prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Förslaget att offentiigt bilräde skall kunna förordnas förvårdnadshavare vid omhändertagande av bam för samhäUsvård godtas av flertaletav de instanser som berör frågan. påpekas dock att konsimktionen med 1978/79:90 186 offentligtbiträde för barn under 15 är är otillfredsställande ur formell synpunkt. Barni de yngre åldrarna kan ej fungera som huvudmän gentemot sitt offentligabiträde. Varken bamet eller biträdet har rätt att anföra besvär över det beslutsom kommer alt meddelas. Föregen del får jag anföra följande. Som en följd av de företagnaändringama i rättshjälpslagen är förutsättningarna för alt förordna offentligtbiträde i utlänningsärenden mer liberala än i övriga fall där offentligt biträdekan komma i fråga. Bakom ändringarna beträffande utlänningsärendena liggerdelvis förhållanden som saknar motsvarighel vid övriga fall av offentligtbiträde. De ändrade reglerna syftar bl.a. lill att förkorta handläggningstidema. Fråganom offentligt biträde i andra ärenden än utlänningsärenden har nära samband medsocialulredningens tidigare angivna betänkande. Detta har remissbehandlats ochövervägs f. n. inom . Reglerna om offentligt biträde berörsockså av ett förslag från en inom tillsatt expertgrupp som hargjort en översyn av LSPV. Även detta förslag har remissbehandlats. I enrapport (Ds S 1978:8) som har överlämnats till chefen försocialdepartementet har en särskild arbetsgrupp inom redovisatett beslutsunderlag för regeringens ställningstagande i frågor om värd utansamlycke inom socialvård och sjukvård. I rapporten föreslås ändringar irättshjälpslagen som i fråga om möjligheterna att få offentiigt bilräde stämmeröverens med rättshjälpsulredningens förslag. Somjagredan tidigare berört (11.1) har jag efter samråd med chefen försocialdepartementet funnil att de frågor om offentligt biträde som återstårefter de genomförda ändringama beträffande utlänningsärendena bör behandlas iden till /79 planerade propositionen om ny sociallagsliflningm.m. Denna proposition kommer bl. a. att innehålla nya regler omIvångsingripanden inom socialvård och psykiatrisk vård. Regeringen kommer, somockså tidigare sagls, att lägga fram förslag som i allt väsentligtöverensstämmer med rättshjälpsutredningens förslag när det gäller möjligheternaalt fä offentligt biträde. 11.9.2Förfarandet vid förordnande av offentUgt biträde m. m. Offentligtbilräde förordnas f.n. av rältshjälpsnämnd oberoende av hos vilken myndighetdet aktuella målet eller ärendet är anhängigt. Fråga om förordnande avoffentligt bilräde kan väckas antingen genom ansökan av den som åtgärden avsereller genom anmälan av den myndighet som handlägger målel eller ärendei. Denhandläggande myndigheien skall självmant beakta och anmäla behov av offentiigtbiträde. skaU inhämta yttrande över ansökan om offentligtbiträde av den myndighet som handlägger målet eller ärendet. Avförarbetena till gällande ordning framgår alt vid fördelningen av beslutsfunktionernaavgörande betydelse fästes vid de fördelar i form av en- 1978/79:90 187 hetlig rättstillämpning och möjlighet till kontroll ochbevakning som kunde vinnas om rällshjälpsnämnd fick behörighet atl förordnaoftentligt bilräde. Som lidigare berörts avviker rältshjälpsnämnd ytterstsällan från vad handläggande myndighet föreslagit i anmälan eller yttrande överansökan. Ersättning till offentligt bilräde fastställs avrältshjälpsnämnden och utgår av allmänna medel. Den enskilde kan inte i någotfall åläggas att återgälda kostnad för biträdet eller för utredning.Offentligt biträde skall ge in sin koslnadsräkning till den myndighet somhandlägger målet eller ärendet och denna myndighet skall med egel yttrandeöversända räkningen till rällshjälpsnämnden. Liksom när det gäller ansökningar om offentligt biträdeförekommer det ytterst sällan att rältshjälpsnämnd avviker frän myndighetsyttrande över kostnadsräkning när biträdesersättning faststäUs. Sådan avvikelseförekom enligt utredningens undersökningar bara