prop · G203119 · 1978-12-31 00:00:00 — FUN:s förslag har mötts av en blandad remissopinion.Framför allt har den föreslagna nya assistenttjänsten väckt invändningar. Mångaremissinstanser vill att nuvarande assistent- och amanuenstjänster skallfinnas kvar. Andra poängterar att den icke stipendierade delen av assistent-och amanuenstjänsterna bör användas för olika arbetsuppgifter utan kopplingtill studiefinansieringen av forskarutbildningen. I flera remissyttranden bl. a. de från UHÄ, /SR ochTCO förordas att nuvarande system med utbildningsbidrag ersätts av ett systemmed doktorandtjänster. Studiefinansieringen är en faktor av stor betydelse förrekryteringen till forskarutbildning. En förutsättning för att studiestödetskall kunna utnyttjas för att stimulera tillströmningen är givetvis att detger de studerande ekonomisk trygghet pä en i förhällande till andra grupper isamhället realistisk nivå. En alltför låg nivä pä studiestödet medför att storauppoffringar i privat konsumtion och levnadsstandard krävs av den studerandeunder utbildningstiden. Detta kan påverka urvalet av forskarstuderandenegativt. Prop.1978/79:119 58 En godtagbar ekonomisk standard är ocksä en förutsättningför att den studerande skall kunna koncentrera sig på sina studier. Flera remissinstanser har förordat olika slag avförbättringar i det nuvarande systemet med utbildningsbidrag för doktorander.Bl. a. har doktorandtjänster i olika former föreslagits ersättautbildningsbidragen. Jag anser att denna fråga bör utredas ytterligare innan ställningtas. Jag har med stöd av regeringens bemyndigande uppdragit åtlärartjänstutredningen (U 1977:04) att bl. a. belysa de effekter olika sätt attfinansiera forskarutbildningen har när det gäller rekryteringen tillutbildningen och studiernas bedrivande. Därvid skall jämförelser göras mellanbl. a. de nuvarande utbildningsbidragen och de föreslagna doktorandtjänsterna.Utredningen skall föreslå lämplig form för studiefinansiering. Tills vidare bör det nuvarande systemet medutbildningsbidrag för doktorander bestå. Endast en mindre del av deforskarstuderande kan finansiera sina studier med utbildningsbidrag. Detär enligt min mening angeläget att antalet utbildningsbidrag ökar. Jag kommer idet följande att föreslå att för /80 medel beräknas förytterligare 75 utbildningsbidrag. Kostnaderna för dessa uppgår med nuvarandebidragsbelopp till ca 3,4 milj. kr. FUN har föreslagit att utbildningsbidragen mer direkt änvad som f. n. sker skaU användas som ett instrument för dimensioneringen avforskarutbildningen inom olika områden. Detta skulle ske genom att berördafakultetsorgan inte som f. n. fördelar utbildningsbidragen mellan individerefter ansökan från dessa utan i stäUet fördelar utbildningsbidragen på institutioner.Innehavare av utbildningsbidrag skall därefter utses inom institutionen.Enligt min bedömning saknas f. n. underlag för den typ av beslut som FUN avser.Antalet utbildningsbidrag är också än så länge så litet i förhållande till detstora antalet ämnen inom flera fakulteter att en fördelning ämnesvis skullekunna leda till stora orättvisor mellan de forskarstuderande. Syftet medutbildningsbidragen bör i första hand vara att rekrytera och ta till varaforskarbegåvningar oavsett inrikining, inte att styra forskningen till vissaämnen. Jag anser därför att utbildningsbidragen även i fortsättningen börfördelas av fakultets/sektionsnämnderna mellan doktorander. Vissa förändringar i de regler som gäUer förutbildningsbidragen för doktorander bör enligt min mening genomföras. Detankommer på regeringen att besluta om dessa förändringar. För överblickensskull redovisar jag dock mina överväganden i detta sammanhang. För en del forskarstuderande kan under hela eller delar avutbildningstiden deltidsarbete inom eller utom högskolan parallellt meddoktorandstudierna vara att föredra framför heltidsstudier. Utbildningsbidrag för doktorander bör kunna utgä underhela normalstudietiden för doktorsexamen, dvs. Studerande sombedriver deltidsstudier