prop · G20388 · 1978-12-31 00:00:00 — Part eller annan som hellre vill uppträda personligeninför rätlen bör ha en ovillkorlig rätt härtill. Likväl torde man kunnaifrågasätta om inte även underlåtenhet att delta i vissa fall möjligen kansanktioneras. Om t.ex. svaranden delgivits stämning med uppmaning Prop.1978/79:88 20 all vara anträffbar vid sin lelefon visst klockslag föratt delta i ett försia telefonmöte i mälel och sedan inte svarar, borde man eveniuellikunna ge tredskodom. Den faktiska skillnaden mellan denna situation och den somföreligger när svarande i stället vägrat all infinna sig inför rälien eller vägralatl skriftligen besvara stämningen förefaller nämligen vara hårfin om den överhuvud taget finns. Fräga om lämpligt sankUonssystem vid lelefonmölen ochtelefonförhör torde i likhet med flera andra frägor inte nöjaktigt kunnautredas förrän man vimnil erfarenhl av hur telefonen praktiskt kan användas isamband med rällegängar. 5 Vissa praktiska frågor angående telefonmöten Tyvärr är del myckel som talar för alt förlikning itvistemål kan bli svårare atl åstadkomma, om man väljer atl hälla telefonmöle istället för all iräffa parterna personligen. Å andra sidan bör rimligen telefonallernativeli della avseende vara bälire än en skrifilig förberedelse. De lidigare nämndaundersökningarna ger vid handen, att de flesta andra syftena med en förhandlingi många fall lika väl kan nås vid ett lelefonmöte som på annal säll. Svärigheten alt förlika ivisiemål per telefon kan behövaföranleda all telefonanvändningen främsi inriklas pä sådana ivisiemål därförlikning inie är tillälen eller på sädana situationer där förlikningsförsökerfarenhetsmässigt inie kan antas bli framgångsrika. Man kan också tänka sig atlman använder telefonmötet som komplettering lill ett vanligt munlligl eller skriftligidomslolsförfarande vid vilkel förlikningsmöjlighelerna uilömls. 1 framliden kan förlikningssvårighelerna möjligen fåmindre betydelse i den vanliga tvistemälsprocessen. Rättegångsutredningenarbetar nämligen med frågor om särskilda förlikningsförfaranden (se promemorian(Ds Ju 1976: 8) Översyn av rättegångsförfarandet vid allmän domstol). Behovei av all hälla lelefonmölen för förberedelse av brollmältorde närmast avse de siörre brottmål som kan beräknas kräva flera huvudförhandlingsdagar.Antagligen kan ett lelefonmöte även i mindre mål verksamt bidra till allförkorta förhandlingsliden inför domstolen. En domare som vill utnyttja möjlighelen all hälla ell telefonmölebör -ålminsione om samtalsämnet inte är av enklaste slag - underrätta parternai förväg om mötel och tidpunkten för mötel. Det får sedan ankomma på parterna atlla siällning till om de vill ha målel handlagt på annat sätl. I vissa fall kan rätten behöva la ställning till frågan omen viss person skall vara närvarande i rättssalen eller höras per telefon. Detkan t.ex. vara svärl all generellt avgöra om lolk bör finnas hos rätten ellerhos den som inte kan lala svenska. Atl ett ombud eller en försvarare skallfinnas hos sin klient bör vara klan ålminsione säviii gäller normala fall. Proiokollföringen bör inie bli svårare vid ell lelefonmöteän vid vanlig inslällelse. Givelvis måste prolokolIföraren ha möjlighel allsjälv höra hela förhandlingen. Helsl bör han också ha möjlighel atl della isamtalet för atl undvika missförstånd. Konferenslelefonerna ger sädana möjligheler.Den lägtalande konferenstelefonen har ell särskili uttag för bandspelare och bandupptagningsmöjlighelernakan möjligen vara av värde för proiokollföringen. Självklart passar vanliga lelefonsamial mindre väl försädana sammanträden där en genomgäng av t.ex. kartor, folografier eller rilningarär Prop.1978/79: 21 I många fall kan man emellertid komma lill rällamed problem av del slaget genom atl de inblandade i förväg förses med etttillräckligt omfatlande skriftligt material. Enutgångspunkt när man skall välja mellan sammanträde eller ett lelefonmöte ärdet planerade mötets längd. Erfarenheten visar all lelefonmölen inie böröversliga . Skälen till denna begränsning är all dellagarna kan blitrötta och att del i längden kan vara svårt all bibehålla möiesdisciplinen.Eftersom deltagarna inte kan se varandra är det län hänt att de faller varandrai lalet. Avsaknaden av "rumskänsla" kan vara Iröllande. Restid ären annan utgångspunkt i en valsituation. Ju längre resor, desto mer tid stärall vinna genom all välja lelefon. Man bör hälla i minnet alt ett telefonsamtaloftast lönar sig ekonomiskt även vid kortare resor. 