prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — Den introduktion som diskuteras i det föregående blirenligt ulredningen inte av den omfattning som behövs för att nybörjaren ibehövlig utsträckning skall kunna fullgöra säkerhetsuppgifter ombord. Den gerinte heller praktisk erfarenhet. Därför föreslår utredningen ellkvalifikationskrav för nybörjare inom däcks- och maskinavdelningarna. börinnebära kunskaper om arbeismiljön, arbetarskydd och praktiskt arbete i så storomfattning atl nybörjaren kan förväntas snabbt lära sig sina arbetsuppgifter avförmän och arbetskamrater och sätta sig in i nya arbetssituationer som kanuppstå. Kvalifikationskravet skall innebära antingen utbildning, varvid årskursI av fartygsteknisk kurs ger tillräckliga kunskaper, eller tre månaderspraktiskt arbete pä fariyg. Skälenför att ställa upp kvalifikationskrav av detta slag för nybörjare är enligtulredningen inle lika framirädande när det gäller det mindre tonnagel som delsiörre. På mindre fariyg kan fartygsledningen och arbetskamrater pä annal ochbättre sätt instmera och övervaka en nybörjare än vad som är möjligt pä ettstörre. Dessa fariyg rör sig i allmänhet i begränsade farvatten. Till dettakommer de prakliska synpunkterna, att de mindre fartygen oftast drivs med enbesättning som motsvarar minimibesäuningen och att det inle finns utrymmeombord för yUeriigare personal. Utredningen anser därföratt del bör finnasmöjlighel att för mindre fartyg göra undantag från del nu diskuterade kvalifikalionskravel.Gränsen bör sättas vid I 600 brt. Enligt ulredningen bör det bara flfinnas en nybörjare utan kvalifikationer i minimibesäuningen. EndastSÖ har i sitt remissvar behandlat denna fråga särskilt. Slyrelsen delarutredningens uppfattning att viss säkerhetsutbildning bör meddelas personerföre tillträde till tjänst på fartyg. SÖ päpekar all de pä fartygsarbeteinriktade grenarna av gymnasieskolans Du-linje, som skall ersättafartygslek-nisk kurs, innehåller tillräcklig säkerhetsulbildning i årskurs 1. Eftersomminimibesäuningen är avsedd för säkerhetsuppgifter och stora ansirängningargörs för atl nedbringa dess storlek, anser jag alt de säkerhetssynpunkter somutredningen anför mäste väga tungt. All personal i minimibesätiningen skall iprincip vara användbar för säkerhetsuppgifter. Del av utredningen föreslagnakvalifikationskravet synes därför vara välmotiverat. Det ankommer på regeringenatt närmare bestämma dess innehåll. Såsom utredningen framhåller är del avprakliska skäl nödvändigi all göra undantag för de mindre fartygen. Ett sådantundantag kan inte anses innebära några risker för sjösäkerhelen med hänsyn tillde arbetsförhållanden som råder på dessa fartyg. 1978/79:19 om hälsoundersökning av sjöfolk harjag föreslagit ellenhelligt syslem med läkarundersökning minst en gäng . För ungdomarunder skall dock gälla krav på åriig läkarundersökning. Vidare föreslås,att flera läkare än hittillsvarande sjömansläkare flr behörighel att utfärdaläkarintyg. Dessa ändringar framgårav ett utarbetat förslag 1978/79:117 75 lilllag om ändring i förordningen (1961:87) om registrering och mönstring av sjömän(mönstringsförordningen). harbifallit förslaget (/ 79:7, ikr1978/79:62, SFS 1979:37). Mönstringsförordningeninnehåller inga bestämmelser om vilka fysiska krav som slälls på en . I 4§ sägs endasl all inskrivning i sjömansre-gisier inle flr ske av den som pågmnd av sill hälsotillstånd är förhindrad alt ta anställning