bör kunna uppbära del av utbildningsbidrag.Utbildningsbidrag Prop.1978/79:119 59 bör i sådana fall kunna utgå som heltidsstudier. För att motverka en stark splittring av resursernaoch orimligt långa studietider bör dock utbildningsbidrag aldrig kunna utgåunder än , dvs. för vad som motsvarar halvtidsstudier. Detbör dock vara möjligt för en studerande att under en del av utbildningen uppbäralägst av helt utbildningsbidrag. Enligt nu gällande bestämmelser får studerande som uppbärutbildningsbidrag fullgöra högst schemalagd lärartjänstgöring ellerhögst annat arbete under ett läsår, om inle särskilda skälföreligger. Även fortsättningsvis bör gälla att studerande som innehar heltutbildningsbidrag skall bedriva studierna på heltid. MöjUgheterna att haarbete vid sidan av studierna bör därför, enUgt min mening, begränsas. Studerandemed helt utbildningsbidrag bör sålunda endast i undantagsfall medges fullgöraundervisning eller annat arbete som överstiger av full tjänst. Dennabegränsning bör gälla oavsett arbetets karaktär. För en sådan skärpning iförhållande till nu gällande bestämmelser talar atl tvingande ekonomiska skälendast undantagsvis torde kunna anföras för mer omfattande förvärvsarbete. Erfarenheterna sedan utbildningsbidragen infördes den 1juli 1976 har visat att tillämpningen av sjuk- och föräldraförsäkringen förstuderande som uppburit utbildningsbidrag inte fungerat tillfredsställande. Pågrund av regelsystemets utformning och det förhällandet att mänga forskarstuderandehaft ingen eller endast liten inkomst året före det första stipendieåret harsjuk- och föräldrapenning utgått med lägsta belopp. De bestämmelser angående sjuk- och föräldrapenning somgäller för innehavarna av utbildningsbidrag för doktorander är desamma somgäller för innehavare av vissa andra former av studiestöd, t. ex.utbildningsbidragen inom arbetsmarknadsutbildningen. Det är en omfattandefråga att ändra reglerna för sjuk- och föräldraförsäkringen med avseende påsamtliga kategorier som det här gäller. Enligt bestämmelserna för utbildningsbidragför doktorander får utbildningsbidrag utgå utan hinder av att den studerandefullgör militärtjänstgöring eller är ledig för barnsbörd. Detta gäller dockendast om tjänstgöringen eller ledigheten omfattar under ettbidragsår. Som jag har nämnt är reglerna för sjuk- ochföräldrapenning desamma för dem som uppbär utbildningsbidrag för doktorandersom för dem som har utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen. Enändring av reglema för en av dessa grupper kan därför få konsekvenser också förden andra gruppen. Mot denna bakgrund är jag inte nu beredd att förorda nägonändring av reglerna för sjuk- och föräldrapenning för dem som uppbärutbildningsbidrag för doktorander. Jag vill dock betona att jag anser alt delär angeläget att finna en lösning pä de problem jag här har berört. Genom detnyssnämnda uppdraget till lärartjänslutredningen har denna till uppgift atl prövaocksä denna fråga. FUNframhäller att de avgörande besluten om forskarutbildningens dimensionering börfattas på politisk nivå. FUN föreslår att ett dimensioneringssystem införs därdimensioneringsbesluten skall avse dels resursramar, dels intervall förantalet examinerade alltså inte antalet forskarstuderande , förslagsvis . Miniminivånföreslås bestämmas av det antal forskarutbildade som krävs för att besättaämnesspecifika befattningar inom dels högskolan, gymnasieskolan och vissaforskningsinstitutioner, dels den övriga offentliga och i viss utsträckning den privata FoU-verksamheten. Miniminivån skall anges för varje ämne ellergmpp av ämnen inom en fakultet. Maximinivån bestäms, enUgt utredningen, ytterstav de tillgängliga resurserna och skall anges för varje fakultet. Inom den ramsom anges av mi-nimi- och maximiniväerna skall den av med beaktande av de studerandes önskemål,tillgängUga handledarresurser och föreliggande möjligheter att omfördelaresurser fastställa antalet tillgängliga utbildningsplatser. FUNföreslår att fakultets- och