prop · G2033 · 1978-12-31 00:00:00 — Självfalletär det emellertid som avgör i vilken ordning beslut skall fattas idet föreliggande ärendet. Med hänvisning till vad jag nu har anförthemställer jag att regeringen föreslår att dels antaga de av lagrådet granskade lagförslagenmed vidtagna ändringar, dels godkänna den europeiska konventionen den 30november 1964 rörande övervakning av villkorligt dömda eller vUlkorligtfrigivna personer med det förbehåll och de förklaringar som jag har angett. Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition föreslå att antagade förslag som föredraganden har lagt fram. Prop.1978/79: 3 ominternationellt samar bete rörande kriminalvård i frihet 1 1978/79.1 saml. 1978/79: 3 102 1 Inlednmg ....................................................... 103 2 GäUande svensk rätt m. m................................... . 103 2.1 Brottmålsdoms intemationella rättsverkningar . . 103 2.2 Annat intemationellt samarbetei brottmål ......... . 108 2.2.1 Utiämnmg .......................................... 108 2.2.2 Trafikbrottskonventionen ....................... 110 2.2.3 Nordiska samarbetsavtalet........................ 110 2.2.4 Lagföringskonventionen ......................... . 111 3 Övervakningskonventionenshuvudsakliga innehåll..... . 112 4 Frågans tidigare behandling ................................. 116 5 Överväganden och förslag.................................... 117 5.1 tUlträde tillövervakningskonventionen .. 117 5.2 FörbehåU och förklaringar............................... 120 5.3 Av konventionen föranleddlagstiftning i huvuddrag 124 5.3.1 Lagstiftningens form ochtillämpningsområde 124 5.3.2 Verkställighet i avutländskt avgörande 129 5.3.2.1 Allmänna principer ........................ 129 5.3.2.2 Begränsad verkställighet ............... 132 5.3.2.3 Fullständig verkställighet.................. m 5.3.3 Verkställighetutomlands av svensk brottmålsdom .. 137 5.3.3.1 Allmänna principer ........................ 137 5.3.3.2 Begränsad verkställighet ................ 139 5.3.3.3 Fullständig verkstäUighet................. 140 5.3.4.......................................................... Följdändringari annan lagstiftning 140 5.4 Upprättade lagförslag .................................... 141 5.5 Specialmotivering ......................................... 141 BilagaA Europeisk konvention rörande övervakning av villkorligt dömdaeller vUlkorligt frigivna personer.......... 142 BilagaB Författningsförslag .............................. 161 BilagaC Översiktlig redogörelse för kriminalvården i frihet i vissa 1918/19: 3 103 Inom har utarbetats en konvention omövervakning av villkorligt dömda eUer villkorUgt frigivna personer(övervakningskonventionen). Konventionen har till sitt huvudsakliga ändamålatt göra det möjligt för medlemsstatema att ge varandra ömsesidigt bistånd i arbetetpå att återanpassa lagöverträdare till samhället. I detta syfte innehåller denregler om samarbete rörande verkstäUighet av påföljder som innebär kriminalvårdi frihet. Konventionen, som öppnades för undertecknande ,har hittiUs undertecknats av , , , , , , , och . Av dessastater har , , och ratificerat konventionen,som har trätt i kraft. Konventionen är i engelsk och fransk originaltextjämte utkast till svensk översättning fogad tiU promemorian som bilaga A. I denna promemoria behandlas frågan om SverigestiUträde till övervakningskonventionen och om lagstiftning som föranleds därav.Utarbetade lagförslag är fogade till promemorian som bilaga B. 2 Gällande svensk rätt m. m. Bestämmelserna i (BrB) ger inte svenskmyndighet någon allmän befogenhet att verkstäUa utländsk brottmålsdom elleratt begära verkställighet i annan stat av brottmålsdom som har meddelats här ilandet. Enligt särskild lagstiftning kan emellertid i betydande utsträckningbrottmålsdom som har meddelats i ett nordiskt land verkställas i ett annatnordiskt land. Genom den av tillträdda europeiska konventionenden om brottmålsdoms intemationeUa