prop · G203197 · 1978-12-31 00:00:00 — Medundantag av den ämnesfördjupning som ges i vårdlärarutbildningen saknararbetsterapeuter och sjukgymnaster vidareutbildningsmöjligheter. Inomsjukgymnasternas och arbetsterapeuternas egna organisationer bedrivs ellomfattande vida-reulbildningsarbele i syfte atl ge fördjupade kunskaper inomcentrala ämnesområden. Principiellt anser Vård 77 det önskvärt attvidareutbildning bedrivs i samhällets regi och atl ett syslem för vidareutbildningutvecklas successivt med utgångspunkt i de lokall upplevda behoven. Flera remissinslanser tar upp behovet av vidareutbildningför arbetsterapeuter och sjukgymnaster. /SR ger exempel på områden därvidareutbildning behövs, nämligen habilitering, psykiatrisk sjukvård, förelagshälsovårdoch primärvård. I och med högskolereformen har förutsättningar skapats förall bereda berörda grupper andra vidareutbildningsallemativ än lärarutbildning.Detla kan ske i form av enstaka kurser. 1978/79:197 45 Jag delar Vård77:s uppfattning att utvecklingen inomarbetsterapeuternas och sjukgymnasternas yrkesområden motiverar atl vidareutbildnings-möiligheternavidgas för dessa grupper. Jag utgår från atl berörda högskolemyndigheterpåbörjar ell planeringsarbete i detta syfte. Jag är emellertid inte beredd attförorda att särskilda resurser nu sätts av för vidareutbildning. Denallvarliga brist på utbildad personal som föreligger inom detta område kräver enliglmin beslämda mening att en kvantitativ utbyggnad av rehabiliteringslinjenkommer i första hand. Jag återkommer strax lill denna fråga. Även med en ökning av antalet utbildningsplatser pårehabiliteringslinjen kommer bristen pä arbetsterapeuter och sjukgymnasterattkvarstå under en lång lid. Mot denna bakgrund vill jag här beröra frågan ombiträdande personal till arbetsterapeuter och sjukgymnaster. finns två assisterande personalgrupper med inriklningpå rehabilitering: lerapibiträden och fysiolerapibilräden. För utbildning av hjälppersonal till arbetsterapeuter (lerapibiträden)finns en specialkurs i gymnasieskolan om en termin. Motsvarande utbildningfinns även inom arbetsmarknadsutbildningen (AMU) och den kommunalavuxenutbildningen. Fysiolerapibilräden (sjukgymnaslbiträden) ulbildas inom AMUi en lång teoretisk kurs. För tillträde lill nyssnämnda utbildningarkrävs sjukvårdsbilrädesulbildning jämle praktik. Hjälppersonalutbildningen bör även fortsättningsvis varaen gymnasial Ulbildning. Efter vad jag har inhämtat pågår inom SÖ etl arbetemed att kartlägga om och i vilken utsträckning en samordning av nuvarande utbildningarför dessa personalgrupper kan genomföras. Frågan om olika grupper avhjälppersonal inom bl. a. rehabiliteringen och deras arbetsuppgifter kommerenligt vad jag inhämtat att behandlas av ulredningen om sjukvårdens inreorganisation (SIO). Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om huvudmannaskapetför sjukgymnastutbildningen. Vård 77 har sett över nuvarande förhållanden inomsjukgymnastutbildningen för att utreda i vad mån det finns skäl för ett ändrathuvudmannaskap. Några vägande skäl för en förändring har därvid inte kommitfram. Värd 77 föreslår därför ingen ändring i fråga om huvudmannaskapet intilldess huvudmannaskapsfrågan prövats för samtliga vårdutbildningar. Som jag förut berört tillkallade jag enutredning för atl se över frågan om enhetligt huvudmannaskap för högskolan (U1978:16, Dir 1978:77). Med del ställningstagande som Värd 77 har kommit framtill finns det ingen anledning att föregripa utredningens arbete. Jagförutsätter att den lar del av det utredningsmaterial som Vård 77 grundade sittställningstagande på. 1978/79:197 46 Utbildningen på sociala servicelinjen är inriktad molgrundläggande hälso-. sjuk- och socialvård, handikappvård saml socialtutrednings- och behandlingsarbete. Linjen omfattar 100 poäng (2,). Enavkortad studiegång om 60 poäng finns för hemvårdare, undersköterskor ochstuderande från vissa grenar på gymnasieskolans vårdlinje. Den av Vård 77 föreslagna sociala servicelinjen