prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Förbundel vill dockunderstryka att dessa s.k. indexlån endast utgör ett specialfall av en heluppsättning finansieringsformer som skulle kunna lillgodose en del av deönskemål som kapitalmarknadsutredningen utvecklar som de kunde tillgodoseförväntningar om en real avkastning före skatt. Under avsnittet "Investering och sparande" harutredningen funnit att ett ökat totalt sparande är nödvändigt för att skapaekonomisk balans i samhället. Detta konstaterande i förening med den föreslagnaliberaliseringen av 274 § i Lagen om enskild försäkringsrörelse är såvittFolksam förstår ett uttryck för att utredningen funnit det erforderligt att frivilligtenskilt sparande bör stimuleras och utvecklas. Att eliminera den "kroniskasparbristen" genom bl.a. ett ökat enskilt sparande har tillika en dämpandeeffeki på konsumtionen, varför en utveckling i den riktningen ger dubbel effekti en strävan atl nä samhällsekonomisk balans. Allokeringspolitiken som till sina huvuddelar består avbostadspolitiken, regionalpolitiken och näringspolitiken skall påverkaresursernas fördelning i samhället. Utredningen säger att allokeringspolitikenär en medveten strävan till en annan sammansättning av realkapitalet än vad somskulle förekomma i en ren marknadsekonomi. Ett medvetet avsteg från en marknadsbestämdfördelning av realkapitalet utgör också de offentliga investeringarna som inteanses lämpliga eller möjliga att bedömas efter vanliga räntabiliietskalkyler.Utredningen påpekar att kreditpolitiken och kreditmarknaden är en integreraddel i allokeringspolitiken. De placeringskvoter som använt sig av vidstyrningen av försäkringsföretagens kapitalplacering har alltså sin grund iallokeringspolitiken. Denna styrning har inneburit att försäkringsföretagenhar fått placera sitt kapital efter en annan målsättning än högsta möjligaförräntning utan att åsidosätta kravet på säkerhet. Även om man numera övergåtttill en rörligare räntepolitik kvarstår kritiken mot att räntan inte tillåtitsge fullt utslag för rådande knapphet på kreditmarknaden. Prioriteringen avvissa områden vars räntor inte bestämmes efter en jämnviktsränta i marknadeninnebär att spararna inte erhåller den avkastning som marknaden skulle hamedgivit. Detta i förening med den pågående inflationen har inneburit attavkastningen varit låg, ibland t. o. m. negativ. Det råder allmän enighet om att räntenivån skall anpassastill kreditefterfrågan påpekar utredningen. Det bör enligt inte varaomöjligt Prop.1978/79:165 Bilaga 3 19 trots prioritering av stat och bostadsproduktion att ensådan anpassning städse sökes i all synnerhet som man ur utredningen kan utläsaatt svängningarna i räntan inte behöver hämmas av krav på låga lånekostnaderför vissa projekt. Utredningen understryker det positiva i all kostnadernaför finansiering av bostäder i allt väsentligt frikopplas från marknadsräntan.Så långt förstår ser utredningen i detta en möjlighet till en friaremarknads-prisbildning när det gäller räntesältningen. Päpekas bör emellertidatt försäkringsföretagens placeringar i bostadsobligationer är helt beroende aven fortsalt statlig räntesubventionering. Bortfall av räntesubventioneringarskulle försätta bostadsinstituten i en omöjlig situation när det gäller attbetala ränla och lösa in obligationslån. Utredningen tar under detta avsniU upp deallokeringsmässiga effekterna av olika regler för beskattning avkapitalinkomster. Dessa är huvudsakligen utformade utifrånfördelningspolitiska överväganden utan atl effekterna på sparande ochinvestering till fullo beaktas, säger utredningen. är i likhet med utredningen av den uppfattningenatt utformningen av reglerna för beskattning av kapitalinkomster inte skallske utifrån bara fördelningspolitiska aspekter. Man bör också beakta beskattningsreglernaseffekt på sparandel. I detta avsnitt konstaterar utredningen att statliga lånoch bostadslån inte primärt innebär ett ingrepp i räntestrukturen.Kreditgivarna får emellertid anpassa sig