rättsverkningar(brottmålsdomskonventionen) har möjlighet öppnats till samarbete förverkställighet av vissa brottmålsdomar även utanför . Det nordiska samarbetet rörande verkställighet avbrottmålsdomar regleras genom enhetlig lagstiftning i de olika nordiskaländerna. För del regleras dessa frågor i lagen (1963; 193) omsamarbete med , , och angående verkställighet avstraff m. m. (NVL) och i kungörelsen (1963: 194) med vissa föreskrifter rörandetillämpningen av nämnda lag (NVK). Samarbetet omfattar verkställighet avådömda böter och viten, förverkande av egendom, ordinärt frihetsstraff samtanordnande av övervakning av villkorligt dömd och villkorligt frigiven. Dom varigenom någon har dömts till böter eller viteeller egendom har förklarats förverkad eUer varigenom någon har ålagts att utgeer- 1978/79: 3 104 sättningför rättegångskostnad i brottmål kan enligt 1 och 4 §§ NVL på begäranverkställas här i landet. Motsvarande gäller i fråga om verkstäUighet i annatnordiskt land av dom eller beslut som har meddelats i (3 § NVL). VerkstäUighethär i landet sker enligt svensk lag. Böter eUer vite som har ådömts i annatnordiskt land får dock inte förvandlas (2 § NVL). Närdet gäUer frihetsstraff omfattar NVL dom varigenom någon dömts tiU ordinärtfrihetsstraff, dvs. fängelse och dess motsvarigheter i de andra nordiskaländerna. Lagen gäUer också ådömt förvandlingsstraff för böter. På begäran avdomslandet kan verkstäUighet ske i det land där den dömde är medborgare ellerhar sitt hemvist eUer, om det med hänsyn till omständighetema finneslämpligast, i det land där han uppehåUer sig (5 § och 8 § första stycket NVL).Det straff som har ådömts onn-äknas vid verkställighet i till fängelsepå Uka (6 § NVL). VerkstäUigheten sker i princip i enlighet med desvenska reglerna i lagen (1974: 203) om krimuialvård i anstalt. NVLinnehåUer som nämnts också bestämmelser om samarbete rörande kriminalvård ifrihet (1023 §§). Övervalcning kan sålunda anordnas här i landet av den sombUvit vUlkorligt dömd i , , eUer med föreskrift omövervakning eller som blivit vUlkorligt frigiven efter att i något av dessaländer ha avtjänat ordinärt frihetsstraff. i den ort, därden dömde eller frigivne uppehåller sig eUer kan antas komma att uppehållasig, utses därvid att ha hand om övervakningen. Det som i det andra landet ärbestämt om prövotid och övervakningstid gäller såsom om domen givits ellerfrigivningen ägt ram här i landet. Föreskrifter angående den dömdes ellerfrigivnes åligganden som meddelats i anslutning till domen eUer den villkorligafrigivningen tiUämpas, om inte övervakningsnämn-den förordnar annat. I övrigtäger bestänmielsema i BrB om skyddstUlsyn resp. vUlkorlig frigivningmotsvarande tillämpning. Förordnande om behandling i anstalt enligt 28 kap. 3 §av den som ådömts skyddstillsyn eller om förlängning av prövotiden för den somhar frigivits villkorligt får dock inte meddelas. Uppkommer fråga om åtgärdbeträffande den dömde eUer frigivne men anses frågan lämpligen böra prövas idet land där domen meddelats eller frigivningen skett, får frågan hänskjutastUl behörig myndighet i det landet. Meddelas i det andra landet beslut omändrade bestämmelser beträffande domen eller den viUkorliga frigivningen ellerom förverkande av anståndet eller den villkorligt medgivna frUieten, ägerbeslutet giltighet här i landet. På motsvarande sätt kan övervakning av den som häri landet har dömts till skyddstillsyn eUer villkorUgt frigivits efteravtjänande av fängelse, flyttas över tUl annat nordiskt land. Beslut somdärefter meddelas i det andra landet om ändrade bestämmelser i fråga omskydds-tiUsynen eller den villkorhga frigivningen eller om undanröjande av Prop.1978/79: 3 105 skyddstUlsyneneller förverkande av den villkorligt medgivna friheten äger giltighet här ilandet. Även sedan övervakningen överflyttats får åtgärd beträffandeskyddstUlsynen eller den vUlkorliga frigivningen beslutas här i landet,nämligen om den dömde eller frigivne här övertygas om annat brott eller ombehörig myndighet