prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — I regel bör tillsynsdom inle komma i frågaförrän upprepade försök med mindre ingripande påföljder visal atl fortsattanvändning av sädana påföljder saknar utsikt till framgång. Av Vad som sagls framgår att tillsynsdom i första handskall meddelas i sådana fall som föranleder frihetsstraff, dvs. Det sagda hindrar emellertid inte att fillsynsdom kanvara en lämplig påföljd även i vissa fall då nu skyddstillsyn tillämpas trotsupprepade tidigare lagföringar. Det är viktigt att framhålla att tillsynsdominte fär meddelas för annal än brottslighet av förhållandevis svårbeskaffenhet. Utredningen menar att tillsynsdom bör anses motsvara ettfängelsestraff pä . När man talar om tillsynsdomens tillämpningsområde bör detbeakias att det vid sidan av fängelse och ungdomsfängelse nu finns ytterligareen frihetsberövande päföljd för ungdom, nämligen intagning i ungdomsvårdsskolai anslutning till vård enligt barnavårdslagen. Sådan intagning kan beslutas ianledning av den unges brottslighet intill dess han fyllt . En konsekvensav socialulrcdningens förslag skulle bli att denna möjlighet Ullfrihetsberövande med slöd av sociallagstiftningen bortfaller när det gällerungdomar och atl därigenom en grupp unga lagöverträdare, större änden grupp som döms till ungdomsfängelse, skulle föras över tillkriminalvårdens ansvarsområde. Enligt utredningens uppfattning framstårtillsynsdom i många fall som en lämplig päföljdsform för denna kategorilagöverträdare. Nägon lindrigare påföljd kan knappast komma i fråga för deflesta av dessa. Tillsynsdomen är främst avsedd att tillämpas på ungalagöverträdare. Utredningen har emellertid inte ansett det lämpligt attföreskriva någon viss åldersgräns för påföljden. Detta innebär att tillsynsdomockså kan komma i fråga belräffande äldre lagöverträdare. Utredningens förslagtill begränsning av fängelsestraffets tillämplighet för personer under 21 årbör dock leda till att tillsynsdom främst kommer att tillämpas i fråga om etlyngre klientel. Det har tidigare framhållits att tillsynsdom inle börtillämpas sä länge det finns förutsättningar för en frivård av meratraditionellt slag. Lika angeläget som det är att begränsa tillsynsdomensfillämpningsomräde nedåt är det emellertid att se till alt påföljden får en såvidsträckt tillämpning som möjligt såsom ersättning för frihetsstraffUtredningen föreslår därför att tillsynsdomen skall kunna skärpas på två olikasätt för atl den skall kunna passa även för en del fall dä enbart en intensivövervakning inte är tillräck- kan del med hänsyn till den tilltalades personligaförhållanden framstå som mer eller mindre omöjligt att anordna en övervakningsom kan Prop.1978/79:212 96 få nägon brottsförebyggande effekl. Detta kan t.ex. varafallet dä den tilltalade saknar bostad och arbete eller annan regelbundensysselsättning och även har svåra narkotika- eller alkoholproblem. Utredningenföreslår därför all domstolen, dä tillsynsdom meddelas, skall kunna föreskrivaskyldighet för den dömde atl , högst , vislas i ettfrivårdshem. En sådan föreskrift skall som regel innebära skyldighet för dendömde att ha sin bostad i frivårdshemmet samt all hålla föreståndaren för deltaunderrättad om var han vistas när han inte upp"ehåller sig där. Förslageti denna del redovisas närmare i avsnitt 5.2. Frivårdshem är enligt utredningens förslag ensammanfattande benämning på institutioner av ganska olika slag. Utredningenförutsätter således alt de nuvarande frivårdsholellen till stor del kaninrättas som frivårdshem. Vidare anser utredningen att man kan tänka sigfrivårdshem för olika särskilda ändamål, t.ex. för narkomanvård. Det bör dockuppmärksammas att sädan vård, liksom annan vård eller behandling, enligtutredningens förslag inte får anordnas utan att den dömde är införstådddärmed, om inle förutsättningar för ivångsmässig värd föreligger enliglsociallagstifl-ningen eller annan värdlagstiftning. Slutligen tänker sigutredningen att enskilda hem under vissa förutsättningar