prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — Inom rationalparkema och andranaturvärds-objekt är det annorlunda, eftersom verket och länsstyrelserna helt kan besluta om ledemas sträckning. Naturvårdsverkethar därför till regeringen i samband med verkets förslag till omfattning av fjälledssystemet under statligt huvudmannaskap föreslagit, att länsstyrelsernai de skilda fjällänen skall ha ett samordningsansvar för all ledbyggenskap inom respektive län. Utredninpen delar uppfattning att länsstyrelsernai fjällänen bör ha det angivna samordningsansvaret.Ökade samordningsmöjligheter syns dåfrämst erforderliga beträffande anläggandeav leder, som inte omfattas av statligt huvudmannaskap. För att säkerställa en konsekvent lösning av denna fråga torde tillstånd böra krävas för sådant anläggande.Utredningen föreslär därför att länsstyrelsema i fjällänen blirtiUståndsmyndighet för all ledutbyggnad i fjällområdet. Utredningen har erfarit, att när länsstyrelseni 1970 igångsatte projekteringsarbete för att upprusta det befintliga lednätet, kom representanter från berörda samebyaratt ingå i projekteringsgruppen, somutarbetade detaljplaner för lednätet. Utredningen, som auiser att samemas berättigade krav påinflytande i dylikt fall givetvis skall beaktas, finner att det amgivna förfarandet börkunna tjäna som modell vidberedningsarbetet, innan beslut om tillståndtill led fattas. Utredningen finner ävennaturligt att får ett övergripande ansvar för principerna och de därpå grundade allmännariktlinjerna och anvisningama för utformningoch planering av samtliga leder i fjällregionenooh således icke enbart för de leder, som ärunder statligt huvudmannaskap. Genom den av utredningen föreslagna tillståndsgivningen får länsstyrelsernakännedom om all ledutbyggnad i fjällområdet. Vid bedömningvid tillståndsgivningen för ledema börenligt utredningens uppfattning ett förstavillkor för tillstånd för en ny ledvara att en huvudman finns för denplanerade ledens framtida skötsel ochunderhåll. Utredningen anser mot bakgrund av olägenheter, som påtalatstieträffamde leder som icke underhålls ooh därmedförfallit eller som anlagts utanbeaktande av säkerhetsaspekterna, att länsstyrelse skall kunna besluta om borttagande av sädan led. Om ansvarig huvudman för leden underlåteratt rätta sig efter beslutet, bör länsstyrelsenkunna vidta erforderliga åtgärder på huvudmannens bekostnad. Utredningen har inte under den korta tid, som stått till förfogande,kunnat utreda rättsliga frågor förknippademed tiil-ständsgivnlngen. Utredningen förutsätter attallmänna ordningsstadgeutredningen iden utsträckning, som kan befinnas nödvändig,upptager sådana frågor i samband med att säkerhetsfrågornarörande skidlifter, skidpister m.m,utreds. För ledemas utmärkning och vägvisningfinns en fastställd svensk standard. Utredningenanser icke erforderligt att i nulägetrevidera denna. Det är dock angeläget att vägvisningenoch utmärkningen av ledema i fjällområdet sker ienlighet med den gällande standarden. Rösningen och skyltningen för att kunna följaen led bör vara så utförlig som berättigade säkerhetsskäl gör nödvändigt. Menmed hänsyn till naturvärdsintressen, rennäringens önskemål m.m. bör den icke heller vara mera omfattande änså. Avvägningen härvidlag tillkommer den ledansvarigeoch bör vid behov prövas av länsstyrelsenooh av som huvudman. Särskild uppmärksamhetmåste ägnas rösningen och skyltningen, där två eller fleraleder korsar varandra. Från flera håll har förutredningen påtalats vikten av att ledema förses med avståndsmarkeringpå var 5:e eller var 5!e kilometer.En sådan markering skulle väsentligt främjafjällsäkerheten. Utredningen föreslår därför, att alla vinterleder pä kalfjälletsuccessivt förses med avståndsmarkering pävar 5:e kilometer och med vägvisare, somanger avständ och riktning till närmaste vindskydd eller stuga längs leden. Påsikt bör också ledkryssen försesmed reflexmaterial för att synas bättre vid dåligtväder och underlätta fjällräddningens verksaunhet. Av