i det andra landet hänskjuter ärende om sådan åtgärd tillsvensk myndighet. Svensk domstol kan vid ny brottslighet undanröjavUlkorlig dom som har meddelats i annat nordiskt land eUer förverka i sådantland villkorligt medgiven frihet, även om övervakningen av den dömde eller frigivneinte överflyttats hit. På samma sätt godtas i beslut i annat nordisktland om undanröjande av svensk villkorlig dom eller skyddstillsyn ellerförverkande av här villkorligt medgiven frihet, även om övervakningen inteöverflyttats tiU det andra landet. Framställning om verkställighet i avbrottspåföljd eller om anordnande här i landet av övervakning av villkorligtdömd eller frigiven prövas av (25 § första stycketNVL). När det gäller böter och viten prövas dock framställningen avriksskatteverket (4 a § NVK). Ingen omprövning sker av skuldfrågan eller straffmätningen.Framställning om verkställighet av frihetsstraff i aiman nordisk stat görs avkriminalvårdsstyrelsen, medan övervakningsnämnd gör framställning i fråga omanordnande av övervakning (25 § andra stycket NVL). görframställning om verkställighet av bötes-och vitespåföljder. Som förat nämnts har genom tUlträde tillbrottmålsdomskonventionen möjlighet öppnats till samarbete för verkstäUighetav brottmålsdomar även utanför . Konventionen är tillämplig i fråga om påföljdersom innebär frihetsberövande samt böter och förverkande. Däremot omfattarkonventionen inte verkställighet av påföljd som avser kriminalvård i frihet. Stat som önskar överföra verkställighet av dom tillannan konventionsstat kan enligt konventionen göra framställning härom hos denstaten. Framställning kan alltid riktas till den stat där den dömde har sitthemvist. Även andra omständigheter kan åberopas till grund för framställning omverkstälUghet i viss stat, bl. a. att den dömde kan antas få bättre möjlighetertiU social återanpassning, om domen verkställs i den staten. Den dömande statenär inte skyldig att begära överflyttning av verkställighet till annat land.Stat som har mottagit framstäUning är däremot i princip skyldig att överta verkställigheten.Härför krävs dock bl. a. att den gärning som omfattas av domen också skulle havarit straffbar, om den hade begåtts i den anmodade staten, och att lagöverträdarenhade kurmat ådömas straff, om han hade begått gärningen där. Det krävs såledesdubbel straffbarhet i det konkreta fallet. I konventionen anges dessutomåtskilliga grunder vUka berättigar den anmodade staten att avslåframställningen, t. ex. att verkställigheten skulle strida Prop, 1978/79: 3 106 motgrundläggande pruiciper i den anmodade statens rättsordning eller att domenavser politiskt eller mUitärt brott. Är den gäming som domen avser redanföremål för lagföring i den anmodade staten eUer beslutas lagföring i sambandmed begäran om verkstäUighet, kan begäran om överflyttning av verkstälUghetockså avslås. Framställning om straffverkstäUighet, som inteomedelbart avslås, skall prövas av domstol i den anmodade staten. Prövnuigenkan överlåtas åt annan myndighet, om det endast är fråga om böter eller förverkande.Vid sin prövning är domstolen eller myndigheten bunden av bevisbedömningen iden ursprungliga domen men skall tUlämpa det egna landets påföljdsregler ochaUtså ersätta den ådömda sanktionen med den påföljd som enligt dessa regler skulleha ådömts för samma brott. Påföljden får dock inte göras strängare än denpåföljd som först ådömts. I fråga om verkstäUighet av dom som har meddelats iden dömdes utevaro eller i form av bötesföreläggande gäUer särskilda regler.Den dömde har möjlighet att få målet omprövat i dess helhet, aUtså ävenbevisbedömningen, antingen i domslandet eller i den anmodade staten. I konventionen finns också regler om brottmålsdomsrättskraft i annan konventionsstat än den stat där domen har meddelats. Enligtdessa regler de s. k. "ne bis in idem"-reglema får den som hardömts i en konventionsstat varken åtalas eller dömas eller imderkastas verkstäUighetav påföljd för samma gärning i annan fördragsslutande