prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — 11. angående föreskrifier som meddelas enligt 10 8, 348 eller 51 8 femle slyckel utlänningslagen (1954:193), 12. angående hemsändande av utlänning med stöd av 71 8första stycket utlänningslagen (1954:193), 13. angående förverkande av villkoriigt medgiven frihetenligt 26 kap. , 14. angående återinlagning ianställ enligt 29 eller 30 kap. , 15. angående verkställighet utomlands avfrihetsberövande påföljd enligt lagen (1963:193) om samarbete med , ,och angående verkställighet av straff m. m. eller lagen (1972:260)om interna-iionellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 16. angående utlämning enligt lagen (1970:375) omutlämning till , , eller för verkställighet avbeslut om vård eller behandling, 17. angående kastrering enligt lagen (1944:133) omkastrering, om giltigt samtycke lill åtgärden ej lämnals. Prop.1978/79:90 238 18.hos regeringen enligi 1 8 andra stycket lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder ispaningssyfte i vissa fall. Offentligtbilräde enligi 45 8 skall ulses för den som åtgärden avser, om det ej ärobehövligt. I fall som avses i 45 8 4 kan offentligt bilräde även ulses förvårdnadshavare. Offentligtbilräde enligt 45 8 förordnas av rällshjälpsnämnden efter ansökan av den somålgärden avser eller anmälan av den myndighei som handlägger målel ellerärendei. I ärende hos regeringen ankommer dock prövningen på chefen för deldepartement, till vilkel ärendei hör, eller på tjänsteman somdepartementschefen bestämmer. Förordnandeav offentligt bilräde gäller även när talan fullföljes eller meddelat beslutundersiälles annan myndighels prövning eller saken överlämnas lill annanmyndighets avgörande. som ålgärden avser lill offentligt biträde själv föreslagil någon som ärlämplig, skall denne förordnas, om ej hans anlitande skulle medföra avsevärtökade koslnader eller i övrigi särskilda skäl föranleder annal. Ifråga om offeniligi biträde enligt 45 8 äger bestämmelserna i 27 8 första ochandra slyckena molsvarande lillämpning. Ersättninglill offentligt bilräde enligt 45 8 fastslälles, om målel eller ärendethandlägges hos regeringen eller hos förvaltningsdomstol, av regeringen ellerförvaltningsdomstolen och i annat fall av rättshjälpsnämnden. Ersättningenutgår av allmänna medel. Bestämmelserna i 29 8 äger motsvarande tillämpning. Imål eller ärende som avses i 45 8 får offentligt bilräde föranstalta om sådanutredning genom intyg eller annan mindre omfattande uiredning som är skäligenpåkallad för tillvaratagande av dens rätl som åtgärden avser och som ej kanerhållas genom myndighet som handlägger målet eller ärendet. Har offentligtbiträde ej utsetts, eller uppkommer fråga om mera omfatlande uiredning får rättshjälpsnämndenpå ansökan av den som ålgärden avser besluta om utredning. Densom efter beslut av offentligt biträde eller rätlshjälpsnämnd medverkal viduiredning har rätt till ersättning av allmänna medel enligt bestämmelser somregeringen meddelar. I fräga om fastställandet av ersättningen äger 48 8tredje stycket motsvarande tillämpning. Prop.1978/79:90 239 Ärden rättssökande missnöjd med beslut som advokat meddelat enligt 7 eller 25 8äger han begära alt frågan hänskjuts till rällshjälpsnämnden. Molbeslul av rätlshjälpsnämnd föres lalan genom besvär hos besvärsnämnden.Delsamma gäller i fråga om beslul av allmän domstol i fall som avses i 18, 21eller 25 8. I fråga om beslut som allmän domstol i övrigt meddelar enligi dennalag lillämpas vad som i allmänhei gäller om talan mol sådan domsiols beslul. Molbeslul avförvaltningsdomstol,arrendenämnd, hyresnämnd eller överexekutorenligt denna lag föres talan genom besvär hos besvärsnämnden, om annat ejföljer av tredje slyckel. Ifråga om lalan mot beslul om ersättning enligt denna lag som meddelats av sådandomstol eller myndighet som avses i andra slyckel tillämpas vad som i allmänhetgäller om talan mot sädan domstols eller myndighets beslut. Talanfår ej föras mot regeringens, departementschefs eller besvärsnämndens