avsesbygga på vårdlinjen i gymnasieskolan och syfta till alt utbilda för etl störreoch bredare arbetsfält än vad den gör . Det gäller främst områdena 1.hemtjänst och äldreomsorg, 2. verksamhet bland personer med sociala avvikelseroch 3. verksamhet bland psykiskt utvecklingsstörda. Utbildningen föresläs fåtre inriktningar som svarar mot dessa verksamheter. Av dem svarar den första istort mot det område som dagens utbildning syftar till. För att de studerandeskall kunna tillgodogöra sig kunskaper och färdigheter för verksamhet påledande befattningar inom samtliga dessa områden måste sociala servicelinjenenligt utredningen omfatta 80 poäng. Med hänvisning lill direktivensföreskrift om att dagens utbildningstider bör hållas föreslår ulredningen enutbildning om 60 poäng med en delvis annan utformning. Förslaget innebär vidareatt den nya sociala serviceutbildningen om 60 poäng skall vara en allmän linjeinom sektom för utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken.Utredningen betonar att detta inle får innebära att man begränsar möjligheternaalt i utbildningen innefatta moment i hälso- och sjukvård i lämpligomfattning. Remissinstansema delar i allmänhet utredningens allmännabedömning att utbildningen borde syfta lill att utbilda för ett bredarearbetsfält än den gör . Många är tveksamma till om en ny utbildning medett bredare arbetsfält kan uppnås efter en utbildning om 60 poäng. De föreslårdärför att uppläggningen av utbildningen övervägs ytterligare i syfte atlförlänga den till att omfatta 80 poäng. Några remissinstanser anser atlutbildningen bör bygga på en blivande social servicelinje i gymnasieskolan. Föregen del får jag anföra följande. I samband med högskolereformen modemiserades utbildningeninom det sociala serviceområdet. Utbildningen, som tidigare i hög grad var inriktadpå kvalificerad sjukvård, försköts då mot de öppnare behandlings-ochboendeformer som utvecklats inom åldringsvården. Syftet var att söka täckabehov hos även andra åldersgrupper än åldringar, nämligen psykiskt, fysisktoch socialt handikappade, barnfamiljer samt grupper med särskilda behov. Iutbildningen kom därför atl ingå ett ökat inslag av administration ocharbetsledning, psykologi, sociologi och socialmedicin. Utbildningen fick ävenett eget s. k. karaktärsämne, social service. Det sociala arbetet i framliden kommer atl präglas av enförskjutning mol förebyggande och allmänt servieeinriktade insatser.Socialvårdens servicekaraktär kommer att bli mer tydlig. Från att främst hagällt handikappade, pensionärer och barnfamiljer riktas den nu också mot andramål- 1978/79:197 47 Det sker en successiv utveckling fråninstitutionsvård till vård och behandling i öppna former. övergårarbetsorganisationen och insiiiuiionsvården från en hierarkisk organisationtill arbetslag och mer grupparbete. För atl göra del möjligt alt arbeta efter de intentioneroch syften som socialutredningen har angett för den framtida isitt slutbetänkande (SOU 1977:40) Socialtjänst och socialförsäkringstilläggmåste olika personalgrupper inom socialvården få vissa gemensamma grundläggandekunskaper. Utbildningarna lill bl. a. socialassistent och psykolog kan därförkomma att beröras av mina förslag till riktlinjer för den sociala servicelinjen.Jag vill i detta sammanhang nämna att den framtida dimensioneringen av nyssnämnda utbildningar bör bedömas gemensamt. Del förslag till ny social serviceutbildning som Vård 77har lagt fram innebär ytterligare ett steg i riktning mot en breddad ulbildningsväg.Jag delar remissinstansernas positiva syn på förslaget att låta linjen täckaockså behov av ulbildning för verksamhei bland personer med sociala avvikelseroch bland psykiskt utvecklingsstörda. Jag instämmer vidare i de farhågor sommånga remissinstanser har yppat och som också ulredningen har pekat på,nämligen atl den föreslagna längden på utbildningen inle medger att destuderande bereds möjlighet att inhämta de kunskaper och färdigheter som krävsför ledande befattningar inom de avsedda