stat, om 1. han harfrikänts, 2. den ådömda påföljden har verkstäUts eller verkställighet pågår, 3.påföljden varit föremål för nåd eller amnesti i sin helhet eller tUl del sominte verkstäUts, 4. påföljden inte kan verkställas på grand av preskriptioneller 5. domstolen har förklarat den dömde skyldig utan att ådöma påföljd. Statsom inte själv har begärt lagföringen är dock fritagen från förpliktelsen atterkänna brottmålsdomens rättskraft bl. a. i faU då gämingen i fråga var riktadmot person i offentlig stäUning eller institution eUer aimat som har offentiigkaraktär i den staten. Den stat där gämingen har begåtts är mte hellerförpliktad erkänna brottmålsdomens rättskraft, om inte staten i fråga själv harbegärt lagföringen. Om ny rättegång inleds mot någon som har dömts för sammagäming i annan konventionsstat, skaU tiden för varje frihetsberövande, som harverkställts på grand av sådan dom, avräknas från den påföljd som kan komma attåläggas. Konventionsstat är vidare skyldig att i viss omfattning tiUerkänna domfrån annan konventionsstat rättsverkan i senare rättegång mot samme gärningsmanangående annat brott. Vid tillträdet till brottinålskonventionen gjordeSverige förbehåU mot konventionens bestämmelser om "ne bis in idem" itvå hänseenden, nämligen dels såvitt bestämmelserna innebär huider motlagföring i för brott för vUket det Undrigaste straff som ärföreskrivet i svensk lag Prop,1978/79: 3 107 ärfängelse eUer däröver, dels såvitt bestämmelsema innebär hinder motverkställighet i av här i landet ådömd eller ålagd påföljd för brott(prop. 1972: 98 s. 215). I samband med beslut om SverigestUlträde till brottmålsdomskonventionen antogs lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (IVL). Enligtdenna lag, som väsentligen iimebär en överföring till lagtext avkonventionsbestämmelserna, kan efter överenskommelse med främmandestat åta sig att på begäran verkstäUa utiändsk brottmålsdom. Verkställighetenfår avse böter, förverkande eller frihetsberövande påföljd. En föratsättningför att verkställighet skaU få ske här i landet är att den dömde har sitthemvist här eller annan närmare anknytning hit. Framställningom verkstäUighet sker på diplomatisk väg. Avslås inte framstäUningen,överlämnas den till riksåklagaren () för vidare handläggning. RA gör ansökantill om dess prövning av framställningen. Tingsrätten hardärvid bl. a. att bestämma ny påföljd enligt de svenska påföljdsreglema. Avserframställningen endast verkställighet av böter eller förverkande, kandomstolsförfarandet i viss utsträckning ersättas med att RA utfärdarstrafföreläggande för brottet. Verkställigheten sker enligt svenskaverkställighetsregler. Det är också möjligt att från svensk sida begäraverkställighet i främmande stat av svensk brottmålsdom på motsvarande vUlkor.Detta kan ske i fråga om påföljd som är frihetsberövande och ej avseröverlämnande till särskild vård samt böter och förverkande. Även böter ochförverkande som har ålagts genom godkänt strafföreläggande eller föreläggandeav ordningsbot kan verkställas i denna ordning. Det ankommer påkriminalvårdsstyrelsen eller i vissa fall regeringen att pröva frågor omöverflyttning av verkställighet. IVL har inte begränsats till att gäUa samarbete medstat som har tillträtt brottmålsdomskonventionen. Överflyttande avverkställighet kan enligt lagen ske också i förhållande tUl annan stat medvilken har ingått överenskommelse i ämnet. Om synnerliga skälföreligger, öppnar lagen vidare möjlighet för regeringen att, även 1 fall dågenerell överenskommelse inte föreUgger, för visst konkret fall förordna attfrihetsberövande påföljd som utomlands har ådömts svensk medborgare eller utiänningmed hemvist i får verkstäUas här liksom att verkställighet av sådanpåföljd som här i landet har ådömts medborgare eller någon som har hemvist ifrämmande stat får anförtros myndighet i den staten. Bestämmelserna i gäller inte i fråga omverkställighet eller annan åtgärd som regleras genom NVL. Eftersom NVL inte ärtillämplig på