6 Vissa praktiska frågor angående telefon förhör All höra vittnen och andra lorde knappasl erbjuda några allilbrinvecklade praktiska problem. En edsavläggelse torde sålunda lika väl kunnagöras per lelefon som i rättssalen. Möjligen kan del kännas olusligl all höranågon, om man med fog kan misslänka i.ex. all han läser innanlill eller Slårunder yttre påverkan. Vill man gardera sig mol sådana evenlualiteler kan man låladen hörde för lelefonsamlalel inslälla sig på exempelvis en annan domsiol, ell kommunalkonloreller en polisslalion. Normaltbör vittnen ha informerats om lelefonförhörel innan sådant kan hållas. Del böremellertid inte vara något hinder mol alt domstolen under pågående förhandlingbeslutar alt höra vittnet och försöker fä kontakt med vittnet underförhandlingen. En sådan kontakt bör kunna las även under eU pågående lelefonmöte.Telefonisten kan lätt koppla in vittnets telefon till del redan pågående mötet.Går vittnet med pä att genast vittna bör förhörel kunna av, om parternasamtycker till en sädan lösning. Del kanmed hänsyn till resultatet av de tidigare berörda undersökningama inte helluteslutas, atl domstolar kommer atl fästa mindre tilltro till sådanaberättelser som har avgetts per telefon än lill de som avgeits i rättssalen.Alt sådana misstankar är riktiga kan komma att visa sig genom all parterna gårmed på all höra sina vittnen per telefon endasl när fråga är om sädana personervars tillförlitlighet inte gärna kan sältas i fråga. Att vid rättegång använda telefonen i den omfallning somtidigare har skisserats är inte problemfritt. Framför allt måste man slälla sigtveksam i fråga om lämpliga lösningar av flera praktiska frägor kring självaanordnandet av lelefonmölen. Å andra sidan har man anledning hoppas pä atl belydanderationaliseringsvinster kan göras, om telefonen visar sig vara eit användbarthjälpmedel för ålminsione vissa rällegångssiiualioner. Endasl en försöksverksamhelmed telefonanvändning torde kunna ge svar pä frågan i vad män de praktiskaproblem som är förknippade med en ökad användning av telefoner är av sädan art,alt vinsterna av en reform uppvägs av nackdelar. Rätlssäkerhelsintresset lorde inte lägga hinder i vägenför en försöksverksamhet, ätminstone inte om man konsekvent upprätthåller enprincip Prop.1978/79:88 22 om att försöksverksamhelen skall bygga pä frivilligmedverkan. Liksom del mäsle slå domaren fritt all använda lelefonen eller iniebör parter och andra intressenier ha en fullsiändig valfrihet. Under enförsöksverksam-helslid bör därför inie nägra påföljder vara knuina lill vägranalt vara anträffbar vid telefon eller lill vägran all medverka vidtelefonsamtal. Vägrar nägon fär i stället det vanliga insiällelseförfarandelmed del vanliga påföljdssyslemet komma lill användning. Samma synsätt bör man anlägga också när del gällerpersoner som gär med på atl telefonmöte eller lelefonförhör äger rum men ändrarsig pä ett senare stadium innan tvistefrågan har avgjorts. Givelvis kan mandock i sädanl fall inte borlse frän vad som faktiskt har förekommii vid telefonsamtalet.Av del nu sagda följer alt de regler som finns om viten och påföljder för underiålenheti rättegång inte kan bli tillämpliga under försöksverksamheten eftersom dennahela tiden förutsätter ell samlycke från de inblandade. Inte heller kan nägotbevisvärde enligt 35 kap. 4§ RB tillmätas en parts ovilja alt della. Molbakgrund av all påföljder inte får användas kan bestämmelsen i 44 kap. 1 S RBom all mälel skall avskrivas om båda