ombord på fartyg.Motsvarande hinder gäller enligt 14 § för mönstring i viss befattning påfartyg. Enligt 15 § skall siyrka med läkariniyg att hinder motpåmönstring inte finns på grund av hans hälsotillstånd. Några särskilda krav påhälsotillståndet hos sjömannen finns inte bestämda i mönstringsförordningen.Sädana finns däremot i sjöbefälskungörelsen och i sjösäkerhelsförordningen. Degäller dock bara syn- och hörselförmäga. I förordningen (1979:38) om läkarintygför sjöfolk har delegerats till sjöfartsverkel atl efter samråd medsocialstyrelsen utfärda närmare bestämmelser om kraven pä tillräcklig syn- ochhörselförmåga. Mönslringsförordningenskrav på läkarundersökning gäller inle alla sjömän, utan endast den som ärskyldig atl mönsira eller frivilligt mönstras i befattning på fariyg. Syn- ochhörselkraven i sjöbefälskungörelsen och sjösäkerhetsförordningen gäller däremoialla som omfattas av nägon av dessa författningar. För övriga finns ingen somhelst reglering. I samband med godkännande av manskapsförteckning för vissafartyg i inrikes fart kontrolleras alt giltigt läkariniyg angående syn ochhörsel finns för sjöbefälet, utkiksmän och . Isitl remissvar framför den åsikten, att en beslämmelse om synoch hörsel bör finnas i sjölagen eller sjösäkerhetslagen för all slags sjöfart,alltså oavsett om del gäller fartyg, där läkarintyg fordras för personalen, ochoavsett om minimibemanningsbeslut eller andra bemanningsföreskrifter meddelas.Dämtöver bör finnas preciserade bestämmelser för de fall där syn-ochhörselförmäga skall styrkas med läkarintyg. Jaganser atl påpekande är riktigt och har lagit upp en beslämmelsehärom i 6 kap. 2 § sjösäkerheislagen. Av 11 kap. 4 § sjösäkerheislagen följerall regeringen eller myndighei som regeringen bestämmer utfärdar de närmareföreskriftema. Slutligen bör i dettasammanhang behandlas praktikvärdet av tjänstgöring på statliga fartyg. Förnärvarande tillgodoräknas sådan tjänstgöring, under fömtsättning attförfattningarnas krav på fartygets fart, storlek och maskinstyrka äruppfyllda, på samma säll som på andra fartyg. Vissa statliga fariyg har sädanfunktion att de uppfyller sjöbefälskungörelsens definition på handelsfartyg,beiräffande andra råder däremoi tveksamhet om deras status och därmed ompraktikvärdet av tjänstgöring pä dem. Ulredningenföreslär alt tjänstgöring på statliga fariyg, dvs. fartyg som ägs eller bmkasav svenska staien, skall vara undantagen från den generella regleringen avpraklikvärdel. I stället skall tjänstgöringen tillgodoräknas i den månsjöfartsverket anserdet vara skäligt. En regel med detta innehåll föreslås 1978/79:117 76 Beslut av skall ske efter samråd medden myndighet under vars förvaltning fartyget står. Genomden föreslagna regeln avses inte, såsom det kan synas vid ett ytligtbetraktande, att diskriminera statsanställda. I stället är avsiklen att dessaskall 11 en rättvisare behandling än enligt nuvarande regler, vilka uppfattassom stela och ibland, genom uppdelningen i handelsfartyg och andra fartyg,orättvisa. Utredningens förslag tillstyrks av alla de myndigheter och organisationerför statsanställda som har yttrat sig om förslaget. Ocksåjagfinneratt förslaget i denna del innebären förbättring i förhållande till vadsom nu gäiler. Det kan visseriigen inte vara ell ändamål i sig all anordnatjänstgöringen på statens fartyg så, atl den kan tillgodoräknas försjöbefälsbehörighel eller annan sjöpersonalbehörighei för