i av fallen. Enligt ulredningen talar främst principiella skäl för allrätten att förordna offentligt biträde skall ligga hos ett organ som ärfristående i förhållande till den handläggande myndigheien. Därför bör enligtutredningen rättshjälpsnämnden även i fortsättningen förordna offentligtbiträde. Önskemålet atl uppnå en snabbare och mindre byråkratisk handläggningkan enligt utredningen uppnås genom all utrymmet för alt avslå begäran omoffentligt bilräde blir betydligt mer begränsat än f. n. Nuvarande skyldighetförden handläggande myndigheten att avge yttrande till rältshjälpsnämnden föreslåsgälla bara i de fall där rättshjälpsnämnden överväger att avslå ansökan.Sädanl avslag bör alltså enligt utredningen inte få ske utan att denhandläggande myndigheten yttrat sig i frågan om behovet av offentligt biträde. För fall som handläggs av regeringen föreslår utredningendock att regeringen skall få besluta om offentligt biträde. Vad avser rätten att besluta om ersättning till offentligtbiträde föreslär utredningen att samma princip skall gälla som föreslagits närdet gäller allmän rättshjälp. Den myndighet som handlägger den rättsligaangelägenheten skall alltså också pröva frågan om ersättning. Utredningens ordförande och en expert anser att denhandläggande myndigheten bör få förordna offentligt biträde utom dä ärendethandläggs av polismyndighet eller social centralnämnd eller motsvarande. Ägerhandläggningen mm vid social centralnämnd bör det ankomma på länsrätt attförordna offentligt bilräde. När ärende om avvisning enligt utlänningslagen(1954: 193) handläggs hos polismyndighet bör invandrarverket förordnaoffentligt biträde. I fråga om prövningen av ersättningsfrågorna föreslås attsamma behörighet skall gälla som vid förordnande av offentligt biträde. I samband med de ändringar i rättshjälpslagen som harberörts i avsnitt 11.9.1 har inte föreslagits någon ändring av förfarandel vidförordnande av offentligt biträde i utlänningsärenden. 1978/79:90 188 Utredningsmajoritetensförslag om beslutsfunktionerna godtas av en del remissinstanser. En majoritetav dem förordar emellertid i princip den lösning som förespråkats avordföranden och en expert. En instans förordar en ordning enligt vilken denhandläggande myndigheten får beslutanderätten med den begränsningen attärendet skall underställas rättshjälpsnämnd i de fall nämnden överväger avslåansökan om offentligt biträde. pekar på vissa prakliska svårigheter som föreligger vidförordnande av offentligt biträde i utlänningsärenden. I det övervägandeantalet av dessa fall ansöker enligt nämnden den enskilde själv. I allmänhetframgår inte av ansökan om något ärende ännu föreligger vari rättshjälp överhuvud tagel kan meddelas. I delta läge är rättshjälpsnämnden nödsakad atlinhämta yttrande från vederbörande myndighet även av del skälet att nämndenmåste få kännedom om något sådant ärende förefinns. Därtill skall också förutsättningarnaför behovsprövningen uppfyllas. Föregen del villjag anföra följande. Nuvarande ordning vid förordnande av biträdetillkom bl.a. för att möjliggöra kontroll och bevakning av rättstillämpningen.Utvecklingen visar emeUertid atl rättshjälpsnämnderna endast i undantagsfallavviker från handläggande myndighels anmälan eller yttrande över ansökan.Därmed framstår kravet på prövning av rältshjälpsnämnd som onödigtbyråkratiskt. Även om utrymmet för att avslå begäran om offentligt biträdeminskar kan ett remissförfarande i allmänhet inte undvaras i ett system därrättshjälpsnämnd är beslutande myndighei. Som påpekats under remissbehandlingenbehövs ett sådant förfarande bl. a. för att klarlägga om det existerar ettärende vari offentligt biträde kan förordnas. En ändring av förutsättningarnaför förordnande av biträde leder alltså inte aulomatiskt till snabbare ocheffektivare handläggning. Denu angivna förhållandena lalar enligt min uppfattning starkt för atlförordnande av offentligt biträde bör ligga på den myndighet som handläggerdel ifrågavarande målet eller ärendet. Utredningen