prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — från arbetsgruppen för översyn av den polisiärafjällräddningens organisation m.m, , angående enkätmaterial, från avseende information till allmänheten före fjällvistelse, från E. , , angående vissa säkerhetsfrågor kring det rörliga friluftslivet samt från , , angående modellför fjällstuga. Lantbruksstyrelsen har med sammasyfte under hänvisning till att frägor om radiosystem för rennäringen har ett starkt samband med de frågor som skall behandlas av utredningen överlämnat ett förslag till radiosystem för rennäringen jämte samtligahandlingar i ärendet. Från , överbefälhavarenm.fl. har överlämnats och utredningen har själv mottagit ett antal skrivelser frän enskilda med synpunkter pä fjällsäkerhetsfrägor. Utredningen har genomgåttoch studerat förefintliga översikter överolyckor och räddningsuppdrag i fjällen varvid särskilt äratt nämna dels den sammanställning"Olyckor med dödlig utgång i fjällen",som för i huvudsak åren I916 - 1958 förSvenska turistföreningens räkning gjorts av , dels den sammanställning"Räddningsuppdrag inom polisdistrikt 1970 - ", sominom detta polisdistrikt gjorts av polisintendenten och notarienFredrik . Likaså har utredningen på gru.ndval av förefintligtutred- ningsmateriel och delvis besök i aktuell terrängdetaljstu-derat några av de senaste årens olyckshändelser i fjällen,främst den som inträffade i den 23 - och olyckan vid Svalåkläppen och Kariknallarna iJämtlands län. De två ovan angivna sammanställningarna bifogas dettabetänkande som bilagorna. 2.5.5 Arbetsformir i övrigt Det underlag förutredningsarbetet, som utredningen införskaffateller mottagit, och dess eget erfarenhetsunderlag har bearbetats inomutredningen dels genom dess experter, dels in pleno. I stor utsträckning har arbetet skett i arbetsgruppersammansatta med hänsyn till den avgränsning som utredningen gjort till olika huvudområden inom fjäll-säkerheten (p. Under sitt arbete harutredningen genom sina experter fortlöpandehållit kontakt med de myndigheter ochorganisationer, vars verksamhetsområdenexperterna närmast har representerat. Utredningen har inom raimen for den korta tid, som stått till dess förfogande,främst koncentrerat sig på frågan omhuvudmannaskap för fjällsäkerheten och om arbets-och ansvarsfördelningen mellan de olika huvudintressenterna meduppgifter inom denna säkerhet (kap. 6). Beträffande de olika fjällsäkerhetsfrågorna har en mera fullständig behandling av i första hand tidskäl icke varit möjlig. Utredningen har därför inom deolika verksamhetsområde, som enligt utredningens avgränsning (p. 2.2.2) faller inom fjällsäkerheten, ihuvudsak nödgats begränsa sig till synpunkter och förslag i de avseenden som utredningen Prop.1978/79:187 58 bedömt vara av särskild vikt och angelägenhet. I övrigt upptages endast vissa frågor, som särskiltaktualiserats, och de behandlas endast sålångt, som tiden medgivit. Behandlingeninom de olika verksamhetsområdena är därför icke parallell - ett förhållande, sondock bedömts att under förevarande omständighetervara bättre än en begränsning till gemensam nivå. Det ligger i sakens natur, att de synpunkter och förslag, som utredningen framför inom de olika verksamhetsområden, i flertalet fall innebär krav påett fullföljande - ett genomförande eller en fortsatt beredning och handläggning -genom försorgav huvudmannen eller den ene eller andra av de med denne samverkandehuvudintressenterna inom fjällsäkerheten i överensstämmelse med den arbets- och ansvarsfördelning, som utredningen föreslår (kap. 6). 1978/79:187 5 I ti 5. 