till en struktur på sin låneportföljsom kan antas avvika från en fri marknadsutveckling och den räntesältning somdärvid skulle ha framkommit. Prioriteringen av bostadslån och statliga lån innebär attom efterfrägan på kreditmarknaden inte tillgodoses detta inte drabbar staieneller bostadsproduktionen. Så längt kan förstå leder väl ändå dettakonstaterande till att prioriteringen av bostadslån och statliga lån irealiteten inneburit en lägre avkaslning av försäkringslagarnas medel än vadfallel skulle ha varit vid en friare marknadsprisbildning. Som påpekas ovan haronekligen prioriteringen inneburil att man hållit tillbaka de marknadskraftersom skulle ha bestämt räntesatserna på bostadslånen. Den rörligare räntepolitiksom nu föres antar leder steg för steg till ett förhållande där räntanför statliga lån och bostadslån anpassas till den nivå som den skulle ha vid enfri marknadsprisbildning. har ej ansett sig ha anledningeller möjlighet att till omprövning ta upp hela frågan om indexlån ochanalysera konsekvenserna av ett införande av dessa, är väl medvetet om de problem som ett införande avindexlån skulle medföra. Om den nominella marknaden får sin ränta anpassad lillrådande konjunkturläge och penningvärdets utveckling blir behovet av indexlänsjälvfallet också mindre. Annars är indexlån av avgörande betydelse om manvill åstadkomma ett garanterat värdesäkert försäkringssparande. En realmarknad kunde ocksä vara till hjälp vid bestämmande av realistiska räntor påden nominella marknaden. 1978/79:165 Bilaga 3 20 1.12 i (LO) Kapitalmarknadsulredningens (KMU) direktiv skrevs 1968.Det har runnit myckel vatten under broarna . Nya problem haruppstått och nya vinklingar pä de gamla har aktualiserats. Detta har medförtatt KMUs ulredningar och förslag delvis kommit vid sidan om de aktuella problemställningarnapå dagens svenska kapitalmarknad och i dess relationer till deninternationella. Det är särskilt på två punkter som den bristande aktualiteteni utredningens resultat är påtaglig. För det första har förbindelserna mellanden svenska och den internationella kapitalmarknaden totalt försummats, vilketsynes LO anmärkningsvärt i dagens läge med en snabbt fortgående ekonomiskintegrering inom det alltmer internationaliserade privala bank- ochkapitalmarknadsväsendet och en svensk upplåning på den internationellamarknaden som kommer att röra sig kring 60 mdkr. För det andrahar de senaste årens allt livligare diskussioner om inkomsi- ochförmögenhetsfördelningen och demokratiserings- och inflytandefrägorna gåttutredningen spårlöst förbi i annan mån än att mosiåndel mol högaföretagsvinster uppfattas som en besvärande begränsning för en annars möjliglösning av de svenska balansproblemen. LO vill ifrågasätta ifall utredningeninte hade kommit lill helt andra resultat ifall dessa båda frågeställningarlagils med i bilden. KMU lägger fram vissa förslag till marginella ändringar påkapitalmarknaden med syfte att öka tillgången på riskvilligt kapital, men istort synes dess slutsats vara pessimistisk. Den ser ingen väg ut ur detdilemma landet befinner sig i och synes förutspå en svag utveckling förnäringslivet under överskådlig framlid. Men de cenlrala balansproblemen måsteenligt dess mening lösas av den ekonomiska politiken som ligger utanför KMUskompetensområde. Den genomgång av kapitalmarknadens funktionssätt ochinstitutioner som den uppfattar som sin egentliga uppgift avslutar den medslutsatsen att allt i stort sett är välbeställt och föreslår endast mindreförändringar av ringa belydelse för balanspioblemen. LO anserdet emellertid högst sannolikt att utredningen hade kommit till ett ganskaannorlunda resultat ifall den behandlat de två problemområden som här angivits,nämligen förbindelserna med utlandet på kapitalmarknaden ochinkomstomfördelnings- och inflytandesträvandena. De internationella problemenkommer sannolikt att ingående behandlas av den pågående valutauiredningen, mendet är otillräckligl eftersora de på detta sätt aldrig kan påverka