prop · G20373 · 1978-12-31 00:00:00 — Inomarbetsmarknadsutbildningen har särskilda kurser för omställning och träningtillkommit för att förbereda olika handikappgmp-pers inträde eller återgång iarbetslivet. Arbetsprövning och arbelsträning är andra resurer för sådanförberedelse. En rad stödformer har dämtöver tillskapats för att underlätta förde arbetshandikappade att fä och behålla ett arbete. Arbetstekniska hjälpmedeloch särskilda anordningar på arbetsplatsen ger möjlighet till en sådanarbetsanpassning att handikappade skall kunna fungera i arbetssituationen.Bidrag till arbetsbiträde och motorfordon för handikappade har liknandesyften. Andra stödåtgärder syftar till atl stimulera arbetsgivareatt anställa sökande med arbetshandikapp. Det sker genom kompensation för ennedsatt arbetsförmåga eller genom att bidrag lämnas till utbildning inomföretaget. Jag kommer i del följande alt närmare beskriva flertalet av dessastödåtgärder i anslutning till mina förslag om utveckling och förbättring avdem. Jag har inledningsvis kort berörtden reformering som skett av arbetsförmedlingen och som haft väsentligbetydelse för möjligheterna atl bereda sysselsättning för gmpper medsvårigheter på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingens organisation och arbetsformer harunder förändrats i betydande delar och anpassats till deförändringar som skett på arbetsmarknaden. Vid utgången av /78fanns sammanlagt 240 arbetsförmedlingskontor, varav 78 distriktskontor och 162lokalkontor. har också distriktsarbetsnämnder på försök inrättatsvid varje distriklskontor. Genom en omorganisation upplöstes de tidigaresärskilda arbetsvärds- och yrkesvägledningsexpeditionema. 1 ställetorganiserades gmpper med arbetsförmedlare, arbetsvårdare och yrkesvägledaresom gemensamt har att svara för förmedlingsservice till de sökande.Tillkomsten av distriktsarbetsnämnderna innebär en närmare kontakt mellanarbetsförmedlingen, partema på arbetsmarknaden och närsamhällel. Samverkan medsocialvård och försäkringskassa har byggts ut genom inrättande av s.k.rehabiliteringsgrupper. Under slutet av 1960-talel inleddesförsök med öppen förmedling. Med öppen förmedling menas dels öppenplatsinformalion med tillhandahållande av platslistor och dels kundmottagning.Denna öppna förmedling har modifierats och kommit all innebära altmöjlighet skall finnas Prop.1978/79:73 22 för var och en som besöker förmedlingen att fritt la delav platsutbudet. Förmedlingens arbetsformer har sedan successivt förändratsytterligare i samband med användningen av ADB-ieknik i platsförmedlingen. producerades den förstadagliga platslistan med hjälp av ADB-teknik och har helalandet tillgång till länsvisa ADB-pro-ducerade platslistor. Att produceraplatslistoma med ADB-teknik innebär stora lidsvinster med en väsentligt högreaktualitet av listorna. Vidare har plalsinformationen i listorna ökat med ca30% och spridningen sker sedan inom hela produktionsområdet. Allt detta innebärstora fördelar för både arbetssökande och arbetsgivare. Den ADB-teknik somanvänds vid list-framställning ligger sedan som grund för en försöksverksamhetmed en ännu mera avancerad teknik som innebär att arbetsförmedlingen med hjälpav en terminal kan komma i kontakt med landels hela utbud av lediga platseroch att den arbetssökandes önskemål matchas mot nytillkomna lediga platser. För att ge arbetsförmedlingen enbredare täckning av plalsutbudet på arbetsmarknaden och stimulerafler arbetssökande att anlita förmedlingen har försök med obligatorisk anmälanav lediga platser till arbetsförmedlingen införts i tio län. Detta har medförten ökning av antalet till arbetsförmedlingen anmälda platser med i dessalän. Den förbättrade platsinformationen och de försök som bedrivs med allmänplatsanmälan är förändringar som bör kunna få ökad betydelse i framliden. Beträffandeplalsinformationen vill jag framhålla betydelsen av att den utformas så, attsökande med arbetshandikapp får för dem relevant information om arbetsmiljö ocharbetskrav. Möjligheterna