prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Under perioden1970-76 förlorade affärsbankerna knappt 50 milj. kr. vilket av deras genomsnittliga utestående lån tili allmänheten underperioden. Inom industridepartementet har upprättats en PM som behandlarSveriges framtida verk.samhet (Ds I 1978:4). svaradeInvesteringsbanken för 5 å av de krediter som tillfördes den svenskaindustrin från den inhemska kreditmarknaden. Kreditförlusterna har sedan 1971legat på i genomsnitt knappt 19 milj. kr. (exklusive svenskautvecklingsbolaget). Detla kan jämföras med affärsbankernas förluster på ca 50milj. vilka baseras på en total utlåning som är ca 30 gånger större änInvesteringsbankens. Denna jämförelse visar på att Invesleringsbankensverksamhet innefattar betydligt mer nskfyllda krediter än affärsbankernas.Finansieringen av projeki med inriktning på utveckling av nya produkler ochprocesser svarade 1976 dock endast för av Investeringsbankens utlåning. Den redovisade statistiken lider av vissa brisler ochmäter inte direkt risktagandet i tekniska utvecklingsprojekt. Som tidigarenämnls visar STUs erfarenheter pä stora svårigheter då det gälleratt åstadkommafinansiering från olika utveckling av lekniskautvecklingsprojekt. Sammanlaget pekar detta på att utrymmet för risktagande iteknisk utveckling är mycket begränsal på den svenska lånemarknaden. Utredningenlämnar inte några förslag som direkt gäller finansieringen av lekniskautvecklingsprojekt, men flera av förslagen har som allmänt syfte atl ökafinansieringsinstitutens möjligheler till risktagande, ökad räntedifferentieringoch långsiktig finansiering. STU biträder denna aUmänna inriktning hosförslagen. Enligt STUs bedömning kan förslagen dock inte annat än marginelltunderlätta finansieringen av tekniska utvecklingsprojekt. Denna bedömning har närliggande förklaringar och gmndarsig på att en dominerande värdering i all bankverksamhet är att så långt som möjligtundvika risker bl. a. genom att kräva goda säkerheter för utlåningen. Syftetär ytterst att inte riskera långivarnas insatta medel vilket också är en viktigutgångspunkt för t. ex. banklagen och bankinspektionens övervakning. Tilldetta bör läggas alt del permanenta inslaget av ransonering och den lågaräntedifferentiering som präglar marknaden, från bankmässig lönsamhetssynpunktinte skapar incitament till ökat risktagande. Tekniska utvecklingsprojekllöper vanligen inle heller enligt i förväg uppgjorda planer och kan därförmedföra betydande arbetsinsatser även från kreditgivarnas sida. Bankerna harvanligen inte kapacitet härför. Om man undantar Investeringsbanken och de centralabeslutsnivåerna inom de privala bankerna synes det således orealistiskt attförvänta sig att del skulle vara möjligt alt väsentligen öka risktagandet. Pålägre regionala och lokala nivåer inom stora organisationer kan man knappastarbeta med sä konfliktfyllda mål som att så långl möjligt undvika att ta riskeroch saratidigt ta större risker. Allmänt synes det nödvändigt att uppmärksamtfölja och genom olika ålgärder särskilt värna om finansiering av långsikligaoch risk- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 49 fyllda projekt t.ex. investeringar i immateriellatillgångar som forskning. Varken kapitalmarknadsulredningens förslag eller eneventuell förbättring av förelagens soliditet ändrar på detta förhållande. Frägan om statligt stöd till siörre utvecklingsprojektkommer enligt vad som aviserats i regeringens proposition 1977/78:111 omstatens slöd till teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete m. m.att bli föremål för fortsatt beredning inom regeringskansliet.Beredningsarbetet syftar bl.a. till alt kartlägga i vilken utsträckning sådanaprojekt möter finansieringsproblem trots förväntad lönsamhet. Då det gäller stöd till utvecklingsprojekt som bedrivs avmindre och medelstora företag eller enskilda innovatörer knyter sig intressetfrämst till de regionala utvecklingsfonderna som inrättas samtidigtsom statens utvecklingsfonds verksamhet upphör. Enligtriksdagens beslut (prop. 1977/78:40, NU 1977/78:34, rskr. 1977/78:110) kommerändamålet med fondernas kreditgivning att vidgas till att också omfattainvesteringar i marknadsföring. STU kommer att sträva efter attetablera en bred kontaktyta och ett intimt samarbete med fonderna. STU finnerdet naturiigt att ocksä särskilt bevaka finansieringsmöjligheterna för olikatyper av lekniska utvecklingsprojekt samt atl återkomma lill statsmakterna medde synpunkter och förslag som kan påkallas med hänsyn till utvecklingen. 