slutsatsernarörande förhållandena på den svenska kapitalmarknaden. Strävan till inkomst-och förmögenhetsomfördelning och ökad ekonomisk demokratisering har ett intimtsamband med de samhällsekonomiska balansproblemen. Ökat delägande och ökatmedinflytande för löntagarna gör det väsentligt lättare alt acceptera de högaföretagsvinster som enligt KMU behövs för ökade investeringar och nödvändigsoliditet i förelagen. Därigenom kan det dilemma som KMU fann vara enoförbikomlig blockering av expansion och ökad sysselsättning upplösas. Mendetta kräver nya institutioner pä kapitalmarknaden och väsentliga förändringarav de gamla. En diskussion härav och förslag i denna riktning borde enligt LOvarit KMUs centrala uppgift. Den pågående utredningen om löntagarfondernabehandlar endast ett delproblem inom hela detta komplex. En bred analys av heladenna problemställning och integrerade förslag hur man stegvis borde lösa demskulle ha gjort KMU till en milstolpe bland svenska ekonomiska utredningar. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 21 följande gå ytterligare in nägot på uirikesförbindelsernapå kapitalmarknaden och på de svenska balansproblemen. LO finnerdet mycket allvarligt atl KMU ägnar så lite intresse åt de senaste årensdramatiska förändringar på den internationella kapitalmarknaden och åt hurdessa förändringar påverkar den svenska. Endast ett drygt 20-tal sidor av detdigra betänkandet ägnas den internationella utvecklingen och de fylls tillstörsta delen av ett ganska abstrakt resonemang om balansen mellan sparande ochinvesteringsbehov och om den internationella inflationsproblematiken, där manknappast bidrar med några nya tankar. Avslutningsvis diskuteras internationellabalansproblem och utvecklingsalternativ i nationalräkenskapstermer. Men KMUhar inte ägnat något som helst intresse åt hur man pä den internationellakapitalmarknaden institutionellt och praktiskt löst de stora och delvis heltnya problem. Dessa har uppkommit genom behovet att efter 1973 finansiera deenorma oljeunderskotten och placera överskotten från oljeländerna , Västtysklando. Inte heller har KMU ägnat sig åt vad den bokstavligen ofattbaralikvidiseringen av denna marknad betytt och kommer att betyda och hur dennautveckling påverkar den svenska marknaden. är nu nödsakat att i störreutsträckning än ta denna internationella marknad i anspråk.Hela denna problematik har långl fler aspekter än LO inom ramen för ettremissvar kan dra fram. Men fyra skall här ändå framhållas. Hurpåverkas den svenska kapitalmarknaden och dess relalioner till den internationella av de äter aktualiserade strävandena till monetär union inom EG och av den långsiktiga utvecklingen på valutamarknaden? Den likriktning av den ekonomiska politiken - förmodligeni en traditionell restriktiv riktning - som en monetär union skulle medförakan skapa betydande problem för den svenska kreditmarknadspolitiken. Den påverkasockså av hur systemet med "styrda flytande växelkurser" vidareutvecklas. Vad kommer denallt påtagligare ekonomiska maktkampen mellan å ena sidan och Västtysklandoch å den andra att innebära för . Dessa konsekvenser kommer mesttill uttryck i handelspolitiken och de allt starkare protektionistiskatendenserna i världen men påverkar också i hög grad den internationellakapitalmarknaden och dess samband med den svenska. Vad får det förkonsekvenser för den internationella kapitalmarknadens funktionsmöjligheternär man i både långivar- och lånlagariänder snarl kommer underfund med att destora kapitalbelopp som lånas upp internationellt aldrig i realiteten kommeratl betalas lillbaka? Det ärhögst osannolikt att de stora fordringsägarländernas industriella struktur inomöverskådlig tid skall komma att ändras i sådan omfattning att en reellåterbetalning av fordringar blir raöjlig. Och oljeexportländerna kommer medsäkerhet att föra en sådan prispolitik att deras överskott vidmakthålles.1920-talets krigsskadeståndsproblem kommer därför att åleruppstä i nya former. Fordringsägarländernakan inte