prop · G203161 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligtdet förfarande som kommer att tillämpas fr. o. m. skall arbetsgivamasredovisning på kontrolluppgiftema av lönebelopp m. m. registreras förmaskinell kontroll och avstämning mot deklarationema. Som utredningen harframhållit ligger det då nära till hands att ta tillvara denna registreringockså på så sätt att arbetsgivamas uppgifter om innehållen preliminär A-skattläggs till grund för skattebeloppens kreditering på arbetstagama. En sådanordning för krediteringen skulle enligt min mening innebära en rationaliseringoch förenkling i skatteadministrationen. Föratt ett förfarande med kontrolluppgiftema som underlag för krediteringen avpreliminär A-skatt skall bli verkligt rationellt fömtsatts dock att ettrelativt stort antal arbetsgivare helt befrias från skyldighet att lämna specificeradredovisning i samband med inbetalningen. Det ligger i sakens natur att detdärvid främst är av betydelse att uppgiftslämnandet begränsas för arbetsgivaremed många arbetstagare. En allmän fömtsättning för att den specificeraderedovisningen skall kunna begränsas till arbetsgivamas uppgiftslämnande på kontrolluppgiftemaär självfallet att arbetsgivama på lämpligt sätt informeras om en sådan nyfunktion hos kontrolluppgiften och betydelsen av att angivna skattebeloppstämmer överens med vad som har innehållits genom skatteavdrag. Mankan enligt min mening utgå från att de arbetsgivare, som till-lämparsummarisk redovisning och alltså lämnar specificerade uppgifter först vidsjätte uppbörden, utan några olägenheter för skatteredovisningen kan befriasfrån denna specificerade redovisning genom att kreditering i stället verkställspå grundval av kontrolluppgiftema. Om detta förhållande synes också enighetråda bland remissinstansema. För att en sådan ordning, somjag vill kallaårsredovisning, skall få önskvärd effekt krävs dock att den kan gälla för fleraarbetsgivare och arbetstagare än som omfattas av nuvarande summariskaredovisningsmetod. Nästafråga är då i vilken mån en ordning med årsredovisning kan utsträckas attgälla för en vidare grupp av arbetsgivare. Jag vill härvid först slå fast attsådan arbetsgivare, som regelmässigt bara har en arbetstagare, enligt minmening bör lämna uppgift också om arbetstagares namn och personnummer påinbetalningskortet. Detta innebär att specificerad redovisning under allaomständigheter i samband med inbetalningen bör länmas av ca 195000 arbetsgivarebeträffande minst samma antal arbetstagare. En specificerad redovisning i dessafall anser jag motiverad av flera skäl. Bland dessa mindre arbetsgivare ingårsålunda många utan ordnad lönebokföring och det bör vara ett gott stöd att enfullständig redovisning lämnas löpande. Därmed uppnås också den fördelen attarbetstagaren kan krediteras skatten med stöd av inbetalningskortet omarbetsgivaren skulle brista i sin uppgiftsskyldighet i fråga omkontrolluppgift. Prop.1978/79:161 64 den innehållna skaften skall dock regelmässigt ske pågrundval av arbetsgivarnas kontrolluppgifter. Somjag har nämnt förut föreslår utredningen attarbetsgivare inte skall behöva lämna specificerad redovisning vid inbetalningenom han har anmält till att han inte avser att använda sig avdenna redovisningsform. När särskilda skäl föreligger skall dock länsstyrelsenkunna ålägga arbetsgivare att ändå lämna specificerad redovisning. Möjlighetenatt efter anmälan bara ha årsredovisning föreligger enligt utredningens förslagoberoende av hur många arbetstagare arbetsgivaren har och gäller alltså ocksåarbetsgivare med endast en arbetstagare. Förslaget skall ses mot bakgrund av att utredningen haransett sig böra åstadkomma en ordning som medför att inte alla arbetsgivareredan från början kommer att tillämpa årsredovisning. Utredningen har genomsitt förslag velat beakta att specificerad redovisning i samband med inbetalningenenligt många remissinstansers uppfattning i viss utsträckning kan behövassärskilt för avstämning mot kontrolluppgifterna. Målet bör dock