prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Med hänsyn bland annal härtill bordeuttrycket "särskilda skäl med hänsyn till verksamhetens art" alltidföreligga när det gäller kulturarbetare. KLYS efterlyser ett motivuttalande avdenna innebörd. De vanligaste tvisterna på kulturarbetarområdel är tvisterom upphovsrätt. Upphovsmännens legala situation är sådan, att presumtivamotparter kan komma att göra intrång i upphovsrätten, ibland avsiklligl ochibland utan avsikt. I andra kapitlet upphovsrättslagen finns en serie bestämmelser,som inskränker upphovsrätten och del finns ibland anledning alt tvista om, varden av lagstiftaren åsyftade gränsen mellan fritt och skyddat utnyttjande går.1 sin verksamhet har emellertid den enskilde upphovsmannen varken anledningeller möjlighet att förutsätta dessa situationer. Den enskilde upphovsmannenhar i regel mot sig parter, som är honom vida överlägsna i fråga om ekonomiskaresurser. Så snart en fråga rör intrång i upphovsrätt är också problemen omdroit moral, konstnärens ideella rätt, hans anseende som konstnär inbegripnaoch dessa är att hänföra till upphovsmannens personliga sfär. Enligt utredningen (s. 140) är de företagarförsäkringarsom finns på marknaden begränsade på så sätt att försäkringen inte gällertvister, mål eller ärende som avser patent eller annan immaterialräll! Många kulturarbetare bedriver sin verksamhet ianställningens form. Prop, 1978/79:90 34? Dellu giiller i förslu hund skådespeluie,musiker,journulislcr m. fl. men del föiekommer ocksä blund förlulluie,fologrufcr och undru bildkonstnärer. Efiersom dessu driver sin verksumhei pågrund uv tjänst, skulle de inte kunnu unses vuru näringsidkure. Dessu personerskulle alltså vid en tvist ungående intrång i deras upphovsrutt vuraberältigude lill allmän rällshjälp bäde enligi nu giillande och av utredningenföreslagnu bestämmelser. Atl summu lyp uv tvister gällunde summu yrkesgrupperskall behandlas olika ullt efter om vederbörande person upplräder som"free-lancer" eller som unstulld finner KLYS orimligt. Motbakgrund av det sagda efterlyser KLYS antingen en uttrycklig regel eller klaramotivuitalanden av innebörd atl tvister om upphovsrätt där upphovsmannen självär part skall anses vara en sådan omständighet att allmän rättshjälp alltidskall utgå till upphovsmannen. Undanlag från rållshJulpsUigens näringsidkarbegrepp Den allra bästa lösningen för kullurarbeturnu, närdetgäller rätten till allmän rällshjälp torde emellertid vara, om en specielllösning kunde åstadkommas, som i detla sammanhang uteslöt kulturarbetarna frånnäringsid-karbegreppel. Själva roten till vad som av kulturarbetama betraktassom en djup orättvisa torde nämligen ligga i själva delta begrepps omfattning.Kulturarbelurna blir med utredningens förslug återigen "offer" för enschablonlagstiflning. Kan då inte detla undvikas? Utredningen har förvisso diskuterat möjligheterna av attmed olika metoder skilja ut sä kallade småföretagare "som praktiskt settslår löntagarna nära". Resonemangen i utredningen hur gåll ut på attförsöka finna en generell lösning, atl med ett enkelt handgrepp lösa helaproblematiken. Del ligger i sakens natur, att sådana generella lösningar för enså heterogen grupp personer är myckel svåra alt finna. Utredningen kommer ocksåfram till atl en lämplig generell lösning inte går all åstadkomma, om dennainte skulle medföra "en väsentlig ökning av kosinaderna förrälishjälpen". Detta skulle enligt ulredningen bli fallel, om man vall atlefter förebild av undantaget i 1 § sisla slyckel bokföringslagen slå fast, atlallmän rättshjälp inte fick utgä till näringsidkare som driver rörelse medflera än tvä årsanställda personer och med en åriig bruttoomsältning överstigande200000 kronor". KLYS anser för sin del atl - om det inte går att kommatillrätta med samtliga problem genom en generell lösning - ulredningen hadebort kunna föreslå speciallösningar för olika gmpper av"småföretagare", i den mån sådana grupper vore möjliga att särskiljaoch