kostnadsskäl bör i första hand endast de leder, som går i speciellt utsatta fjällområden, förses med reflexmärken.I överensstämmelse med sitt huvudmannaskap för fjälledema bör naturvårdsverketutreda vilka leder, som ur säkerhetssynpunkti första hand bör förses med nämnda reflexer. Vidare bör det ankomma pånaturvårdsverket att genom råd och anvisningar ange hur avständsaarkeringen av lederna bör ske. Utredningen har under den korta tid, som stått till dess förfogauide,inte kunnat utreda säkerhetsfrågorna vid vadställenaefter ledema. Även härvidlag bör i enlighet med sitt huvudmannaskap utredalämpliga åtgärder för att förbättra säkerhetenvid vadställen, där ledema korsar vattendrag. Utredningen har icke kunnat mera exakt beräkna kostnaden förde ovan angivna åtgärderna på ledsystemet. Den uppskattarkostnaden för angivna förbättringartill ca 0,8 milj.k 1978/79:187 167 Utredningen förutsätter att någondel härav kan bestridas frän naturvårdsverketsanslag /79 men att behovet i sinhelhet tillgodoses genom uppräkning avvederbörligt anslag för kommande budgetär. Flertalet kommuner i fjällänen har en relativt svag ekonomi och därmed förhållandevis smämöjligheter att finansiera underhåll och utbyggnad av närledema. Staten bidrager dock påolika vägar med finansieringen därav. Mot bakgrund härav har vissa kommuner framförtönskemål om att även närledema skulle omfattas av statligt huvudmannaskap. Utredningen haricke haft möjlighet att närmare undersökadenna fråga. Den är dock i nulägetinte beredd att tillstyrka en ändring. Utredningenförutsätter, att den huvudman förfjällsäkerheten, som utredningen föreslår, uppmärksammarooh närmare överväger frågan. Som tidigare anförtsfinns i anslutning till ledema i fjällvärlden ett antal anläggningar, som har väsentligbetydelse från fjällsäkerhetssynpunkt. Åtskilliga leder saknar i viss utsträckning bl.a, frånsäkerhetssynpunkt önskvärda anläggningar. Det förekommernämligen vinterleder i fjällområdet, som är 4-5 mil långaoch saknar varje form av byggnad. Av det statliga ledsystemet utgör oa 20 leder, med sammanlagd längd av , leder där avståndet mellan fjällanläggningarna är . Från länsstyrelser och kommuner i fjällänen har påtalatsönskvärdheten av att raststugor eller vindskyc.- finns på lämpliga avstånd längs ledema.I den allmänna f jällsäker-hetsdebattenhar angetts att det borde finnas någonform av byggnad efter ledema på var 5:e km.Från renodlad säkerhetssynpunkt torde denna uppfattning kunna ansesbefogad. Det skulle emellertid totalt sett medföra allt för stora kostnader säväl i anläggningskostnadersom kanske fräimst ur driftsynpunkt att förse samtliga leder med vindskydd och övernattningsstugor på var 5:e km. Fjällområdet måste bl.a. pä gi-und av ekonomiska skäl indelas i ett antal olika områden, därvarje omräde fär olika frekvens av byggnader. Det ärnämligen även angelägetatt vissa fjällområden behåller sin vildmarkskaraktär och att därdå finns sä få anläggningar som möjligt.Utredningen har anfört sina principiella synpunkter härvidlag i avsnitt 5:1 (p. Vid tillkomsten av ledsystemet under statligt huvudmannaskaphar beaktats att ett antal fjällområden bör vara friafrån leder för att bl.a. tillgodose naturvetenskapliga krav samtde fjällvandrares intressen, som önskar ledfria områden. I de fjällområden, därfjällsäkerhetskraven på grund av stark turistfrekvens ooh övrigt inslag av orutinerade eller mindre vana fjällvandrare ooh skidåkare, som utnyttjar ledema, börenligt utredningens mening vinterlederna försesmed vindskydd för var 5:km. Delar av västra tillhöra denna typ av område. För flertaletområden torde bl.a. av kostnadsskäl ej dessa krav päanordningar efter ledema kunna eller börauppfyllas. Ingen vinterled bör dockenligt utredningens mening få finnas i fjällområdet,där avståndet mellan övemattningsstugaoch/eller raststuga/vindskydd uppgårtill mer än . Att indela fjällregioneni skilda områden med olika karaktär enligt ovan ärett komplicerat och tidskrävande arbete. Inom den tid, som