parter uieblir från sammaniräde för munlligförberedelse inie lillämpas ulan vidare. Uieblir båda parterna från sammanirädesom hell eller delvis skulle ha hållits per lelefon måsle, innan målelavskrivs, på lämpligt sätt - ev. telefonledes - inhämtas, att parterna med utevaronavsetl att få mälel avskrivet. En försöksverksamhet kan lämpligen koncentreras till möjlighelernaall förbereda och avgöra ivisiemål per lelefon, att förbereda brottmål per lelefonoch att inom ramen för ett vanligt inslällelseförfarande höra särskildapersoner per lelefon. De Ivisiemål som handläggs enligi småmålslagen lorde vara särskililämpade för lelefonhaniering med hänsyn till koslnadsersällningsreglernas uiformning.Inie ens en vinnande pari kan nämligen i sådana mäl annal än i begränsad omfallningfå ersättning för sina kostnader. Smämålen har från lelefonanvändningssynpunkl den länkbaranackdelen, att domaren normall kommer alt behöva tala med personer utandomstolsvana. Delta kan komma all försvära domarens processledning men gör värdelav en försöksverksamhel i motsvarande grad högre. Man kan inte heller uteslutamöjligheten av all mänga parter lältare kan skaffa en billig bilrädeshjälp förett sammanträde, om detta hälls per telefon. Smämålen intar en särställning ocksä i ett annat avseende.Vad som sägs vid ett småmålssammanträde utgör nämligen alltid processmalerialoch fär läggas till direkt grund för domen medan vad som förekommer vid ett sammanirädeför munllig förberedelse i ell vanligt tvisiemål inie annat än på indirekt väg(42 kap. 20 § iredje stycket RB) kan bli processmalerial. Man kan därför medvisst fog säga, atl vad parterna uttalar vid en små-mälsförhandling har enannan tyngd än om del gäller förberedelsen i ett vanligt mål. Dennaomständighet torde emellertid inte vara av den beskaffenheten att den börhindra en försöksverksamhel beträffande smämålen. 1 de vanliga Ivislemälen kommer lelefonmölen ålminsione påmålens förberedande stadium i väsentlig omfallning alt ha endasl processvanajurister som huvudagerande, vilket kan antas underlätta telefonmöles genomförande.En ytterligare fördel ligger i atl domaren i allmänhet kommer atl känna dessapersoner. Del sagda lalar för all också de vanliga ivislemälen bör omfattas avförsöksverksamhelen. Såviil gäller tvistemålen bör man underförsöksverksamheten i försia hand sikta på all efier ell skriftligt svaromålgenom ell enda lelefonmöle Prop.1978/79:88 23 klara av hela förberedelsesladiel i ell vanligi ivislemäl(med möjlighel lill omedelbar huvudförhandling) eller hela saken i ell smämål.Del bör emellertid ocksä undersökas om telefonmötet ulan omgång lämpligen kansällas in direkl efter det alt ett skriftligt svaromål uteblivit men sakenändock inte kan avgöras. Vid en försöksverk.samhel bör ocksä undersökas om detfinns ett praktiskt och tillgodosebarl behov av all kunna komplettera ell helteller delvis avsluial ordinärt förfarande med ell lelefonmöle, när vissa mindrefrägor förbigäli domsiolen och parterna samt domaren pä grund härav finner nägondel av processmaterialet alllför oklar. Som lidigare har nämnls lorde lelefonmölen i syfte allförbereda brollmäl vara formelll oklanderliga redan med nu gällande regler. Möjlighelerna all höra särskilda personer per lelefon kanunder försöksverksamheten begränsas lill sådana vars irovärdighet inie så lällifrågasätts. Det blir med en sädan lösning fråga om expertvittnen, t.ex. statligaIjänslemän, skyddskonsulenler och övervakare, en läkare (som eventuellt redanhar avgetl ell skriftligi läkariniyg), broltsplaisundersökare m. fi. Behovei avsärskilda telefonulsagor från expertvittnen föreligger bl. a. i brollmäl och försöksverksamhelenskulle på denna punkl kunna begränsas till sädana mäl. Man kan emellertidbefara all frekvensen av lelefonförhör med en sådan inskränkt lösning blir för lilenför att försöksverksamheten skall kunna anses ge ell tillfredsställande underlagför utredningens slutliga bedömningar. siörre olägenheter eller risk för