3.4.2 Riksdagsbehandlingoch beslut 5.4.5 Fortsatt utredning Riksdagsbehandling och beslut Fortsatt utredningRiksdagsbehandling och beslut Kompletterande anmärkning 3.7.5 1975: Materiel till fjällräddningen 5.7.4 1976: Fjällräddning-fjällsäkerhet 5.7.5 1977/78: Utredning av fjällsäkerheten 3.8.2 Overs.yn av allmän ordningsstadga Prop.1978/79: 187 40 Den svenska fjällregionensbefolkning av samer och andra har aldrig varit talrik. De resande genombygderna har länge varit få - undantagandes längs viktiga leder i bestämdasyften t.ex. längs Nidaros- (Trondheims-) leden. Turismen i de svenska fjällen är en förhållandevissen företeelse. Intill senare delen av1800-talet var turisterna få och oftaexklusiva. Tillkomsten av den jämtländska tvärbanan1882 och riksgränsbanan 1902 .samt bildandet avSvenska turistföreningen 1885 betydde emellertidmycket för en ökad turism. blev även de frånkommunikationssynpunkt mindre lättillgängliga delama av fjällvärlden i stigande utsträckning turistområden.Pionjärinsatserna gjordes oftast avturistföreningen. Dennas första byggen i fjälletvar några enkla hyddor på skilda ställeni - 1890. Sistnämnda år tillkom ävenSylhyddan, den första fjällstationen, därman också ombesörjde mathållning förfjällturistema. Efterhand kom sedanett allt rikare förgrenat nät av rösadevandrings- och senare även skidleder samt utefter dem vindskydd,fjällstugor, kåtor eller störrefjällstationer. Parallellt härmed ökadeturismen, ibland snabbare, ibland långsammareoch stundom med vissa tillfälliga uppehåll pä grund avkrig eller andra utomordentliga förhållanden. Denna utveckling fram till dagsläget skall härej skildras. Fjällturismens allmänna utveckling fram är översiktligtredovisad i den "Utredning ang. fjällräddningstjänsten",som lämnades inrikesministern av särskild utredningsman. En fortlöpande översikti väsentliga avseenden kan också erhållas genomSvenska turistföreningens årsberättelser,sedan intagna i föreningens årsskrifter. Ävenvissa artiklar i årsskriften belyser utvecklingeneller speciella delar av denna. Kortare översikteröver utvecklingen inom speciella områden 1978/79:187 41 finns också i vissa avstatens naturvårdsverks publikationer, exempelvisden om "Övernattningsstugor inom fjällområden"(PM 1975:560). Nuläget framgår i väsentligahuvuddrag av detta betänkandes kap. 4 och kap. 5.1. Idetta kapitel skall endast säkerhetsfrågornas aktualisering hos statsmsikterna under senaretid och vissa utvecklingssteg av särskild förfjällsäkerheten redovisas. Då de grundläggande principerna för fjällterrängens allmännautnyttjande är av stor vikt för kraven päfjällsäkerheten, är det naturligt att även redovisa statsmakternas beslut härvidlag . I den angivna utvecklingen - och i ökande utsträckningmed den ökande turismen - har säkerhetskraven funnits med. Man torde kunna säga att de varit bland de primärt motiverande faktorerna bakom hela utbyggnaden avledsystemen och anläggöuidet av fjällstugor och fjällstationer. Hur direkt sä-kerhetserfarenhetema inverkat kan belysas med treexempel från . Endalsstugan (6,SSV Blåhammaren)byggdes som gåva från norrmän till tack för svenska insatser, dä nägra norska studenter gått vilse däri trakten i snöstorm 1927. Anarisstugan (OSOVålädalen) tillkom I93O i erinran om de tre män, som omkom under snöstorm i . Fältjägarstugan(SSV Helags) uppfördes sedan tre soldater gätt förlorade iden trakten under en övning , då fjällstormen härjade söderom Helags. Prop.1978/79:187 42 Då enbart förebyggande säkerhetsåtgärder intevar - och inte kunde vara - tillfyllest, kom efter hand räddningsåtgärder av skiftande slag till stånd på olika håll i fjällvärlden, i regel genom initiativ av enskilda. Svenska röda korset, polisen och kommunerna. nog komdenna räddningstjänst, som i stor utsträckning utnyttjade frivilliga krsifter, att väsentligen betraktas som en polisiär angelägenhet.Den kom att lyda under som högsta polismyndighet i länet och lokalt ledas av polischefen på orten. Sedan är1956 förssmlade revisorer granskat dennaverksamhet, som företedde olösta anslagsfrågorooh betydande olikheter mellan läneni organisation och utrustning, (skr 1957:249, jfr SU 1957:95 P 52) hos Kungl. Maj:ten utredning beträffande räddningstjänsteni fjällen. Uppgiften gavs av Kungl.Maj:tden ät den sittande utredningen omambulans - och flygräddningstjänsten i riket. Denna avgav tillinrikesministern betänkandet (stencil) "Utredningangående fjällräddningstjänsten". Under remissbehandlingen av betänkandet framställdesvid riksdagarna 1959 och 1960 frågor tillstatsrådet och chefen för gällande dels närförslag angående fjällräddningstjänstenvar att emotse, dels om förslagen skulle komma att avse en önskvärd utbyggnadoch effektivisering av organisationen. I samband med inrikesministerns svar den6 (AK prot. nr 7 s. 5-4) resp (FK prot. nr 7 s.8-9)framhöll fråge-ställarna starkt nödvändigheten aven förbättrad utrustning och betydelsen av en effektiv information. - somfrägeställarnas exemplifiering visar - till betydande del även fjällsäkerheten. 