enligtutredningens mening vara att alla arbelsgivare skall lämnaspecifikation enbart på kontrolluppgift. Jag delar utredningens uppfattning att det finns skäl atti ett inledningsskede inte ansluta alla arbetsgivare till ett system medenbart årsredovisning. Man bör först få vissa erfarenheter av hur ettförfarande med kreditering av preliminär A-skatt på grundval av kontrolluppgiftemafungerar i praktiken. Den ordning som utredningen föreslår skulle säkerligenmedföra en begränsning av antalet arbetsgivare med årsredovisning. Hur långtett krav på anmälan skulle begränsa detta antal kan dock inte förutses medstörre säkerhet. Övergång till det nya krediteringsförfarandet bör emellertidenligt min mening inte ske utan att man relativt bestämt kan bedöma i vilken utsträckningde olika redovisningsmetodema kommer att tillämpas. Jag anser mig med hänsynhärtill inte heller kunna tillstyrka en ordning enligt vilken länsstyrelsenskulle kunna meddela tillstånd till årsredovisning efter ansökan. Tillämpningen av det nya redovisnings- och krediteringsförfarandetbör sålunda enligt min mening följa på förhand kända fömlsättningar och integöras beroende av valfrihet för arbetsgivama att använda den ena eller andrametoden. Jag anser att den grupp arbetsgivare som bör få tillämpaårsredovisning och alltså inte skall lämna specifikation vid inbetalningen istället bör bestämmas med utgångspunkt i antalet arbetstagare. Enligt vad jag har sagt förut bör specificerad redovisningvid inbetalning av innehållen preliminär A-skatt först och främst lämnas avarbetsgivare som regelmässigt bara har en arbetstagare. Arbetstagarens namn ochpersonnummer och innehållet skattebelopp skall därvid anges på inbetalningskortet.Denna redovisningsmetod bör enligt min mening med fördel kunna tillämpas ocksåav arbetsgivare med ett något större antal arbetstagare. Jag anser att man i ett inledningsskede lämpligen bör göraen sådan av- Prop.1978/79:161 65 vägning att ungefår hälften av de ca 100000 arbetsgivaresom har fier än en arbetstagare bara skall tillämpa årsredovisning. Ett sådantresultat når man om årsredovisning kall användas av arbetsgivare med minst femarbetstagare. Metoden skulle därmed vidare komma att omfatta ca 4,8 milj. arbetsanställningar.Den innebära andra sidan att antalel arbetsgivare som skall lämna specificeradredovisning i samband med inbetalningen totalt kommer att uppgå till ca 250000.Dessa arbetsgivare representerar dock biua ca 340000 arbetsanställningar. Denangivna avvägningen synes lämplig även med tanke på att många mindrearbetsgivare enligt vad vissa arbetsgivarorganisationer har uttalat, kan ansedet fördelaktigt att lämna specificerad redovisning också vid inbetalningen. Jag förordar att frägan löses i enlighet med vad jag harsagt . Jag föreslår sålunda att skyldighet att lämna uppgift vidinbetalningen om arbetstagares namn och personnummer och för arbetstagareninnehållen preliminär skatt skall föreligga endast för arbetsgivare somregelmässigt har högsi fyra arbetstagare. Annan arbetsgivare skall dock kunnaåläggas atl lämna dessa uppgifter vid inbetalningen om länsstyrelse finner atthan inte fullgör sin avdrags- eller redovisningsskyldighet på etttillfredsställande sätt. Mot beslut bör talan inte fä föras. Omarbetsgivare åsidosätter skyldighet atl lämna specificerad redovisning börvidare länsstyrelse eller lokal skattemyndighet kunna förelägga honom vite. Uppgifterna om namn m. m. skall somjag har sagt förutanges på inbetalningskortet. Om arbetsgivare med fier arbetstagare än detfinns utrymme för på kortet åläggs att lämna specificerad redovisning får uppgiftemai stället lämnas på särskild förteckning. Jag förutsätter att arbetsgivama genomRSV får anvisningar om hur en sådan förteckning enklast kan upprättas. Jagförutsätter också att upplyser varje registrerad arbetsgivare omtill vilken redovisningskategori han hör enligt bedömning. Utredningen har med sin lösning ansett sig böra behålla skatteanvisningamasom underlag för specificerad redovisning i samband med inbetalningen. Mångaremissinstanser har framhållit att ordningen med skatteanvisningar äropraktisk och föråldrad. 