skall kunna tas ianspråk som frivårdshem för en eller två klienter åt gången. om frivårdshem skall kunna meddelas inte bara ianslutning till domen ulan även , om förhållandena blirsådana att en tillräckligt effektiv övervakning inte kan anordnas pä annatsätt. Del andra sätt, på vilket lillsynsdomen skall kunnaskärpas för alt dess tillämpningsområde skall bli så slort som möjligt iförhållande lill frihetsstraffen, är förordnande om intagning i anstalt underviss tid, minst en och högst . Detta utvecklas närmare i avsnitt5.3. Del ligger nära till hands atl jämföra intagning i anstaltvid tillsynsdom med den anstaltsbehandling som kan anordnas i anslutning tillskyddstillsyn. Därvid bör uppmärksammas att det föreligger viktiga skillnadermellan de båda formerna för frihetsberövande. Vid tillsynsdom skall såledesfrihetsberövandel vara tidsbestämt medan detta vid skyddstillsyn i princip ärlidsobestäml. Viktigast är dock att intagningen i anstalt vid tillsynsdom, lillskillnad mol vad som gäller för anstaltsbehandlingen vid skyddstillsyn, intefår beslulas av individualpreventiva skäl. Förordnande om intagning i anstaltskall nämligen meddelas endast när ett frihetsberövande är oundgängligenpåkallat av hänsyn lill allmän laglydnad. Kombinationen av lillsynsdom med enkortare tids anstaltsvislelse innebär att domstolarna fär möjlighet att undvikade längre frihetsberövanden som skulle ha blivit följden, om i ställetfängelsestraff utmätts med tillämpning av de för brotten gällandestraffskalorna och vedertagen straffmätningspraxis. Det har tidigare antytts att de krav som måste ställas påde dömda under den intensiva övervakningen förutsätter ett sanktionssystem inomtillsynsdomen. Förordnande om intagning i anstalt framstår därvid som en naturligsanktionsform. Ulredningen har tänkt sig att sådant förordnande skall utgöradet yttersta sanklionsmedlet vid överträdelse av de för övervakningen gällandeföreskrifterna. I motsats till vad som gäller för skyddstillsyn skalltillsynsdom således inte kunna undanröjas annat än då den dömde lagfors för nyabrott. Intagning i anstalt under minsl en månad framslår ofta somen alltför ingripande sanklionsform. Ulredningen föreslär därför även enlindrigare sanktion i form av etl kortvarigt omhändertagande under högstfjorton dagar. Verkställigheten av sådani omhänderlagande skall i vissa fallkunna 1978/79:212 97 delas upp pä flera korta perioder. Sanktionsfrågornadiskuleras i avsnitt 5.8. Ansvaret för verkställigheten av lillsynsdom bör ankommapå kriminalvårdens frivårdsorganisation, dvs. i första hand påskyddskonsulenten. Detta är nödvändigt med hänsyn till den vikt som bör fästasvid påföljdens hjälpfunktion. Frågor om verkställighetens organisationdiskuteras i avsnitt 5.5. Till övervakare för den som meddelats tillsynsdom skallalltid förordnas en frivårdstjänsleman. Med hänsyn till lillsynsdomensingripande karaktär och till de ganska omfattande arbetsinsatser som kommer attkrävas med avseende på varje enskild klient blir del enligt utredningensuppfattning nödvändigt med denna ordning. Detta betyder emellerlid inte attutredningen anser att man skall avstå från medverkan av lekmän när det gällerverkställigheten av lillsynsdom. Tvärtom anser utredningen atl lekmän skallkunna spela en betydelsefull roll som biträdande övervakare. Såsom redanantytts förutsätter nämligen den intensiva övervakningen ofta att flerapersoner engageras i övervakningsuppdrag för samma klient. Biträdande övervakare skall ibland kunna förordnas försärskilda ändamål, t.ex. att upprätthålla kontakten med den dömde på hansarbetsplats eller under hans fritid. Vidare kan det finnas särskilt behov avalt förordna biträdande övervakare när den dömde är bosatt på en ort som saknarfrivårdsexpedition. Även frivärdstjänslemän bör ibland kunna förordnas tillbiträdande övervakare. Det kan således vara lämpligt att tjänstemän som ingår isamma arbetsgrupp förordnas lill biträdande övervakare för varandras klienter.Vidare bör i regel de tjänstemän som las i