5.2.2 Riksdagsbehandling och beslut förslagmed anledning av utredningen angående fjällräddningstjänsten föreladesriksdagen dels i statsverks-propositionen 1959 (bil. 12, X ht p. 115 s. 215 - 215) -främst avseende förebyggandeätgärder och således av särskilt intresse frän fjällsäkerhetssynpunkt, dels - i återstående delar - i statsverkspropositionen 1960 (bil.15, XI ht p.162 s. 454 - 462). Istatsverkspropositionen 1959 redovisades i samband med behandlingen av anslag för avsättning tillfonden för friluftslivets främjande att utredning behandlat, "bl.a. fräganom ökade bidrag ur friluftsfonden tillanordningar i syfte att förebygga olycksfall i fjällvärlden. Som exempelpå dylika förebyggande ätgärder nämndesrösning av vandringsleder, uppförande av vindskydd och raststugor, inrättande av telefon- ooh radiotelefonförbindelser, forskning rörande snöforhållanden, upplysningsverksamhet etc. Till rösning avvandrings leder samt uppförande av vindskydd och raststugorlämnas redan nu bidrag urfrilufts-fonden. Det gäller i allmänhet anordningar, som har åtagitsig att utföra och svara för underhålletav . beviljar dock icke bidrag till underhållskostnaderna. Dessa uppgår till avsevärdabelopp, och de ekonomiska möjlighetemaatt på vidmakthålla de fastaskyddsanordningarna i fjällen är ovissa. Utredningen föreslår därför, att bidrag nr frilufts-fonden skall kunna utgå även för underhållav i varje fall sådana fasta anordningar som ledstjämerösningar,vindskydd och raststugor. I fråga om telekommunikationer anför utredningen, att tillgång till goda telefon- och radiotelefonförbindelser i fjällvärlden ärav stor betydelse för räddningstjänsten. En fortsatt utbyggnad avtelenätet är därför ett önskemål, liksom anskaffning av modem radiomateriel för räddningstjänstens patruller. Även här bör enligt utredningens mening fonden för friluftslivets främjande kunnai vissa fall utnyttjas. 1978/79:187 '''' Utredningen pekar sedan på att upplysningsverksamhet genora föredrag,broschyrer, meddelanden och artiklar i pressen, film etc. är ett verksamt medel i kampen mot f jällolyckoma. Åtskilligthar på detta omräde gjorts och göresfortlöpande av våra friluftsorganisationer, men verksamheten hämmas av medelsbrist. Utredningen föreslär, att väl underbyggda projekt i syfte att sprida upplysningom förhällandena i fjällvärlden bör kunna i mån av behov stödjasgenom bidrag ur frilufts-fonden. Utredningen sammanfattar, att kostnaderna för en ordentlig förstärkning av de fasta anordningarna m.m. till förhindrande av olycksfall i fjällvärlden givetvisär betydande - det torde röra sig om . - och ickekan rymmas inom det nuvarande anslaget föravsättning till fonden för friluftslivets främjande. Utredningen förordar därför, attfonden ärligen tillförs ett belopp av förslagsvis . för atttillgodose olika ändamål, vilka är av betydelse för säkerheten ifjällen". Maj:t - som funnit en förstärkning avfriluftsfonden berättigad redan med hänsyn till behovet att förbättra tillgången till semesterbyar och campingplatser -uttalade, att "med hänsyn till de risker, som kan vara förenade med vandringar i den svenska fjällvärlden, är givetvis alla åtgärder till förhindrandeav olycksfall värda att ekonomiskt stödjas även avstaten". Maj:t hade därför i princip icke nägot emot att friluftsfonden anlitades för ökade statliga insatser till förebyggande åtgärder i enlighet med den framlagda utredningen. För att tillgodose alla samlade