beslutenligt denna lag. Rältshjälpsnämndfinns i , och . bestämmes av regeringen. Regeringenfår förordna all rältshjälpsnämnd skall vara delad på avdelningar. slår under tillsyn av . Rätlshjälpsnämndbestår av ordförande som skall vara lagfaren och erfaren i domarvärv samt fyraandra ledamöier. Av ledamöterna skall ytteriigare en vara lagfaren och erfareni domarvärv, en vara ledamot av och de övriga varamyndiga svenska medborgare bosatta inom nämndens verksamhetsområde. förordnas av regeringen. Övriga ledamöier förordnas avdomstolsverket. För ledamot skall finnas en eller flera ersättare.Bestämmelserna om ledamot äger motsvarande lillämpning på ersätlare. Rättegångsbalkensregler om omröslning i tvisiemål äger molsvarande lillämpning när ärendeavgöres av rällshjälpsnämnd. Ordföranden skall dock säga sin mening försl. Prop.1978/79:90 240 skall finnas kansli. I den ulsiräckningregeringen besiämmer får Uänsieman vid kansliet på rältshjälpsnämndens vägnarslulligl pröva rällshjälpsärende. Besvärsnämndenbestår av ordförande och sex andra ledamöier. För ordförande och övrigaledamöter finns ersättare till det antal regeringen bestämmer. Ordförande,övriga ledamöter och ersättare utses av regeringen. Regeringen får förordna allbesvärsnämnden skall vara delad på avdelningar. Densom, i firma eller annars, i yrkesmässig verksamhet som ej utövas vidadvokatbyrå uppsåtligen använder benämningen rättshjälp på sätl som är ägnatatt leda till att verksamheien förväxlas med den räiishjälpsverk-samhet somenligt denna lag utövas vid advokatbyrå dömes lill böier. Delsamma gäller densom uppsåtiigen, i firma eller annars, i yrkesmässig verksamhei obehörigenanvänder benämningen allmän advokalbyrå eller benämning som är ägnad att ledalill förväxling därmed. Dennalag iräder i kraft den Genomdenna lag upphäves rättshjälpslagen (1972:429). Förekommeri lag eller annan författning beslämmelse som avser fri rättegång, skall den istället gälla rättshjälp som beviljats enligt denna lag. Haransökan om fri rättegång gjorts före ikraftträdandet av rättshjälpslagen(1972:429), äger bestämmelserna i lagen (1919:367) om fri rättegång fortfarandelillämpning. Har allmän rällshjälp beviljals före den nya lagens ikrafiträdandegäller bestämmelserna i 16, 17, 20 saml 27-33 88 rällshjälpslagen (1972:429) ifråga om sädan rällshjälp. Lag om ändring i Härigenomföreskrives, alt 21 kap. 11 8 skall ha nedan angivna lydelse. Beiräffandeparts skyldighet all ersätta molparls koslnader i ärende enligi detta kapiteläga uisökningslagens bestämmelserom koslnader i utsökningsmål hos överexekutormotsvarande tillämpning. Kostnadför utförande av uppdrag enligt 2 8 första siycket andra punkten, hämtningeller omhänderlagande av barn och läkarundersökning betalas av allmänna medel.Fråga om ersänning för sådan kostnad prövas av länsrätten. Kosinadför ulförande av uppdrag enligt 2 8 försia siyckei andra punkten, hämtningeller omhändertagande av barn och läkarundersökning betalas av allmänna medel. Denna lag träder i kraft den Den somhar barnel 1 sin vård har rätt tiU ersättning för inslällelse vid läkarundersökningenligi 10 § samt förskott enligt bestämmelserna i-vitt-nesersättningskungördsen (1973:262). Sådan kostnad belalas av allmännamedel. Vad som sagts nu gäller dock endast om det är uppenban all den som harbarnel i sin vård ej slälv kan svara för kostnaden. Frågor om ersättning enligi andra och tredje slyckenaprövas av länsrätten. Lagom ändring i lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om Härigenomföreskrives, atl 8 8 lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värdenskall ha nedan angivna lydelse. Ersättningför rättegångskostnad får ej avse annal än kosinad för 1. rådgivning enligt rällshjälpslagen(1972:429) för varje instans, 2. ansökningsavgift, 3. resa och uppehälle för parteller ställföreträdare i samband med sammanträde eller, om personlig inställelseej föreskriviis, resa och uppehälle för ombud, 4. vitinesbevisning, 5. översättning av handling, 6. inkassoåtgärd som vidtagitsföre