till arbetsanpassning bör beaktas i sammanhanget. Av särskilt intresse och vikt förde arbetshandikappade är den inledda mera systematiskaverksamhetsplaneringen av förmedlingens arbete. Den innebär bl.a. enplanmässig inriktning av förmedlingsverksamheten pä grupper med särskildabehov. Utgångspunkten för denna planering är arbeisförmedlingsstalisliken, somger information om aktuella sökandegrupper på förmedlingen. Iförmedlingsstatistiken särredovisas bl.a. de arbetssökandes särskildafömtsättningar, ålder, kön, eventuella arbetshinder, etc. Utifrån dessauppgifter har förmedlingen att göra bedömningar av situationen för de sökandeoch planera förmedlingsinsalserna. Verksamhetsplaneringen fastställs avdistriktsarbetsnämnderna, där kommuner och partema på arbetsmarknaden ärföreträdda. Delta ger större fömtsättningar alt på bredare front arbeta medalt genomföra insatserna. Allt eftersom man får ökade erfarenheter avverksamhetsplaneringen bör den kunna effektiveras och bli ett instrument för enpraktisk arbetsmarknadspolitik på det lokala planet. På del regionala planethar länsarbetsnämnderna motsvarande ansvar, medan ansvaret centralt åvilar AMS. För att klara sina arbetsuppgifter,som i hög grad präglats av en kraftig utökning av sådanaarbelsmarknadspoliliska insatser som utbildning och Prop.1978/79:73 23 beredskapsarbeten, har arbetsförmedlingen under 1970-taletfått kraftiga personalförstärkningar. Under 1970-talel har arbetsmarknadsverkettillförts ca I 800 nya tjänster. Dessa har i huvudsak tillkommit för attförstärka den egentliga platsförmedlingen och det allt större behovet av individuellaförmedlingsinsalser. AMS har genomfört en särskildbearbetning av förmedlingssiatistiken vad gäller ca 65 000 aktuella sökande medarbetshandikapp . Av undersökningen framgår atl ellerca 7 500 av dessa sökande placerades i arbete på den reguljära arbetsmarknadenunder året. Av dessa har knappt 2000 erhållit halvskyddad sysselsättning.Variationerna är stora mellan olika handikappgrupper liksom mellan olika delarav landet. Sökande med fysiska handikapp dominerar bland dem som placeras ireguljära anställningar, medan de förståndshandikappade har den största andelenutplacerade i halvskyddad och skyddad sysselsättning. Till de sökande som registreras somarbetshandikappade kan man lägga ett stort antal fall, då den sökandevisserligen har något arbetshinder eller handikapp, men detta inte bedömsmedföra behov av särskilda arbets-vårdsinsatser eller andra åtgärder, somförbehålls arbetshandikappade sökande. 1 dessa fall sker i allmänhet ingensärskild notering om arbetshandi-kappet i förmedlingsstatistiken. Detta är enriktig och önskvärd utveckling, som innebär en ökad normalisering avförmedlingsarbetet för dessa sökande. 1 de fall en sökandes handikapp inteutgör ett hinder atl få eller behålla en anställning finns inte skäl atlsärskilt notera handikappet. Utöver de förhållanden som jag härtagit upp har framförallt verksamheten med anpassningsgrupper stor betydelseför de arbetshandikappades möjligheter till arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Tillkomsten av anpassningsgmpperna, vilkas verksamhetdirekt syftar till all underlätta för äldre och arbetshandikappade all få ellerbehålla ett arbete, är en betydelsefull förändring i förmedlingsverk-samhetenunder . 1 anpassningsgrupperna, som har sin grund i förarbetena lilllagen (1974:13) om vissa anslällningsfrämjande åtgärder (främjandelagen), skerett organiserat samarbete mellan arbetsförmedling, personalorganisationer ocharbetsgivare. Antalet grupper har successivt ökat från 1972 till ca 5000 . Gruppema har under de förhållandevis få år de funnitshunnit bli erkända och etablerade, även om de täcker en begränsad del avarbetsmarknaden och aktiviteten är av varierande omfattning. Verksamheten hari hög grad varit inriktad på åtgärder för att förebygga utslagning av redananställda. 