områdena. Jag vill bl. a. peka på delkrävande arbetet inom äldreomsorgen, utvecklingen inom omsorgsverksamheten ochden nya sociallagstiftningen. Jag anser det därför motiverat att utbildningensuppläggning och dess längd prövas ånyo. Det bör ske med utgångspunkt i Vård 77:sförslag till specialiseringar och i en utbildningslid om 80 poäng (), sådan översyn bör ingå en prövning av vilken gymnasial bakgrund destuderande lämpligen bör ha. Utöver vårdlinjen bör den sociala linjen kunnautgöra alternativ. Förslaget att överföra sociala servicelinjen till sektomför utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken har mötts av ensplittrad remissopinion. anser att tyngdpunkten hos densociala serviceutbildningen bör vara förlagd lill social verksamhet.Socialstyrelsen stryker dock under angelägenheten av alt kunskaper ierforderlig utsträckning också förmedlas från hälso- och sjukvårdslinjen. UHÄ:sbedömning är att ett statligt huvudmannaskap för sociala servicelinjen är enförutsättning för linjens långsiktiga utveckling och anknytning till socialalinjen. har motsatt uppfattning. anser attett överförande av huvudmannaskapet till staten, förutom sekiorsskifte, ärnödvändigt för alt säkra kvaliteten i utbildningen och en anknytning tillsociala linjen i gymnasieskolan, I likhet med ett stort antal remissinstanser anserjag atlfrågan om den sociala servicelinjens sektorstitlhörighet bör utredasytterligare. Delvis rör det sig här om var tyngdpunkten i utbildningen skallligga. Jag vill dock stryka under att en utbildning som den aktuella under allaomständigheter 1978/79:197 48 måste knyta an till både hälso- och sjukvården ochsocialvården. Frågan vilken yrkesutbildningssektor utbildningen skall höra tillär heller inte av grundläggande betydelse. Vilka utbildningar som skall tillhöraen viss sektor måste alltid kunna omprövas. Min förelrädare har också strukitunder atl sektorsindelningen under inga villkor får bli ett hinder för allförsöka tillvarata de samband som kan finnas mellan olika utbildningar (prop.1975:9, UbU 1975:17, rskr 1975:179). Några remissinstanser har i anslutning till den socialaservicelinjen tagit upp socialpedagogutbildningen. Denna ulbildning anordnassom lokal linje i och . Utbildningen är treårig och förberederde studerande för arbete inom insiiiuiionsvården med bam och ungdomar som harsärskilda behov av stöd och omsorger samt inom omsorgsvården. 1976/77:59 om utbildning och forskning inomhögskolan m. m. (s. 310) förordade jag att socialpedagoglinjen tills vidareborde anordnas som lokal linje och atl belräffande utbildningen i StockholmAllmänna tills vidare skulle kvarstå som huvudman. 1 remissyttrandena över Vård 77:s betänkande har SFS krävtatt socialpedagoglinjen blir en allmän utbildningslinje. TCO för fram sammaförslag och anser också att sektorstillhörigheien liksom utbildningens längdbör prövas. TCO anser att utbildningen innehållsmässigt bör kunna samordnasmed sociala linjen och sociala servicelinjen. Som jag har anfört anordnas socialpedagogutbildningentills vidare som lokal linje. Jag har förordat atl den socialaservicelinjen utreds vidare. Det är naturligt atl, som TCO har föreslagil, socialpedagogutbild-ningensställning och uppläggning tas upp i detla sammanhang. Också frågan om delframlida huvudmannaskapet för utbildningen i bör prövas i anslutninghärtill, varvid samråd bör ske med den nyssnämnda huvudmannaskapsutredningen. Beträffande sociala servicelinjen och socialpedagogutbildningenanser jag sammanfattningsvis att en rad frågor behöver utredas vidare innan utbildningamakan få sin mer slutliga utformning. Jag avser att senare återkomma tillregeringen med förslag om ett uppdrag till UHÄ och SÖ i de frågor som jag härhar tagit upp. Jag utgår från atl myndigheterna kan lägga fram förslag i dessafrågor i sådan tid att en reformerad utbildning kan träda i kraft den I juli1982. Det förslag till studieorganisation som jag har lagt frami det föregående innebär sammanfattningsvis alt följande nuvarande