rättegången. Ersättningför rättegångskostnad får ej avse annal än kosinad för 1. rådgivningeller förlängd rådgiv ning enligt rättshjälpslagen (1978:000) vid eu tillfälle för varje instans, 2. ansökningsavgifi, 3. resa och uppehälle för parteller ställföreträdare i samband med sammanträde eller, om personlig inställelseej föreskrivits, resa och uppehälle för ombud, 4. vittnesbevisning, 5. översättning av handling, 6. inkassoåtgärd som vidtagitsföre rällegången. Ersättning ulgårendasl i den mån kostnaden varit skäligen påkallad för tillvaralagande avparlens rätt. Ersättning som anges iförslå Slyckel 3 och 6 ulgår enligt bestämmelser som Konungen meddelar. Ersättning som anges iförsia slyckel 3 och 6 utgår enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Medkosinad som sägs i första stycket I jämställes kostnad för annan rådgivning somlämnas av advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå, i den mån den ejöverstiger i rättshjälpslagen beslämd rådgivningsavgift. Harmål lill en början handlagts i annan ordning än enligt denna lag, ulgårersättning för kostnad som uppkommil i samband därmed enligt vad som gällerdärom. Dennalag iräder i kraft den Prop.1978/79:90 243 1 Allmänna synpunkter, rättshjälpslagens terminologi m. m. Detär känl att beteckningen "kostnadsbidrag" ofta har vållat missuppfattningarhos de rällssökande och bostadsdomstolen anser det självklart atl termen skallmönstras ut. Domstolen har ingel att erinra mol utredningens förslag"rättshjålpsavgift" som fö. ansluter till formuleringarna idomstolsverkets blanketter för avräkning och slutreglering (bilagorna 9 och 11lill betänkandet). Ett väl så gott alternativ är emellerUd den i Arr-fellskommentar på sid. 80 använda termen "egenavgift". Domstolenavstyrker bestämt att begreppet "offentligt biträde" ges innebördenav biträde vid allmän rättshjälp. "Offentligt biträde" torde nu varaen väl inarbetad beteckning på den särskilda form av rättshjälp som behandlas i41-45 §§ RHL, och det skulle säkerligen vålla åtskilliga helt onödigamissförstånd om termen gavs en annan innebörd. Härtill kommer atl del avutredningen föreslagna alternativet till nuvarande rättshjälp genom offentligtbilräde "rättshjälp i ärenden om administrativa frihetsberövanden ochvissa utlänningsärenden m. inte kan anses särskilt välfunnet. Utredningensförslag att bland de inledande bestämmelserna skall tas in regler enligt vilkabiträdande jurist på advokatbyrå jämställs med advokat (2 §) ochspecialdomstolar jämställs med allmän domstol (4 §) samt att fortsättningsvis ilagen de kortare huvudbegreppen används utgör enligt domstolens mening en klarredaktionell förbättring. Lokutionen "allmän domstol, krigsrätt,arbetsdomstolen eller bosladsdomstolen", som återfinns på ett flertalställen i RHL, har sålunda tett sig läng och otymplig. Närdet nuvarande rättshjälpssystemet genomfördes för 4 1/, erhöllrättshjälpsnämnderna den klart dominerande myndighetsfunktionen.Departemenischefen anförde i förarbetena (prop. 1972:4 s. 236) som moliveringför delta bland annat att de administrativa komplikationer som kan uppstå närflera myndigheter har alt ta ställning till olika frågor i ett och sammarätlshjälpsärende härigenom skulle kunna undvikas och en enhetlig praxislättare uppnås. Departementschefen uttalade vidare att det skulle innebära enbetydande arbetsbelastning för de allmänna domslolarna om dessa skulle handhaadministrationen av rättshjälpen. Enligt hovrättens mening äger dessauttalanden fortfarande giltighet. Detnuvarande rättshjälpssyslemet innebar stora förändringar. Under denförhållandevis korta tid systemet tillämpats har dessutom förekommii omfatlandelagändringar, framförallt inom äklenskapsrätlen, vilka i hög grad påverkaträttshjälpsnämndernas arbete. Även rättshjälpslagstiftningen har ändrats påvissa punkler. Hovrätten anser det därför knappast möjligt att för närvarandegöra en rättvisande utvärdering av det nuvarande systemets funktion ochkostnader. Del ställer sig till följd härav också 1978/79: 90 244 vanskligt att beräkna konsekvenserna från kostnadssynpunktav en omfördelning av myndighetsfunktionerna inom rällshjälpssyslemel. Hovrätten, som anser att det nuvarande sysiemel allmäntsett fungeral lillfredssiällande, kan därför inie bilräda uppfattningen atldella syslem nu i sina huvuddrag bör ändras. Hovrätten avstyrker således, atldel rälls-hjälpssyslem som förordas av utredningens ordförande genomföres. 