handelsfloltan. Detär dock av värde atl så kan ske, särskilt med hänsyn lill möjlighelema atlväxla mellan olika yrken. Sjöbefälsbehörigheterna används ocksä i storutsträckning som behörighetskrav för tjänstgöring pä andra staten lillhörigafartyg än handelsfartyg. Jag anser därför att det är väseniligt för både stateni egenskap av fartygets ägare och den enskilde att praktikvärdet av tjänstgöringenklarläggs. Detla bör ske pä det säll som utredningen föreslär, dvs. efterprövning av varje särskilt fartygs arbetsuppgifter, fartområde m. m. Prövningenbör ge till resultat klara generella regler för tillgodoräknande. Av dessa börframgå i vilken omfattning tjänstgöringen tillgodoräknas, eventuellinskränkning till viss eller vissa behörigheier saml ijänsigöringens värde somIjänsl på handelsfartyg. Vid prövningen i sistnämnda hänseende är verket inlebundet av definitionen av handelsfartyg i sjöbefälskungörelsen ellermotsvarande ny författning. Jaganser det självklart, atl beslul skall föregås av samräd medsäväl den myndighet under vars förvaltning fartyget står som depersonalorganisationer vars medlemmar berörs av beslutet. Somjag nämnde inledningsvis, anser jag de ändringar som jag nu har behandlal varasärskilt viktiga. Beträffande de frågor, där beslutanderätten inte ankommer päriksdagen, avser jag atl föreslå regeringen atl besluta om behövligaförfattningsändringar ulan atl avvakta en samlad reform beträffandebehörighetsregleringen. sjösäkerhetslagen finns bestämmelser om ansvar för befälhavaren vid brottmol lagens föreskrifter om ceriifikat (2 §), bemanning och anslällning hosredaren (3 §) samt skyddsarbete (5 §). Vidare finns bestämmelser om ansvar förredaren vid brott mot föreskrifter om lillsyn (1 §) och rederianslällning (3 §iredje slyckel) samt om ansvar för var och en som bryier mot bl. a.nytljandeförbud m. m. (4 §) och loisplikt (6 §). Sjöbefälskungörelseninnehåller ansvarsbestämmelser för obehörig befälsuiövning (36 §) samt förbrott mot bemanningsregleringen i kungörelsen av redaren eller befälhavaren 1978/79:117 77 (37§). Bland ansvarsreglerna återfinns också den regel om frihel från ansvar somgör brislmönslring möjlig (10 kap. 3 § andra stycket sjösäkerhetslagen och 38 §sjöbefälskungörelsen). Befälsbemanningsutredningenföreslår, atl sjöbefälskungörelsens ansvarsbestämmelser förs över lill 10 kap.sjösäkerhetslagen och att redarens straffrättsliga ansvar för fartygssäkerhetenutvidgas till att avse även användning av fartyg utan ceriifikai eller lastmärke(2 §) samt brott mol bemanningsregleringen. 1remissvaren berörs inte ansvarsbestämmelserna särskilt. Sjösäkerhetslageninnehåller regler om samhällskonlroll av ell fartygs konstruktion, underhåll,utrustning, bemanning m. m. För att sanktionera bestämmelsema om certifikai,tillsyn och andra viktiga delar av den regelbundna säkerhetskontrollen finnssiraffbesiämmelser. Jag anser atl dessa ulgör en nödvändig del avsäkerhelslagstiftningen. När nu bemanningsregleringen förs över hell tillsjösäkerheislagen, bör ocksä de nödvändiga sanktionsbeslämmelserna finnasenbart i denna lag. Vidare bör, såsom ulredningen föreslår, redarens ansvar förbroll mol säkerhetslagstiftningen vidgas till alt avse bemanningen i desshelhet, inle bara som sjöbefälet, och användning av fartyg i strid molreglerna om ceriifikai m. m. Regelni 10 kap. 3 § sjösäkerheislagen innebär all befälhavaren siraffas om fartygeiinte är bemannat i enlighel med