forskarutbtldningsnämnderna, på grundval av institutionernasförslag, skall utarbeta underlag för beslut om minimi- och maximinivåer.Fakultetsorganens bedömningar skall redovisas i förslagen tillansIagsframstäUning. Med utgångspunkt i detta material och i en långsiktigforsknings- och forskarutbildningsplanering skall UHÄ utarbeta underlag förstatsmakternas dimensioneringsbeslut. Mängaremissinstanser avvisar FUN:s förslag till dimensionerings-system. Systemetanses vara "en typisk skrivbordskonstruktion,»som enbart skulle leda tilladministrativt merarbete" och det sägs vara "mycket kompUcerat ochsvårt att överbUcka". Det arbete som måste läggas ned för att komma framtiU minimi- och maximiniväerna anses inte kunna korrmia att stå i rimligproportion tiU vinster i form av ett något bättre planeringsunderlag. Andrakritiska synpunkter som redovisas är följande: risken med mini-miberäkningarnaär att behovet underskattas eftersom endast helt kända faktorer tas med iberäkningen; är det möjligt att institutionernas tillgängUgaresurser i vissa stora undervisningsämnen sätter alltför höga maximigränser.Fem är är vidare en alltför kort planeringsperiod. Mångaremissinstanser förordar dagens system med möjligheter att begränsaantagningen på grund av bristande handledarresurser. Flera framhåller ocksäatt det är mer angeläget att med positiva åtgärder stimulera rekryteringen inombristområden än att i detalj dimensionera forskarutbildningen inom högskolan. UHÄföreslår en femårig försöksperiod, först därefter bör beslut fattas om metoderoch ambitionsnivå för arbetet med dimensioneringsfrägor. Dagensförhållanden när det gäUer dimensioneringen av forskarutbild- Prop.1978/79: 119 61 ningen är enligt min mening ingalunda idealiska. Det tordestå klart att en bättre planering av forskarutbildningen skulle vara högstangelägen. Del gäller här långa och dyrbara utbildningar, och ur bädeindividernas och samhällets synpunkt är det viktigt att undvika felsatsningar. FUN har i fråga om dimensioneringen av forskarutbildningenoveder-sägligen haft en mycket svär arbetsuppgift. FUN:s förslag i fråga omdimensioneringen av forskarutbildning har som nämnts blivit hårt kritiserat avremissinstanserna. Förslaget har också enligt min mening vissa brister. Ensärskild svårighet vid utformning av ett dimensioneringssystem förforskarutbildning och i viss män ocksä annan högskoleutbildning är hur ettsektorsbestämt behov av arbetskraft skall översättas till ett disciplinindelatutbildningssystem. Den modeU FUN har använt för dimensionering av forskarutbildningpåminner starkt om den modell som tillämpas inom den grundläggandehögskoleutbildningen. Det finns emellertid i detta avseende en avgörandeskillnad mellan grundläggande utbildning och forskarutbildning. Den består iatt de allmänna utbildningslinjerna utformas utifrån förhållandevis bestämdayrkesfunktioner inom en arbetsmarknadssektor. Därigenom ges också en någorlundafast grund för att bestämma arbetsmarknadens behov av utbildade. Detta skallsedan vägas samman med efterfrågan från de studerande. Utbildningarna kommergenom sin utformning att täcka var och en ett flertal discipliner.Forskarutbildningen har däremot för det första inte samma klara mäl päarbetsmarknaden i form av yrkesfunktioner. Själva utbildningen är vidareytterst sällan mångdiscipUnär utan innebär fördjupning i en enda disci-pUn.Detta ger upphov till vissa problem. Hur skaU t. ex. industrins behov avforskarutbildade fördelas på utbildning inom det stora antal forskarutbildningsämnensom flnns vid teknisk fakultet? Eller för att ta ett annat exempel: hur skallmuseernas behov av forskamtbildad personal fördelas på den rad ämnen som ärtänkbara här: etnografi, arkeologi, egyptologi, historia, historisk osteologi,konstvetenskap, musikvetenskap, socialantropologi m. Eftersom varje vetenskapUg disciplin har ringa eller litenutbytbarhet är det således mycket viktigt att behovet av forskarutbildade kantolkas per discipUn. Av vad jag har anfört framgår att det föreligger