rällssäkerhelenlorde man, om parterna och de som skall höras samiycker, kunna gä längre ochunder försöksverksamhelen hälla lelefonförhör också med personer vilkas irovärdighelinie kan anses given. En sådan försöksverksamhel bör avse bäde tvisiemål och brollmäl.I brottmål bör man kunna höra även en målsägande som inlc för lalan. Förhör av dellaslag bör under försöksverksamheten normall hällas endasl i sädana fall därparterna är personligen närvarande inför rälien, efiersom man annars kantrassla lill försöken alllför myckel. Bevisningen bör normall uppläs vidhuvudförhandlingen i målel men del bör inte föreskrivas något hinder mol allhålla förhör också ulom huvudförhandling. 1 sisinämnda fall bör 35 kap. 13 S RBbli lillämplig. Försöksverksamhelenkan lämpligen koncenireras lill ett mindre antal domare och domstolar.Förslagsvis bör tio tingsrätter och två hovrällsavdelningar omfattas. Dettorde knappast vara skäl atl uppslälla nägon formell lidsgräns för försöksverksamhelen. Införandetav möjligheler atl avhandla tvistefrågor per lelefon kommer atl vara förenatmed vissa svårigheter. De utländska undersökningarna visar atl särskilt enslarvig presentation av möjligheterna atl använda telefon kan leda lillnegativa reaktioner som blir bestående. Det finns enligi uppgifi alldeles förmånga erfarenheler i den riklningen. Del är därför vikligl att de som skalldelta i lelefonmölen under försöksverksamheten får behövlig information.Samtidigt med atl domstolen underrättar parter och andra om all domstolen avseratt hälla telefonmöte bör en särskild informationsbroschyr sändas ut. Vidpresentationen av ett telefonsystem mäste beaktas all en vanlig reaktion lärvara all belrakia alla iakltagbara skillnader i effekliviiel mellan lelefonsamtaloch personligt möle som negaliva. Möjligheler lill lelefonsamtal blir ofta avsiklliglnedvärderade. Erfarenhelerna från och uUandel visar emellertid all densom en gång börjal använda hjälpmedlel ofta fortsätter. Försöksverksamhetenbör handhas av . En utvärdering av försöksverksamheten bör görasgenom rältegångsutredningens försorg. Mankan fräga sig vem som skall betala samtalsavgifien för ett telefonmöle i ivislemäl.Som reglerna om rättegångskostnader nu är utformade skulle del vara domstolenssak alt svara för telefonkostnaden medan alla ekonomiska vinsler skulle görasav parterna. Siarka skäl lalar därför för all man föreskriver all parternaskall slä för kostnaderna (jfr 18 kap. 13 8 RB). Kostnaden för ett lelefonmöleär möjlig all beräkna redan i samband med atl samlalel avslutas. Mera förenligtmed gällande principer om kostnaderna för domstolens hantering av mål äremellertid att låta statsverket svara. Med sist angivna lösning undviker manvissa gränsdragningsproblem och byråkrati. Frägor som gäller kostnadsansvartorde kunna bedömas bättre sedan en siörre klarhel vunnils om lelefonanvändningensfaktiska fördelar. Underen försöksverksamhel av den omfallning som lidigare har skisse-rals behöver manleasa omkring lolv låglalande konferenslelefoner. Detta kostar 13 200 kronorper år. Härtill kommer engångsavgifter om per telefon. Om man vidareberäknar en summa av bortemot under ell år för samtalsavgifier lordeförsöksverksamhelen kunna få en lämplig omfattning. Oavsell om man anser attparterna eller staten bör svara for kostnaderna för ett telefonmöte i etttvistemål har man skäl att under ett försöksverksamhetsstadium låla kostnadernastanna på siaisverkel. 