minimibesättningsbeslulet. Genom au ocksådetaljregleringen av befälsbemanningen förs över lill minimibesällningsbesluteikommer sankiionsregeln atl gälla hela bemanningen. I 6 kap. 6 §sjösäkerheislagen görs enligi den föreslagna lydelsen ett betydelsefulltundantag från skyldigheten för befälhavaren alt följa minimibesätlningsbeslulel,nämligen genom befälhavarbeslul som fär användas tillfälligt vid oförutseddbrist i bemanningen. Lojal lillämpning av rätten alt fatta befälhavarbeslulskall givetvis vara slraffri. Skulle sjöfarlsverkel vid sin koniroll av ettbefälhavarbeslul göra annan bedömning än befälhavaren rörande tillämpningen,bör verket i första hand ingripa genom påpekanden och därefier med förbud. Iuppenbara fall av missbruk måste dock slraff kunna följa. Jagfäster stor vikt vid alt rapporteringen till av befälhavarbeslulfungerar på avsell sätt, så atl verket får möjlighel att utöva sin kontroll.Därför bör fall där rapporteringen inte sker sä snabbt och sä ulföriigl somanges i 6 kap. 7 §strafföeläggas. Jag har tagit upp en regel härom i 10 kap. II §.Straff för brisler i rapporteringen skall givelvis kunna ådömas även ombefälhavarbeslutet innebär en fulll korrekt lillämpning av regeln i 6 kap. 6 §om sådant beslul. Enligt9 kap. I § andra stycket sjösäkerheislagen skall den som ingår i minimibesätlningoch lillhör däcks-eller maskinavdelningen vara anställd av redaren.Bestämmelsen är straffsanktionerad i 10 kap. 3 § tredje stycket. Vidare fårmedborgare i utomnordiskt land anställas i befallning pä fariyg endast eftersärskilt lillständ. Den faktiska utvecklingen liksom dessa två 1978/79:117 78 exempelvisar, att ett större ansvar än förut har lagls pårederikonloren beträffande personalrekrytering och personalplanering. Kortarehamnuppehåll och fier uppgifter för befälhavaren ombord har ocksä gjort allplaneringen för fartygets drifl i stor utsträckning måsie göras i land. Detframslär därför som olillfredsslällande att endasl befälhavaren har ettsiraffrätisligi ansvar för brisler i bemanningen och andra brou mot säkerhetsföreskrifter.Jag lägger därför fram förslag om ett utökat redaransvar. Detta innebär atlredaren -jämte befälhavaren - kan straffas vid överträdelser avreglerna omcertifikai och Iastmärke(nuvarande2 § som motsvaras av I §i förslaget) samlbemanning (nuvarande 3 § första slyckel motsvarande 2 § i förslaget). Säsomgäller beträffande andra liknande bestämmelser, föreslås atl ansvar skallinträda endast om redaren har känl lill eller bort känna lill förseelsen. Omhan visar atl han har gjort vad han skäligen har kunnat för att förhindraförseelsen, skall han vara fri från ansvar. Beiräffandeövriga bestämmelser är nuvarande 10 kap. 3 § andra stycket utan motsvarighel iförslaget, efiersom bristmönsiringen föreslås upphävd. 36 §sjöbefälskungörelsen rörande obehörig befälsuiövning motsvaras enligt förslagetav 10 kap. 4 § sjösäkerheislagen. Detla lagrum riktar sig dock endast mot densom ulövar befäl. Behovei av straffsanktioner mot redare och befälhavare, somtrots vetskap om förseelsen tillåter nägon alt utöva befäl ulan föreskrivenbehörighel, är läckt genom all handlingen innebär överträdelse avminimibesättningsbeslut eller bemanningsföreskrifter. Sjösäkerhetslagenålägger sjöfartsverkel alt öva tillsyn över lagens lillämpning. Inom verketscentralförvaltning ansvarar bemanningssektionen, som ingår isjöfartsinspektionen, för ärenden rörande bl. a. bemanningskontroll. Tillsynenav fartygen ligger närmast på den lokala sjöfartsinspektionen som ärorganiserad i sju distrikt med var sill inspeklionskonlor. Dessulom finns ellinspektionskontor i . Viss tillsyn över säkerhelen pä svenska fariygulövas härjämte av svensk utlandsmyndighet. Sjöfartsinspektionensbemanningskontroll omfattar alla fartyg som berörs av sjösäkerhetslagen, dvs.