heller ta konsekvenserna för förtroendet till det internationellafinansiella systemet av alt något land gör statsbankrutt. Och skuldernasreella innehåll urholkas snabbi genom den internationella inflationen.Långivarländerna på den internationella kreditmarknaden är således i vissmening lika beroende av låntagländerna som låntagar- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 22 länderna är av långivarländerna. De måste ju någonstansplacera sina överskott. I stort sett innebär den internationella långivningendärför inom överskådlig framtid en resursöverföring från långivarländer tilllånlagariänder som inte kommer att återbetalas genom något resursflöde imotsatt riktning. Vad blir de framtida konsekvenserna av deninternationella valutafondens förändrade roll och de multinationellaaffärsbankernas och finansieringsinstitutens enormt ökade makt och inflytandesom följd av att finansieringen av underskottsländernas bytesbalanser efteroljeprishöjningen mer och mer överlämnats till dem? I första hand gäller deltaden internationella kapitalmarknaden men därigenom också på den politiskautvecklingen. Här ges bl. a. den undersökning som gjorts i den amerikanskakongressen pä senator initiativ utomordentligt intressantainblickar. Genom denna brist i redovisningen har KMU fått en mycketslark nationell begränsning, vilket är till stor skada nu när befinnersig i en utveckling mot ökad internationalisering. har vi hänvisat lillKMUs (snart) kommande resultat när dylika problem kommit upp och när den sedanväl kommer är den tomhänt. KMU har slängt in ett avsnitt på tresidor om den svenska utlandsupplåningen i sammanfattningen, men i huvudtextenfinns ingenting om relationerna mellan och utlandet på kapitalmarknadeneller för den delen på kreditmarknaden överhuvudtagel! Utlandet är bortglömt!Förklaringen ges på sid 144 där det framhålls att utlandets utlåning inte ingäri kreditmarknadsmatriserna. Inte ens i avsnittet om de reala sektorernasupplåning diskuteras innebörden av utlandsupplåningen, som dock såsom ovanframhållits mot slutet av detta år kan beräknas nå 60 mdkr i total skuldsumma,och i avsnittet om utbudet av krediter och ägarkapital förekommer utlandetvarken i texten eller i tabellerna! Uppenbarligen har dessa avsnitt skrivitsföre 1974 då utlandet spelade en mer begränsad roll för den svenskakreditmarknaden, och sedan nödtorftigt men högst otillräckligt aktualiseratsföre publiceringen. LO finner det mycket otillfredsställande med ett sådanttillvägagångssätt i ett läge då hela del finansiella systemet, såväl i Sverigesom i utlandet är statt i en mycket snabb utveckling och vill ifrågasätta ifallKMUs bedömningar pä dessa grundvalar överhuvudtaget har något värde idagsläget. Det finns vidare en märkvärdig brist på kongruens i KMUsframställning såtillvida atl den på del internationella fältet enbart behandlarbalansproblem och inte de praktiska problemen på kapitalmarknaden, medan den isina förslag för den svenska kapitalmarknaden inte framlägger lösningar påbalansproblemen ulan bara behandlar de praktiska och institutionella frågorna.Man får intrycket att den anser att det inte föreligger något som helst sambandmellan hur dessa frågor löses på den internationella kapitalmarknaden och iSverige. I ett uppenbarligen nyskrivet och därför betydligtintressantare kapitel behandlar KMU som nämnls "Finansiella balansproblemi svensk ekonomi". Dess slutsats är att de framtida balansproblemen tersig som mycket betydande. Detta gäller både gentemot utlandet, för denoffentliga sektorn och med avseende på näringslivets behov av riskkapital. LOdelar i slort sett denna bedömning, även om vi anser atl KMU i sina beräkningarnågot överskattat balansproblemet mot utiandet och underskattat betydelsen av 1978/79:165 Bilaga 3 23 den lediga kapacitet som finns inom industrin och denförbättring av denna sektors sparande som kan uppnås genom högrekapacitetsutnyttjande vid en mer "normal" efterfrågan. Erfarenhetsmässigtvel vi alt företagens vinster