definiera. Kulturarbetarnaär en mycket speciell gmpp. "Näringsutövningen" är som ovan påpekatsknuten till den enskilde konstnärens person på ett sätt som skiljer honom fränalla andra sä kallade självsysselsatta. Konstnären kan inte genom atl delegerasin arbele till annan rationalisera verksamheten. Skapandet av konstnärligaverk kan naturligtvis bara utföras av konstnären själv. Inte heller är de"varor" eller "tjänster" som kulturarbetare tillhandahållerav en sådan art atl konstnären kan övervältra ökade kostnader - för t.ex,biträde i rättsliga angelägenheler - på avnämarna genom att la ul högre"priser". Det lorde vara allmänt bekant att biblioteksersättning,bidrag ur Författarfonden, konstnärsbidrag, royalty, reproduktionshonorareller ersättning för överlåtelse av konstverk inte är belopp, som fastställsgenom nägra företagsekonomiska överväganden. Mol bakgrund av det anförda vill KLYS föreslå, att irättshjälpslagen tas in en särskild bestämmelse innebärande att den som utövarlitterär och 1978/79:90 346 konslnäriig verksamhei inie ska anses som näringsidkare irättshjälpslagens mening. Några större svårigheter att definiera vilka som skaan.ses som konstnärliga eller litterära yrkesutövare torde inlc uppstå.Sålunda släller sig pensionskommittén i sitt betänkande "Pensionsfrågorm.m." (SOU 1977:46) inte avvisande till KLYS förslag om ett särskiltinkomstslag för kulturarbetare: "Inkomst av konstnäriigl och litterärtarbete." Någon tveksamhet inför definitionsfrågan uttrycks inte. Vidarekommer den så kallade förelagsskalteberedningen med stor sannolikhet attföreslå vissa särregler för just de konstnärligt och litterärt verksamma. KLYS vill i della sammanhang än en gäng beklaga den bristpå samordning, som gör, alt inte mindre än fyra utredningar ,nämligen , pensionskommittén, skatteulredningen och förelagsskalteberedningen,helt oberoende av varann alla hur att ta ställning till fråga omkulturarbetarnas ställning som "näringsidkare", företagare ellerrörelseidkare. Alla dessa frågor är enligt KLYS mening oskiljbara och börutredas och behandlas i ett sammanhang. Nuvarande ordning skapar storasvårigheter eller hindrar atl det skapas förståelse för kulturarbetarnas situation.Problematiken måste ses och behandlas i ett sammanhang, om den ska kunnaförsläs och lösas på ell fruktbart sätt. 5.1 Kostnad vid bodelning 5.1.1 Hovrätten för Nedre Valet mellan bistånd av biträde och av skiftesman vidbodelning med anledning av äktenskapsskillnad eller boskillnad blir enligtförslaget formellt sett neutralt; den lösning kan väljas som i varje särskiltfall är lämpligast. Enligt hovrättens uppfattning kommer emellertid i praktikenbiträdesförordnande att dominera, om förslaget upphöjes lill lag. En advokalsom blir uppsökt av ena maken med begäran om bistånd inför en föreslående bodelningkommer nämligen med säkerhet att i första hand uppfatta sig som partsbilrädeoch begära förordnande som sådan. Man kan därför utgå från att oftaflera personer - maximalt två biträden och en skiftesman - kommer att bliengagerade i makars bodelning med anledning av äktenskapsskillnad ellerboskillnad. Utredningens förslag innebär enligt hovrättens mening atlkostnaden för rättshjälpen med stor säkerhet kommer att öka väsentligt.Utredningen synes förutsätta att ett bodelningsförfarande normalt skallombesörjas av biträden och att skiftesman skall anlitas först sedan dessamisslyckats med att åstadkomma en delning. Enligt hovrättens erfarenhel kan ettbodelning sförfa rande ofta pågå . Om biträdesersättning isådant fall utgår av allmänna medel kan det befaras att ytteriigaretidsutdräkt uppkommer enär "kostnadspressen" på parterna försvinner.Den kostnadsökning som blir följden härav kan förväntas bli endast till ringadel kompenserad av den kännedom om parterna och deras förhållanden, sombiträdena kan ha förvärvat i skillnadsmålet. Kan överenskommelse ej nås 1978/79:90 347 mellun parterna måsle skiftesman anlitas, eftersom endasthun hur möjlighel alt tvångsvis skifta boet. Utredningen