även utländska fartyg som rör sig i svenska farvatten. På grund av den storamängden arbetsuppgifter som vilar på inspektionen är bemanningskon-trollen iprakiiken myckel begränsad. Enligtsjösäkerhetslagen och mönstringsförordningen skall även mönstringsförrättareutöva tillsyn över fartygs bemanning. Denna tillsyn är begränsad till den kretsav svenska fartyg där mönstring äger rum samt till sådana fartyg i itrikes fartsom skall vara försedda med manskapsförteckning. De minsta handelsfartygen ärdärför, bortsett från passagerarfartyg, undantagna. Den bemanningskontroll somutförs av mönsiringsförräitare innebär granskning och påpekanden, däremot intemöjlighel atl ingripa med nytljandeförbud. Sädan befogenhet tillkommer barasjöfartsinspektionen. 1918/19:U1 79 Utredningenframhåller all del med hänsyn lill säkerheten är nödvändigt alt fästa stor viktvid att bemanningsbeslämmelserna efterlevs i praktiken. Det är därför avbelydelse atl får erforderliga resurser föratt kunna äta sig de vidgade arbetsuppgifter som ulredningens förslag innebär.Vidare anser utredningen, au en framtida effektivisering av sjömansregistrelkan möjliggöra en snabb registrering av besättningsförändringar, varigenombemanningskontrollen främjas. Sjöfartsverkel skulle nämligen därmed ulandröjsmål kunna få fram aktuella besätlningslistor och jämföra dessa medgällande minimibesättningsbeslut. En sådan efterhandsgranskning får enligtulredningens mening en viss betydelse även om erfarenhelerna ger vid handen altden är både besvärlig att utföra och relalivi ineffektiv. Huvudvikten ikontrollarbetet bör läggas på utbildning av sjöpersonal i säkerhetsfrågor ochvid att ges en bemanningssektion som har förutsäuningar attfortlöpande följa bemanningssituationen på fartygen och genasl ingripa molförekommande brisler. Den effektivare kontaktmellan sjöfartsverkel ä ena sidan samt redare och ombordanställda ä den andrasom utredningens förslag medför är ocksä enligt Ulredningens mening ägnad attfrämja en lojal tillämpning av meddelade bemanningsbeslul. Härjämte beionarutredningen, atl kontrollen i prakiiken utövas mest effektivt ombord av deanslällda och deras fackliga företrädare. Utvecklingen av skyddsarbetet och deombordansiälldas ansvar för säkerhetsfrågorna bidrar till att minska behoveiav en utbyggd konirollapparal på myndighetsnivå. Mönstringsutredningenföreslog i sill betänkande (Ds K 1974:11) Mönstring av sjömän atl nuvarandemönstringspliki skulle begränsas till au gälla endast utrikes sjöfart samt attavmönstring och den s. k. ärsmönstringen skulle slopas. Deua skulle innebärafärre möjligheler till kontroll genom mönsiringsförrätiare.Mönstringsulredningen ansäg därför att bemanningskontrollen i övrigi, särskiltutomlands, borde förstärkas. Delta föreslogs ske genom utökning av resursernahos för att genomföra en väl planerad stickprovskontroll. Dennaborde utföras dels genom au lisior med erforderliga uppgifter om fartygetfordrades in frän rederiet eller direkt från befälhavaren lill verketsbemanningsseklion, dels genom alt den lokala sjöfartsinspektionen införskaffadesådana