1.3 Hovrätten för Nedre Allmänna synpunkter på råttshjälpssystemet Såsom framhållits i direktiven lill rätlshjälpsutredningenförutsattes vid rältshjälpsreformens tillkomst att lagstiftningen pä områdetskulle ses över, sedan tillräcklig erfarenhet vunnits av dess tillämpning. Detvar naturligt alt uppställa en sådan fömtsättning för reformen, eftersom deninnebar i organisatoriskt hänseende ingripande nyheter och det var svårt atlförutse vad den nya ordningen skulle komma att innebära främst från effektivitets-och kostnadssynpunkt. Gjorda erfarenheter har givit vid handen atl det ärpåkallat med en översyn av rättshjälpen främst för att förfarandel skall blienklare och effeklivare. Antagandet av rällshjälpslagen utgjorde en mycketbetydelsefull reform i svenskt rältsliv. Den innebar förverkligandet avprincipen att en svag ekonomisk ställning inte skulle uigöra hinder för enrättssökande atl komma till sin rätl i en betydelsefull rättslig angelägenhet.Samtidigt möjliggjordes för envar att få råd i rättsliga angelägenheterantingen kostnadsfritt eller mot en begränsad avgifl. Eftersom reformen visatsig vara betydligt mera kostnadskrävande för del allmänna änförhandskalkylerna ger vid handen är det angeläget att understryka attöversynen av rälishjälpen ej får leda till ett försvagande av de genomreformen uppnådda resultaten för den rätissökande allmänheten. Under arbetet på rättshjälpsreformen tilldrog sig fråganom kostnadskontrollen stort intresse. De föreslagna rättshjälpsnämndernaansågs väl ägnade alt utöva denna kontroll främst avseende arvoden tillbiträden och sakkunniga. 1 syfte alt underlätta fullgörandet avkontrollfunktionen beträffande arvoden lill biträden avsåg man vidare att istor ulsiräckning taxebinda verksamheien. Förhoppningarna om atl åstadkomma eneffektiv kostnadskontroll av arvodena kan inte sägas ha infriats. Den underdepartementsberedningen ursprungligen framförda tanken atl de regionala rättshjälpsnämndernaskulle pröva alla arvodesfrågor övergavs såtillvida all det skulle ankomma påde allmänna domstolarna att fastställa arvodena i angelägenheter som föranletträttegång. Avsikten att i stor utsträckning genom taxor fixera arvodena har iendast begränsad omfattning kunnat förverkligas. Indirekt har emellerUdfastställda taxor fått en mycket stor betydelse, i det timkostnadsnormer somlagts lill grund för taxorna gjorts till-lämpliga i alla fall dårättshjälpsnämndema haft alt fastställa biträdesarvoden och blivit hellvägledande även för de allmänna domstolarna. Det kan med fog ifrågasättas omdenna utveckling varil ägnad atl göra kostnadskontrollen effektiv. Även om detligger någon överdrift i utredningens ordförandes uttalande, atlrättshjälpsnämnderna inte kan utöva någon kontrollfunktion i fråga omkostnaderna (betänkandet s. 280), är det uppenbart atl i olika sammanhangframförd kritik mot systemet alt bestämma arvode på grundval av uppgiventidsåtgång är befogad. 1978/79:90 245 Som ett led i en effektiv kostnadskontroll var det somnämnts från början avsikten atl införa ett långtgående syslem med taxor. Dennaavsikl har kunnai förverkligas i endast begränsad omfattning. I stället hartillskapats en ordning, varigenom tidsåtgången blivit avgörande förbiträdesersäll-ningens storlek. Denna praxis är såsom antytts behäftad meduppenbara olägenheter och bör därför omprövas i samband med en översyn av rättegångsbalkenskostnadsregler. Enligt kammarrättens uppfattning innehåller betänkandet åtskilligaförbättringar i det nuvarande rättshjälpssyslemet och är i de flesta hänseendenägnat att läggas till grund för lagstiftning. När det