förutsätter altendast undantagsvis både biträde och skiftesman kommer att anlitas i sammaärende. Hovrätten kan inte dela denna uppfattning. Enligt hovrällens meningger utredningens förslag rältshjäipsnämnderna inte heller möjlighet att iprakiiken förhindra en sådan utveckling. Hovrätten delar i och för sigutredningens uppfattning att det vore önskvärt om parterna .själva kunde avgöraom i första hand bilräde eller skiftesman skall anlitas. Enligt hovrättensmening måste emellertid en avvägning göras mellan rätlsskyddsintresset och kostnadssynpunkterna.Hovrätten anser att reglerna i den nuvarande rättshjälpslagstiftningen i förevarandehänseende utgör ett rimligt resultat av en sådan avvägning. Hovrätten avstyrkerdärför att utredningens förslag i denna del genomförs. Beträffande rättshjälp vid bodelning är det på skäl somanförts under rubriken "beviljandefrågor" tingsrättens uppfattningalt det bör kunna anförtros åt advokal all få bevilja rättshjälp i de fallförmånen avser bilräde eller skiftesman. Endast när till bilräde ellerskiftesman skall ulses person, som ej är advokat, eller när rättshjälpen skallomfatta både biträde och skiftesman bör rältshjälpsnämnden pröva frägan. Iövrigt ansluler sig tingsrätten lill del framlagda förslaget angående behov avrättshjälp vid bodelning och hur delta bäst skall tillgodoses. Enligt utredningen är det ett samhällsintresse attbodelning kommmer till stånd (s. 159). Att svårigheterna vid bodelning oftainte är sakligt betingade beror på känslomässiga attityder, medförandeatl även mycket små och juridiskl okomplicerade bon kan vålla problem, måsteenligt utredningen likväl framtvinga någon form av reslriktiviiel irättshjälpsfrågan. Som tingsrätten ser saken gör sig emellertid intresset avall bodelning sker särskilt starkt gällande i fall när svårigheterna främstligger på det känslomässiga planet. Det torde för övrigt vara en naiurlig regelatt svårigheterna ligger på detta plan när parterna inte klarat bodelningen iskillnads-målet; motstridiga uppgifter lämnas och sakförhållandena blir svåraall utreda utan att det för den skull uppkommer några rent juridiska problem.Avsevärd risk föreligger att makes känslomässigt betingade agerande i bodelningsfrågankan medföra så tidskrävande arbete för bodelningsförrätta-ren och bli sådyrbart att den make som sökt bodelningen inte har råd att stå för sin del avkostnaden. Finns i sådant fall ingen möjlighet att få rättshjälp, blirresultatet alt bodelning inte kan förelagas. Detla vore självfallet mycketotillfredsställande. Alt svårigheterna att genomföra en bodelning beror på attrelationema mellan parterna är känslomässigt infekterade gör del inte mindreangeläget atl lämna rättshjälp än om bodelningen inrymmer juridiskt besvärligaöverväganden. Statsfinansiella synpunkter bör inte vara avgörande förmänniskors möjligheter att få rättshjälp i dessa fall, utan målel bör vara atträttshjälp skall beviljas när sådan verkligen behövs. Tingsrälten anser alltsåalt rättshjälp för bodelning skall kunna beviljas utan annan inskränkning änden som stadgas, nämligen att behov föreligger av rättshjälp. En vissbesparing i fråga om handläggningskostnader torde uppnås om prövningen avrättshjälpsfrågan blir mindre komplicerad. Tingsrätten har i fråga om valet mellan bilräde ochskiftesman inget alt erinra mot en lösning som är neutral, dvs. del alternativväljs som i varje 1978/79:90 348 särskili fall är lämpligasl. Enligt utredningen bör bådaförmånerna fä utgå endust om särskilda skäl föreligger. Härmed avses altrestriktivitet skall iakllugus i della uvseende. Risken är emellertid, enligttingsrättens mening, att vid tillämpningen av en sådan regel en alltför strängoch oförnuftig praxis växer fram. Det kan exempelvis under inga förhållandenaccepteras atl UV förordnul biträde påbörjud bodelning skall behöva avstannadärför atl rällshjälp för skiftesmans arbete inte kan beviljas. Finns skäl föratt bådu de ungivna rätlshjälpsförmånernu skall utgå bör så ske. Vadtingsrälten här