betydandesvårigheter att beräkna eller ens överslagsmässigt bedöma såväl en miniminivåsom en maximinivä. Jag vill här endast erinra om de svårigheter som har varitförknippade med dimensioneringen av lärarutbildningen trots att arbetsmarknadenför lärare är förhållandevis väl kartlagd. Till detta vill jag slutligen fogaytterligare en aspekt. Både miniminivån och maximinivån skall beräknas förhela landet för olika ämnen av mycket skiftande storlek och dessutom fördelaspå de orter där forskarutbildning inom ämnena sker. Någon analys av hur dettapraktiskt skall gå till och vad konsekvenserna 1978/79:119 62 blirför såväl rekrytering av studerande som utbud av forskarutbildade harutredningen inte redovisat. UHÄhar i sitt remissyttrande framhålUt att beslut om metoder m. m. fördimensionering av forskarutbUdning bör föregås av en relativt omfattandeförsöksverksamhet. Jag delar helt denna uppfattning. Jag kommer i annatsammanhang att föreslå regeringen att uppdra ät UHÄ att belysa möjlighelernaatt genom olika modeller förbättra planeringen av forskarutbildningensdimensionering. UHÄ bör som en första etapp av uppdraget redovisa vilken ellervilka olika modeUer som bör prövas och hur en försöksverksamhet bör utformas.Försöksverksamheten bör sikta till att klarlägga dels samarbetsformer ochplaneringsmetoder, dels vilket underlag som behövs för en aktiv planering föratt tillgodose såväl arbetslivets som samhäUets behov i övrigt av forskninginom skilda områden. Försöken bör helst omfatta ett helt forskningsområde (eneller flera fakulteter). måste ett studium göras av arbetsmarknadenför oUka typer av forskarutbildade i landet. Iuppdraget till UHÄ bör ingå att i samråd med andra berörda myndigheter kommamed förslag om hur bl. a. sektorsorganens behov av forskarutbildad personalbäst skall kunna beaktas vid planeringen av forskning och forskarutbildninginom högskolan. En väsentlig del avbeslutsunderlaget när det gäUer forskarutbildningens dimensionering äruppgifter om rekryteringsunderlaget för forskarutbildningen, dvs. a.uppgifter om hur många studerande som går igenom fördjupningsstudier inomolika ämnen. Detta måste beaktas vid utformningen av den framtidahögskolestatistiken såvitt avser grundläggande utbildning. Utredningen (U1975:14) om studiedokumentation och statistik för högskolan (STUDOK) utarbetarförslag angående denna. Tills vidare måste det i första hand ankomma påhögskoleenheterna att göra vad de kan för att det inom den grundläggandehögskoleutbildningen skall kunna utbildas ett tillräckUgt antal studerande föratt forskarrekryteringen skall säkras. Jag vill här erinra om vad jag i detföregående har anfört beträffande möjligheterna att låta fördjupade studierinom ett eller flera ämnen ingå i allmänna utbildningslinjer. Jag vill i dettasammanhang anmäla att jag ser en översyn av högskolestatistiken såvitt avserstuderande i forskarutbildning som naturlig mot bakgmnd av dels minaställningstaganden i det föregående, dels nyssnämnda utredningsarbete medstatistik rörande den grundläggande utbildningen. Jag avser att i annatsammanhang föreslå regeringen att uppdra åt SCB och UHÄ att i samräd göra ensådan översyn. 11.Samverkan med FoU utanför högskolan Jaghar inledningsvis framhållit att många skäl talar för att forskningsochutvecklingsarbete i , oavsett finansieringskälla, så långt möjligt börförläggas till högskolan. En sådan samordning mellan FoU inom och Prop.1978/79:119 63 utom högskolan bidrar till ett effektivt utnyttjande avlandets samlade personella, ekonomiska och materiella resurser för forskning.Därigenom breddas också forskningens inriktning inom högskolan och skapas fömtsättningarför ett vidgat ämnes- och problemurval inom forskarutbildningen. Högskolan samverkar med FoU utanför högskolangenom externt finansierade forskningsprojekt som förläggs till högskolan, genomforskarutbildning i samarbete med institutioner som bedriver forskning samtgenom deltids- eller korttidsanställning av forskare som huvudsakligen ärverksamma utanför