1978/79:88 25 Skillnader mellan samtal vid personlig inställelse och pertelefon Möjlighelerna all i vidare ulsiräckning använda sig av lelekommunika-lionerhar pä senare är lilldragil sig ell alli slörte iniresse i ralionaliserings-sammanhang.Utomlands har en intensiv forskning bedrivits i syfte all fä närmare kunskaperom vilka för- och nackdelar som mera generellt är förenade med telefonsamtalet.Utgångspunkten har varil alt sättet all kommunicera har belydelse förresultatet av samlalel. En sammanslällning av några undersökningar har gjorts av BruceChris-tie och vid , Joinl Unit for PlanningResearch, , (Department ofthe Environmeni 1975).Sammanställningens resultat är intresseväckande även om de kanske inte ärovedersägligt bevisade. Chrislie och påpekar atl överförandel av informationfrän en person till en annan givelvis är ett av de främsta syftena med varjesamtal. De gjorda undersökningarna visar bl.a. att information kan överföraslika enkelt och säkert vid ell telefonsamtal som vid ett personligt möte.Telefonen har inte heller några egentliga nackdelar när det gäller all göra värderingarpä grundval av informationen eller atl därefter komma fram lill enklare formerav beslul. Här gäller emellertid enligt undersökningarna vissa skillnadermellan del fallet all telefon används och det att personligt möle kommer lillstånd. Användningen av lelefon förändrar nämligen de vägar enligt vilka beslulfallas. Undersökningarna visar sålunda all del vid ett lelefonsamial sägs färreord före besluiel än vid ell personligl möle. Härtill skall läggas atl det ävenper tidsenhet sägs färte ord. Samtalen lenderar all bli "meraaffärsmässiga" vid lelefonsamial än vid ell personligl möle. Del börfasthällas all vid de gjorda undersökningarna beslutets innehåll varil ihuvudsak detsamma oavsell vilket säll samtalen har skett på. Valetmellan telefon och personligt möte kan enligt undersökningarna påverkamöjligheterna atl bedöma den person man skall lala med och möjligheterna attövertala honom till något. Att göra en bedömning av den person man talar med ärviktigt vid mänga samtal. Intressant nog tycks bevisen närmast gä i denriktningen all ell lelefonsamtal erbjuder de största möjligheterna till enriktig och rättvis bedömning av den man lalar med. Undersökningarna visarnämligen atl möjlighelen alt se den man lalar med har en benägenhei all leda omotiverat positiv uppfattning om honom. Det mä förefalla vara en paradox atldet personliga mölet ger domaren ett störte förtroende för riktigheien i hansslutsatser om den andra personen medan del egentliga förhållandet ofta är ivärlom.Undersökningsresultatet är dock inte hell enlydigl. Del förefaller vidaremindre iroligi all bedömningen av den man lalar med skulle påverkas i nägon siörreomfallning. Del är emellertid ännu mindre antagligt alt bedömningen skulleförsämras. När del gäller möjlighelerna atl per lelefon övertala nägonlill något måsle man enligt utförda undersökningarna skilja mellan två fall.Resultaten av undersökningarna visar nämligen att möjlighelen all övertalanågon all ändra sill uppförande inie påverkas av huruvida man väljer lelefoneller personligl möle medan möjlighelerna alt övertala någon atl ändra äsikl närmasiär slörte vid lelefonsamlalel. Prop.1978/79:88 26 Del som har sagls om möjlighelerna all överlala någon per lelefongäller inie när det är fråga om köpsläende eller underhandlingar där den enapersonen försöker överlala nägon all avstå från nägot av värde genom all iutbyte erbjuda någonting annal av värde. Påtagliga skillnader har här visat sigföreligga mellan telefonsamtalet och det personliga mötet. Del personliga möletär mest effekiivi. Skillnaden är siörst om den som försöker övertala ärpersonligen anknuten till del han vill underhandla om. Telefonsamtalet kanvara något bätire för den som argumenterar för en ståndpunkt som har tilldelatshonom och som inte representerar hans personliga uppfattning. Skillnaderna ieffektivitet kan vidare vara mindre när siörre grupper är inblandade i samlalel. Vidundersökningarna har Ullfrågade personer alt enligt deras uppfattning lelefonsamiallämpar sig särskili väl för ställande av frågor, givande eller mottagande avupplysningar och utbyte av åsikter. Något lägre värden har angetts för givandeeller mottagande av order, idéalslring, problemlösning och besluisfallande.Ännu lägre värden har för vidmaklhällande av vänskapliga relationer,lösande av meningsskiljaktig-heter, lösande av konflikter och övertalning. Lägsiavärden har angetts för köpslående och för möjligheter att lära känna någon. 