föreslagit torde även underlätta handläggningen hosrättshjälpsnämnden och därigenom verka besparande. Med de erinringar och synpunkter som här framförts villtingsrätten tillstyrka att förslaget i övrigt läggs till grund förlagstiftning. I 20 S andru stycket lagförslaget föreslås införandet avvalmöjlighet mellan förmånen av bodelningsförrätlare eller av bilräde ibodelningsangelägenhet. konstalerar till en början attavsikten är att det är nämnderna som skall avgöra vilken av förmånerna, som iinledningsstadiet skall ingå. Kostnadsaspekten skall därvid vara avgörande.Att göra denna avvägning kommer att ställa stora krav på nämnderna inte minstmed hänsyn till atl en tämligen omfattande utredning erfordras i varje enskiltärende för att den avsedda prövningen skall bli meningsfull. För att kunnafullgöra denna uppgift kommer i ett inte ringa antal fall kompletteringar avansökningarna alt behöva infordras. När väl så skett skall beslut fattas. Innanen fast praxis utvecklats på berört område nödgas då vederbörande tiänstemän(handläggare) vid nämndkansliet föredraga åtminstone merparten av ansökningamainför rällshjälpsnämnden. Därtill kommer att nämnden i förekommande fall måste"bevaka" även motpartens eventuella ansökan för att undvika atl isamma bodelning partema erhåller olika förmåner. En dylik kontroll förefallernärmast ogörlig om parternas ansökningar handläggs av olika nämnder. Ettinförande av förslaget skulle med andra ord inte i sig innebära någon minskadarbetsbörda för nämnderna utan snarare tvärtom. Det kan starkt ifrågasättas omnämnderna har någon möjlighel att klara av dessa arbetsuppgifter på etttillfredsställande sätt. Nämnden vill också ifrågasätta humvida inte ettgenomförande av förslaget kommer alt leda till icke obetydligakostnadsökningar för det allmänna. Erfarenheten har visat att ibodelningsärendenas inledningsskede såväl klienten som ombudet ofta äroptimistiska om att kunna slutföra angelägenheten utan att behöva anlita enbodelningsförrätlare och därför begära att biträdesförmänen skall ingå. Nämndernatorde i denna situation svårligen kunna underlåta atl bifalla en begäran ombiträdesförordnande. Erfarenheten har emellertid också visat atl optimismeninte sällan varit felgrundad -ofta beroende på emotionella men också på sakligafakiorer - och att en bodelningsförrätlare måste begäras förordnad. I angivnasituation kan man räkna med att framställning görs atl även kosinaden förförrättningsmannens anlitande skall ingå som förmån i den beviljaderättshjälpen. Med hänsyn till att denna förmån enligt nuvarande lag ingår somett obligatorium ligger det nära till hands atl nämnderna anser sig föranlåtnaatt bifalla även denna framställning oaktat att biträdesförmånen redan ingår.Det är enligt nämndens uppfattning nämligen mindre svårmotiverat och i viss månmindre stötande alt med nuvarande konstruktion av systemet avslå en begäran ombiträdesförordnande än vad det kan förväntas bli att säga nej till att enbodelningsförrättares kostnad skall ersättas av allmänna medel. 1978/79: 90 349 Nämnden anser alltsä att utredningens förslag kan varaägnat all leda lill alt beviljad rättshjälp för bodelning i ökadutsträckning kommer all omfatta båda formerna av förmåner. Nämnden villunderstryka att möjlighet finns alt i viss män lillgodose de behov ulredningenvelat tillmötesgå med sill förslag redan inom nu gällunde system. För delförslu finns ju trots allt möjlighel atl få ett biträde förordnat - något somför övrigt inte är alldeles ovanligt - och för det andra skulle syftei lillstor del uppnås med en liberalare tolkning från de allmänna domstolarnas sidaav möjligheterna all i äklenskapsskillnadsmålen ersätta biträdena för urbetemed bodelning inom ramen för skillnadsmålet. Nämnden anser på anförda skäl atlanledning saknas att ändra nuvarande regler för allmän rättshjälp i bodelningsärendenoch avstyrker utredningens förslag. Utredningens förslag innebär, atl den rättssökande inormalfallet skall medges valfrihet mellan biträdesförmån