1 nya riktlinjer för verksamheten har AMS angivit alt förmedlingensinsatser primärt bör avse åtgärder för att inplacera äldre ocharbetshandikappade som står utanför arbetsmarknaden. Partema bör i huvudsakansvara för åtgärder för redan anställda. Förmedlingen har dock en viktig rollgenom att den tillhandahåller de ar- Prop.1978/79:73 24 betsmarknadspolitiska stödåtgärder som erfordras i detenskilda fallet för att förhindra en utslagning. Som jag inledningsvis berört harförtidspensioneringen ökat betydligt. 1 särskilda rapporter lillsysselsättningsutredningen har bl.a. utvecklingen av förtidspensioneringenredovisats. Där konstateras bl.a. att antalet personer med förtidspensioneller sjukbidrag ökat från 1966 till 1976. Detta ären markant ökning, även om jämfört med övriga nordiska länder liggerlägst vad gäller andelen förtidspensionerade. samband finns mellan denlokala sysselsättningssituationen och förtidspensioneringen. En tydlig tendensär den minskade sysselsättningen bland män i storstadsområdena. Att förhindra utslagning från arbetsplatsen är oftadetsamma som atl förhindra en utslagning från arbetslivet, anförsysselsättningsutredningen. Mot den bakgmnden tilldelas förelagshälsovården enviktig roll. Ett samlat grepp om de arbelsmiljövårdande insatserna påarbetsplatserna är nödvändigt anför utredningen vidare och föreslår attanpassningsgmpperna bör vara det centrala organet för att leda arbetet med attförhindra utslagning. För alt delta skall kunna ske krävs atl man inte baraarbetar uteslutande med individuella fall utan också genomför systematiskakartläggningar av arbetsplatsernas krav på fysisk och psykisk förmåga ochmöjligheten att påverka dessa krav. För egen del vill jag erinra om deväsentligt vidgade möjligheter som den nya arbetsmiljölagstiftningen ger, när detgäller att anpassa arbetsförhållandena till människans fömtsättningar. Den nya arbetsmiljölagstiftningenträdde i krafl . Lagstiftningen innebär bl.a. atlarbetsmiljöbegreppet vidgas till att omfatta alla slag av hälso- och säkerhetsrisker såväl fysiska som psykiska. En grundläggande föreskrift i lagen (2 kap, 1 §andra stycket) stadgar att arbetsförhållandena skall anpassas till människansförutsättningar i såväl fysiskt som psykiskt avseende. I propositionen(1976/77:149) med förslag lill arbetsmUjölag redogjorde föredraganden närmareför motiven till denna bestämmelse. Avsikten är alt lagen skall tjäna somunderlag vid strävandena efter en arbetsmarknad med stor variation påarbetsuppgifter där var och en kan få sysselsättning efter sina fysiska ochpsykiska fömtsättningar. I lagen finns också en särskildbestämmelse (3 kap. 3 § andra stycket) som bör ha stor betydelse när det gälleratl främja sysselsättningsmöjligheterna för personer med arbetshandikapp.Bestämmelsen lyder: "Det åligger arbetsgivare att taga hänsyn tillarbetstagarens särskilda fömtsättningar för arbetet. Vid arbetets planläggningoch anordnande skall beaktas atl människors förutsättningar att utföraarbetsuppgifter är olika". Vid planering av arbetsmiljön måste man alltsåbeakta att människor är olika och att arbetshandikapp är vanliga i arbetslivet.I motiven till lagen betonas därför att arbetsmiljön bör utformas så att intestora gmpper av arbetstagare utestängs. Prop.1978/79:73 25 Del innebär att arbetsförhållandenai så stor utsträckning som möjligt skall planeras så att alla människor somvill förvärvsarbeta också skall kunna tas emot i arbetslivet. somarbetsmiljölagstiftningen reformerats har såväl arbetarskyddsstyrelsen somyrkesinspektionen byggts ut kraftigt . Antalet tjänster har merän fördubblats: Företagshälsovården har också byggts ut väsentligt. 