stått till utredningens förfogamde, har det icke varit möjligtatt genomföra ett sådant arbete. Med hänsyn till huvudmannaskap för fjäll- Prop.1978/79:187 °5 ledsystemet förutsätter utredningen att naturvärdsverket i samrådmed de berörda länsstyrelserna, . och övrigaintressenter genomför en studie av behovet av byggnaderefter lederna i fjällområdet och framläggerde förslag, vartill studien ger anledning. Som tidigare framhållitsomfattar det statliga huvudmannaskapet förfjälledsystemet även flertalet till ledema hörande anläggningarsåsom broar och spänger, vindskydd, raststugor, roddbåtar och båthussamt viss räddningsmateriel. Det statligaansvaret gäller däremot tills vidare i regel icke de fasta anläggningarna for övernattning- främst fjällstationer och övernattningsstugor- samt passagerar-bätstrafik längs lederna dvs. de anordningar, som kräver anställddriftpersonal. av turistanläggningaroch friluftsområden, som hade att göra grundarbetet för statsmaktemas ställningstagandebeträffande ledsystemet, anförde i sitt delbetänkande"Huvudmannaskapet för vandringsleder i fjällvärlden"(Ds Jo 1973:8 s.5): "De övernattningsanordningar,som behandlas i utredningen, är fjällstationer, stugor, kåtor och liknande mindre anläggningari direkt anslutning till fjäll-ledema.Det kan råda delade meningar om vilka av destörre anläggningarna, som skall anses sä nära förknippade med vandringsledssvstemet att de bör betraktas som därtillhörande anläggningar. Flera större ainlägg-ningar, som t.ex.turiststationerna i , Storulvånoch eller fjällhotellen i ooh ,har uppenbarligen stor betydelse som utgångspunkterför fjällvandringar längs ledsystemen. De är därmedgivetvis viktiga förutsättningar för såväl längre som kortare vandringar i fjällen.De kan emellertid icke anses så präglade av sin funktion som replipunkter ivandringsledsystemet att det kan vara berättigatatt betrakta dem som till ledsystemet hörandeanordningar som exempelvis anläggningarnavid eller . Kommitténhar ansett det naturligt att - - -i övervägandena rörandehuvudmannaskapet dra en gränslinje mellan å ena sidan övernattningsanläggningar vid fjällvandringsleder,som är belägna invid allmänna kommunikationsleder, och å andra sidan stugor och fjällstationer m.m., som är belägna i väglöstland." Prop.1978/79:187 170 Kommittén uttaladeocksä (s. 56): "Förslagen beträffande tillsyn genom det allmännas försorgav stugor, kåtor, vindskydd och liknande utanför sådana objekt,som avsatts och vårdas med stöd av naturvårdslagenoch naturvårdskungörelsen, torde förutsätta vissa kompletteringar i naturvårds-kungörelsenoch instruktion. Anläggningar av angivna slag, som är belägna vid fjällvandringsleder av turistiskt intresse, torde böra övertagas avstaten ooh redovisas på naturvärdsfonden. Såsomframgått av kap. 3 är STP ägaretill huvuddelen () av inkvarteringsanord-ningama längs f jällvauidringslederav turistiskt intresse. Kommittén föreslär, att förhandlingar upptas med STF och sädana andra ägare,som kan vara aktuella i sammanhanget, föratt överföra ifrågavarande anläggningar och anslutna markområden till naturvårdsfonden.Några ändringar vad gäller äganderätten till övrig mark vid f jällvandringsledematorde sävitt kommittén kan bedömainte behöva genomföras. Med en sädanordning skulle ansvaret för huvudleder och sekundära leder av turistiskt intresse kunna åvila staten genom naturvärdsverket och länsstyrelserna." Kommittén föreslog (s. 35): "att och berörda länsstyrelser ges bemyndigande att ta upp förhandlingar med och domänverketför överförande av befintliga boendeainläggningar m.m. vid huvudleder och sekundärleder till naturvårdsfonden. Enligt kommitténsmening torde det vara lämpligt att driften av dessa anläggningar i förstahand anförtros de nuvarande ägama. Villkoren börklarläggas vid förhandlingar mellan dessa organ och ." Med hänsyn till det intima samband, som råder mellan planering ooh utnyttjande av leder och övemattningsanordning-ar och i ledsystemet ingående motorbätslinjersamt av ekonomiska