och skiftesmannaförmån. Nuvarande system har utan tvekan sina brister. De problemsom uppkommer vid en bodelning kan vara sä komplicerade och de motsättningarsom finns mellan makarna så svåra, att vardera maken kan ha ett uttalat behovav alt ha ett biträde vid sin sida vid bodelningen. Nuvarande regelsystemmedges endast i undantagsfall alt bilräde förordnas. Skiflesamannaförmånen har getts slarkl företräde. konstaterat, tenderar bodelningsärenden att bli dyrbara. Dessaärenden är känsliga. Personliga motsättningar mellan de inblandade parternamedför icke sällan alt ärenden av detta slag tar och blirkostnadskrävande. Med hänsyn till det allmännas intresse av att kostnaderna förden allmänna rättshjälpen hålls på en rimlig nivå ifrågasätter rättshjälpsnämndenom en ytterligare utvidgning av möjligheterna att erhålla allmän rättshjälp ärbefogad. Ansökningar om allmän rättshjälp för bodelning är vanligt förekommande.Det kan därför förväntas att avsevärda fördyringar blir följden av en liberaliseringav möjligheterna att erhälla allmän rättshjälp. Fråga är, om nuvarande systemverkligen är förenal med sädana brister, att det är ett samhällsintresse, attförmånerna utvidgas på det sätt utredningen föreslår. Rätlshjälpsnämndenifrågasätter, om det inte finns områden ifråga om vilka det ler sig merangeläget med en utvidgning av möjlighetema att få allmän rättshjälp. ärså mycket mer fallet som det nuvarande systemet fungerar tillfredsställande. Utredningen föreslår att möjligheterna att få allmänrättshjälp i bodelningsärenden skall utökas. En ganska betydanderestriktivitet skulle dock fortfarande råda. Nämnden vill som sin mening uttalaatt det kan starkt ifrågasättas om det finns anledning att vara mera restriktivvid bedömningen av behov av allmän rättshjälp i bodelningsärenden än i andraärenden. Bodelning är för många människor en viktig rättslig angelägenhet ochdet är fel att tro att behovet av rättshjälp här är mindre påtagligt än eljest.Gifter-målsbalkens regler om bodelning är inte lättillgängliga och ingår inte ivar mans kunskapsförtåd. Risken för rättsförluster för den som inte får rättshjälpär inte obelydlig. Mot förslaget i övrigt har rättshjälpsnämnden ingenerinran. Sedan reformen om ersättning för skiftesman vid bodelning genomfördes1976 har lill nämnden gjorts uttalanden från advokathåU, som genomgående tyderpå atl prioriteringen av skiftesman inte stämmer överens med det förfaran- 1978/79:90 350 de i bodelningsärenden som tillämpas i praktiken. Detfinns därför anledning tro atl förslaget om valfrihet mellan biträde ellerskiftesman utan prioritering av den senare - kommer att medföra en smidigarehandläggning av dessa ärenden. räknar inte heller med ökadekostnader till följd av det nya systemet, i varje fall inte i någon större omfattningeller på . Det har sagls att skiftesman har möjlighet alt tvångsvisskifta boet. Erfarenheterna hos nämnden visar emellertid att det endast iundantagsfall förekommer tvångsskifte. Som utredningen påpekat kan nämndemagenom att utöva en effektiv kostnadskontroll håUa kostnaderna för biträdesarbete med bodelningar nere. Problem kan möjligen uppstå om båda parter söker allmänrättshjälp för bodelning och har olika önskemål beträffande frågan om biträdeeller skiftesman skall förordnas. Rättshjälpsnämndema får i sådana fallnoggrant pröva vilken förmån som är lämpligast. Nuvarande regler för erhållande av rättshjälp vid bodelningär i vart fall i sin lillämpning alllför restriktiva. Det är i hög gradangeläget atl bestämmelsema ges en annan och mer liberal utformning. Det finnsinte något bärande skäl för att just rättshjälp vid bodelning skall ges ensärställning. Rättshjälp bör i sådana ärenden kunna erhållas efter sammabedömande som i vilket annat rättshjälpsärende som helst. Förmånema vid bodelning i anledning av äktenskapsskiUnadoch boskillnad föreslås på nytt ändrade. Det nu framlagda förslaget harfördelen atl ge valfrihet beiräffande formen för den beviljade rättshjälpen.Det kommer