emellertid gällerfunktionsfördelningen inom systemet förefaller vissa av utredningens förslaggå omotiverat långt. Utredningen synes sålunda väl ensidigt ha inriktat sig påatt minska rältshjälpsorganisationen och inte tillräckligt ha beaktat behovetav ett sammanhållande administrativt organ inom systemet. delar utredningens åsikt att begreppet"kostnadsbidrag" är olyckligt och givit anledning tillmissuppfattning. Utredningens förslag att i stället införa benämningen"rättshjälpsavgift" innebär en förbättring. Nämnden vill dockifrågasätta om inte termen "egenavgift" är lämpligare. finner att ulredningen inte kan ansesha förebragt bärande skäl alt ändra beieckningen för den nuvaranderältshjälpsformen "Rättshjälp genom offentligt biträde". Somulredningen själv framhållil är dess förslag långt och - enligt nämndensbedömning svårtillgängligt för allmänheten. Begreppet "offentligtbiträde" har kommit alt bli synonymt med ifrågavarande rällshjälpsform.Della innebär i sin lur alt begreppet inte bör användas för andra biträdeninom rätlshjälpsområdel. Nämnden vill därför ifrågasätta humvida inte en annanterm - förslagsvis rättshjälpsbiträde eller allmänt biträde - bör införas.Vidare vill nämnden framhålla att termen "offentligt biträde" intekan anses hell adekvat om utredningens förslag all enskild advokat skall kunnabevilja allmän rättshjälp genomföres. Del har i olika sammanhang gjorts gällande atlrältshjälpssystemel är svårtillgängligt och byråkratiskt, varför del är ägnatatt fördröja behandlingen av själva den rättsliga angelägenheten. Utredningensynes ha godtagit denna kritik utan att dock göra någon närmare analys. I vissmån föreligger fog för uppfattningen att lagstiftningen inte är heltlättillgänglig, men kritiken mot rättshjälpssystemet och dess regler är enligträttshjälpsnämndens mening överdriven. Påståendet om lagstiftningenssvårtillgänglighel lorde enligt nämnden i viss män bero på en otillräckligkunskap om lagstiftningen på området. Det har nämligen visat sig altadvokater, domare och andra, som man förväntar sig skulle känna till gällandebestämmelser, i anmärkningsvärt hög grad saknar denna kännedom. Måhända berordetta förhällande på att vederbörande anser rätlshjälpsfrågan så perifer iförhållande till själva saken, att rätlshjälpsfrågan ägnas mindreuppmärksamhei. Prop.1978/79: 90 246 Beträffande påstådd byråkrati beror kritiken härvidlagtill stor del på att rättshjälpsnämnderna i mänga fall är nödsakade att -främst i ärendenas ansökningsfas - begära kompletterande uppgifter. Allmänrättshjälp kan beviljas i rättslig angelägenhet om behov därav föreligger. Iprincip avses en enda avgränsad angelägenhet. Som utredningen uttalar (sid. 117i betänkandet) bör advokat därvid sträva efter att klart och avgränsat angeden rällsliga angelägenhelen. Det har tyvärr visat sig att så långt ifrånalltid är fallel. är inte ovanliga, vari angelägenhelen utannärmare upplysningar om sakförhållande, motpart, värde etc. anges enbart som"hyrestvist", "förtal", "fordran","arvslvist" o.s.v. 1 dylika fall är rättshjälpsnämndema tvingade attinfordra komplelterande upplysningar för all rätt kunna fullgöra sin uppgift.Även advokaternas kostnadsräkningar är i alllför stor utsträckning såbristfälliga alt kompletterande uppgifter måste införskaffas för alt nämndenskall kunna fä ett riktigt underlag för sin bedömning. Även om det inte kananses åligga nämnden atl infordra ytterligare uiredning beträffandekostnadsräkningar, görs dock detta i stor utsträckning och i advokaternas egetiniresse. Därigenom besparas också besvärsnämnden en hel del arbete. Det kanväl inte läggas rättshjälpsnämnderna till last all advokaterna i många fallinte uppfyller den funktion som förväntades av dem vid tillkomsten avrättshjälpslagen och som antyds av departemenischefen i prop. 1972:4 (sid, 248och 262), Om advokaterna i större ulsiräckning än vad nu är fallel kundepresentera klara och precisa ansökningar och fullständiga kostnadsräkningarskulle komplelle-ringsförfarandel kunna nedbringas lill