har hävdat att principiellaskäl talar för att beslutanderätten skall ligga hos ell organ som är friståendei förhåUande till myndigheten. För egen del anserjag emellertid att dessaprincipiella synpunkter har tillmätts alltför stor betydelse. I stället finnerjag övervägande skäl tala för alt handläggande myndighet i princip bör prövafrågor om förordnande av offentligt biträde. Vissa undanlag från denna regel bördock gälla. Med hänsyn till utlänningsärendenas speciella karaktär böruppgifien att förordna bilräde i dessa ärenden ligga kvar hos rättshjälpsnämnd.Vidare bör i ärende hos regeringen beslutsbefogenheten ligga på chefen för detdepartement till vilket ärendet hör, med möjlighet för departemenischefen altdelegera beslutsfunktionen till tjänsteman i departementet. Prövning i ärendehos bamavårdsnämnd, social centralnämnd, social dislriklsnämnd ellerpolismyndighet bör ske hos länsrätten. Enligtmin mening bör samma beslutsordning somjag nu har angeti gälla Prop.1978/79:90 189 för andra beslut inom ramen för den nu ifrågavaranderättshjälpsformen, t.ex. ersättning till biträde. Beslutsfunktionen böremellertid alltid ligga kvar pä rättshjälpsnämnd dä fråga är om att beslula omutredning när offentligt biträde ej har utsetts. Beträffande besvärsordningen vid beslul rörande offentligtbiträde bör gälla att i de fall domstol varil beslutande myndighet lalanfullföljs hos samma instans som har atl pröva fullföljd i huvudsaken. Fårfullföljd inte ske i huvudsaken, innebär detla att talan är utesluten även vadavser beslut som gäller rättshjälp genom offentligt biträde. När annanmyndighei än domstol meddelat beslut i sädan fråga, fullföljs lalan hos besvärsnämnden.Sådan fullföljsrätt bör finnas även i de fall då den beslutande myndighetensavgörande i huvudsaken ej är överklagbart. Rättshjälpsnämnder finns - liksom hovrätter - i ,, , , och . Nämndernas kanslier ingår somorganisatoriska enheter i de olika hovrättema. består av ordförande, som skall varalagfaren och erfaren i domarvärv, samt fyra andra ledamöter. Av dessa skalltvå vara advokater som är verksamma inom nämndens verksamhetsområde. En advokatskall vara anställd på allmän advokatbyrå och en enskilt verksam. Ordförandenförordnas av regeringen. utser övriga ledamöter. Av dessa ulsesden ledamot som skall vara enskilt verksam efter förslag av Sverigesadvokatsamfund och de ledamöter som ej skall vara advokater efter förslag avlandsting eller, i vissa fall, kommun. är beslutför med ordföranden och de tvåledamöter som ej är advokater. Är ärende av principiell betydelse eller annarsav särskild vikt eller är det i annat fall på grund av ärendets beskaffenhetpåkallat alt de båda ledamöter som är advokater deltar, skall samtligaledamöier deltaga. inkom till rättshjälpsnämnderna knappt 72000ärenden om allmän rättshjälp. Antalet inkomna ärenden om offentligt biträdeuppgick till omkring 4700. Ärendena fördelade sig mellan rättshjälpsnämndernaenligt följande uppställning. Summa 71 849 99,7 4 723 Vid rättshjälpsnämndema finns f n. sammanlagt 91,8tjänster (inklusive 1978/79:90 190 8,8 tjänster som hovrättema inrättat inom ramen förtillgängliga medel). Tjänsterna fördelar sig mellan olika rältshjälpsnämnderoch olika personalkategorier på följande sätt. Utredningen bedömer att dess förslag, om de genomförs, fårstor belydelse för både ärendemängd och ärendetyper hos rättshjälpsnämndema.Utredningen beräknar att det sammanlagda antalet ärenden hos rättshjälpsnämndi ansökningsfas och för mellankontroll där advokat arbetat päärendet kommer att uppgå till 23 000 . Även när del gäller rättshjälpsnämnds befattning i övrigtmed rättshjälpsfrågor minskar arbetsbördan. Enligt förslaget befriasrättshjälpsnämnderna från att pröva frägor om utredning, ersättning,sluireglering, fördelning av motparts ersättningsskyldighet m, m, i de fall därdessa frågor prövas av domstol, hyresnämnd, arrendenämnd, statens va-nämnd elleröverexekutor. Utredningen beräknar antalet ärenden där rättshjälps-nämnd kankomma