skäl har det efter hand blivit alltmera aingeläget att samhället pälämpligt sätt engagerar sig i övematt-ningsanordningama och passagerarbåtstrafiken i anslutning till ledema. Som tidigare framhållits' (p. 5.5.3) har diskussioner upptagits mellanstatens naturvårdsverk ooh främstavseende plaineringsansvar och kapitalförsörjning av anläggningarna.Vikten härav skärps 1978/79:187 171 genom de behov av en relativt omfattande utbyggnad avskilda elags fjällanläggningar, som av utredningarna rörandefjälledsystemet (Ds Jo 1973:8 och SNVPM 1977:881) framhållits som nödvändiga underde närmaste åren (jfr ocksåovan p. Utredningen vill försin del med hänsyn till fjällanlägg-ningamasbetydelse för fjällsäkerheten uttala, att staten liksomi fråga om fjälledema börsvara för planering och investeringar inyanläggningar ooh upprustningar samt för den motorbåtstrafiksom är nödvändig för ett fungerande ledsystem och sannolikt även för vissabidrag till driftkostnaderna för anläggningama. Som anförts i kap. 4(p. 4.8.2) finns statliga fjällägenheter, som arrenderas ut till den bofastabefolkningen i fjällområdet. Utredningen anser att de lägenheter,som kommer att bestå , oavsett belägenhet kommer att ha en väsentlig betydelse från allmän fjällsäkerhetssynpunkt. Av samma skäl är önskvärt attantalet sådana lägenheter sålångt möjligt kan uppehållas. Utredningen vill framhällavikten av att skilda byggnader i fjällområdet förses med"säkerhetspaket" innehållande nödproviantoch sjukvårdsmateriel och med räddningspulkor. Utredningen förutsätter atthuvudmannen för fjälledsystemet närmare undersöker dessa behov och i den utsträckning och päsätt som befinns lämpligt, tillgodoser dem. Vilka konsekvensema frånekonomisk synpunkt skulle bli, därest behovetav nya övernattningsstugor och raststugor,vindskydd tillgodoses i den utsträckning,som föralag-!-ställama anser önskvärt, har utredningen icke närmare undersökt.De 110 nya raststugor längs ledsystemet under statligthuvudmannaskap, som inryms i länsstyrelsernasoch önskemål, kan bedömas i anläggningskostnadbelöpa sig pä ca 5,5 milj. kr. Till detta kommer en icke oväsentlig ärligdriftkostnad. Prop.1978/79:187 172 vesteringarna i fjällstationeroch övemattningsstugor i fjällvärlden har avSvenska turistföreningen ,ca 50 milj.kr. för den närmastefemårsperioden. De stugor, som länsstyrelserna och turistföreningen angett börabyggas, torde även vara de angelägnaste fränfjällsäkerhetssynpunkt. Utredningen förutsätter att dessa frägornärmare prövas av huvudmannen för fjälledsystemet (naturvärdsverket) i samråd med berörda myndigheter och organisationeroch att principfrågan därefter underställs regeringen. Från vissa kommuner, som gränsar till , har framhållits vikten av att samarbete med norska myndigheterinleds i syfte att planera och anläggaleddelar pä norskt område för att fä goda ledsträokningari sin helhet för svenska turisters behov. Somexempel kaji nämnas att en vandringsled mellamRogenomrädet - pätvä ställen gär över norskt territorium. Utredningen finner detta närmast vara frågaom en lokal eller regional samverkan, förvilken principiellt hinder icke synes möta,och förutsätter i övrigt att huvudmannen för fjällsystemet ägnar fräganuppmärksamhet. Ledsystemet under statligt huvudmannaskap har en sammanlagd längd av . För att det rätt skall tjänasitt syfte och därvid hälla den standard, som frän bl.a. säkerhetssynpunktär önskvärd, behövs en effektiv tillsyn av lederna och anslutandeauiordningar och anläggningar, där permanent driftpersonal ej finns. i har till utredningen framfört, att den anser en utvidgning av fjällräddningsorgani-sationensuppgifter till att även omfatta ledtillsyn motiverad.Det synes emellertid i dylikt fall bli frågaom Prop.1978/79:187 ' en icke obetydlig utvidgning av f jällräddningsorgauiisationensuppgifter. Stommen i denna organisation utgörsju av polisdistriktens ordinarie enheter. Dessa måste kraftsamla sina insatser till de polisiära uppgiftema, vari fjällräddningen ingår. I den mån,som