ett minimum med storatids- och kostnadsbesparingar som följd. vill i detta sammanhangpåpeka ett förhållande som ej närmare behandlats av utredningen, men där fogför kritik föreligger. Nämnden syftar på reglerna om ett biträdes rätl tillersättning för arbete utfört före ansökningens ingivande till rätlshjälpsnämnd.Beslämmelse härom återfinns i 20 § försia siycket nuvarande rättshjälpslag ochinnebär all advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå kan få ersättningför arbete och kostnad som uppkommit före ansökningen, om denna gjorts utanoskäligt dröjsmål. Utredningen föreslår oförändrad lydelse härvidlag (29 §försia siycket lagförslaget). I praxis har tidsgränsen för vad som skall ansesmed "utan oskäligt dröjsmål" kommit att sättas snävt - i normala fallinte över vilket medfört stora nackdelar. Följderna har blivit delsatt advokaterna i en del fall pä gmnd av tidsnöd ser sig nödsakade att sändain ansökningarna i mer eller mindre ofullständigt skick (med därav föranleddakompletleringsanmaningar) och dels ett belydande merarbete vid kontroll avkostnadsräkningar. Pmtningar - dessutom relativt obetydliga -föranledda av regeln, upplevs från advokathåll som inte sakligt motiverade ochhar skapat irritation vid kontakterna mellan advokater och nämndens personal.Nämnden vill inte sträcka sig så långt att regeln föreslås avskaffad men villifrågasätta om inte en väsentlig modifiering vore rimlig antingen i form avlagändring eller genom motivuttalande. har med det ovan anförda velat fästauppmärksamheten på att kritiken mot rältshjälpssystemel för svårtillgänglighetoch byråkrati inte är helt rättvisande. Systemet har otvivelaktigt brister somdet är angeläget atl undanröja och utredningens förslag är i vissa delar ägnatatl uppnå detta syfte. Dit hör föreslagen rätt för advokal att bevilja allmänrättshjälp i angelägenheter, vari särskilda överväganden ur rättshjälpssynpunkti allmänhet inte erfordras (16 § lagförslaget med av nämnden föreslagnamodifikationer). Även förslaget atl jämväl förvaltningsdomstol, ar- 1978/79: 90 247 rendenämnd, hyresnämnd och överexekutor skall ägafastställa biträdesersättning når i realiteten angivna syfte. Därest en ipraktiken fungerande till-lämpningsform för slutavräknings- ochslutregleringsförfarandet i enlighet med utredningens intentioner kantillskapas, skulle delta innebära en betydande minskning av nämndernas s.k.pappersexercis och vara till stort gagn för verksamheten i övrigt. Som framgår av rältshjälpsnämndens yttrande är nämndenpositivt inställd lill vissa delar av utredningens förslag men också kritisktinställd lill andra delar. Den senare inställningen rör så fundamentala områdeni betänkandet all - enligt nämndens mening - utarbetandet av en ny rättshjälpslagi enlighet med det av utredningen framlagda förslaget inte synes böraifrågakomma. Nämnden anser däremot alt man bör tillvarataga delar avutredningens förslag och intentioner i en omarbetning av gällande rätts-hjälpslag. Nuvarande rättshjälpssystem tillkom för alt råda bot påvissa brister i tidigare rådande regler på området. Reformen innebar bl. a,att flertalet vanliga inkomsttagare kunde få rättshjälp, att rättshjälputsträcktes till att omfatta även UtomprocessueUa angelägenheler och ärendenhos förvaltningsdomstolar och förvaltningsmyndigheter samt att samhälletsinsatser på området centralt samordnades främst genom tillkomsten avrättshjälpsnämndema. Vid del nya rältshjälpssystemets tillkomst förutsattesatl lagstiftningen på området skulle ses över sedan tillräcklig erfarenhetvunnits av dess tillämpning. I direktiv till utredningen, s. 49 n, utsägs atl det nyarättshjälpssystemet allmänt sett fungerat tillfredsställande. mening äger detta uttalande allljämt sin riktighet. Den kritik som riktals mot rättshjälpssystemet har främstavseit systemets konstmktion. Rättshjälpssyslemet har sålunda ansetts varaalltför byråkratiskt och svårtillgängligt och därmed ägnat att medförafördröjning av handläggningen av den rättsliga angelägenhet som är i fråga.