att få pröva sådana frågor till sammanlagt omkring 20 000, Ulredningen framhåller att de ärenden som stannar kvar hosrättshjälpsnämnderna blir av förhållandevis kvalificerad art, vilket bör föramed sig en annan fördelning mellan handläggare och biträdespersonal. Relationenmellan handläggare och biträden, som f. n. är 1: 3, bör i fortsättningen varamellan 1:1,5 och 1:2, Ulredningen räknar med alt det behövs 14 handläggare och24 biträden. Med ledning av nuvarande fördelning av ärendemängdenmellan de olika rättshjälpsnämnderna beräknar utredningen att skullebehöva 5,8 handläggare, 1,8, 2,2, 2,3, 0.8och 0,6 handläggare. Utredningen finner atl vissa nämnder med dennafördelning skulle bli för små och förordar därför att en sammanslagning sker.Majoriteten av utredningens ledamöier samt en expert föreslår trerättshjälpsnämnder, nämligen en i med sex handläggare och tiobiträden, en i med lika många handläggare och biträden och en i Sundsvallmed två handläggare och fyra biträden. Två andra experter förordar fyrarättshjälpsnämnder, nämligen en i , en i , en i och en iSundsvall, med sammanlagt omkring 16 handläggare och 24 tjänster för andra änhandläggare. Prop.1978/79:90 191 Utredningens ordförande och en expert anser medutgångspunkt från utredningens beräkningar av personalbehovet att antaleträttshjälpsnämnder bör vara högst två. I fråga om valet av kansliorter anserordföranden och experten att den ena bör vara , den andra ellerGöteborg. När delgäller rältshjälpsnämnds sammansättning anser ulredningen att det kan räcka omdet i nämnden ingår en advokat som antingen kan vara privatpraktiserande elleranställd pä allmän advokatbyrå. Landstingens nomineringsroll har tagils bort iförslaget. Förslaget saknar också regler om beslutförhet hos nämnden. Vad beträffar rättshjälpsnämndernas ställning iadministrativt hänseende förordar ulredningen att de även i fortsättningenskall vara knutna till hovrätten i resp. kansliort. Förslagetkritiseras av flera remissinstanser som direkt skulle beröras om förslagetgenomfördes. i avstyrker förslaget om reducering avantalet nämnder. Enligt denna rättshjälpsnämnds uppfattning medför förslagetinte sådana rationaliseringar att nämndernas arbetsuppgifter skulle minska.Nämnden ifrågasätter starkt rikligheten av de siffror ulredningen arbetat med.Med ett alllför slorl geografiskt verksamhetsområde skulle lokal- ochpersonkännedomen försämras. Även lekmannainflytandet skulle göra sig gällandei mindre utsträckning än . Vidare skulle allmänhetens och biträdenasmånga dagliga kontakter med nämndernas kansli fördyras och försvåras. De smånämnderna har fungerat mycket bra. Övriga rättshjälpsnämnder anför liknandesynpunkter. anser att det underlag som ulredningengrundat sitt ställningstagande på vad gäller antalet rättshjälpsnämnder ochdimensioneringen av dessa är så osäkert att det ej möjliggör en säkerbedömning. Ytterligare undersökningar måsle enligt mening görasinnan definitiv ställning kan tas. Det förslag till organisation av nämndemasom de två experterna presenterat i sitt särskilda yttrande förefaller enligtdomstolsverket pä föreliggande material vara mer realistiskt än majoritetensförslag. Uppfattningen att underlag för ett principbeslut saknas delas av fleraandra remissinstanser. Utredningens förslag att endast en advokat skall ingå irättshjälpsnämnd avstyrks av samtliga instanser som tar upp frågan. Därvidanförs att det nuvarande advokatinslaget är från alla synpunkter värdefullt.Flera remissinstanser förordar också att nuvarande regler om rättshjälpsnämndsbeslutförhet bibehålls. föreslår att landslingen fortfarandeskall föreslå lekmannarepresenlanter lill rättshjälpsnämndema. Om antaletnämnder blir mindre än f n., kan del enligt förbundet vara en framkomlig vägatt förbundel övertar nomineringen efter hörande av berörda landstingskommuneroch kommuner utanför landsiing. Under ärendets beredning inom harundersökts bl.a. hur rättshjälpsärendena fördelar sig på olika ärendegrupper.En ge- 1978/79: 90 192 