2.9 Fullmäktige i riksbank Ang. industrifinansieringen, se 1.5. 2.10 AP-fonden, fjärde fondstyrelsen Ang. företagens finansiering, se 5.11. delar helt KMU:s bedömningav lönsamhetensoch soliditetens strategiska betydelse för invesleringsutvecklingen ochefterfrågan på kapital. KMU visar atl lönsamheten för svensk industri har varilsjunkande med vissa tillfälliga undantag. Likaså har soliditetentrendmässigi fallit. Bankföreningenansluter sig till den analys som KMU gör av den historiska utvecklingen.Däremot kan bankföreningen inte acceptera KMU:s bedömning . KMUanser atl del är rimligt att anta alt industrin "är villig alt accepleraen viss fortsatt soliditetsnedgång, eftersom kalkylerna i såväl detoffentligexpansiva som det industriexpansiva alternativet ger en räntabiliieisom ligger över den genomsniuliga nivån sedan millen av " (sid275). vill invända följande mol KMU:s slutsats: har bl.a. industrinskapitalintensitet ökat. Delta ökar den relativa andelen fasta kostnader. Undersenare år har även vissa kostnader som traditionellt ansetts vara rörliga meroch mer blivit fasta kostnader för industrin, exempelvis lönekostnader. Denökade andelen fasta koslnader har på ett markanl säll ökal induslrinsrörelserisk. Vidare har för ett växande antal företag soliditeten nu nått en sålåg nivå att en fortsatt sänkning av den, och därigenom en ökning av företagensfinansiella risk, uppväger eventuella positiva hävslångseffekler på avkasi- 1978/79:165 Bilaga 3 50 ningen på eget kapital. Dessutom är det troligt att dengenomsnittliga skuldräntan inte kommer atl bli lika läg framöver som den varit.Detla beror bl:a. på de räntejusteringsklausuler som införts. Förutomalt industrins rörelse- och finansiella risk har ökal markanl jämfört med genomsnittetsedan 1950 har inflationstakten länge varit belydligt högre. Denna utvecklingmedför att avkastningen på totalt och egel kapital måste var betydligt högre änden genomsnittliga nivån varit sedan mitlen av för att ge en förindustrin realt "oförändrad" situation. Vill man bevaramarknadsekonomin och uppnå de uppställda lillväxt- och balansmålen måsteföretagen ha en lillräcklig lönsamhet. Del går inte att ersätta kravet på entillräcklig lönsamhet med bidrag i olika former lill induslrin, om man villundvika misshushållning med resursema. Vinstkriteriei är nödvändigt som styråraför att upprätthålla investeringarnas kvalitet även om metoder kan tänkas atlmed andra åtgärder få upp deras kvantitet. finner det märkligt att KMU - eftereningående och enligt bankföreningen i stort sett riktig analys av industrinsmycket allvarliga lönsamhets-, solidilets- och finansieringsproblem -framlägger endasl ett konkret förslag till lösning, nämligen att det s. k.Annell-avdraget bör höjas. Visserligen kan man anse att mänga av de problemsom berör industrin är av så pass övergripande art att de ligger uianför KMU:sdirektiv. anser dock, att det hade varit av stort värde om KMUhade fört en mera ingående och förutsättningslös diskussion av åtgärder för attförbättra näringslivets situation. Vad gäller konkreta åtgärder vill bankföreningen anföraföljande: stöder helt den av utredningen framförda tanken atlöka Annell-avdraget vad gäller avdragsprocenten men vill även föreslå att manutsträcker liden under vilken avdraget erhålles från tio till exempelvis femtonår. I och med att nya kapitalformer introduceras, såsom konvertibla skuldebrev,vill bankföreningen starkt ifrågasätta om inte liden är mogen för att helt tabort dubbelbeskattningen pä utdelningar. Utredningen diskuterar endast myckel kortfattat hur manskall kunna tillgodose industrins efterfrågan på riskvilligt (eget) kapital.Som KMU konstaterar är en viktig åtgärd, att skattereglerna ändras så attplaceringar i finansiella tillgångar, främst aktier, inte som "slraffbeskattas". I bilaga 2 visar professor deolyckliga konsekvenser dagens skattesystem har på framföralltaktieplaceringar. 