anspråk för jourtjänsl-göring, i denmän sådan kan anordnas, vara biträdande övervakare för de klienter som undergårtillsynsdom inom distriktet. Förordnande av biträdande övervakare är av betydelse intebara från ren kontrollsynpunkl. Såsom tidigare sagls skall den som dömts tilllillsynsdom meddelas en föreskrift vari tydligt skall anges hur ofta och pävilket sätl han skall upprätthålla kontakt med övervakaren. Det är enligl utredningensuppfattning angeläget att denna obligatoriska konlaktskyldighet kan fullgöraspå ett sätl som väcker så liten upmärksamhet som möjligt och som inte innebärnågra onödiga ölägenheter för den dömde. Helst bör således nägon person som dendömde ändå regelbundet kommer i kontakt med förordnas till biträdandeövervakare. I den här sammanfallande redovisningen för tillsynsdomskall slutligen sägas att utredningen föreslår atl övervakningstiden normaltskall uppgå , dock med möjlighet till förlängning, medanpäföljdstiden, eller närmare bestämt prövotiden, alltid skall uppgå till tvåår. Tiden för övervakning kan lyckas kort vid en jämförelse med denövervakningstid av två är som i allmänhel tillämpas för skyddstillsyn.Utredningen anser emellertid atl en intensiv övervakning inte bör upprätthållasunder alltför lång lid av vare sig psykologiska eller resursmässiga orsaker.Vidare kan det sägas att de skäl som ursprungligen föranlett att den intensivaövervakningen anordnats, nämligen att det bedömts föreligga en påtaglig riskför återfall i brott, inte kvarstår med någon nämndvärd styrka när ett halvårförflutil utan alt den dömde verkligen återfallit i brotl. Övervakningsliden räknasfrän den dag domen meddelades. Tillsynsdom föreslås nämligen gå i omedelbarverkställighet. Dessa frågor berörs i avsnitt 5.4. Prop.1978/79:212 98 En föiutsätlning för all tillsynsdom inte skall få enalltför vidsträckt användning är att det också finns en påföljd av dennuvarande skyddstillsynens karaktär, dvs. en påföljd som innefattar enkriminalvård i frihet med ett mera begränsal tvängsmässigt kontrollinslag ändet som är knutet till tillsynsdom. Den fiämsta anledningen till attskyddstillsyn inte kan bibehållas i oförändrat skick är att dess Ivängsmässigainslag formellt sett inte är tilliäckligl begränsade. Skyddstillsynensregelsystem hindrar nämligen inte att den dömde underkastas en övervakning somär lika intensiv som den som avses med lillsynsdomen. Vidare innefattarskyddstillsyn etl sanktionssystem som rent formellt sett är mera ingripande ändel som föiesläs för lillsynsdom. Den som inle följer de föreskrifter sommeddelats för verkställigheten av skyddsiillsyn riskerar nämligen att påföljdenundanröjs och eisätts med etl långvarigt frihetsstraff. Enligl utredningens mening bör en påföljd som skallinnefalta en frivård av traditionellt slag i alla avseenden kunna uppfattas somlindrigare än tillsynsdom. Den som dömts till en sådan påföljd bör således inleriskera att ställas under intensiv övervakning med mindre påföljdsfrågan pånyll blivit föremal för domstolsprövning. Vidare bör en sådan påföljd innefattaen avsevärt lindrigare sanktionssystem än lillsynsdomen. Påföljden bör såledesinte kunna undanröjas och ersättas med fängelsestraff annat än efter lagföringför nya brott och i den män frihetsberövande över huvud tagel skall ingå i desssanktionssystem bör etl sä långvarigt frihetsberövande som den nuvarandeanslaltsbehandlingen vid skyddstillsyn inte komma i fräga. Det kan sägas att erfarenheterna från rättstillämpningenvisat att del formella konlrollinslagel i skyddsiillsyn inte fått någon störrebetydelse samt alt påföljdens sanktionssystem tillämpats i mycket begränsad utsträckning.Det mest framträdande draget i skyddstillsyn har varit den socialt stödjandeverksamheten. Detta innebär att skillnaderna mellan skyddstillsyn och denövervakningspåföljd som enligl utredningens förslag skall ersätta skyddstillsyni första hand ligger pä det formella planet. Ulredningen föreslår att den här beskrivnaövervakningspäföljden skall benämnas