önskemål om ökat stödskulle anslaget till friluftsfonden behövtuppräknas väsentligt. Budgetlägetgjorde dock nödvändigt begränsa ökningen för /60 till , dvs. frän 1 I/4 till 1,4 milj.kr. Maj:ts förslagi här berörda delar tillstyrkts av statsutskottet (SU 1959:10) beslöt i enlighet med förslaget (rskr 1959:10). I statsverkspropositionen 1960 redovisades utredningen angående fjällräddningstjänstentill vissa huvuddelar i sam- 1978/79:187 15 band med behandlingen av polisbevakningsanslaget. Mot bakgrundav en redogörelse för förefintligorganisation och erfarenheterna fråndenna hade utredningen - i likhet med riksdagsrevisorrna - funnit, att räddningstjänstenfått en med hänsyn till de lokala förhållandena lämplig organisatorisk utformning. Principen medsaimverkan mellan statliga myndigheten- och enskilda frivilliga borde bibehållas. Fjällräddningstjänstensfrämst polisiära karaktäroch länsstyrelsernas saoiordnande ochledande roll fastslogs. Utredningen föreslogen förbättrad utbildning av fjällräddningspersonalen och framhöll som nödvändigt fören effektiv insats att erforderlig sjukvårds-,lavin- och radiomateriel ställdes till förfogande. Viss materiel förutsattes - i vart fall övergångsvis -kunna lånas från försvarsmakten,civilförsvaret och Svenska röda korset. Huvuddelen av utrustningen måstfe dock inköpas,förslagsvis , och statsmedel avses härför. Desammanlagda kostnadema beräknades till ca . och föreslogs bestridas - såsom i huvudsak redan skedde - fränpolisbevakningsanslaget. Maj: t koristaterade efter denna redogörelse, att utredningens förslag i huvudsak lämnats utan erinran av re-missmyndighetertia och därför synteskunna tjäna som en värdefull väglednifigför de pä områdetverksamma myndigheterna. Maj:t biträddeförslaget, att staten borde bestridakostnaderna för erforderliga materielinköp samt att de samlade kostnaderna - som beräknades till i rant tal . för budgetåret1960/61 - borde bestridas frånpolisbevakningsanslaget. I övrtgt fannsig föredragande departementschefen kunnainskränka sig till särskilda uttalanden på några detaljpunkter. Majjts förslagi här berörda delar tillstyrkts av statsutskottet (SU I960:ll) beslöt i enlighet med förslaget (tskr 1960:ll). Utvecklingen ledde efterhand på denna grund till successiva förbättringar avfjällräddningsorganisationen och ett stärktpolisiärt ansvar för densamma. Sedan 1962 beslutat att förstatliga polisväsendetcch i anslutning därtill inrätta ett centralt organ för ledning av polisverksamheten, ,har denna centralt varit huvudman förfjällräddningen med länsstyrelserna i fjällänen somregionala och polisstyrelserna i polisdistrikten som lokala huvudmän. Grundvalen föruppgiften har vs.rit och är polisens allmänna skyldighet (polisinstruktionen, SFS 1972:511 § 2) att upprätthälla allmänordning och sä.kerhet samt att därvid bl.a. lämnaallmänheten skydd, upplysningar ochannan hjälp. Häri ingår att efterspana och omhänderta personer, som i fjäll eller ödemarker- eller annorstädes, där ej andra samhällsorganfullgör dylika uppgifter - gått vilse, drabbats av olyckshändelse eller överraskatsav oväder under sådana förhållanden att överhängande fara förderas liv eller hälsa föreligger. 3.2.4 Norsk - svensk samverkénsöverenskommelse Som led i effektiviseringen av fjällräddningen -och därmed i en förbättrad fjallsäkerhet - träffadesden en regeringsöverenskommelsemella och "för underlättande av räddningstjänster i gränstrakter"(Sö 1974:16). Därigenom möjliggörs att efterspaning och undsättning av personer, som kommit eller befaras hakommit i nödsituation i gränstrakterna mellan de båda ländema vidbehov, får utsträckas till det andra landets land- ochluftterritorium utan annan omgång än en enkel cinmälampolismyndigheterna e-mellan. Utrustning inbegripet snöfordon, motorfordon och hundar får härvid medföras oavsett nationella kvalifikationskrav ochveterinära införselbestämmelser.Bestämmelsema gäller främstför civila insatser men inrymmer även möjlighetunder vissa villkor att utnyttja militäraresurser. FYSISK