1 likhet med vad min företrädare uttalade i propositionen omarbetsmiljölag anser jag atl det är värdefullt om det bland ledamöterna i enanpassningsgmpp också ingår personer som tillhör den lokala skyddsorganisationen.På det sättet kan man fä en mer enhetiig och allsidig bedömning av frågor somgäller anpassning av arbetet och arbetsmiljön till olika arbetstagaresförutsättningar. Om skyddsorganisationen har erfarenheter av verksamheten ianpassningsgrupper börden i ännu högre grad kunna medverka till attarbetsplatsema generellt sett utformas så att sysselsättningsmöjligheternafrämjas. En uppgift för den lokala skyddsorganisationen i detta avseende äratt öva inflytande över att åtgärder vidtas så att inte utformningen avarbetslokalema reser onödiga hinder för gmpper med handikapp. Den lokalaskyddsorganisationen bör vidare verka för att sysselsättningsmöjlighetema förgmpper med olika arbetssvårigheter tas till vara. Även planering av allmännaåtgärder för att främja nyanställning av arbetstagare med nedsatt arbetsförmågakan behöva göras av den lokala skyddsorganisationen. För min del vill jag tillägga attanpassningsgmpperna även bör vara en form för nära samverkan mellanförelag, fackliga organisationer och arbetsförmedling, främst när del gälleratt lösa sysselsättningsproblem för enskilda personer. Även om syftet medanpassningsgmpperna i huvudsak har varit att främja nyanställning och vidbehov omplacering av äldre och arbetshandikappad personal inom företagen, villjag erinra om att gmppema också kommit att ses som en viktig länk i arbetsförmedlingensprimära uppgift att förmedla arbete. Genom gmppema har arbetsförmedlingen fåtten bättre inblick i företagens allmänna personalpolitik. Ökade kunskaper om deinterna arbetskraftsflödena bör underlätta förmedlingens strävan att placeraarbetshandikappade. F.n. anordnar AMS endagskonferenserför ledamöter i anpassnings-gmpper för alt informera om verksamhetens syftesamt om de arbelsmarknadspoliliska hjälpmedlen m.m. Från LO och TCO har kravframförts om en fördjupad utbildning för ledamöterna i anpassningsgmpperna.Enligt min mening bör det ankomma på AMS atl närmare pröva detta behov ochframlägga eventuella förslag. Anpassningsverksamhet inom statlig förvaltning harbedrivit särskild försöksverksamhet med inplaceringar av arbetssökande på denstatliga och kommunala sektorn. Beträffande den statliga sektorn harutredningen en rad preciserade Prop.1978/79:73 26 Bl.a. föreslås alt särskilda direktiv bör utgålill de statliga myndigheterna där deras ansvar för att medverka ianpassningsarbetet klart slås fast. För att få en uppföljning av sådanadirektiv bör myndigheterna åläggas att i samband med sina petila avgesärskilda redogörelser för anpassningsarbetet . Redogörelserna böröveriämnas lill AMS för sammanställning och vidare åtgärder. Utredningen pekar också påmöjligheten att låta arbelsmarknadspoliliska hänsyn få större vikt vidtjänstetillsättningar och hänvisar härvid lill förarbetena tillregeringsformen. Genom regeringsbeslut i ett besvärsärende i fråga omtjänstetillsättning har ett sådant synsätt kommit till uttryck. SPN har i sill remissyttrande överutredningsförslaget ansett att det i särskilda petitaanvisningar skall angeshur stor andel arbetshandikappade som myndighetema bör ta emot. Myndigheternaskulle i dessa anvisningar åläggas atl planera och genomföra anställningar i enomfattning som överensstämmer med de mål sysselsättningsutredningen anger förnyanställningar inom statsförvaltningen. En allmän utgångspunkt bör vara attstatliga arbetsgivare på samma sätt som kommunala och enskilda har ansvar föratt arbetshandikappade bereds sysselsättning. Frågan huruvida detta ansvar kaneller bör konkretiseras i kvantitativa termer anknyter till utredningensförslag om utfärdande av anvisningar eller riktlinjer till främjandelagen. Jagåterkommer senare lill denna fråga. De insatser som myndighetema gör för attanställa arbetshandikappade liksom andra anpassningsåtgärder bör redovisas avmyndighetema. Sådana redovisningar kan ge ett värdefullt underlag förplanering av olika åtgärder. Det ankommer på regeringen all avgöra i vilkenform dessa redovisningar skall ske. Jag finner det naturligt atl närasamråd sker mellan AMS och SPN - senare statens arbetsmarknadsnämnd - bl.a. ifrågor som rör främjandet av nyanställningar hos statliga arbetsgivare avarbetshandikappade sökande. I den mån AMS och SPN så anser bör även berördaarbetstagarorganisationer