annan frihetsberövande påföljd än fängelse, omfattas emeUertidverkställigheten av ungdomsfängelse och internering av IVL även såvitt avserförhållandet mellan de nordiska länderna. Prop.1978/79: 3 108 Med anledning av tUlträde tUlbrottmålsdomskonventionen ändrades även bestämmelsema i 2 kap. BrB omtUlämpligheten av svensk lag. a. infördes en ny paragraf 5 a § enligtvilken utländsk brottmålsdom i viss utsträckning utgör hinder för ny rättegånghär i landet om ansvar för samma gäming. Har ansvarsfrågan prövats genomlagakraftägande dom i stat där gärningen har förövats eller i stat som hartUlträtt brottmålsdomskonventionen, får sålunda enligt 5 a § första stycketlagföring här i landet inte ske, om den tUltalade har frikänts från ansvarcUer förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts. DetsammagäUer om ådömd påföljd har verkstäUts i sin helhet eUer verkställigheten pågåreller om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den fränmiande staten.Från det nu angivna förbudet mot lagföring görs i andra stycket av 5 a § vissaundantag. Om inte lagföringen i den främmande staten har skett på begäran avsvensk myndighet, utgör sålunda den utländska domen inte hinder mot lagföringi fråga om brott som har begåtts eller kan antas vara begånget här i landet,brott som har förövats mot , svensk kommun eller annan menighet ellersvensk allmän inrättning, brott som avses i 2 kap. 3 § 5 BrB (bl. a. kapning avluftfartyg) och brott för vUket det lindrigaste straffet enligt svensk lag eUer däröver. Enligt 5 a § tredje stycket krävs förordnande avregeringen eller den regeringen bemyndigar för att åtal här i landet skall fåväckas för brott som omfattas av tidigare meddelad dom i främmande stat i faUdå inte hinder mot lagföring föreligger enligt första eUer andra stycket sammaparagraf. 2.2Annat internationellt samarbete i brottmål har tiUträtt den europeiskautlämningskonventionen och har dessutom särskUdautlämningsavtal med vissa stater. Bestämmelser om utlämning finns dels i lagen (1957:668) om utlämning för brott (allmänna utiämningslagen), dels i lagen (1959:254) om utiämning för brott till , , och (nordiskautlämningslagen). EnUgt allmänna utlämningslagen kan regeringenbesluta att den som i främmande stat är misstänkt, tUltalad eller dömd för därstraffbelagd gärning och som uppehåller sig här i landet skaU utlämnas till denfrämmande staten. Svensk medborgare får dock inte utlämnas. Det brott förvilket utlämning begärs måste motsvara brott för vilket enligt svensk lag ärstadgat fängelse . Begärs utlämning på grand av dom, måste denådömda påföljden utgöra frihetsstraff eller annat omhändertagande i minst fyramånader. Utiämning får dock ske även för mindre allvarligt brott, om utiämningsamtidigt begärs för flera brott Prop.1978/79: 3 109 ochett av dem uppfyller de angivna kraven på svårhetsgrad. En särskild regel finnsför faU då gemensam påföljd har ådömts. Utlämningfår inte ske för politiska eUer militära brott och får inte heller avse personsom därigenom på grand av sin härstamning, tillhörighet tUl viss samhäUsgrapp,reUgiösa eUer politiska uppfattning eUer eljest på grund av politiskaförhållanden riskerar att utsättas för förföljelse. Om här i landet harmeddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller med stöd av 20 kap. 7 §rättegångsbalken (RB) har meddelats beslut att inte åtala brottet eller ompreskription har inträtt enligt svensk lag, får utiämning inte ske.Utiämningsförbud gäller också under vissa förutsättningar, om ansvarsfrågan harprövats genom lagakraftägande dom i annan stat än den som gjortutlämningsframställningen och brottet är förövat i den först nämnda stateneller denna stat har tillträtt den europeiska utlämningskonventionen, brottmålskonventioneneller lagföringskonventionen (betr. sistnämnda konvention se nedan under2.2.4). Närutiämning bevUjas, skall vissa i lagen angivna vUlkor ställas upp, såsom attden utiämnade inte annat än under vissa särskilda föratsätt-ningar får dömas