allmännautbildningslinjer, nämligen hörselvårdsassistentlinjen om 80 poäng, laboralorieassistenilinjenom 100 poäng, medicinska assislentlinjen om 100 poäng, oftalmologassistenllinjenom 80 poäng, operalionsassistenllinjen om 100 poäng och sjuksköterskelinjen om105 poäng (altemativa studiegångar om 63, 65 och 73 poäng) ersätts av deallmänna linjer som jag anger i det följande. Prop.1978/79:197 49 Nuvurunde påbyggnadslinjer, nämligen blodgruppsserologioch hemoterapi I-III om 6poäng, klinisk cytologi om 24 poäng, ortoptislutbildningen om 40 poäng ochvidareutbildning av sjuksköterskor om högst 50 poäng er-sätls av depåbyggnadslinjer som jag anger i det följande. Som jag har nämnt i det föregående bör socialaservicelinjen och rehabiliteringslinjen utredas ytteriigare. Socialaservicelinjen omfattar 100 poäng med en alternativ studiegång om 60poäng. Den föreslagna rehabiliteringslinjen motsvaras av sjukgymnastlinjenom 100 poäng och arbelsterapeutlinjen om 120 poäng med en alternativ studiegångom 80 poäng. Jug förordar således dels att följande allmännautbildningslinjer inrättas den , nämligen hälso- och sjukvårdslinjenom 80/90 poäng, hörselvårdslinjen om 80 poäng och medicinska servicelinjen om90 poäng samt dels alt följande påbyggnadslinjer inrättas den ,nämligen öppen hälso- och sjukvård om 30 poäng, hälso- och sjukvård för bam om40 poäng, obstetrisk och gynekologisk vård om 50 poäng, aneslesi- och intensivvårdom 40 poäng, ortoptik om 40 poäng, klinisk cytologi om 24 poäng samt blodgruppsserologiom 6 poäng. Jag avser atl senare återkomma till regeringen med förslagbelräffande rehabiliteringslinjen och sociala servicelinjen i sådan tid altdessa båda kan inrättas den , 2.5 Dimensionering av sjukgymnastutbildningen F.n, föreligger stor brist på sjukgymnaster. Enligtsocialstyrelsens vårdpersonalprogram tyder prognoser på attantalet yrkesverksamma sjukgymnaster kommer att uppgå lill drygt 4800. Efterfrågan har uppskattats till ca 5 400, dvs.en brist på ca 600. Med en oförändrad dimensionering av utbildningen och omnuvarande yrkesverksamhetsgrad består, kommer den brist som har beräknats förär 1982 inte atl vara avvecklad förrän in . 1 detla sammanhang bör även yrkesverksamhetsgradenkommenteras. För aren 1976 och 1977 kan för övrig vårdpersonal konstateras en istort sen oförändrad yrkesverksamhetsgrad, medan en minskning har skett försjukgymnasterna. Antalel arbetsmånader per registrerad sjukgymnast var år 1976endast 5.01 och 4,73. Yrkesverksamhetsgraden hos arbetsterapeuterberäknas ligga avsevärt högre. 1 årets budgetproposition (prop. 1978/79:100 bil. 12 s.474) har jag strukit under det nödvändiga i att en snabb utbyggnad avutbildningen kommer lill stånd. Jag återkommer till denna fråga. Vård 77 föreslår ålgärder för att öka utbildningsvolymenoch för alt sprida utbildningen till nya orter och därmed jämnare över landet.Utredningen föreslår ett handlingsprogram enligt följande. Prop.1978/79:197 50 a) Lokalisera ulbildningtill nya orter, bl. a. sådana där arbetsterapeututbildning redan finns. Iförsta hand bör orter komma i fråga där förutsättningama är goda för altsärskilt beakta den förebyggande vårdens och långtidssjukvårdens krav på dennatyp av utbildning. b) Inrätta entjänst med undervisningsskyldighet på den nya utbildningsorten men knuten lillrespektive institution på någon av de orter, som harsjukgymnastutbildning, för att därigenom erhålla hög och jämn standard päundervisningen i anatomi och fysiologi samt garantera sambandet med aktuellforskning inom samma område. c) Knyta medicinskspecialist som expert till sjukgymnastutbildningen på nya orter enligt mönsterfrån med uppgift alt bevaka utbildningens intressen inom sjukhusklinikema.Denna funktion kan alternativt byggas in i en befattning. d) Utöka kapaciteten på lärarutbildningen försjukgymnaster och ar betsterapeuter bl. a. i anslulning lill orter där ny utbildning skall startas, e) Medverka till alt vidga sjukgymnasternas ocharbetsterapeutemas undervisningsområde