1978/79:88 27 Förslagtill lag om försöksverksamhet i fråga om användning av telefon vid rättegång 1 § Vid de allmänna domstolar som domstolsverketbestämmer får försöksvis användas lelefon i enlighel med vad som anges i 2-4 §S.2§ Sammaniräde enligt 42 kap. 10, 12-I4§§ eller 20§ andra siycket rällegångsbalkeneller 5§ lagen (1974:8) om rättegången i Ivislemäl om mindre värden fär utanhinder av vad som annars gäller hell eller delvis hållas per lelefon, om rätlenfinner del lämpligt och parterna samiycker därtill. 3§ Munllig bevisning samtutsaga av målsägande får ulan hinder av vad som annars gäller upptagas per lelefon,om rälten finner del lämpligt och parterna saml den som skall höras samiycker därUll.4§ Under försöksverksamhelen fär kallelse lill telefonmöte eller förhör per telefonske i den ordning rälien finner lämpligi. 1 kallelse får ej ulsältas påföljd. Dennalag iräder i kraft den Prop.1978/79:88 28 Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden Jag tillstyrker, atl försöksverksamhet kommer till ståndvad avser rällegång i tingsrätt. Jag vill dock föreslå atl under försöksverksamhelenocksä prövas all ge den åtalade i mäl, som enligt 46 kap. 15§ andra slyckelrättegångsbalken i princip kan avgöras ulan hinder av hans ulevaro, möjlighelall "inslälla" sig per telefon eller i vart fall beredas lillfälleatt under rättegången yttra sig per telefon. Del senare skulle också kunnugälla när den åtalade i rättegången företräds av ombud. I della slag av måltorde mänga gånger de koslnader och besvär som är förenade med en inslällelsevara del avgörande skälet lill alt den åtalade uteblir. Det skulle innebäraökad rältssäkerhel om den åtalade hade möjlighel all yllra sig i rättegångenper telefon. Dessutom skulle en sädan ordning ocksä kunna medföra alt domstoleni ett störte antal mäl kunde efterge kravet pä personlig inslällelse. Vad gäller rällegång i hovrätt släller jag mig mera iveksam.Del ligger i sakens nalur, alt förnyade förhör enligt 35 kap. 13 § andra slyckelrättegångsbalken regelmässigl mäsle ske genom vittnets eller den sakkunnigespersonliga inställelse. Då fråga är om ny bevisning lorde i allmänhet delförhålla sig så att denna skall ställas mol annan bevisning som redan lidigare förebringalsi målel. Även i en sådan situation torde sedvanlig bevisupptagning krävas. Dockkan i något fall fråga vara om endast komplelterande uppgifter av vittne ellersakkunnig. Därvid bör måhända bevisupptagningen kunna ske per telefon. Även omjag således bedömer möjligheterna atl i hovrätt använda telefon förbevisupptagning som mycket begränsade, vill jag dock inte motsätta mig alt försöksverksamhelenomfattar också rättegång i hovrätt. Jag förutsätier all domslolverket samråder medriksåklagaren innan beslut fattas om vid vilka domstolar försöksverksamhetenskall bedrivas. Som anförs i den promemoria, som ligger lill grund för rältegångsutredningensförslag, är en av grundtankarna bakom den gällande rällegångsbalken (RB) all förfarandelskall präglas av munllighel. Nära förbundna med munllighelsprincipen är koncenlrationsprincipenoch omedelbarhelsprin-cipen. Den helt övervägande delen av dem som är verksammai domstols-arbete torde anse atl dessa tre principer ulgör hörnpelare i vårprocessordning, som man bör vara försiktig att rucka pä. Tanken att helt eller delvis ersätta inslällelse till munlligförhandling inför domstol med s. k. telefonmöten eller telefonförhör är i ochför sig inte oförenlig med de tre principer som nämndes . Ingen av dessakan sägas kräva alt parter och förhörspersoner är närvarande i domstolslokalen,om munllighel, omedelbarhel och koncenlraiion kan åsladkommas pä annat sätt.Att traditionella och praktiska förhållanden kan lägga hinder i 1978/79:88 29 vägen är en annan sak, likaväl som all gällande rättuttryckligen kan förutsätta inslällelse inför domstolen. En mera grundläggandeinvändning mot en utbredd användning av lelefonen i domstolsförhandlingar kandäremot riklas frän offenlligheissynpunkl.