nomgånghar därvid gjorts av samtliga ärenden som kommit in till rättshjälpsnämndunder januari, och . Samtliga ärenden som komin har därefter fördelats på ärendegrupper med ledning av denprocentuella fördelningen som har granskats. Den beräknadefördelningen framgår av följande uppställning. Ärendegrupp Antal Antal ärenden Familjerättsärendenutom bodelning Bodelningsärenden Förvaltningsrättsliga ärenden Övriga ärendenom allmän rättshjälp Summaärenden om allmän rättshjälp Offentligt biträde Deförändringar i fräga om behörigheten att fatta beslut i rättshjälpsfrågor somjag har förordat i det föregående leder till all ett stort antal ärendenflyttas bort från rättshjälpsnämnderna. Fördet första kommer rättshjälpsnämndema med den nya ordningen att ifortsättningen endast i obelydlig utsträckning få befattning med familjerältsangelägenheter.Man borde kunna räkna med atl nämnderna i vart fall när det gäUer att bestämmaersättning kommer att handlägga endasl av det totala antaletfamiljerättsärenden med undantag av bodelning. Reglernaom att domstol och därmed jämställd myndighei i fortsättningen skall handläggarältshjälpsfrågor i mäl elller ärenden som handläggs vid domstolen ellermyndigheten kombinerade med reglema om att biträde i störte omfattning änhittills skall få rätt lill ersältning för arbete som utförts före förordnandetkommer likaledes att leda till bortfall av ett stort antal ärenden frånrättshjälpsnämndema. Jag uppskattar delta bortfall till ca 5000 ärenden . Förslagettill ändrade regler i fråga om rådgivning kan antas medföra alt rådgivning iviss utsträckning kommer att utnyttjas som rällshjälpsform i stället för allmänrättshjälp. Antalet sådana fall kan uppskattas till omkring 1 000 . Förslageti fråga om offentligt biträde kan beräknas medföra att av dessaärenden lämnar rättshjälpsnämnderna. Deutvidgade möjlighetema till allmän rättshjälp åt näringsidkare kan uppskattasleda till en fördubbling av antalet sådana ärenden, dvs. en ökning med omkring500, Dessa ärenden beräknar jag alltså i fortsättningen till ungefär 1 000 perår, varav hälften kan antas falla på domstolama. För rättshjälpsnämndernas delbetyder detta att de behåller samma antal ärenden av detta slag som . Deberäknade förändringarna av antalet ärenden vid rättshjälpsnämndema kansammanfattas i följande uppställning Föratt kunna göra en bedömning av del framtida behovei av personal vidrättshjälpsnämndema härunder ärendets beredning inom justitiedepartementetgjorts en undersökning bl. a. av hur personalens arbetsinsatser f. n. fördelarsig mellan olika ärendegrupper. Undersökningenhar tillgått på det säliei att rällshjälpsnämndsperso-nalen, som dentillställts tvä frågeformulär, ombetts att studera hur den egnaarbetstiden fördelar sig mellan olika ärendegrupper och olika arbetsmoment.Personalen har därefier enskilt eller gruppvis fält besvara frågeformulären ochdärvid bl, a. göra en normalfördelning av sin arbeislid mellan olikaärendegrupper. Den genomsnittliga fördelningen för samtliga handläggare vidrättshjälpsnämndema räknat i proceni av hela arbetstiden framgår av följandeuppställning. Ärendegrupp m. m. Närdet gäller frågan vilken personalminskning som de ändrade reglerna kan ledatill för rättshjälpsnämndernas del gör jag följande bedömning på grundval avredovisningen av antalet ärenden som faller bort och personalens uppgifter omfördelningen av sin arbetstid, 13 1978179. Prop.1978/79:90 194 Förden handläggande personalen innebär förändringama i fråga om familjerättsangelägenheternaett årligt bortfall av omkring 35 500 ärenden som var för sig är tämligenokomplicerade. Genom sitt stora antal är ärendena dock sammantagna en gruppsom är personalkrävande. Åtskillig tid går åt för alt ha kontroll över denstora pappersmängd som ärendena för med sig. Mycket tid måste vidare antas gååt för telefonsamtal som har samband med dessa ärenden. Regelnom alt biträde ska få arbeta under längre lid på ett ärende innanansökan om allmän rättshjälp behöver ges in torde