stiger mycket starkt vid förbättratkapacitetsutnyttjande. Problemet kan därför i lika hög grad sägas varaotillräcklig efterfrågan som otillräcklig lönsamhet. KMU omnämner i sin framställning restposten i bytesbalansenoch framhåller alt den "i viss om än okänd omfattning" sannoliktutgör en överskattning av underskottet. Men den synes inte i de följandeberäkningarna fullt ul dragit konsekvensema härav. värden drygl 7mdkr. Ifall man bedömer att hälften härav är en sådan överskailning av detverkliga underskottet och delta dras från det i RNB 1978 beräknade byiesbalansunderskottetför detta är pä ca 12 mdkr kommer man till ell underskott på 8 mdkr iutgångsläget. Det förefaller LO betydligt mindre förskräckande än de 17- 18mdkr som KMU utgår frän. Frågan är vidare vilken målsättning bör ställa uppvad gäller bytesbalansen. Som tidigare framhållits har de industrialiseradeländerna ett gemensamt underskott mot oljeländerna pä ca 40 miljarder dollar1977. Det beräknas krympa till 1978. (Det bör påpekas attdessa siffror är mycket ungefärliga då det föreligger mycket stora brisler iden internationella handelsstatistiken. () harräknat fram en restpost för hela världen pä f. n. Sälänge de folkfattiga oljeländernas importkapacitet inte kan ökas starkare ärdelta underskott ofrånkomligt. De kommer med all sannolikhet också att med sinprispolitik se till att del vidmakthålles. Detta underskott fördelas mycket ojämnt blandindustriländerna. De som har överskott i sina bytesbalanser svarar inte förnågon del av det. De pressar tvärtom på underskottsländerna ytterligareunderskott. Det förefaller inte rimligt i detta läge att skulleeftersiräva fullständig balans i sitt utbyte med omvärldens och sålunda tvingapå något annat svagare underskottsland ett större underskott. Vår andel avunderskottet mot oljeländerna i proportion till vår oljeimport är på ca 4miljarder kronor. Skall vi ocksä ta vår andel av de underskott somöverskoltsländema inte är villiga att bära kommer man nära det dubbla. Vilken målsättning man än väljer måsle man emellertidkomma till slutsatsen att det underskottsproblem som för eit halvår sedan presenteradessom något ganska jättelikt nu kommii ner till mer hanterliga proportioner. Enligt sina direktiv har KMU dock inte haft till uppgiftatt avge förslag till ekonomisk-politiska lösningar av balansproblem på densvenska kapitalmarknaden. Dess uppdrag inskränker sig till formerna förkapitalförmedling. LO frågar sig emellertid om dessa former kan sä radikaltskiljas från balansproblemen som sådana. Det förefaller KMU inte heller attalltid kunna göra. Den framhåller "De frågor som faller inom kapitalmarknadsutredningenskompetensområde gäller konsekvenserna för kreditförmedlingen av olika vägarmot jämvikt". Men hur vill man klarlägga dessa konsekvenser när manöverhuvudtaget inte går in pä möjliga vägar till jämvikt utan säger att dettaligger helt utanför utredningens kompetens? Visserligen diskuterar KMU någraalternativa utvecklingslinjer i anslutning till långtidsutredningen ochlUls längsiklsbedömning 1976. Ulredningens marginella förslag rörandekapitalmarknadens institutioner och funktionssätt står inte i rimlig proportiontill de stora balansproblem som den utmålar , ifall det inteskall tolkas så att det nuvarande Prop.1978/79:165 Bilaga 3 24 systemet är så bra att det utan svårigheter kan anpassastill alla sannolika utvecklingsalternativ. Om detta skall vara slutsatsen måsteLO anmäla att organisationen inte delar den uppfattningen. Den pessimism införmöjligheterna atl klara jämviktsproblemen som kan utläsas ur betänkandet tyderinte heller pä att utredningen i grunden har denna uppfattning. Befinner vi oss inte i i ensituation då kapitalmarknaden snabbi häller på alt omvandlas dels på grund avalt det ökade behovet av riskkapital inle längre kan tillgodoses på sedvanligtsätt via självfinansiering och en mindre del aktieemissioner på marknaden, delspå grund av att näringslivels behov av långfristigt lånekapital för en radbranscher kan