därför sannolikt alt bli vanligast alt partema biträds av egenjurist i första hand. Denna situation ter sig i allmänhet som den mest logiskafortsättningen på äktenskapsskillnadsärendet. Om biträdena inte lyckas enapartema, kan man undantagsvis få anlita även skiftesman för allmänna medel.Skiftesmannakostnaden kommer säkerligen atl bli måttlig, eftersom det kanförutsättas att partsbilrädena renodlat tvistefrågorna. Den föreslagnakonstruktionen har utsikter att fungera tUIfredssläUande. Kostnadsökningen börbli måttlig. - Nämnden tillstyrker förslaget i denna del. var i sitt yttrande över rättshjälp förskiftesman vid bodelning (Ds Ju 1975:15) skeptisk till regeln om alt skiftesmanskulle vara den förmån som prioriterades inom rällshjälpssyslemel framförbiträdesförordnande. Emellertid har enligt nämndens mening systemet fungeratsynnerligen väl och nämnden kan för sin del ej finna anledning alt ändra lageni del avseendet, vilket utredningen föreslagit. Skiftesman är ett effektivare,snabbare och billigare alternativ och bör därför för att undvika kostnadsökningarför det allmänna priorileras som förmån. Efiersom del arbete bilräde iäktenskapsskiUnad lägger ner i bodelningsfrågan ej sällan är ringa, dåbodelning i och för sig är annan angelägenhet, anser nämnden i motsats tUlulredningen inte denna omsländighel ha relevans ur kostnadssynpunkt. Ombiträden förordnas primärt torde del i praktiken bli svårt att vägra rättshjälpför skiftesmannakostnader, när biträde uppger alt förhandlingama strandat ochsaken ej kan av utan skiftesman. 1978/79:90 351 För att rällshjälp skall beviljas vid bodelning krävsenligt gällande bestämmelser all boet är i något hänseende komplicerat.Domstolsverket delar utredningens uppfattning att det kravel bör bibehållas. Reformen innebar att rättshjälp vidbodelning skulle omfatta även kostnad för särskilt förordnad skiftesman.Samtidigt begränsades möjligheten att dessutom erhålla biträde till fall därsärskilda skäl förelåg. Lagstiftaren prioriterade med andra ord skiftesman.Anledningen härtill var bland annat att det kunde antas bli effektivare,snabbare och billigare med skiftesman än med biträde. Utredningen har stannat för att lagstiftaren bör varaneutral i valet mellan bilräde och skiftesman; parterna skall själva fä väljavilken förmån de vill ha. Båda förmånerna skall dock få utgå bara om särskildaskäl föreligger. kan i denna del inte instämma i utredningensuppfattning. Anledningen härtill är följande. Det lorde vara rikligt som ulredningen påpekat atlprioriteringen av skiftesman inte överensstämmer med del i praktiken vanligaförfarandet vid bodelning. Enligt domstolsverkels uppfattning är del därförsannolikt atl utredningens förslag kommer atl leda tUl att biträdesförordnandebegärs i flertalet bodelningsärenden där rättshjälp kan komma i fråga. Visardet sig därefter att det inte går alt komma överens om bodelningen krävs, somlidigare nämnts, särskilda skäl för alt förmånen av skiftesman skall ingå irättshjälpen. Del ftnns därför en påtaglig risk för all biträdena alltför längeförsöker förlika partema. Biträdena kommer att pröva alla länkbara möjlighetertill uppgörelse innan begäran om skiftesman lämnas in till rättshjälpsnämnden.I det lägel torde nämndens möjlighet att vägra skiftesman vara mycket liten; enskiftesman blir i den uppkomna situationen det biUigaste altemativet.Möjligheten att via prutningar i biträdenas konstnadsräkning-ar kommertillrätta med problemet lorde vara myckel små. Enligt meningkommer alltså "särskilda skäl" att anses föreligga i så gott somsamtliga de fall där biträde först förordnats och där del senare visar sig attbodelningen inte går atl lösa med hjälp av bara bilräde. Om däremot skiftesmanförst förordnats får "särskilda skäl" en annan styrka. Skiftesmannen harju alltid möjlighet att lösa sin uppgift genom ett tvångs-skifte. mening kan den av utredningen föreslagna lösningen därför intesägas vara neutral i valel mellan biträde och skiftesman; förslagetprioriterar biträde.