RIKSPLANERING M.M. Den svenska fjällregionensträcker sig över ett nord-sydligt avstånd av nära1 , dvs. ca 60 av hela längd.Kalfjällsarealen fördelar sig sälunda: Tabell 1 Kalfjällsarealeninora fjällänen Areal kalfjäll km ca Andel av total kalJ fjällsareal (fo) 3 20 15 62 Av väsentlig betydelse för fjällsäkerheten ärgivetvis de regler och principer, som allmäntgäller för tillträdetill och utnyttjande av olika områdeninom fjällregionen. beslut den16 om den fysiska riksplaneringen (prop. 1972:111, CU 1972:55,rskr 1972:348; prop. byggde väsentligen på betänkandet Hushållning med mark och vatten, SOU 1971:75) innefattadevissa riktlinjer för hur markanvändningen inom fjällregionenbör planeras. Maj:t har pä grundval av beslutet föreskrivit, att dessa riktlinjer skall beaktas avstatliga organ vid alla beslut, som rörmarkanvändningen. principer för urvalet av områden, som kan anses värdefulla för rekreation, turism och naturvård. En preliminäravgränsning gjordes av s.k. väglösa -iiÉ2äl!E225£iS£2'ino"" vilka tyngre exploatering såsomvägutbyggnad, mineralexploateringeller mera omfattande 1978/79:187 48 Inom de största av dessa områden avgränsadesvidare preliminärt s.k. vildmarkskärnor, därmed hänsyn till bl.a. den vetenskapliganaturvårdens intressen även övernattningsanläggningar förturism i anslutning till vandringsleder börundvikas. Regeringen (civi Idepartemente-;) uppdrog den 2 februari1973 åt och statens planverk att efter samråd med länsstyrelseroch kommuner m.fl. utarbeta och föreslå avgränsning av deväglösa vildmarksområdena. redovisade debåda verken ett preliminärt förslag tillavgränsning av 14 väglösa områden, benämndaobrutna fjällområden. Förslaget remissbehandlades och överarbetades därefter. togregeringen ställning till de program för att fullföljariktlinjerna för hushållning med mark och vatten, som på grundval av beslut om den fysiskariksplaneringen hade utarbetats av kommuner och länsstyrelser. I besluten förberörda län föreskrevs, att planläggning, som innefattar utveckling av bebyggelse ochomläggningar, borde undvikas inom de avverken preliminärt avgränsade I4 obrutna fjällområdena i avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmareavgränsningen av de områden, som börundsmtas från tyngre exploatering ochskogsbruk. I samband med behandlingen av propositionen 1975/76:1 medredovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen hade ingaprincipiella erinringar beträffande fjällområdenasbehandling (CU 1975/76:1, rskr 1975/76:45). gemensam skrivelse insände och statens planverk till regeringen (bostads- Prop.1978/79:187 '5 departementet) utredningen (SNV publikation1975:12). Verken föreslog härvid att "--- fjorton 'obrutna fjällområden' avsätts i fjäll regionen. Frågan om hur de s.k. vildmarkskärnorna skall avgränsas fär anstätills att bl.a. ett bättre faktaunderlag kommit fram genom pågående inventering ar. Verken tolkar de av fastlagda rikt linjerna för fjällregionen så, att skogsbruk och tyngre exploateringar fortsättningsvisicke bör före komma inom de obrutna områdena. Dessa bör förbehållas naturskyddet, renskötseln och det friluftsliv, som inte kräver vägar och större anläggningar. En sådan ordning bör enligt verken inte hindra underhäll och drift av befintliga anläggningar eller inskränka rätten tillmineralprospektering". 5.5.5 Riksdagsbehandling och beslut Pä grundval av verkens utredning,remissyttrandena häröver m.m. förelade regeringen() förslag till riktlinjer i den fysiska riksplaneringenför vissa s.k. obrutna fjällområden (prop.1977/78:31): "I propositionen anges I4 områden i fjällvärlden, s.k. obrutna fjällområden, som f.n. är relativt orördaoch som även framgent bör undantas fråntyngre exploateringsföretag. Let föreslås i propositionenatt som en riktlinje i den fysiska riks-planeringen bör gälla att anläggandet av bl.a. vägar, vattenkraftsstationer och gruvor samt ett intensivt skogsbruk iprincip inte bör komma ifråga inom de aktuella områdena. Förslagenutgörs av direkt uppföljning av