1 stället förordas att redovisning får lämnas på ihuvudsak det sätt som utredningen har skisserat i sina överväganden om enförtryckt lista. Enligt mitt förslag kommer specificerad redovisning attbara undantagsvis behöva lämnas på annat underlag än inbetalningskortet.Nuvarande system med skatteanvisningar för betalning av A-skatt kan och bördärför avskaffas. I de fall arbetsgivare åläggs att lämna specificeradredovisning och inbetalningskortet inte ger utrymme för samtliga arbetstagamamnm.m. bör arbetsgivaren enligt vad jag har sagt förut lämna uppgiftema om namn,personnummer och skattebelopp på en förteckning. Uppgiftsskyldigheten är såbegränsad och enkel att den enligt min mening lätt kan fullgöras utan attarbetsgivaren tillställs någon förtryckt förteckning. Prop.1978/79:161 66 Som jag förut har nämnt skall kreditering av preliminärA-skatt ske på grundval av kontrolluppgifterna också i de fall specificeradredovisning lämnas i samband med inbetalningen. Denna redovisning skall vidbehov användas för kontroll och som underlag för avstämning. Det ankommer påRSV att meddela anvisningar om på vilket sätt och i vilken utsträckning despecificerade uppgifterna lämpligen bör registreras maskinellt. De av mig föreslagna bestämmelsema om specificeradredovisning, vitesföreläggande och besvär har tagits in i 55 § I mom. samt 83och 86 §§ UBL. förslag medför vidare att nuvarande bestämmelse i bl. 33§ UBL om skatteanvisningar till debetsedel på preliminär A-skatt kan slopas.Till frågan om skatteanvisningamas slopande vid betalning av debiterad skaltåterkommer jag i det följande. Jag skall härefter ta upp vissa frågor som gällerutredningens förslag om inbetalningskort och det utrymme på kortet, somutredningen benämner uppbördsdeklaration. Somjag har redovisat tidigare förordar jag att nuvarandeuppbördsterminer slopas och att all skatt enligt UBL skall betalas senast den18 i de uppbördsmånader under vilka nuvarande uppbördsterminer infaller. Inomsamma tid bör i enlighet med utredningens förslag uppbördsdeklaration lämnas.Enligt vad jag har nämnt i avsnittet om tid för inbetalning av skatt m. m. börföreskrift härom liksom övriga bestämmelser om uppbördsdeklaration anges i 54§ UBL. Utredningen föreslår att uppbördsdeklaration skall avgespå heder och samvete och innehålla sedvanliga identiletsuppgifter omarbetsgivaren, summan av verkställda skatteavdrag och,i förekommande fall, uppgift om inbetald förseningsavgift eller restavgift.Vidare skall antal arbetstagare anges för vilka skatteavdrag hcir verkställts.Om arbetsgivaren bedömer att han inte kommer att ha någon anställd underkommande redovisningsperiod skall han också ange detta. Med den utgångspunktutredningen har haft för sitt förslag föreligger också skyldighet förarbetsgivaren att uppge om han har att lämna specificerad redovisning. Bland remissinstansema är det förslaget att antaletanställda skall anges som har tilldragit sig intresse. Flera remissinstanserifrågasätter sålunda värdet av denna uppgift och anser att det frånkontrollsynpunkt är av större vikt att upplysning lämnas omredovisningsperiodens lönesumma. Lönesummans betydelse för statistiskaberäkningar av olika slag framhålls av RRV, SCB och . Jag är inte heller för egen del övertygad om att uppgiftangående antal anställda från kontrollsynpunkt har sådant värde att den börväljas före upplysning om lönesumma. Anledning att kräva båda slagen avuppgifter Prop.1978/79:161 67 finns inte enligt min mening. Upplysning om lönesummaskulle obestridligen vara av stort intresse även med tanke på samhällsekonomiska,statsfinansiella och regionalpolitiska behov. Jag föreslår därför att uppgifti stället skall lämnas om summan av de löner på vilka skatteavdrag har beräknatsunder redovisningsperioden. Jag är medveten om att det för viss statistiskberäkning skulle kunna vara till än större fördel med uppgift om periodenstotala lönesumma. Uppgift