villkorlig dom med övervakning. Dennapåföljdsform, som närmare beskrivs i avsnitt 6.3. skall erhålla följandekonstruktion. Den övervakade skall vara skyldig atl på kallelse inställasig hos skydds-konsidenten och att upprätthålla kontakt med övervakaren. Någraformella föreskrifter som reglerar intensiteten i övervakningen skall emellertidinle meddelas. Del får således i första hand ankomma på övervakaren atl avgöranär den dömde undandragit sig övervakningen i sådan grad att det finns skäl förell ingripande. Ett vikligt led i övervakningen blir, liksom i dennuvarande skyddsiillsynen, det sammanträffande som i början avövervakningstiden skall äga mm mellan skyddskonsulenten, övervakaren och dendömde. Det ingripande som kan komma i fråga när den dömdeundandragit sig övervakningen är i försia hand alt han kallas lill ettsammanträde med övervakningsnämnden. Han kan därvid meddelas varning.Övervakningsnämnden har i motsats lill vad som gäller för skyddskonsulenlenmöjlighet att anlita hämtning genom polisens försorg för atl genomdriva dendömdes närvaro vid sammanträdet. Det bör påpekas atl den omsiändigheien all den dömdeundandragit sig övervakningen inte nödvändigtvis skall föranleda etl ingripandefrån verk- 1978/79:212 99 Har övervakaren ellerskyddskonsulenten kännedom om alt den dömde lever under sådana förhällanden allrisken för atl han skall återfalla i brott inte framstår som särskilt påtaglig,bör ett ingripande underiåtas. Del senast sagda hänger samman med att den egentligasanktionsformen för atl genomdriva övervakningen består i att den villkoriigadomen undanröjs av domstol och tillsynsdom i stället meddelas. En sådan åtgärdförutsätter emellerlid att rekvisiten för tillsynsdom är uppfyllda och deltaär fallel endasi om den dömde lever under sädana förhållanden att en intensivövervakning framstår som erforderlig för atl motverka att han återfaller ibrott. Härtill kommer att den villkorliga domen inte bör ersättas av tillsynsdom,om inle de brott som avselts med domen varil av sä allvarlig beskaffenhet atltillsynsdom kunnat komma i fråga från början. Liksom fallet nu är vid skyddstillsyn skall den dömdekunna bli föremål för omhändertagande under högst , eller efter nyllbeslul ytterligare högst , när del erfordras för utredning ang.eventuell sanktionsåtgärd. Ett sådant omhänderlagande kan bli aktuellt i tvåolika situationer, nämligen dels när elt ingripande framslår somnödvändigl med hänsyn lill den dömdes förhållanden och dels när den dömdeundandragit sig övervakningen på ett sådani sätt atl verkställighetsmyndigheieninte har någon kännedom om under vilka förhällanden han lever. Omhändertagandetskall alltid hävas sä snart frägan om undanröjande av denvillkorliga domen är aktuell. Säsom tidigare antytts kan det förulsällas atl detivängsmässiga inslaget i villkorlig dom med övervakning i allmänhet fär ganskaliten betydelse. Det kan därför anlas alt del endast sällan kommer i fråga atlundanröja påföljden och i stället meddela tillsynsdom. Detla gäller i särskilthög grad under slutet av övervakningstiden, vilken enligl utredningens förslagi allmänhel skall uppgå till etl år. Ju som förflutit ulan atl dendömde verkligen återfallit i brotl, desto svårare blir det alt hävda all delföreligger en sädan återfallsrisk som skall utgöra en fömtsättning för allmeddela tillsynsdom. Det sagda innebär att sanklionshotet vid villkorlig dommed övervakning, liksom ofta vid skyddstillsyn, vanligen blir mindreframträdande. Delta gäller särskilt om påföljden lillämpas i sådana fall därman redan från början kan säga atl det saknas tillräckliga skäl alt lillgripasanktionsåigärder för att genomföra en övervakning mot den dömdes vilja. Detbör dock å andra sidan finnas vissa situationer då en villkoriig dom medövervakning framstår som en ändamålsenlig påföljd. En sådan situation kan varanär den tilltalade visserligen uppfyller rekvisiten för atl tillsynsdom skallmeddelas, men då det likväl finns viss anledning alt underlåta att döma lill enså ingripande