1 bilaga 3 diskuterar bankdirektör olikaformer för att främja utbudet av riskvilligt kapital. Den stora potentialenfinns bland hushållen men med nuvarande skatteregler är det svårt att lockahushållen till aktieplaceringar. vill förorda en ändring avrealisationsvinstbeskattningen så atl den inte träffar omplaceringar av aktierutan endasl nettoförsäljningar, eller anpassas efter motsvarande regler förfast egendom. Ökad neutralitet i beskattningen bör nämligen enligt bankföreningensuppfattning eftersträvas genom erforderliga skattelindringar. Föreningen delarden av professor i bilaga 2 uttryckta uppfallningen (sid26) "Jämlikhetssträvan bör inte ha gällande beskattning av banksparandeoch liknande nominellt sparande som riktmärke". vill vidare förorda en kraftig höjning avdet s. k. sparavdraget. En ålgärd som borde kunna övervägas för atl slimulerasärskilt småsparare till aktieköp, vore enligt bankföreningens uppfattning, atlge redan existerande aktiefonder samma rätt till sådan skattefrihet påreinves-lerade utdelningsbelopp, som tillkommer de i proposiiion 1977/78:165 avseddanya aktiefonderna för värdesäkert lönsparande. 1978/79:165 Bilaga 3 51 Förbundetkonstaterar att kapitalmarknadsutredningen avstått frän att behandlajordbrukets kredilfrågor med hänvisning till 1972 ärs jordbruks-utredning (SOU1977:17). behandling av fiågan inskränkte sig emellertidtill att konstatera atl jordbmkets efierfrågan på långfristigt kapital ökatkraftigt samt att om jordbrukels rationalisering skall kunnafortsätta är det angeläget atl näringen tillförs tillräckligt kapital. Vidareföreslog utredningen införande av vissa låneformer som innebär att låntagarenskapitalutgifter omfördelas över liden. (Beloppet som anslagits - - är idelta sammanhang utan större effekt). Del väsentligaste problemet - hur entillräcklig mängd långfristigt kapital skall kunna lillföras jordbrukssektorn -ansåg dock jordbruksutredningen ligga utanför sitt uppdrag, sannolikt iförväntan om alt frågan skulle behandlas av kapitalmarknadsutredningen. Jordbrukelsbrisiande tillgäng pä kapital framstår i allt högre grad som ett av näringensstörsta problem. Investeringsviljan inom näringen har ökal markant under1970-talet. ökade lantbrukets bruttoinvesteringar frän 968mkr till i löpande priser eller, räknat som andel av de totalabruttoinvesteringarna, från 2,1970 lill 4,1977 (källa: Finansplanen).Jordbrukets ställning på kapitalmarknaden har emellertid utvecklats i motsattriktning. Exempelvis har Hypoteksbankens andel av den totala stocken uteståendeobligationslån minskat från 3,1970 lill 2,1977 och andelen av den totalanettokreditgivningen på obligationsmarknaden uppgicktill (källa: Statistikbilaga, Ekonomisk revy). Jordbruketslåga och relativt sett minskande tillgäng på långfristigt kapital är en följdav Hypoteksbankens ramar för emission av obligationer. Storleken pä dessa ramarbestäms av . har emissionsramarna visserligenhöjts och uppgår ramen till . 