handlingar och i samband därmed i viss utsträckning kontrollerade dessamot minimibesällningsbeslutei. Föregen del har jag samma uppfattning som befälsbemanningsutredningen i fråga ombemanningskontrollen. I praktiken måste man i stor utsträckning lita till denintema kontrollen på fartygei bl. a. genom de ombordansiälldas organisaiioner.Jag ser en sådan kontroll som en naturlig del av säkerhelsarbelel ombord och avdet ansvar som de ombordanställda i stor utsträckning redan har lagil pä sig.Delta måsle kombineras med ett fördjupat samarbete mellan ochredarna. Härutöver mäsle en myndighetskontroll finnas. Utredningen anser attdenna skall vara utformad 1978/79:117 80 sådant system är otvivelaktigt del minslresurskrävande för statsverkets del men del är enligt min mening tveksamt omdet är tillräckligt effektivt. Emellertid är jag inteberedd atl nu lägga fram några definitiva förslag beträffandebemanningskonirollen. Denna har samband med bl. a. frågan ommönstringssystemets framtida utformning. Mönstringsulredningens förslag är intelängre akluella och regeringen har därför pä mill förslag beslutat om en nyutredning beträffande mönstring. I direktiven (Dir. 1979:10) till dennautredning har jag framhållit bemanningskonirollens belydelse. En av de frågorsom ulredningen har alt la iiu med är, hur arbetstagarsidan kan medverka iansvarei i de frägor som har samband med mönstringen. Hit hör oivivelaktigibemanningskonirollen. Det står emellertid klart, au myndighetskontrollen intekan avvaras. Ulredningen skall undersöka möjligheteralt effektivisera denna ochsamordna den med sjöfartsinspektionens tillsynsarbete i övrigt. Jag anser atlförslagen frän denna utredning bör avvaktas, innan ställning tas till vilkaålgärder som behövs för bemanningskontrollen. Bemanningsfrägornaoch övriga frägor som har utretts av befälsbemanningsutredningen berör tillstörsla delen ansvarsområde. Detta gäller utfärdande av nyaverkställigheisföreskrifter, uppföljning av nya avtal, bemanningskontroll m. m. Ävenandra myndigheler kan komma att påverkas. Del är inle uteslutet atl dehöjningar av behörighetskraven för personal på handelsfartyg som kan bliföljden av nya utbildnings- och behörighetssystem medför krav på ökadeutbildningsinsatser för personal på statliga fariyg som är i nära kontakt medhandelssjöfarten. De allmänna kraven på bälire utbildning i arbetslivet ochtendensen att använda större och mer specialiserade fartyg inom skildaverksamheter påverkar ocksä utbildningsbehovet inom t. ex. marinens,och sjögäende verksamhei. Del pä detla sättökade utbildningsbehovet bör beaktas i myndigheternas ordinarie verksamhei. Iavsnitt 4.4 hänvisade jag beiräffande eventuellt utökade resurser förbemanningskontroll till pågående utredningsarbete i samband med översynen avmönstringssysiemel. Jag vill tillägga att del även kan bli fräga omomfördelning av resurser. Beträffandearbetsuppgifter som kommer att ligga pä ceniralförvaltningframhåller befälsbemanningsutredningen att dessa kommer att öka, särskilt isamband med ikraftträdandet. Utredningen föreslär all verkets bemanningssektionskall tillföras en tjänst för handläggare. Sjöfartsverketunderstryker i sitl remissvar alt den rådande arbetssituationen ärbesvärande inte bara för bemanningssektionens personal ulan även för demyndigheler, organisaiioner, rederier och sjömän 1978/79:117 81 somIvingas vänla på beslul eller besked inom sektionens handläggningsområde.Erfarenheterna