enligt Vård 77;s förslag beträffande forskningsan knytning. Syftet är att göra dessa kategorier beredda att överta eller med verka i ledning, planering och undervisning i större utsträckning än f n. Därmed kan läkares medverkan i utbildningen koncentreras lill avsnitt där den är helt nödvändig. f) Genom enstaka kurser ge utbildning till instruktionsgymnaster. g) Utveckla formerna för sjukgymnasternas praktiskautbildning bl. a. inom länssjukvården. En arbetsgrupp inom UHÄ har lagt fram förslag (UHÄ-rapporl1978:9) om hur man skulle kunna nå upp till enutbildningskapacitet som i stort svarar mot det beräknade ärliga behovet.Arbetsgruppen visar att antagningen till de befintliga utbildningarna skullekunna ökas avsevärt. I anslutning härtill har UHÄ anmält, att UHÄ avser att läggafram en plan för en kapacitetsökning i sina förslag lill anslagsframställningför /81. Jag anser att alla möjligheter måste tas till vara för attfullfölja strävandena alt bygga ul sjukgymnastutbildningen. Av vad jag haranfört framgår, atl UHÄ har pekat främst på möjligheten av en ökning påbefintliga orter medan däremot Vård 77 lägger vikt vid atl utbildningenanordnas på nya orter och atl länssjukvårdens resurser tas i anspråk. För egendel anserjag att åtgärder av båda slagen bör prövas. Jag vill dock framhålla,alt bristen på sjukgymnaster också har regionala aspekter. Från den synpunkten voreen utbyggnad på nya orter mer lillfredsställande. BI, a AMS och SÖ ställer sigbakom en lokalisering till nya orter. Som exempel på sådana vill jag nämnaLinköping och också , vilka redan nu har arbetsterapeututbildning. Vad gäller förslaget att ta i anspråk länssjukvården anserjagatl man bör använda den hiltills outnyttjade praktikresurs som finns där.Framför allt Prop.1978/79:197 51 långtidssjukvården men även öppenvården blir viktigaarbetsfält för sjukgymnasterna . Jag delar Vård77:s uppfattning atldessa områden bör tas in i utbildningen på ett mera medvelel salt. Enligl minbedömning har möjligheterna härtill ökat genom högskolereformen och tillkomstenav regionstyrelserna. Dessas uppgift blir här atl främja all utbildningsresursernapå skilda orter för en och samma utbildning utnyttjas så effektivt som möjligtunder nära samverkan mellan de lokala utbildningsmyn-dighelema ochsjukvårdshuvudmännen. Tillgången på lärare har varit en begränsandefaktor i ansträngningarna att utbilda fler sjukgymnaster. har utbildats ca 70 lärare för arbetsterapeuter och ca 85 försjukgymnaster. Trots detta föreligger brist på lärare. Antaletantagningsplatser på arbelsterapeutlinjen är ca 480, dvs. ca 100 fler än påsjukgymnastlinjen. Som framgår av årets budgetproposition (s. 513) är etttroligt skäl lill lärarbris-ten enligt UHÄ:s mening att många studerande påvårdlärarlinjen har betraktat utbildningen som en vidareutbildning inom sittområde och inte haft för avsikt att bli lärare. Detta i sin tur beror pä att desaknat alternativa vidareutbildningsmöjligheler inom området. I takt med altkursutbudet i högskolan ökar är det sannolikt att en ökande andel av dem somsöker sig till vårdlärarlinjen också kommer att vara inställda på att blilärare. Statsrådet har i årets budgetproposition (s. 513)förordat, att vårdlärarlinjen fr. o. m. nästa budgetår skall anordnas även viduniversiteten i och med 24 nybörjarplalser på vardera utbildningsorten.Vidare anförs att högskolemyndighelema inom resp. region bör pröva möjlighetenatt anordna utbildningen så, att den blir mer tillgänglig för sökande inomområden där bristen är som störst. Iarbetsterapeut- och sjukgymnastutbildningarna ingår också ett stort antal läkarlärartimmar,dvs. undervisning som anses böra meddelas av läkare. Jag delar Vård77:suppfattning att det är angeläget att arbetsterapeuter och sjukgymnaster självai högre grad övertar eller medverkar i utbildningen. Det ankommer på högskolemyndighelemaatt ta initiativ i denna riktning. Sammanfattningsvis vill jag framhålla följande. UHÄ ochVård 77 har visat att det finns outnyttjade