om dellönesumma är dock enligl min mening mestlämplig från kontrollsynpunkt. Frågan om annat lönesummebegrepp torde vidareböra anstå till dess klarhet har vunnits om vilket underlag som kan komma attgälla för beräkningen av arbetsgivaravgiftema. Jag är därför inte nu beredd attförorda krav på totallönesumma. Med hänsyn till att specificerad redovisningenligt vad jag har föreslagit i princip bara skall lämnas av arbetsgivare medhögst fyra anställda behöver något krav inte ställas på uppgift, om sådanredovisning skall lämnas eller inte. I uppbördsdeklaration bör inte hellerkrävas uppgift om eventuellt eriagd restavgift. Utrymme härför bör lämnas påannan plats pä inbetalningskortet. Mitt förslag innebär sammanfattningsvis att iuppbördsdeklaration skall lämnas uppgift om arbetsgivarens namn ochpersonnummer eller organisationsnummer, redovisningsperiod, lönesumma påvilken A-skatt har beräknats samt summan av innehållen preliminär resp.kvarstående skalt. Utrymme bör också finnas för markering i det fallarbetsgivaren räknar med att inte ha någon anställd under nästaredovisningsperiod. Genom en sådan markering kan undvikas att anmaning om uppbördsdeklarationsänds ut för period under vilken lön inte har betalats. Utredningens förslag innebär i övrigt att den som inte ärdeklarationsskyldig skall lämna uppbördsdeklaration efter anmaning avlänsstyrelsen eller lokal skattemyndighet. Om deklarationsskyldig intedeklarerar eller om uppbördsdeklaration är ofullständig skalldeklarationsskyldig vidare kunna anmanas att fullgöra vad som brister. Därvidskall vite kunna föreläggas. Jag tillstyrker utredningens förslag också pådessa punkter. Bestämmelsema om anmaning bör tas in i 54 § UBL. Föratt viteskall kunna föreläggas förutsätts tillägg till 83 § UBL. Jag har i andra sammanhang framhållit betydelsen av vid utformningen av uppgiftskrav beaktar vilka lättnader som kan nås förföretagen genom samordning av uppgiftsinhämtandet. De uppgifter om lönesummasom skall anges i uppbördsdeklaration bör enligt min mening också kunnaanvändas i SCB;s statistikproduktion. Enligt vad jag har erfarit bör SCB:sbehov av att inhämta lönesummeuppgifter på andra vägar därigenom inte oväsenligtminska. Somjag har uttalat i prop. 1978/79:100 (bil. 10 s. 41) förutsätter jagatt SCB undersöker hur lönesummestatistiken bör utformas för att uppgiftema i uppbördsdeklarationemaskall kunna användas på ett rationellt sätt. Jag vill också framhålla att systemet meduppbördsdeklarationer Prop.1978/79:161 68 och kontrolluppgifterna som underlag för krediteringen ärflexibelt. Del kan sålunda enligt min bedömning väl anpassas till densamordning som kan bli aktuell om beräkningen av arbetsgivaravgiftema knytstill lönesummor som redovisas i uppbördssystemet. En sådan samordning skulleinnebära att de särskilda arbetsgivaruppgiftema slopades. Utredningen har också lagt fram förslag till bestämmelserom förseningsavgift för det fall att arbetsgivare inte fullgör skyldighet attlämna uppbördsdeklaration. Innan jag tar ställning till detta förslag skall jagförst säga några ord om nuvarande ordning. Om arbetsgivare, som skall betala preliminär skatt medskatteanvisning eller vid girering sända in skatteanvisning till ,helt eller delvis underlåter att fullgöra sin betalningsskyldighet, skall hanunderrätta om vilket skattebelopp som rätteligen hade bortbetalas in. Underrättelsen skall regelmässigt lämnas inom tid som gäller förinbetalningen. Arbetsgivare, som tillämpar s. k. summarisk redovisningoch alltså lämnar specifikation för varje arbetstagare först i samband medsjätte uppbördsterminen, skall varje uppbördstermin meddela hurmycket preliminär skatt som han har att betala. Arbetsgivare, som inte lämnardessa underrättelser i föreskriven tid, påförs restavgift enligt 58 § 1 mom.fjärde stycket UBL. Avgiften utgår av det skattebelopp för vilketuppgift inte har lämnats, dock med . Utredningen framhåller att nuvarande avgift i första handhar tillkommit för att säkra att preliminär skatt krediteras