från millen av , då en ny praxis i minimibesättningsärendenskulle lillskapas, tyder enligt verkei på att en stor del av de berördatjänstemännens lid kommer au behöva ägnas åt diskussioner med parterna påsjöarbetsmarknaden. Verkei understryker därför ulredningens förslag beiräffandeförstärkning av bemanningsseklionen och anser alt resurser bör tilldelas föratt en handläggare ulöver den som verkei har begärt anslag för lidigare skallkunna anställas senasi sex mänader innan den nya lagstiftningen iräder i krafl. I sin anslagsframslällningför budgetårel 1979/80 framförde liknande synpunkter. Däranfördes vidare att det är en vanlig tendens alt sjöfartens organisationerönskar revidera gällande bemanningsbeslut genom olika specialavial. Detta görsig särskilt gällande i samband med ombyggnader av fariyg, ändradefartområden, ökad automation m. m. Verket betonar också att vissa beslut gällerunder en försöksperiod vilket kräver noggrann uppföljning och ulvärdering. 1 årets budgetproposition(prop. 1978/79:100 bilaga 9 s. 107) beräknar jag en medelsanvisning tillsjöfartsverket under anslaget Fariygsverksam-het vilket ger utrymme för enförstärkning med bl. a. en handläggare pä bemanningsseklionen för au möta denökade belastningen i fråga om bemanningsärenden. Vad angår de områden sombehandlas i denna proposition, delar jag uppfattning att dennya bemanningslagstiftningen särskilt inledningsvis kan medföra en härdbelastning på verket. I samband med ikraftträdandet skallverkställigheisföreskrifter av olika slag utfärdas och bemanningsföreskriflerutarbetas bl. a. för fartyg som inte omfattas av regleringen. I vissutsträckning kommer minimibesättningsbeslut att omprövas. Det kommer även attmera stadigvarande finnas nya ärendetyper hos sjöfartsverketsceniralförvaltning. Jag avser därvid bl. a. tillfälliga ändringar avminimibesättningsbeslut (resebeslut se 4.1.6) och insatser under försök med nybemanning. Dock bör beaktas, atl den svenska handelsfloltan har minskatbetydligt . Vidare kan regeringen f. n. inte besluta omnågon ny behörighetsordning av skäl som anges i avsnilt 4.2.3. Detta minskarvolymen av arbetet inom och innebär att arbetet med reformensträcks ut . Jag finner därför inte skäl att föreslå någonförstärkning av bemanningssektionen utöver vad jag har anfört ibudgetpropositionen. 6Riksdagen 1978/79. 1 saml Nr 117 1978/79:117 82 5Fartygsmiljönämnder m. m. Dåvarandechefen för tillkallade ijuli 1973 en sakkunnig' meduppdrag att se över frågor som hänger samman med de ombordansiälldas arbets-och miljöförhållanden m. m. Utredningen, som antog benämningenfartygsmiljöutredningen (K 1973:04), överlämnade delbetänkandel(Ds K 1975:2) Bätire fartygsmiljö. 1 betänkandet föreslogs ändrad lagstiftningom skyddet mot ohälsa och olycksfall pä fartyg. På grundval av utredningensförslag har beslulal om ändringar i sjösäkerhetslagen (prop.1977/78:55, /78:14, rskr 1977/78:141, SFS 1978:109). Fartygsmiljöutredningenöverlämnade i okiober 1976 delbetänkandel (Ds K 1976:1) Bostäder, medinflytandeoch miljö ombord på fartyg. 1 betänkandet föreslås all de ombordanställda gesökade möjligheter alt påverka utformningen av bostads- och arbetsmiljön päfartygen genom atl partssammansalta fartygsmiljönämnder inrättas inomrederierna. Vissa ändrade regler föresläs om skyldigheten au ge infariygsritningar till för granskning. Vidare föresläs nyabestämmelser om bostädernas utformning ombord med bl.