leda till -förutom bortfallav ett stort antal ärenden hos rättshjälpsnämndema - att de ansökningar somkommer in till nämndema regelmässigl blir mer utförliga och fordrar mindrekompletteringar än f. n. Densammantagna effekten på volymen av arbetsuppgifter för den handläggandepersonalen vid rättshjälpsnämndema bör bli belydande. Jag uppskattarbortfallet till en tredjedel av den nuvarande arbetsmängden. Vadgäller övrig personal torde bortfallet bli ännu större. För biträden medgranskningsuppgifter räknar jag med atl minskningen i arbetsmängden står inärmare proportion till minskningen av antalet ärenden än vad som är fallet medhandläggarna. För övrig personal bör arbetsmängden stå i direkt proportion lillantalet ärenden. Jag uppskattar bortfallet till . av den nuvarandearbetsmängden. Effekternapå den nuvarande rätlhjälpsnämndsorganisationen kan beräknas bli som framgårav följande uppställning. Delminskade personalbehovet bör enligt min mening leda till en minskning avantalet rättshjälpsnämnder. Följande överväganden bör ligga till grund fördimensioneringen och lokaliseringen av nämndema. Erfarenheternaav verksamheien vid de nuvarande rättshjålpsnämnderna visar att dessa ej fårvara alltför små om verksamheien skall kunna bedrivas rationellt. Nämndema börvidare vara så stora att vikariatsfrågor och liknande frågor normalt kan lösasinom myndigheten. Om antalet rättshjälpsnämnder hålls lågt främjas ocksä enhetligpraxis i de rättshjälpsfrågor som kommer att ligga kvar på nämnderna. Atl enminskning av anta- 1978/79:90 195 let nämnder medför att de kvarvarande nämndernas lokal-och personkännedom blir mindre får enligt min mening accepteras. Vad jag nu har sagt bör enligt min uppfattning leda tillatl man i fortsättningen har två rättshjälpsnämnder. Ärendena om allmänrättshjälp fördelar sig f. n. nästan jämnt mellan å ena sidan stockholmsnämndenoch norr-landsnämndema saml ä andra sidan de tre sydliga nämnderna. förhållande,som får antas bestå, kan lämpligen tjäna som ledning vid valet av kansliorter.En nämnd bör förläggas till Siockholm, varifrån del allt övervägande antaletärenden för den aktuella regionen kommer. Den andra nämnden synes lämpligenböra förläggas till . Detta är ändamålsenligt med hänsyn bl. a. tillatl , som enligt vad jag kommer att föreslå allljämt skallvara tillsynsmyndighet för rättshjälpen, är beläget där. Vidrättshjälpsnämndernas tillkomst blev dessa administrativt knutna till hovrättenpå resp. kansliort. Det främsta skälet för att denna lösning valdes var att deflesta rättshjälpsnämnderna då ansågs alltför små för att kunna uigörabärkraftiga, självständiga enheter. Det föreligger dock inte nägot egentligtsamband mellan verksamheten vid hovrätt och vid rättshjälpsnämnd. Fränhovrältshåll har också vid olika lillfällen uttalats önskemål om atträttshjälpsnämndsorganisationen frigörs från hovrätterna. Efter det atträttshjälpsnämnderna inrättades har tillkommit somcentralmyndighet för rättshjälpen. Med hänsyn lill det sagda och då de av migförordade tvä rättshjälpsnämnderna kommer atl utgöra bärkraftiga självständigaenheter, bör de göras till administrativt fristående myndigheter som blirdirekt underställda . Del ankommer på regeringen att besluta omverksamhetsområde för rättshjälpsnämnd. Jag ämnar återkomma lill frågan ommedel och tjänster för de två rättshjälpsnämnder som utgör den nya nämndorganisationeni samband med behandlingen av budgetpropositionen för /80. När det gäller rättshjälpsnämnds sammansättning harutredningens förslag att endasl en advokat skall ingå i nämnden fått ettgenomgående negativt mottagande. Jag finner inte anledning all jämka gällanderegler i detta hänseende. Likaledes saknas enligt min mening skäl alt ändragällande regler om beslutförhet för nämndema. Om antaletnämnder minskas i enlighet med vad jag har föreslagit och omupptagningsområdena ökas för de nämnder som bevaras, är det enligt minuppfattning inte längre lämpligt atl lekmannarepresentanterna nomineras i denordning som gäller.