1 relation till den snabbtstegrade efterfrågan på lån hos hypoteksför-eningarna framslår dockHypoteksbankens emissionsramar som helt olillräckliga. Detta framgår av althypoteksföreningarnas kö av ej tillgodosedda låneansökningar vuxit kraftigtunder senare år och f.n. () uppgår till . Slälld i relationtill den aktuella ramen om innebär detta en beräknad väntetid för desenast lämnade ansökningarna om nära 6 är. Förhållandet belyses av att flerahypoteksföreningar över huvudtaget inte lar emoi nya ansökningar. I ensådan situation är del givel atl många angelägna investeringar ochnyetableringar allvarligt försvåras eller omöjliggöres. Denotillräckliga lillgängen pä kapital för lantbruket har påvisats vid kontaktermed statsmaklerna, främst , och önskemål om förbättringar harframförts. Dessa önskemål har i flertalet fall inte alls eller i mindre gradlillgodoselis. Redan av denna anledning borde en behandling av frägan omjordbmkeis kapitalförsörjning i utredningens betänkande varit moiiverad ochangelägen. Den relativt detaljerade centralstyrningen av den svenskakapitalmarknaden sammanhänger bl. a. med att en önskvärd eller planeradutveckling i reala termer inom något område i samhället inte får äventyras avbristande finansieringsmöjligheter. Det främsta exemplet på detla är kopplingenmellan det statliga bostadsbyggnadsprogrammet och bostadsfinansieringensprioritering på kapitalmarknaden. För jordbrukssektorns del sker ingen ut- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 52 trycklig samordning mellan riktlinjerna förjordbrukspolitiken i reala termer och de kapitalbehov dessa riktlinjeraktualiserar. Exempelvis förutsätter samhällets mål för jordbruketsrationalisering - i samband med prisförhandlingarna preciserat lill en årligproduktiviielshöjning om - au näringens behov av kapital för nödvändigainvesteringar tillgodoses. De statliga garantilånen till jordbruket utgör exempel påde svårigheter som en bristande samordning mellan jordbrukspolitik ochkreditpolilik medför. Den statliga garantigivningen för /79uppgår till som till helt övervägande del bör finansieras medlångfristigt kapital. Därtill kommer en kö av ej tillgodoseddagarantilåneansökningar hos hypoteksföreningarna om uppskattningsvis drygt 600mkr. Dessa långfristiga lån - amorteringstider 15 till - ligger iavvaktan på avlyft i bankerna. Det sammanlagda behovei av garantilån om 1 100mkr kan jämföras med Hypoteksbankens emissionsram om . Inte ens den avstatsmakterna själva initierade kreditgivningen kan således finansieras inomHypoteksbankens emissionsram. Mot bakgrund av ovanstående samtKapitalmarknadsulredningens egen uppfattning alt kapitalmarknaden böranalyseras utifrån de kreditbehov som aktualiseras i samhällsekonomin anserförbundet att utredningen borde behandlat frågan om jordbruketskapitalförsörjning och även föreslagit ålgärder ägnade all förbättrajordbrukels lillgång på långfristigt kapital. LO delar uppfattningen alt utvecklingen sedan 1975inneburil att vi snarare står längre ifrån en lösning av balansproblemenän vi gjorde när LU-75 och LB-75 presenterades. Problemen är till sin karaktärdesamma men de är till sin omfattning större än de var 1975. I sitt remissyttrande över LU-75 förordade LO en strategiför den ekonomiska politiken som låg mellan vad som med KMUs terminologiskulle kunna kallas l-alternativ resp 0-aliernativ. Bakgrunden var därvid bl.a. alt LO med hänsyn lill den icke aktiva befolkningens växande andel bedömdeden privata konsumtionens utveckling i O-alternativet för svag. Utvecklingenunder kan sägas ha accentuerat detla problem och även omdet renodlade l-alternativet framstår som ett ytterlighelsalter-nativ är LO ilikhet med KMU beredd atl dra slutsatsen att de problem vi står inför"bäsl kan beskrivas i termer som ligger nära I-alternativet." Förindustrins del skulle detta betyda alt stora krav kommer att ställas påexpansion och investeringar. Med utgångspunkt från den reala bild som I- ochO-alternativen representerar analyserar KMU industrins finansiella utveckling.Slutsatsen av dessa kalkyler blir enligt utredningen att skallindustriinvesteringarna expandera i den takt som är nödvändig för att klara deexterna balansmålen och den ekonomiska tillväxten på lång sikt måsteräntabiliteten inom industrin ligga på samma höga nivå som . I annatfall anser utredningen det sannolikt att företagen hellre än alt ytterligaresänka sin soliditet väljer att dra ner på investeringstakten. Kalkylen visaratt även om löneandelen av förädlingsvärdet skulle ligga mycketlåga nivå så skulle en viss fortsatt sänkning av