täckas på normala vägar eftersom riskerna blivit förstora utan måste tillgodoses med mycket stora statliga insatser. KMU framhällerockså: "Som ett av de mest centrala problemen framstår att finna urfördelningspolitisk synpunkt acceptabla vägar att tillföra näringslivet merägarkapital". LO har krävt ökad delaktighet för löntagarna iföretagens förmögenhetsökning och ökat medinflytande och medansvar för derasskötsel. En lösning av balansproblemen genom atl ökade resurser lillförsföretagen som ägarkapital och därigenom stärker soliditeten och invesleringsbenägenhetenter sig betydligt mer acceptabel om den inte leder till ökadeekonomiska klyftor i samhället. Men detta har konsekvenser inte bara förföretagen utan också för kapitalmarknaden. Flera sådana frågor diskuterades vidLOs senaste kongress 1976. Löntagarfondfrågan fördes lill en särskild statligutredning som alltjämt arbetar. Ett diskussionsinlägg i denna fråga harnyligen gjorts av en gemensam kommitté mellan LO och socialdemokratiskaarbetarpartiet inför det senares kongress . Även om denna fråga således behandlas av en annanutredning är den av så central betydelse för möjligheterna att lösa debalansproblem KMU behandlar och förderas samband med kapitalmarknadensinstitutioner och funktionssätt atl utredningen enligt LOs mening borde ha samarbetatmed denna särskilda utredning samt i sitt betänkande ha angett i allmänna draghur en lösning av balansproblemen enligt liknande linjer enligt dess meningskulle påverka valet av institutioner på kapitalmarknaden och deras sätt attfungera. En annan fråga som behandlade vardemokratiseringen av affärsbankernas ledning. Kongressens beslut i denna frågablev att man skulle avvakta KMUs resultat för att se om den behandlat dennafråga, vilket man förmodade atl den skulle anse sig böra göra. Men om så inteblev fallet skulle LO hos regeringen aktualisera en utredning av affärsbankernasställning. Det är svårt för LO att komma till nägon annan slutsats änatt en ny utredning krävs för de omfattande och viktiga problemställningar somhär bara helt kort berörts. Men det får inte bli en utredning som sitter iytterligare . Den måste ha en alldeles bestämd tidsram, inte längre än tvåår. Därför måste den ges resurser och medlemmarna frikopplas från andrauppgifter tillräckligt för att möjliggöra detta. Överhuvudtaget är det enligtLOs mening nödvändigt med en ny giv i svenskt utredningsväsende för att nåresultat som åtminstone är aktuella när de publiceras. Erfarenheter från andraländer visar att det är möjligt. I KMUs sammanfattningskapitel finns också ett långtavsnitt om "Finansiella marknader och resursallokering" som saknarmotsvarighet i huvudtexten. Det innehåller en hel del intressanta resonemangom kreditran- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 25 soneringens effekter, räntepolitiken, inflalionseffekteroch skattesystemets verkningar av det slag som borde ligga till grund för enprövning av kapitalmarknadens funktion och en bedömning av dess institutioner,men det är svårt att se att dessa resonemang haft något inflytande på huvudtextenoch dess förslag, möjligen med undantag av förslaget att behålla riksbankensemissionskontroll. Kapitalmarknadsulredningen gör en omfattande genomgång avkreditmarknadens struktur, dess samband med den ekonomiska politiken och dekrav som ställs pä kreditmarknaden vid en successiv återgång till ett läge medjämvikt i den externa balansen. Utredningens allmänna slutsatser är att ensådan återgång kan ske ulan några större institutionella förändringar påkreditmarknaden. Utredningen har gjort en i högsta grad förtjänstfullanalys av kreditmarknaden, och de krav som ställs på denna vid alternativaekonomisk-politiska utvecklingsvägar. Betänkandet torde för lång tid framöverkunna tjäna som en värdefull utgångspunkt för diskussion av formerna för denframlida kapitalförsörjningen, i synnerhei de krav som slälls i samband med enomstrukturering och vidareutveckling av produktionskapaciteten inom näringslivet.