praktikplalsresurser. Antaletutbildade lärare är tämligen slort även om dessa nu inle är yrkesverksamma somlärare. Arbetsterapeutulbildningen, som har färre utbildade lärare, ungefär sammavolym läkarledd undervisning och samma svårigheter att få tillgång tillpraktikplatser, finns inrättad på tio orter medan sjukgymnastutbildningfinns på fem. Enligl min uppfattning talar därför starka skäl för att enutbyggnad av sjukgymnastlinjen påbörjas . Jag utgår från att UHÄ isina förslag lill anslagsframställning för /81 kommer medförslag till en sådan utbyggnad. Prop.1978/79:197 52 2.6 Forskningsanknytning m. m. Vårdutbildningarna inom den ger i daginte behörighel lill forskarutbildning. Även lärarna i dessa utbildningarsaknar ofta forskarutbildning eller egen erfarenhet av forskning, I prop, 1976/77:59 om ulbildning och forskning inomhögskolan (UbU 1976/77:20, rskr 1976/77:246) framhöll jag aU strävandena attförverkliga principen om ett samband mellan forskning och grundläggande såvälstatlig som högskoleutbildning skall vara en central del i delfort-sälta reform- och utvecklingsarbetet. Jag tillfogade också alt målel kommeratt nås först . En viktig form av forskningsanknytning är attforskningsresultat direkl las till vara i den grundläggande utbildningensinnehåll och arbetsformer. Det ankommer på högskolemyndighelema att vidtasådana åtgärder. /78 har särskilda medel anvisats för attstärka forskningsanknytningen för de utbildningar som inte har anknytning tillfast forskningsorganisation. Medlen disponeras av regionstyrelserna för högskolan.Regionstyrelsernas redogörelser för denna del av sin verksamhet visar att del av medlen har använts för åtgärder inom vårdområdet. I åretsbudgetproposition (s. 535) föreslås en kraftig förstärkning av medlen förforskningsanknytning. Regeringen har i prop, 1978/79:119 om vissa frågorrörande forskning och forskarutbildning lagt fram förslag omforskningsplanering och forskarutbildning. Vissa förslag i denna proposition ärav stort intresse för de här aktuella vårdutbildningarna. Det gäller bl, aförslaget om ändrade regler för behörighet till forskarutbildning, Ipropositionen föreslås att ett system med dels allmän behörighet, dels särskildbehörighet genomförs. Kravet för allmän behörighel skall vara studiermotsvarande 80 poäng inom allmän, lokal eller individuell utbildningslinje. Såsom framgår av vad jag har anfört bör flertalethär berörda utbildningar förlängas i förhållande till Vård77:s förslag.Därigenom kommer samtliga berörda utbildningslinjer att ge allmän behörighetför tillträde till forskarutbildning. Jag vill nämna att den allmännabehörigheten är tänkt att avse behörighet till forskarutbildning inom samlligafakulteter oberoende av vilken inriktning den behörighetsgivandegrundutbildningen har. Skillnaden mellan allmän och särskild behörighet tillforskarutbildning kommer i många fall atl vara stor, I propositionen föreslåsdärför att särskilda "överbryggande kurser" skall komma till ståndför att göra övergång till forskarutbildning lill en realistisk möjlighet fördem som har allmän men inte särskild behörighet. Vidare föreslås att 2 milj,kr, anvisas bl, a, för att utveckla och pröva sådana kurser. I anslutning till forskningsanknytningen vill jag även taupp frågan om försöksverksamhet med integrerad vårdyrkesutbildning. UHÄ har föreslagitatl en försöksverksamhet kommer lill stånd i . Prop.1978/79:197 53 Bukgrunden till LIHÄ:s förslag är bl. a. del arbete som påbred internationell bas bedrivits inom och dess Cenlre forEduca-tionul Research and Innovation (CERl). Inom har man sedan år 1972arbetat med de problem som finns när det gäller den högre utbildningensrelation till hälso- och sjukvården. Vid en konferens i i december 1975sammanfattades olika aktuella utvecklingslinjer. a.konferensen i konstaterades atl begreppet regionalt hälsouniversitet kan- och bör - ges olika tolkningar beroende på olika förutsättningar i varjeland eller region. Man kan dock som genomgående gemensamma drag peka på bl.