soliditeten äga rum.Utredningens bedömning är emellertid all denna nedgång av soliditeten skulle accepterasav företagen eftersom kalkylerna förutsätter en räntabilitet som ligger väsentligtöver 1960-talets. Utredningens kalkyler skall enbart ses som räkneexempelsom utifrån 1978/79:165 Bilaga 3 53 givna antaganden visar de finansiella konsekvenserna. Deantyder dock klart de svårigheter och konflikter den ekonomiska politiken ochnäringspolitiken står inför. såsom LO tidigare påpekal, KMU utgårfrån en något för pessimistisk bedömning av det reella bytesbalansunderskottetslär det dock klart atl mycket betydande krav kommer all ställas på industriinvesteringarnaunder kommande år om vi med en konkurrenskraftig industriproduktion skall kunnadels öka exporten dels möta en växande importkonkurrens. KMU bedömer dock självatt en så hög vinstnivå och därmed låg löneandel som de finansiella kalkylernaförutsätter är osannolik. Utredningen anser alt en löneandel motsvarandegenomsnittet 1966-74 är mer rimlig. De senaste årens utveckling har medfört att lönsamheteninom induslrin fallit till en låg nivå. En vikiig förklaring är det mycketsvaga kapaciletsulnyttjandet. LO är helt införstådd med alt det inte ärförenligl med målen om lillväxt och tryggad sysselsättning att låta lönsamheten ligga på denna låga nivå och att industrins lönsamhetmåste höjas över de senaste årens låga nivå. Men det är å andra sidan interimligt att under en följd av är upprätthålla en generell vistnivå som liggerpå nivå. Detta skulle med nuvarande ägandeförhållanden ge orimligafördelningspoliliska effekier. Vidare kan man fråga sig på vilket sätt ensädan utveckling överhuvudtagel skulle kunna förverkligas i en ekonomi medfria parter pä arbetsmarknaden. Det torde knappast vara möjligt atl vid nuvarandeinkomsi- och förmögenhetsfördelning vinna det breda samförstånd som en sådanpolitik förutsätter. LO anser således inte bara all en sädan utveckling ärosannolik utan dessulom oacceptabel. Utredningen har som tidigare påpekats inte närraarediskuterat den konflikt som föreligger mellan kraven på snabb kapitalbildninginom industrin å ena sidan och fördelningspolitiska effekter å den andra. Omman bortser ifrän hur det praktiskt skulle vara möjligt att drastiskt höjavinsterna och lönsamhet är del möjligt atl detla skulle få gynnsamma effekterpå sysselsättning och tillväxt om de sammanfaller med ell tillfredsställandeefterfrå-geläge. Enligt LO måste dock de fördelningspolitiskaeffekterna vägas in varför vi står inför konflikten mellan fördelningspolitiskamål och lillväxt- och sysselsättningsmål. Även om de fördelningspoliliska problemen med en högrelönsamhets-och vinstnivå pä sikt skulle kunna mildras genom en jämnareägandestruk-lur sä kvarstår effektivitetsskäl som talar mot en mycket högvinstnivå och självfinansiering. Som KMU påpekar torde det urresursfördelningssynpunkt vara effektivitetsfrämjande om en prövning avföretagens investeringsprojekt sker via en väl fungerande kreditmarknad. Enpolitik med sikle pä att permanent upprätthålla en hög vinstnivå torde därförpå sikl fä negativa tillväxteffekter. Utredningens konkreta förslag när det gäller atl lösaindustrins finansieringsproblem ter sig i detla längre perspektiv som relativtmarginella. Efter ingående analyser och resonemang drar man slutsatsen attförelagen i stället för all sänka soliditeten väljer att dra ner påinvesteringstakten under den nivå som lorde erfordras med hänsyn tillbytesbalans och tillväxt. Utredningen menar att den typ av avvägningar som härmåsle göras ligger utanför utredningens område. Men det innebär attulredningen ställer mer frågor än den besvarar. Som lidigare påpekats formulerades direktiven för mer än10 är sedan och det är hell klart att med en bredare uigångspunki ifördelningsproblemen och i kraven på ökad ekonomisk demokrati kan nyafinansieringsvägar och finansieringsformer öppnas. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 54 Ulredningens generella slutsals att nägra egentligainstitutionella förändringar inte ter sig nödvändiga förefaller onekligen underligmot bakgrund av konstaterandet av all den mest sannolika utvecklingen intekommer att ge tillräckliga invesleringar inom industrin. Enligt LOs mening ärdel på sikl nödvändigt atl konflikten mildras mellan strävan att åstadkomma ensnabb kapitalbildning inom induslrin och fördelningspolitiska mål liksom atlkapitalförsörjningen sker i former som bidrar till ökad ekonomisk demokrati.En breddning av ägandet av industrikapitalet är därför nödvändigt, bl.a. somett led i strävandena att åstadkomma en tillräckligt snabb kapitalbildning. Även framgent i en sädan situation talar som LO ovanberört dock effektivitetsskäl mot en generellt sett hög vinstnivå ochsjälvfinansieringsgrad varför finansiering med olika former av kapital viakrediimarknaden kommer att vara betydelsefull. Särskilt behovei av extemtriskvilligt kapital lorde bli belydande. Enligt LO bör detla genereras ochkanaliseras lill induslrin pä ett sätt som tillgodoser såvälfördelningspoliliska krav som krav pä en demokratisering av näringslivet. Ipraktiken torde delta, liksom på 1960-talel, kräva att sparandet i storutsträckning sker kollektivt men dessutom att de institutionella formerna förkanalisering till näringslivet reformeras och byggs ut. Dessa frågor diskuteras inomarbetarrörelsen raed utgångspunkt frän ett förslag frän en mellan LO-SAPgemensam arbetsgrupp. Även om olika tekniska lösningar kan tänkas ser LO detsom nödvändigt att de stora anspråk på kapital som en nödvändig expansion avindustrin ställer tillgodoses i former baserade på de gmndprincipersom gruppens förslag vilar på. Detta skulle dels föra utvecklingen mol ekonomiskdemokrati framåt dels öka friheten i den ekonomiska politiken. Som LO påpekatinledningsvis bördock kreditmarknaden som helhet och i synnerheiaffärsbankernas roll och funktion göras till föremål för en översyn utifrän dekrav som en ökad ekonomisk demokrati ställer. När det gäller industrins kapitalförsörjning på kortaresikt föreslår eller diskuterar ulredningen vissa åtgärder i syfte att ökautbudet av riskvilligt kapital från framför allt försäkringsbolagen ochAP-fonden, samt att öka tillgängen på långa lån via bankerna. Ökad tillgång på riksvilligt kapital LO är som framgått tidigare överens med utredningen ombehovet av stora tillskott av externt riskvilligt kapital till näringslivet. Denna insiktlåg bakom LOs begäran 1971 om att AP-fondsmedel borde kunna användas för placeringar i aktier. Utredningen bedöraer 4e AP-fondens hittillsvaran de verksamhet positivt och förordar att fonden tillförs ytterligare medel. LO delar denna uppfattning och ser en fortsall utbyggnad av 4e AP-fonden som ett viktigt led i strävan att öka utbudet av riskvilligt kapital. ------ (Se 5.17) För att underlätta för och stimulera företagen att nyemitteraaktier förordar utredningen en reformering av den s. k. Annell-lagen, LO somredan i sitt yttrande över utredningens delbetänkande - SOU 1972:63 -pekade pådenna möjlighet som ett led i strävan att via ökad nyemissionsverksamhetupprätthålla solidideten tillstyrker en modifiering av Annell-lagen i enlighetmed företagsskatteberedningens förslag. 1978/79:165 Bilaga 3 55 I sin analys av behovet av finansiellt kapital inomnäringslivet använder utredningen föreliggande långtidsutredningar somutgångspunkt, vilket innebär att ulifrån en målsalt utveckling av produktionenhärleds det däremot svarande behovet av investeringar och av finansielltkapital. I långtidsutredningens modell förutsätts alt de erforderligainvesteringarna automatiskt kommer till stånd, om bara finansiella resurser avlillräcklig omfattning finns till förfogande. Man bortser i en sådan analysfrån viljan atl genomföra de förutsatta investeringarna, vilken hänger närasamman med räntabilitets- och soliditetsutvecklingen. Utredningen konstateraralt en viktig förutsättning för att erforderliga invesleringar skall komma tillstånd är att räntabiliteten förbättras väsentligt.