påföljd. Det kan t. ex. vara fräga om en tilltalad mednarkotikaproblem och med flera tidigare lagföringar bakom sig som i anslulningtill den nya lagföringen förklarat sig beredd att vidta ålgärder för atl kommalill rätta med missbruket av narkotika. I en sådan situation kan en villkorligdom med övervakning i princip sägas innebära alt rätlen låter påföljdsfråganslå öppen lill dess det visal sig om den tilltalades föresatser varitallvarligt menade och genomförbara, öm den tilltalade efter domen återhemfaller i missbruk av narkotika på elt sådani sätl att risken för återfall ibrotl blir påtaglig, kan den villkorliga domen ersättas med den tillsynsdom somrälten frän början övervägt. I den nuvarande rättstillämpningen används oftaskyddstillsyn enbart för att den dömde genom övervakningen skall komma iåtnjutande av del Prop.1978/79:212 100 sociala slöd som frivården kan erbjuda och inte för althan skall underkastas den kontroll som övervakningen också skall innebära.Enligt utredningens uppfattning är påföljdens ivängsmässiga inslag i dessafall onödiga och de bör kunna undvaras. Utredningen föreslår mot bakgrund härav alt del vid sidanav tillsynsdom och villkorlig dom med övervakning skall finnas ytterligare enfrivärdspäföljd, även den inordnad i den villkorliga domen. Påföljden kankallas villkoriig dom med stödåtgärder. Den beskrivs närmare i avsnill 6.2.Enligt uiredningens förslag skall rätten, när det är lämpligt i anslutning tillalt villkorlig dom meddelas, uppdra ål skyddskonsulenten all bereda den dömdepersonligt stöd och hjälp i syfte alt främja hans anpassning i samhället. Enåtgärd som därefter kan komma i fräga är atl skyddskonsulenlen förordnarförtroendeman för den dömde. Skyddskonsulenlens uppdrag skall kvarstå så längeden dömde har behov av stöd och hjälp, dock längst lill dess att den tvåårigaprövotiden för villkoriig dom utgäit. Uppdraget kan dock upphöra pä dengrunden att del inte går att etablera eller upprätthålla elt samarbete med dendömde. är en naturlig konsekvens av att påföljden inte skall förenas medsanktionsmöjligheter. Sådan frivård som av.ses med villkorlig dom med.stödåtgärder skall enligl utredningens förslag ingå även i andrapåföljdsformer. Såsom lidigare redovisats skall övervakningsliden vidtillsynsdom i allmänhet uppgå och vid villkorlig dom medövervakning till etl år medan prövotiden i båda fallen skall uppgå lill två år.Enligt uiredningens förslag skall frivården dock ha kvar sin uppgift all lämnaden dömde personligt stöd och hjälp , dvs. också efter detalt den formella kontrolluppgiften upphört. En villkorlig dom med övervakningfår således i alla avseenden samma innehåll som en villkoriig dom medstödåtgärder så snart övervakningen upphört. Detsamma gäller också lillsynsdomeni fråga om frivårdens verksamhei. Delta belyder bl.a. all del i stället förövervakare kan förordnas förtroendeman och i de fall en lekman haft uppdragsom övervakare vid villkorlig dom eller biträdande övervakare vid lillsynsdombör det ofta ligga nära lill hands all han får fortsätta sin verksamhet somförtroendeman. Med hänsyn till den bild av ungdomsfängelseklientelet somtidigare tecknats framstår det som uppenbart att ungdomsfängelse inte helt kanersättas med fillsynsdom. En del av dem som döms till ungdomsfängelsekommer i stället att dömas lill tidsbestämt fängelsestraff Det är därför medhänsyn till utredningens uppdrag viktigt atl klargöra i vad mån en sådanförändring kan leda lill längre frihetsberövanden för den berörda kategorinlagöverträdare. I avsnitt 3.3 gör utredningen en jämförelse mellanungdomsfängelse och fängelse när del gäller tiden för ansialisvistelsen i olikafall. Av jämförelsen framgår atl elt avskaffande av ungdomsfängelse i mångafall kommer alt bli lill nackdel för det berörda klientelet, såvida intereformen kompletteras med vissa ändringar i fråga om fängelsestraffet.Ungdomsfängelse medför således uppenbart kortare anstaltsvislelse än fängelse ide fall påföljden lillämpas för brott med mycket högl straffminimum, såsom