och kunna innefattas i ettsådant samarbete. Efter samråd med statsrådetWahlberg avser jag att i annat sammanhang föreslå regeringen atl uppdra ål SPNoch AMS att gemensamt utarbeta förslag till riktlinjer för hur detanställningsfrämjande arbetet bör bedrivas inom den statliga sektom påarbetsmarknaden. Utredningen föreslår också att ensärskild aktiveringsgrupp med partsrepresentation bör tillsättas centralt påAMS för anpassningsverksamheten på den statliga sektorn. AMS har redan etablerat samråd medberörda parter för arbetet med anpassningsverksamheten. Som jag nämntavser jag att föreslå regeringen atl uppdra ål SPN och AMS alt utarbetariktlinjer för bl.a. anpassningsarbetet inom statlig förvaltning. De bådamyndigheterna har enligt vad SPN meddelat i sitt remissyttrande en gemensamarbetsgrupp som bl.a. arbetar med former för kontakt dem emellan i hithörandefrågor. 1978/79:73 27 komma på AMS och i detta fall SPN all avgöra vilkainstanser i övrigt som skall delta i samråd beträffande den statligaanpassningsverksamhelen. Även vad gäller sysselsätlningsutredningens förslag omcentrala aklive-ringsgrupper för anpassningsverksamhelen inom resp. denprimärkommunala, landstingskommunala och enskilda sektorn på arbetsmarknadenbör gälla, att AMS får bedöma i vilka former ett samråd bör ske. SPN har i sitt yttrande framhållitatl det för staten som arbetsgivare är lika nödvändigt alt verka förbibehållande i anställning av statsanställda som blir arbetshandikappade somför nyanställning av arbetshandikappade. SPN understryker vidare altmyndigheterna måste ges reella fömtsättningar i form av bl.a. medicinsk ochpsykosocial expertis för att kunna bedriva ett aktivt arbete i dessa bådaavseenden. Utredningens synpunkter altarbetsmarknadspolitiska hänsyn bör vägas in i bedömningen vidijänstetillsätlningsärenden har också kommenterats av SPN. Man anför i dennafråga dels att arbetsförmedlingen bör anvisa sökande lill statliga myndigheteri så stor utsträckning som möjligt med hänvisning till arbetsmarknadspolitiskaskäl föratt därigenom skapa förutsättningar för att det tidigare nämndaregeringsbeslutet blir praxis. Vidare hänvisar SPN tillframställningar lill regeringen om en utvidgning av omplaceringsförordningen(1974:1006), så att rekryteringsbegränsningar på statliga tjänster skall kunnainföras även med motiv att placera arbetshandikappade. Regeringen har medgivitSPN att tillämpa omplaceringsförordningen för placering av arbetshandikappadevid myndigheter som omfattas av sysselsättningsutredningens försöksverksamhetinom statsförvaltningen. SPN skall redovisa en utvärdering avdessa försök. Därtill kommer all parterna i medbestämmandeavtalet på detstatliga avtalsområdet har kommit överens om att omplaceringsfrågorna bör göraslill föremål för fortsatt centralt partsarbete. Målet bör vara att så långt detär möjligt vidga omplaceringsansvaret och omplaceringsverksamheten. Mot den bakgrunden anser Jag miginte kunna la ställning till SPN:s förslag beträffandeutvidgning av omplaceringsförordningen. Del får ankomma på regeringen allsenare meddela de anvisningar som kan föranledas av de erfarenheter SPN kommeratt redovisa från försöksverksamheten eller av andra förhållanden. Som jag tidigare framhållit harplatsinformationens utformning stor betydelse vad gäller dearbetshandikappade. Utredningen föreslår atl statliga myndigheter bör haskyldighet att lill arbetsförmedlingen anmäla lämpliga arbetsuppgifter förarbetshandikappade. Jag vill i korthet kommentera och ge vissa principiellasynpunkter på detta förslag. Skyldighet all anmäla ledigaplatser föreligger redan nu enligt den förordning om lediganmälan av stadigtjänst som trädde i kraft och därvid ersatte tidigarebestämmelser. Detta gäller även de affärsdrivande verken. Anmälan skall bl.a.innehålla uppgift om möjliga åtgärder för anpassning till arbetshandikappade. Prop.1978/79:73 28 För egen del har jag vissaprincipiella invändningar mot atl man skall söka få fram arbetsuppgifter somär särskiU