förannat före utiämningen begånget brott än det som utiämningen avser och intedömas tiU döden. Framställningom utiämning skall ske på diplomatisk väg. Avslås inte ansökningen, överlämnasärendet tiU RÄ för utredning. Häktning och andra tvångsmedel får vid behovanvändas. RÄ överlämnar sin utredning till högsta domstolen (HD), som har attpröva om uUämning kan bevUjas. Sedan HD:s beslut meddelats beslutar regeringenom utiämning skall ske. Har HD funnit hinder möta mot utlämning, är regeringenbunden därav. Densom i främmande stat är efterlyst för brott som kan föranleda utiämning får iavvaktan på framställning om utlämning anhållas eller åläggas reseförbud. Enligt nordiska utlämningslagen kan även svenskmedborgare utiäm-nas, om han vistas i den ansökande staten ellergärningen är av viss aUvarligare beskaffenhet. I övrigt gäller bl. a. attutlämning inte får ske för enbart bötesbrott. Utlämning kan i vissa fall skeför politiskt brott. Vid utlämning inom krävs i vissa fall medgivandeav regeringen för att den utlämnade skall få dömas för andra brott som harbegåtts före utiämningen. Det gäller här fall då den utlämnade är svenskmedborgare eller då det är fråga om politiskt brott. Framställning om utlämning enligt nordiska utiämningslagenskall göras av polis- eller åklagarmyndighet i den ansökande staten antingenhos RA eller, om gärningsmannens uppehållsort här i landet är känd, direkt hosstats- eller distriktsåklagare. Åklagaren har att skyndsamt utreda ärendet. PåsärskUd begäran av den som avses med utlämningsframställningen prövar HD omutlämning lagligen kan ske. 1978/79: 3 HO hindermöta mot utlämning, får framställningen inte bifallas. Åklagare kan under vissaförutsättningar besluta om utlämning när den som begärs utlämnad har samtyckt.Annars avgörs frågan av regeringen. I syfte att genom intemationellt samarbete ökamöjligheterna att effektivt och smidigt beivra trafikbrott som har begåtts avtrafikant vid tillfällig vistelse utanför hemlandet har inom Europarådetutarbetats en konvention om straff för vägtrafikbrott, vUken tiUträtts avSverige (trafikbrottskonventionen). I konventionen ges regler om lagföring förtrafikbrott och verkställighet av dom beträffande sådant brott i fall dågärningsmannen har sitt hemvist i annan konventionsstat än den stat där brottetbegåtts. Hemviststaten förpliktas att på begäran av gärnings-staten prövafrågan om lagföring för brottet eller att på begäran av gärningsstatenverkstäUa dom som har meddelats i den staten. FramstäUning om lagföring eller verkställighet avstraff för vägtrafikbrott får inte göras med mindre gämingen är straffbarenligt både gärningsstatens och hemviststatens lagstiftning. Dubbelstraffbarhet krävs sålunda för konventionens tiUämpning. Hemviststatens egen lag skall tUlämpas när denstaten har övertagit lagföring eller verkstälUghet. Konventionen förutsättersålunda i första hand att hemviststatens egen trafikstraffrätt har sådantinnehåll att den kan tUlämpas på brott som begås utomlands. Men konventionenförpliktar dessutom hemviststaten att i vissa fall lägga de trafikregler somgäller på gärningsorten till grund för den straffrättsliga bedömningen. När framställning om lagföring har gjorts fårgärningsstaten inte längre vidta åtgärder mot gämingsmannen för att beivrabrottet. Gärningsstaten får emellertid tillbaka sin behörighet i dettahänseende, om hemviststaten inte vidtar någon åtgärd i konventionens meningeller om gärningsstaten återkallar framstäUningen på vissa grunder. Vid sin anslutning tUl trafikbrottskonventionen harSverige godtagit dess bestämmelser om lagföring men gjort förbehåU mot reglemaom Överförande av verkstälUghet. Sådant överförande kan dock även beträffandetrafikbrott komma i fråga i förhållande tUl stat som har tiUträttbrottmålsdomskonventionen enligt reglema i denna konvention. I samband med beslutet om tUlträde tilltrafikbrottskonventionen antogs en särskUd lag (1971: 965) om straff förtrafikbrott som begåtts utomlands. Lagen innehåller bl.