dessa uppgifter medger, görs därutöver icke oväsentliga insatser som gagnar fjällsäkerheten. Så kan ske genom att den polisiära patrulleringen utsträcks att omfatta ledavsnitt av särskilt intresse, lavinfarliga områden o.d. samt genom medverkan i information i fjällsäkerhetsfrägor m.m. Att på förhandsbinda omfattningen av dessainsatser är knappast möjligt - den fårbero av det utrymme, som de rent polisiärauppgifterna lämnar. Skulle samtlig önskvärdledkontroll äläggas fjällräddningsorganisationen, dvs. i praktiken polisen, torde det - särskilt i vissa län- bli fråga om en avsevärd utökning avpolisens uppgifter. Denna torde knappast kunna effektivt tillgodoses inompolisens nuvarande personalramar. Ledkontrollen bör vidare även omfatta uppgifter, som har föga samband r\e'i de uppgifter, för vilka poli:3en är organiserad och utbi-lad. Utredningen anser sig därför på anförda skäl icke kunna ic-reslä att fjällräddningsorganisationens uppgifter vidgas a;- även omfatta ledtillsyn. Utredningen förutsätteremellertid, att liksom sådanintermittent medverkan lämnas i ledtillsyni>r rån polisens sida, som do :iias riinarit j-o-lisiära uppgifter medger och som i övrigt ur pc. issy.p-inkt syns möjligt ooh lämpligt.Personal ur fjällräddningspatruller bör också kunna utnyttjas på liknande sätt eller ingäende i sådanafjällpatruller, som nedan ang;s. har inom bedrivits försök med naturvårdspatrullerir.om fjällområdet, s.k. fjäl".;;. ...... ,Dessa har haft flera uppgifter, innefattande naturvärds-tillsyn, kontroll av leder och anslutandeanordningar ooh anläggningar, städning av rast- och övemattningsstugor. Prop.1978/79:187 174 medverkan i ledunderhållet, kontroll av issäkerhet och hjälptelefoner m.m. De har letts från naturvårdsenhet. Patrullerna är utrustade med polisens radio och samverkar bl.a. förfjällräddning och fjällsäkerhet med polisen. Erfarenheterna frän patrullemasverksamhet har varit positiva. För /79 har statsmaktema på statsbudgeten (särskild anslagspost för skötsel av vandringsleder inom fjällvärlden under anslaget för anläggningsstöd till idrotten) upptagit de kostnader för f jällpatrullema i , som uppkommer i sam-baind med underhäll ooh skötsel av leder. Utredningen anser önskvärt att ett vidgat underlag erhålls för mera definitivt ställningstagande till utnyttjande generellt eller speciellt av fjällpatruller i olikaverksaimheter inom fjällvärlden av betydelse bl.a. för fjällsäkerheten. Utredningen föreslär därför att försöken med fjällpatruller utvidgas till att omfatta ytterligare något län. Liksom under de fortsatta försöken inomNorrbottens län bör härvid led-tillsynen ges klar prioritet blandpatrullemas uppgifter men i övrigt olika kombinationer av uppgifter förpatrullerna prövas. I detta sammanhang vill utredningen framhålla, att i fjäll-patrullarbetet bör i den utsträckning som är möjlig och lämpligengageras samer med miljökunnande, lokal terrängkännedom m.m. Utredningen har övervägt huruvida vapenfria tjänstepliktiga skulle kunna utnyttjas i fjällsäkerhetsarbetet och inomfjäll-räddningsorganisationen. har fastställtvissa ändringar inom v.ipenfrilagstiftningens område (prop. 1977/78:159 - på grundval av bl.a. SOU 1977:7 -FöU 1977/78:28, rskr 1977/78:371; SFS 1978:524). De innebär bl.a. att möjlighetema att erhålla tillstånd till vapenfri tjänst blir större och tjänstgöringsområdena fler. Prop.1978/79:187 '' är att märka att beslutet fastslår som en grundregel attde vapenfria skall utbildas för och fullgöra tjänst i verksamhet, som ärbetydelsefull för samhället under beredskap och krig. I regeringens förslag till angivet beslut anförde föredragande departementschefen (prop. 1977/78:159 s. 114): "Naturvårdsarbete har under utredningsarbetet an-visäts~för vapenfria i form av försöksverksamhet anordnad avarbetsmarknadsstyrelsen i samråd med och domänverket. Erfarenhetema är goda, och utredningen föreslår att flervapenfria placeras inom detta område. Detta tjänst-göringsaltemativ anges vara lämpligt för de vapenfria, som önskar fullgöra tjänst sominte leder till krigspiacering. Ytterligare arbetsuppgifter inom dettaområde, som enligt utredningen kan vara lämpliga för de vapenfria, är rensning av flottnings-leder m.m. Med den grundläggande syn pä den vapenfria tjänsten, som jag inledningsvis har redogjort för, är naturvårdsarbete ett mindre lämpligt tjänstgöringsalternativ med hänsyn till att en sädan utbildning o,;h tjänstgöring i sig inte torde kunna ligga till grundför någon beredskaps- eller krigsplacering. Jag vill likväl förorda att ett sådant alternativ prövas u.