t.ex. grovt rån. Dessa fall är dock ganska fåtaliga. Viktigare är altungdomsfängelse gene- 1978/79:212 101 rellt sett är en avsevärt gynnsammare päföljd än fängelseför den som återfaller i brott under påföljdsliden. Brott som begås underpågående verkställighet av ett fängelsestraff föranleder vanligen att nyltstiaff ådöms med tillämpning av 34 kap. I 8 2 BrB, varvid rätten vidstraffmätningen är bunden av den för brottet gällande straffskalan (straffetför t. ex. grov stöld kan således inle sättas ). Ärden dömde villkorligt frigiven vid tiden för den nya lagföringen, skallhänilöver i allmänhet den villkoriigt medgivna friheten förklaras förverkad.Begås brott under pågående verkställighet av ungdomsfängelse, kan åtal och nylagföring i mycket stor utsträckning undvikas. I stället sker i dessa fall"straffmälningen" i anledning av det nya brottet genom attungdomsfängelsenämnden beslutar om s. k. riktpunkt. Med riktpunkt avses ettpreliminärt beslut angående tidpunkten för frigivning. (Se närmare redogörelsenför ungdomsfängelsenämndens praxis i bilaga I.) Nämnden är därvid inte bunden av brottetsstraffskala, vilket innebär alt ändrad riktpunkt i anledning av ett grovtförmögenhelsbrott med straffminimum i vissa fall kan komma atlförlängas med endast en eller . Av det som sagts framgår atl del i försia hand är denomständigheten att de för brotten angivna slraffskalorna måste läggas tillgrund för straff-mätningen vid fängelse som gör att ungdomsfängelse i vissafall blir den gynnsammare påföljden. Om man vill undvika ölägenheter av etlavskaffande av ungdomsfängelse i form av förlängda frihetsberövanden, bör mansåledes vidga domstolarnas möjligheter att frångå straffskalorna. Enliglnuvarande ordning får rälien med slöd av 33 kap. 48 I st. BrB döma tilllindrigare straff än för brottet är stadgat när del är fråga om brott som nägonbegått innan han fyllt 18 är. Utredningen föreslår att åldersgränsen i detta stadgandehöjs till . Detta förslag redovisas i avsnitt 7.1. Ettkomplemenl lill den föreslagna slraffnedsättningsregeln är utredningensförslag om förverkande av villkorligt medgiven frihel. Dessa förslag hänförsig inle lill någon viss ålderskategori. Enligl nuvarande ordning skallvillkorligt medgiven frihel enligl en huvudregel i 34 kap. 4 8 BrB förklarasförverkad när den frigivne döms lill nytt fängelsestraff.Säsom lidigare framhållits ulgör detta etl vikligt skäl lill all en jämförelsemellan fängelse och ungdomsfängelse ibland utfaller lill fängelsestraffetsnackdel. Utredningen föreslåralt presumtionen för förverkande i den angivnasiluationen skall bortfalla. 1 del berörda stadgandet skall således anges atlvillkorligt medgiven frihel må förklaras förverkad. Vidare föreslårulredningen den ändringen att förverkande endasi skall fä ske i anledning avbrott som begåtts efter den villkorliga frigivningen.Slutligen föreslår utredningen också att förverkande skall kunna avse del avreststraffet. Uiredningens främsta uppgift enligt direktiven är attförsöka begränsa användningen av frihetsstraff för unga lagöverträdare och igengäld vidga tillämpningsområdet för kriminalvård i frihet. Detla kan i förstahand ske genom ett införande av den föreslagna lillsynsdomen. Av betydelse förtillämpningen av frihetsstraff för ungdomar är emellerlid också siadgandel i 26kap. 4 8 BrB. Delta stadgande innehåller bestämmelser som reglerarlillämpningen av fängelse när det gäller lagöverträdare som ej fyllt . Densom är får således inte dömas till fängelse ulan atl synneriigaskäl föreligger och fängelse får inle ådömas den som är i åldern medmindre frihetsberövande är påkallat främsi av hänsyn till allmän laglydnadeller fängelse eljest finnes lämpligare än annan påföljd. Prop.1978/79:212 102 Den beslämmelse i 26 kap. 4 S BrB som avser ungdomar under18 år har lett till att fängelse tillämpats endast i sällsynta undantagsfall,sällan fler än lio . kan noteras att inte hellerungdomsfängelse tillämpats i någon nämnvärt större utsträckning för dennaålderskategori.