arbetstagama rätt.Uppbörds-deklarationen får, framhåller utredningen, inte samma betydelse för krediteringav preliminär skatt som arbetsgivamas uppgiftslämnande i nuvarande förfarande.En avgift, som beräknades efter på belopp som inte har uppgetts i rätt tid,skulle därför enligt utredningens mening vara alltför kraftig vid jämförelsemed de förseningsavgifter som gäller i fråga om exempelvismervärdeskattedeklaration och allmän självdeklaration. Enligt lagen (1968:430)om mervärdeskatt påförs skattskyldig förseningsavgift med . om han intelämnar deklaration inom föreskriven tid. Härden skattskyldige anmanats attlämna deklaration men inte fullgjort sin skyldighet inom tid som har angetts ianmaningen utgår avgiften med . Så är också fallet om den skattskyldigehar underlåtit att deklarera även för minst en av de tre närmast föregående redovisningsperiodema.Avgift med . skall likaså erläggas av skattskyldig som skall deklareraendast efter anmaning men inte lämnar deklaration inom den i anmaningenangivna tiden. Vid dröjsmål med avlämnande av allmän självdeklaration utgår förseningsavgiften- såvitt gäller annan skattskyldig än aktiebolag med viss procent av denbeskattningsbara inkomsten och eventuell skatteplik- 1978/79:161 69 tig förmögenhet, dock inte med mer än 300kr. Föraktiebolag är förseningsavgiften . Om skattskyldig trots anmaning harunderlåtit att deklarera inom föreskriven tid bestäms avgiften till dubbeltbelopp, dvs. till högst 600 resp. I . För en förseningsavgift, som ärlägre än den nuvarande tvåprocentiga avgiften, finner utredningen också detförhållandet tala att förseningsavgift i allmänhet kommer att utgå i föreningmed restavgift på grand av att även skatteinbetalningen försummas. Utredningen anser att mycket talar för attförseningsavgiften utformas efter mönster av mervärdeskattelagens bestämmelseroch föreslår att sådan avgift skall utgå med . om deklaration inte lämnasinom föreskriven tid. Förseningsavgift skall enligt utredningens förslag utgåockså om arbetsgivare, som har verkställt skatteavdrag, har anmanats att lämnauppbördsdeklaration men underlåtit att fullgöra sin skyldighet inom i anmaningenangiven tid. Förslaget att förseningsavgift skall utgå, omuppbördsdeklaration inte lämnas har i princip tillstyrkts av remissinstansema.Många anser dock att . är ett för lågt belopp för att önskad effekt skalluppnås. För egen del fär jag anföra följande. 1 likhet med utredningen och remissinstansema anserjag attde sanktioner som f. n. skyddar källskattesystemet bör kompletteras med enadministrativ påföljd i form av förseningsavgift. Avgiften bör ges en sådan utformningatt den endast för mer allvarliga fall av överträdelser från arbetsgivaressida behöver kompletteras med straffansvar enligt skattebrottslagen (1971:69). Jag syftar här på straffbestämmelsema i 7-9 §§ nämnda lag. Enligt dessakan en arbetsgivare som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter attavge uppbördsdeklaration eller lämnar sådan deklaration med oriktig uppgiftstraffas med fängelse eller böter under förutsättning att han därigenomföranleder fara för att innehållen skatt eller avgift med orätt belopp påförsden uppgiftsskyldige eller tillgodoräknas annan. Av förarbetena tillskattebrottslagen framgår att det skall vara fråga om en s. k. konkret fara (prop.1971: 10 s.259). Det måste alltså i det särskilda fallet ha förelegat enverklig risk för att uppbördsmyndigheten skulle komma att bli vilseledd genomarbetsgivarens åtgärder eller passivitet. Enligt utredningens mening kan faraför felaktig kreditering uppkomma först i samband med att specificeradredovisning skall lämnas på kontrolluppgift. Jag anser i motsats tillutredningen att en sådan fara i regel föreligger så snart som kontrollerandemyndighet inte kan påföra arbetsgivaren eller kreditera arbetstagaren medrätta belopp med ledning av tillgängligt primärmaterial. Den omständigheten attmyndigheten i efterhand genom skriftväxling med den uppgiftsskyldige eller källskatterevisionhos denne kan få