de riktlinjer för hushållningmed mark och vatten, som beslötom . Det konstateras i propositionen, att befintliga rättsliga instrument torde vara tillräckliga föratt trygga att markanvändningen inom de obrutna fjällområdena följer de föreslagnariktlinjerna. Någon ny eller förändradlagstiftning föreslås sålunda inte. Det förutsätter, att deriktlinjer för markanvändningen, som föreslås i propositionen, följs upp av bl.a. länsstyrelseroch kommuner genom 1978/79:187 50 fortsatta åtgärder i form av naturskydd och planläggning. Avgränsningen av de L4 föreslagna obrutna fjällområdena kommenteras översiktligt i propositionen. Länsstyrelserna föreslås få i uppdrag att efter samråd med berörda parter lämna regeringen förslag beträffande områdenas gränser i detalj. Länsstyrelserna bör vidare svara för att informera berörda myndigheter, organisationer och enskilda om de obrutna fjällområdenas avgränsning och riktiinjema för markajivändningen inomdessa". De 14 områdena var Rogen, Sylarna-Helags, . , Hotagen, , Ransaren, ,Tärna-Graddis, , , Råsto-Tsåktso, Pesinki ochMuddus. Områdenas belägenhet och ungefärliga utsträckning framgår av dettabetänkandes bilaga C - F. biföll propositionen (CU 1977/78:8, rskr 1977/78:99) under framhållande av vissasynpunkter på nägra speciella frågor, bl.a. några områdens slutligabenämning samt vissa väg- och prospekterings-frågor. ifrågasatteom Muddusområdet borde ingå bland de obrutna fjällområdena eller anses tillfyllest skyddat genom att det i sin helhet är nationalpark. Avgörandet överlämnades till regeringen "utan ytterligare hörande", I cirkulär till samtliga statsmyndigheter (SFS 1978:227) har regeringen erinrat om riktlinjerna förutnyttjande av obrutna fjällområden i , , och . Genom cirkulär 1973 (SFS 1975:15) anbefalldes, att de allmänna riktlinjerna för hushållningen med landets mark- ochvattentillgångar, som fastställt 1972 (prop. 1972:111, CU 1972:55, rskr 1972:348), skulle vara vägledande för samtliga statsmyndighetervid beslut av betydelse för användningen av mark och vatten. Genomriksdagens beslut angäende obrutna fjällområden (prop. 1977/78:51, Prop.1978/79:187 51 CU 1977/78:8, rskr 1977/78:99) har särskilda riktlinjer fastställts förutnyttjande av dessa skyddsvärda fjällområden.Med anledning härav framhäller regeringen i cirkuläret : "Dessa särskildariktlinjer för obrutna fjällområdenutgör en precisering av riktlinjer förhushållning med mark och vatten. Deanger vilket skydd mot anläggande avnya vägar, vattenkraftanläggningar, gruvor, viss bebyggelse m.m.,som de berörda områdenabör åtnjuta med hänsyn till önskemåletatt slå vakt om väsentliga bevarandeintressen och att bibehålla en handlingsfrihet. Vidare förutsätts att de särskilda riktlinjerna följs upp av bl.a. länsstyrelseroch kommuner genom naturvårdsåtgärder och planläggning. Områdenas gränser anges endast översiktligt i statsmakternas beslut. Regeringen har uppdragit åt länsstyrelsernai berörda län att och efter samrådmed kommunerna och intresserade parter lämnaregeringen förslag till avgränsning av områdena.I fråga om två av områdena,som berörs av aktualiserade vägar, skall ocksäklarläggas vissa frågor beträffandemarkanvändningen. Regeringen erinrar härmedstatsmyndigheterna om de riktlinjer föranvändningen av mark och vatten inom deobrutna fjällområdena, som statsmakterna har beslutat". uppdrog regeringen() åt att utreda de svenska fjällområdenas planmässiga användninginom ramen för modern naturvård. För dettauppdrag har verket utformat ett särskiltutrednings-program (SNV PM - 565). Naturvårdsverketsoch planverkets gemensamma rapport "Obrutna fjällområden"utgör redovisning för utredningsetapp I i nämnda program inom . för ett sammanfattande register över skyddad mark i landet. riksregister har publicerats i en förteckning över nationalparker, naturreservat, 5 1978179. Prop.1978/79:187 52 naturminnen, djurskyddsområden samt fredade växt- och djurarter under rubriken (SNV publikation 1972:16). 1978/79:187 55 5.4 PRIMÄRAREKREATIONSOMRÅDEN 5.4.