högskolan. Intensifiering och vidareutveckling av dessakontakter främjas inte i första hand genom föreskrifter från riksdag ochregering. Det är enligt min mening angeläget att berörda myndigheter så långtmöjUgt försöker stimulera olika former av samverkan mellan forskning och forskarutbildninginom högskolan och forskningsoch utvecklingsarbete utanför högskolan. Genom forskningssamverkan skaU högskolans egen verksamhettillföras nya verksamhetsområden, nya forskningsinriktningar. Det behöver knappastsägas att detta inte får leda till att externa FoU-intressen får ett avgörandeinflytande över inriktning och utförande av forskningen och forskarutbildningeninom högskolan. Det är bl. a. ur denna synpunkt viktigt att högskolan självförfogar över tillräckUgt stora resurser för forskning och forskarutbildning.Jag vill här framhåUa den kraftiga förstärkning av dessa resurser somförslagen i årets budgetproposition kommer att medföra. FUN har redovisat en rad förslag som syftar till utökadekontakter mellan högskolan och skilda delar av samhället. Det övervägandeantalet remissinstanser ser mycket positivt på ökad samverkan med FoU utanförhögskolan. Många remissinstanser betonar att högskolans basresurser måsteförstärkas dels för att garantera en rimlig balans mellan grundforskning ochtillämpad forskning, dels för att möjliggöra en effektiv samverkan medsektorsorgan. Många förslag som FUN har fört fram har dock i remissyttrandenablivit föremål för kritiska synpunkter. I fråga om flera av de förslag som FUNhar lämnat är det av olika skäl olämpligt att fatta beslut . Andra förslaggäller åtgärder vilka det inte ankommer på riksdag och regering att beslutaom. För överblickens skull redovisar jag dock i det följande samtliga FUN:sförslag rörande samverkan med FoU utanför högskolan. För forskningsprojekt som utförs pä uppdrag av utomståendeskall högskolan, liksom , kräva full kostnadstäckning. FUN föreslår attavtal om forskningssamarbete skall kunna innehålla föreskrift om tidsbegränsadsekretess. föresläs få vetorätt i frågor om avtal omforskningssamarbete. FUN lämnar förslag till regler som skall gälla vid externfinansiering av projekt inom högskolan. De föreslagna reglerna innebär bl. 1978/79:119 64 upprättasmellan högskolestyrelsen och den utomstående parten under medverkan av deneller de forskare som skall utföra arbetet. Ifräga om vem som skall sluta avtal är meningarna delade i remissyttrandena.Bl. a. UHÄ förordar en trepartskonstruktion, dvs. avtal mellan finansiären,högskolestyrelsen och forskaren. Andra tycker att avtal borde kunna slutas påinstitutionsnivå. Några remissinstanser kommenterar fakultetsnämndens vetorätti de fall institutioner slutit avtal; både till- och avstyrkanden förekommer.Flertalet av de remissinstanser som berör frågan om sekretess tillstyrker entidsbegränsad sådan. Några avvisar dock helt möjUgheten till sekretess. FUN:sförslag om regler för uppdragsforskning berör centrala delar av FOSAM:sutredningsuppdrag. Enligt min mening är det angeläget att frågan om vilkaregler som bör gälla för uppdragsforskningen får den ytterligare genomlysningsom FOSAM:s arbete kommer att leda till. Beslut rörande sädana regler börsåledes inte fattas förrän resultatet av FOSAM:s arbete föreligger. Enligtvad jag har inhämtat kommer chefen för jusUtiedepartementet alt i annalsammanhang föreslå regeringen att för lägga fram förslag om nysekretesslag. 