagansluter mig till lagrådels förslag till ändring av 8 § och till kompletteringav 9 §. Tvåav lagrådels ledamöter anser att talan mot lantbruksnämnds beslut om viteenligt 8 § i lagrådets förslag bör prövas av förvaltningsdomstol. Enligt minmening saknas anledning att beträffande nämnda beslut göra undantag från dengenerella regeln alt beslut enligt den föreslagna lagen skall prövas avförvaltningsmyndighet. Enledamot av lagrådet har riktat kritik bl. a. mot förslaget att i lagstiftningenställa upp krav på alt jordbruksmark skall brukas på 1Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1978/79: 163 39 Ledamoten kritiserar också förslaget att jordbruksmark,som har tagits ur produktion före ikraftträdandet av den föreslagna lagen,under vissa förutsättningar åter skall las i bruk. Frågorna har utförligtbehandlats i remissprotokollel. Jag finner inte anledning all frångå deståndpunkter som jag där har gett uttryck för. Vad ledamoten har anfört omutformningen av 36 saml 12 §§ föranleder mig inte alt föreslå ändring i detremitterade förslaget. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen attantaga det av lagrådet granskade lagförslaget med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genomproposition föreslå att antaga det förslag som föredraganden harlagt fram. LAG OM SKÖTSEL AV JORDBRUKSMARK Betänkande avgivet av jordförvärvsutredningen Till ooh cljefen för j ordbruksdepart ement et Maj:t bemyndigade chefen för atttillkalla sakkunniga fSr att se över jordförvärvslagatlftningen. Enligtdirektiven till utredningen skall denna översyn även omfatta jordhävdslagen (1969:698). Med stöd av bemyndigandet tillkallades som sakkunniga generaldirektören , tillika ordförande, riksdagsledamöterna (), GunnarJohanason (m), (), (), (), IngridLudvigsson (3) och landstingsmannen (). Soffl experter 4t desakkunniga förordnades förbundssekreteraren ,utredningssekreteraxen , överingenjören , departementsrådet , faatighetadirektören , länsjägmästaren , rättschefen , ombudsmannen ,generaldirektören , tekniske direktören , lantbrukaren ,direktören , förbundsordföranden , agronomen VilhelmVessén ssmt överdirektören . Förbundsordföranden entledigades på egen begäran fr.o.m. den Jl . Till sekreterare .It de sakkunniga förordnades byråchefen och till biträdande sekreterare hovrättsassessorn . De sakkunniga har antagit namnet jordförvärvsutredningen. Utredningen har avgett delbetänkande (SOU 1977:93) Ny jordförvärvslag. Ti får härmed överlämna delbetänkande med föralag till lag om skötsel av jordbruksmark. Vi avser attsenare i särskilt betänkande redovisa övriga till oss överlämnade frågor. T N N R H Ä T, L 2 Förslag till lag ora skötsel av jordbruksmark 7 4 Gällande ordning m.m. 12 4.2 Jordhävdslagen (1969:698) 14 4.3 Aktuellabestämmelser i skogsväxdslagen och naturvårdslagen 16 4.3.1Skogsvårdslagen (1948:237) 16 4.5.1Naturvårdslagen (1964:822) 19 3 Lagstiftning i de övriga nordiska ländema 23 6 Motioneroch framställningar från lantbruks nämnder 25 6.2 Fraoatällningax från lantbruksnämnder 25 7 Allmänna överväganden 27 7.2 Denframtida jordbrukspolitiken ooh det enskilda stödet till vissa glesbygder 29 7.3 Behovet av reviderad lagstiftning 34 8 Huvudfrågor i reviderad lagstiftning 38 8.1 Lagens räckvidd 38 8.2 Undantagfrån lagens bestämmelser 43 8.3 Skötsel och ingripande 44 8.6 Förhållandettill annan lagstiftning 50 Lagstiftning som uppställer akötaelkrav i fråga om jordbrukamark har funnitssedan början av 1900-talet. Den nu gällande jordhävdslagen trädde i kraft den 1 januari 1970.Dess syfte är i huvudsak att främja jordbrukets rationalisering och att akydda reaultatet av denna.Grundprincipen i lagen är attdet i regel är tillåtet att lägga ner jordbruk. Endast om nedläggningen strider mot vissa allmänna intressen kan det allmänna gripa in med föreläggande att återställa hävden. Lägenatillämpningsområde har gjorts så snävt att lagen har kommit till användning endast i liten omfattning. Utredningen föreslår att en ny lag, som utredningenvalt att kalla "lag om skötsel av jordbruksmark", skall ersätta den nuvarande lagen. Den nyalagen skall kunna tillämpaspå all och kultiverad betesmarksom ingår i fastighet vilken är taxerad som jordbruksfastighet.Undantag föreslås för sådan jordbruksmark som ingår i fastighet som har nybildats för annat ändamål än jordbruk eller som ingår i planområden. Vidare föreslås undantag för det fall jordbrukamark taa ianapråk för företag vara tillåtlighet prövas i annan ordning. Ifårigenom kommer bl.a. mark för väg- och bebyggelseändamål att falla utanför lagen.