fram uppgifter som medger en korrekt debitering eller krediteringmedför således inte att fara i skattebrottsiagens mening inte skulle föreliggaoch att straffansvar enligt 7-9§§ därför skulle vara uteslutet. I och för sig utgör de nuvarande straffbestämmelsema i skattebrottsla- Prop.1978/79:161 70 gen ett verksamt medel mot arbetsgivare som underlåter attfullgöra sina uppgiftsskyldigheter i fråga om anställdas skatteavdrag. Deändringar som föreslås beträffande arbetsgivares redovisning och betalningmedför ingen ändring i förevarande hänseende. Däremot är såsom harantytts tiden nu mogen för att komplettera straffbestämmelsema med någon formav administrativ sanktion som på ett klarare sätt än den nuvarande restav-giflenmarkerar det allvarliga i att inte fullgöra sina uppgiftsskyldigheter gentemotdet allmänna i nu aktuella avseenden. En förseningsavgift har enligt min mening betydelse inteminst som ett påtryckningsmedel för att förmå arbetsgivare att lämnauppbördsdeklaration även om han inte helt eller delvis betalar den innehållnaskatten i rätt tid. Jag ansluter mig till utredningens förslag attförseningsavgift alltid skall utgå som en fast avgift efter i huvudsak sammaregler som gäller i fråga om förseningsavgift enligt mervärdeskattelagen. Jaganser dock i likhet med vissa remissinstanser att en förseningsavgift på 100kr.i fråga om uppbördsdeklaration synes låg. Jag föreslår att avgiften bestämstill . Om uppbördsdeklaration inte lämnas inom tid som har angetts i anmaningbör avgift utgå med . Ärende angående förseningsavgift bör i principhandläggas i samma ordning som tillämpas i fråga om restavgift. Krav påförseningsavgift bör utfärdas av eller lokal skattemyndighet.Länsstyrelsen bör vidare kunna helt efterge förseningsavgift när särskilda skälföreligger. Närmare föreskrifter härom bör utfärdas av RSV. Riktlinjerna fördessa bör vara att befrielse skall kunna medges när sådana omständigheterföreligger som förutsätts för befrielse från förseningsavgift enligt TL. Utredningen har föreslagit att bestämmelsema omförseningsavgift förs in i 58 § 2 mom. UBL och att föreskrifterna i detlamoment om restavgifts-befrielse flyttas till ett nytt 5 mom. Bestämmelserna omförseningsavgift vid underlåtenhet att lämna uppbördsdeklaration bör dockenligt min mening sammanföras med övriga av mig föreslagna bestämmelser i 54 §om uppbördsdeklaration. Jag föreslår därför att de tas in i ett 3 mom. tilldenna paragraf. Förslaget om förseningsavgift kräver slutligen etl tillägg tillbestämmelserna om indrivning i 59 § UBL. Enligt nuvarande ordning skall tilldelavarje arbetsgivare med minst två arbetstagare ett redovisningsnummer som skallanges när innehållen skatt betalas till eller det centralaskattekontot. Bestämmelser härom finns i 77§ uppbördskungörelsen (1967: 626;UK). Många arbetsgivare har emellertid f. n. sin redovisninguppdelad på flera redovisningsnummer. Att förhållandena har utvecklats på dettasätt beror i stort sett på att arbetsgivare med flera verksamhetsställen ellerspeciella lönerutiner för olika personalgrupper ansetts böra få anslutaredovisningen till dessa ställen eller rutiner. Prop.1978/79:161 71 Utredningen anser att arbetsgivarnas redovisning ifortsättningen så långl möjligt bör följa enhetliga rutiner. Dessa bör enligtutredningens mening innebära att redovisning görs på företagsnivå medanvändande av arbetsgivarens person- eller organisationsnummer somidentitetsbeteckning. Med en sådan enhetlig redovisningsnivå får man, uttalarutredningen, enklare rutiner för underhåll av bestånd och innehåll i arbetsgivarregistren.Därmed följer också bl. a. säkrare och smidigare avstämning mellan uppbördsredovisningoch kontrolluppgifter. När särskilda skäl föreligger bör dock länsstyrelsenkunna medge att arbetsgivaren fördelar redovisningen på lämpligt sätt.Tillstånd bör också i särskilt fall kunna ges till redovisning på koncernnivå.Utredningen föreslår vidare att redovisning på annan nivå än företagsnivå skalllämnas under särskilt registreringsnummer.