--der den förutsättningen att de vapenfriaantingen genomgår sädan tilläggsutbildning inom något annattjänstgöringsalternativ att de kan beredskaps- eller krigsplaceras inom denna verksamhet eller kan ingå i den kommunala beredskapsplaqläggningen samallmän arbetskraftsförstärkning. Jag anser sålunda att arbetsmarknadsstyrelsenbör fortsätta försöksverksamheten med den angi/na inriktn.rnjen." tillstyrkte det förslag, som inryjs i citatet härovan (FöU l977/''8:28 s 18-19), och "et godtogs av . De hittillsvarande försöken avseende naturvärdsarjete haricke avsett f jällsäko-hets- eller f jä? "i räddningr;u;. :; j;t~r.Fjällräddningen ställer alldeles speciella krav på dem, som akall aktivt medverka däri. Det gäller psykisk och fysisk styrka ochuthållighet, förtrogenhet med vinter-och andra svårvädersforhållanden, miljökunnandeoch lokal terrängkännedom, orienteringsförmäga, sambandskunnande m.m. Fjällräddningen är icke heller någonpermanent aktivitet. Den är främst aktuell under vissa årstidsmässiga, icke sammanhängande säsonger - varierande för olika delar av fjällvärlden - med en sammanlagd längd av 6-7 månader.Under den aktuella tiden växlar intervallen mellan insatserna,som ju icke kan förutses. Det är givetvis alltid en flerfaldigt mindre del av denaktuella tiden, som åtgår för de aktiva insatserna. Fjällräddningsorganisationenbestår därför av enheter och personal - urpolisen och enskilda i med denna samverkande räddningspatruller m.m. -som har andra ordinarie uppgifter. Att förutsätta en medverkanockså i dessa, främst dä inompolisen, av vapenfria som skulle ingåi fjällräddningen syns orealistiskt, bl.a. pågrund av just vapenfriheten. (jfr SFS 1943:881 och 1958:262). Det bör ocksåframhållas, att redan de speciellakraven för dem, som aktivt skall medverka ifjällräddningen, är sådana att endast i utprägladeundantagsfall nägon vapenfri tjänstepliktig kan förväntas uppfylla dem. Utredningen finner sälunda, att fjällräddning icke börvara nägot tjänstgöringsalternativför vapenfria tjänstepliktiga. När det däremot gällerfjällsäkerheten och därtill anslutande eller näraliggande uppgifter är förhållandena annorlunda. De uppgifter, som tillkommit de försöksvis organiseradefjällpatrullerna i och som avses tillkomma patrullerna i de utvidgadeförsök, som utredningen föreslagit,synes i väsentliga stycken sådana att de börkunna sammantaget - och eventuellt kompletterade med vissa ytterligare naturvårdsuppgifter - bilda ett tjänstgörings- Prop.1978/79:187 177 altemativ för vapenfria. En förutsättning är givetvis att vederbörande, som uttages härför, är personligen lämplig och fårviss grundläggande utbildning, innan han ingår i den tillämpade verksamheten. Det syns vidare lämpligt, att denna sker i patruller, där patrullchefen och ytterligare någon eller några patrullmedlemmar utgörs av i denna tjänst läng-tidsverksamma, på tillämpat sätt rekryteradepersoner. Det kan övervägas, huruvida tjänstgöringen för allaeller vissa vapenfria i detta tjänstgöringsalternativ bör ske uppdelad pågrundutbildning och repetitionsutbildning (som är regel för flertalet tjänstgöringsaltemativ, vilka syftar till beredskaps- eller krigsplacering) eller i en följd (som främst gäller för vapenfria, vilka erhåller entjänstgöring, som inte direkt syftar till någon krigsplacering) elleruppdelad i perioder. Riksdagsbeslutet innefattar att enligt förslagfrän viss försöksverksamhet med vapenfria inom får genomföras.