1 det sammanhanget kommer även frågan om sekretess föruppdragsverksamhet inom statliga myndigheter, däribland högskolemyndigheterna,att behandlas. FUNhar vidare lämnat förslag rörande arbetstagares rätt till uppfinningar. F. n.har lärare vid universitet och högskolor rätt till sina uppfinningar ochforskningsresultat. För övriga anställda inom högskolan samt för anställda inomannan offentlig eller privat verksamhet gäller att arbetsgivaren har rätt tills. k. tjänsteuppfinningar samt viss rätt även till uppfinningar som fallerinom arbetsgivarens verksamhetsområde men som inte är tjänsteuppfinningar. Deanställda har härvid rätt till skälig ersättning för sitt arbete. a. att den rätt tUl egna uppfinningar och forskningsresultat somf. n. tUlkommer lärare inom högskolan utsträcks till att omfatta också övrigahögskoleanställda samt studerande. Deremissinstanser som har yttrat sig i frägan om rätten till uppfinningarförordar enhetliga regler för skilda arbetstagare inom högskolan. Flertalettillstyrker utredningens förslag att även andra än lärare skall kunna fä egenexklusiv rätt till forskningsresultaten. Hästen1977 tillkaUade chefen för efter regeringensbemyndigande en utredare med uppdrag att utreda frägor rörande rätten tiUarbetstagares uppfinningar (Ju 1977:15). Enligt sina direktiv skall dennautredning bl. a. behandla förhållandena inom högskolan. Frågan om rätt tilluppfinningar m. m. för anställda inom högskolan kommer alltsä att behandlas isamband med att ställning tas till de förslag som denna utredning lägger fram. FUNföreslår även att högskolan ges ökade resurser för att inrätta Prop.1978/79: 119 65 tjänstersom adjungerad professor. Mänga remissinstanser stöder detta förslag. a.STU framhåller dock att den hittillsvarande verksamheten bör utvärderas innanverksamheten byggs ut. IFOSAM :s uppdrag ingår ocksä att utvärdera verksamheten med adjungeradeprofessorer och lägga fram de förslag utvärderingen kan föranleda. Jag är inteberedd att förorda förändringar i verksamheten innan FOSAM:s förslagföreligger. Vidareföreslär FUN att högskoleanställda lärare skall kunna beviljas tjänstledighetunder begränsad tid för verksamhet i forskning utanför högskolan. Förslagettillstyrks av de remissinstanser som berör frågan. Jagvill här erinra om att regeringen har utfärdat vissa bestämmelser omtjänstledighet som gäller för alla statligt anställda /KCirk (1970:388,omtryckt 1974:1018) om tjänstledighet med G-avdrag m.m./. Däri anges normer förvissa slag av tjänstledigheter. Tjänstledighet för att inneha enskild tjänst t. ex. inom FoU-verksamhet utanför högskolan skall normall medges för 180dagar. Detta antal dagar får dock överskridas bl. a. om önskemål om längreledighet sammanfaller med myndighetens intresse. I den mån det Ugger ihögskolemyndigheternas intresse att forskarna deltar iFoU-verksamhet utanför högskolan är således FUN:s syfte tillgodosett genom degenerella bestämmelserna om tjänstledighet. FUNförordar också dels att forskarstuderande engageras i FoU utanför högskolan,dels att forskare som är verksamma utanför högskolan i ökad utsträckning anUtassom handledare inom forskarutbildningen. Båda dessa förslag tillstyrks av deremissinstanser som yttrat sig i detta hänseende. Ingaformella hinder finns för de av FUN föreslagna åtgärderna. Det är inte heltovanUgt att forskarstuderande under sitt avhandlingsarbete deltar i FoU utanförhögskolan. Mer sällsynt är det troligen att externa handledare utnyttjas inomforskarutbildningen. Mycket talar dock för att båda dessa kontaktformer kanverka stimulerande för forskarutbildningen. Samarbetet bör bygga på positivtintresse från alla berörda. Sådant intresse kan knappast manas fram genom påbudfrån regering och riksdag. Jagutgår från att den positiva inställning till förslagen som kommit till uttrycki remissyttrandena innebär att berörda myndigheter på alla sätt försökerstimulera samarbete i dessa frågor. Pågrundval av riksdagsbeslut med anledning av prop. 1968:68 har STU, med börjanär 1969, inrättat ett antal kontaktsekretariat vid vissa högskolor. KontaktsekretariatenskaU främja kontakterna meUan högskoleforskningen och näringslivet till gagnför båda parter. Det innebär att näringslivet, särskilt småföretagen ochuppfinnarna, skall stimuleras att i sin produktutveckling använda de resursersom finns vid högskoleenheter och andra forskningsinstitut.Kontaktsekretariaten skall också-medverka till att resultaten fränhögskoleforskningen ges en praktisk till- 5 1978/79. Prop.1978/79:119 66 Sekretariaten är knutna till resp. högskolas eller universitetscentrala administration.