lämpade för arbetshandikappade. Det handlar här om en heterogengrupp sökande där de enskilda individerna har vitt skildaarbetsförutsättningar. Det är en orimlig för att inte säga omöjlig uppgift attsöka avgränsa särskilda arbeten som speciellt lämpade för handikappade. Ettsådant synsätt är dessutom enligt min uppfattning felaktigt. För dearbetshandikappade liksom för andra sökande bör utgångspunkten vara densökandes önskemål och resurser - inte de begränsningar som vederbörande kan hai särskilda avseenden. Styrelsen för vårdartjänst har på denna punkt fört framen viktig invändning, då man betonar att det föreslagna systemet innebär riskför att vissa arbeten betecknas som handikapparbeten. 1 stället bör strävanvara att finna arbetsuppgifter av sådan art att en övergång till reguljäranställning underlättas. Självfallet bör erforderliga anpassningsåtgärdervidtas i dessa sammanhang. Slutligen vill jag i fråga omanpassningsverksamheten också hänvisa lill de förändringar som kommer att skemed anledning av beslut som fattats om en ny organisation av den skyddadeverksamheten liksom av förslag som jag i det följande lägger fram om inrättandeav . Dessa organisationsförändringar kommer att fåkonsekvenser för arbetsfördelning och organisation inom AMS.Anpassningsåtgärder ute på arbetsplatserna kommer att utgöra en viktig del avarbetet vid de föreslagna arbetsmarknadsinstituten. Jag finner det därförnaturligt att anpassnings-frågomas handläggning på AMS beaktas i samband medden översyn av styrelsens organisation, som jag i del följande kommer atl föreslå. Utredningen för en utförligdiskussion om skilda lagstiftningsåtgärder för att skydda de anställda,förhindra utslagning och underlätta nyanställningar av arbetshandikappade. Mankonstaterar att en tämligen omfattande lagstiftning i dessa frågor redanfinns. Det gäller t.ex. lagstiftning om arbetsmiljö samt byggnadslagstiftning. Lagstiftningsåtgärder av meratvingande slag, t.ex. kvotlagstiftning, diskuteras likaså. I dess mestlångtgående variant ålägger en sådan lagstiftning arbetsgivare att anställa enviss andel personer med arbetshandikapp. Sådan kvotlagstiftning finns framförallt i länder med krigserfarenhet. Som utredningen konstaterar är en sådan typav lagstiftning ett trubbigt instrument. Den är svår att tillämpa för andra änrent fysiskt handikappade. Den fömtsätter också en omfattande registrering avarbetshandikappade. Ett annat,icke önskvärt fenomen i samband med striktkvotlagstiflning är alt den kan locka arbetsgivarna att söka klassificera redananställda som arbetshandikappade. Vi har i valt en annan väg.Genom lagen (1974:12) om anställningsskydd (LAS) har, som jag inledningsvisberört, en reell garanti ska- Prop.1978/79:73 29 päls mot inte sakligt grundade uppsägningar somde anställda vid uppsägning garanterats en rimlig omställningstid.Uppsägningstidemas längd utgör också en viktig rådmmstid förarbetsförmedlingamai deras ansträngningar att hjälpa till nytt arbete. LAS och främjandelagen trädde i krafl . LASsyftar till atl väma om redan anställda och deras trygghet i arbetet.Främjandelagen skall komplettera den genom atl hävda de intressen och behov somfinns bland äldre och arbetshandikappade som står utanför arbetsmarknaden.Lagen är uppbyggd på sådant sätt alt den ger möjlighet till mjuka ingripandensom efterhand kan trappas upp. Som ett första steg kan länsarbetsnämnden begära uppgifterom t.ex. personalens sammansättning vad gäller ålder, kön, antalet arbetstagaremed nedsatt arbetsförmåga, rekryteringsplaner osv. Arbetsgivarna har ocksåenligt lagen skyldighet att överlägga med länsarbetsnämnden om olika åtgärderför att förbättra förhållandena på arbetsplatsen. Om länsarbetsnämnden bedömerdet nödvändigt kan den därefter meddela anvisningar för hur möjlighetema attanställda äldre eller arbetshandikappade skall öka. Man kan t.ex. ange attandelen anställda med visst arbetshandikapp bör ökas. Skulle arbetsgivareninte följa nämndens anvisningar kan frågan hänskjutas till AMS.