prop · G20362 · 1978-12-31 00:00:00 — Varje enskilt fall borde noga prövas ochpermission ges endast då fara för missbmk inte kunde anses föreligga. Permissionsbestämmelsen i verkställighetslagen gavs denutformningen all inlagen kunde meddelas lillständ att besöka närslående som varsvårt sjuk eller bevista närståendes begravning samt också i annal fall, då medhänsyn till strafftidens längd eller eljest starka skäl var därtill, lämnaan-stallen för viss kort lid. En allmän förutsättning för permissionen var dockatt fara för missbruk inte kunde anses föreligga. Permissionsbestämmelserna i verkställighetslagenöverfördes med endast vissa redaktionella jämkningar lill 1964 ärs behandlingslag. Oaktat den lagtext som reglerade möjligheterna lill kortlidspermissionsåledes var i sak oförändrad fr.o.m. den och lill dess KvaL träddei kraft den ökade antalet kortlidspermissioner under dennatidsperiod i avsevärd grad. Ökningen berodde på atl kriminalvårdsstyrelsenspraxis fortlöpande liberaliserades när det gällde alt bedöma vad som skulleanses vara '"starka skäl'" för att en intagen skulle få lämna anstaltenför viss kort lid. Under förarbetena lill verkställighetslagen hade denna frägaväckt slorl iniresse. Frän olika håll betonades atl permission skulle beviljasmed återhållsamhet. Utvecklingen blev dock en annan. skedde enuppdelning av korttidspermissionerna i särskilda permissioner och regelbundnapermissioner. beviljades lo-tall 5082 permissioner. Motsvarandesiffra var 8 729, är 1970 14281 samt 21784. Samiidigisjönk del genomsnittliga antalet intagna från 1960 lill 1973. Prop.1978/79: 62 62 Enligt KvaL (32 S) kan man för all underlätta intagensanpassning i samhället bevilja honom tillstånd att lämna lid (korltidspermission), om ej avsevärd fara för missbmk föreligger. Korltidspermissionfår också ges, om annan särskild anledning föreligger därtill. Sedan KvaL:stillkomst har antalet permissioner fortsalt att öka kraftigt. Sålundabeviljades 26 377 permissioner, 36 864 samt år 197642663, Iuppgifterna ingår även frigivningspermissioner. Antalet sådana var 1906 underår 1976, Del genomsnittliga antalet intagna var 3 600 och 3362, Det procentuella antalet misskötta permissioner har sedanår 1960 varit tämligen och pendlat , Procentandelenpermissioner som misskötts genom alt den intagne uteblivit vid permissionensslut har under samma lid varierat , Det totala antalet beviljade permissionerfördelar sig mellan olika anstaltslyper och mellan kortlidspermissioner och frigivningspermissionerenligt följande. Från slutna lokalanslalier beviljades 10 123 kortlidspermissionersamt 690 frigivningspermissioner. Av dessa missköttes genom uteblivande 999.dvs, av det totala antalet permissioner. Från öppna lokalanstalterbeviljades 17 534 korttidspermissioner samt 279 frigivningspermissioner. Avdessa missköttes genom uteblivande 946 (5,). Från slulna riksanslalier beviljades8486 korttidspermissioner samt 825 frigivningspermissioner. Genom uteblivandemissköttes (13,), Från öppna riksanslalier slutligen beviljades 4614 kortlidspermissionersamt 112 frigivningspermissioner. Antalet misskötta permissioner genomuteblivande var här 250 (5,), I flera av de utredningar som föregick kriminalvärdsreformbetonades slarkl värdel av koritidspermissionerna. Sålunda framhöll kommitténför anstaltsbehandling inom kriminalvården (KAIK; SOU 1971: 74) all det storaantalet permissioner i och för sig medför risker för missbruk men atl fräganhuruvida permissionsinslitutet ytterligare borde utvidgas fick bedömas enbartmed hänsyn till de fördelar från behandlingssynpunkt som ell ökat antalpermissioner kunde föra med sig, Beiräffande de regelbundnakorttidspermissionerna framhöll KAIK atl dessa i synnerhet för iniagna medlängre anstallstider utgjorde ett positivt inslag i behandlingen. Genom att denintagne kunnai förutse när han kunde påräkna sådan permission minskade denpsykiska pressen som anstaltsvistelsen innebär. De intagna fick genom dessapermissioner också möjlighet att upprätthålla en direkl och personlig koniakimed sina anhöriga och med yttervärlden i övrigt. Liksom KAIK ansåg kriminalvårdsberedningen (SOU 1972: 64)alt kortlidspermission utgjorde ell värdefullt medel all både förhindraskadliga verkningar av anslaltsisoleringen och att hjälpa de iniagna altbehålla kontakten med anhöriga och andra som kan bidra till deras resocialisering. I propositionen (prop. 1974:20) till KvaL betonadedåvarande departe- Prop.1978/79:62 63 mentschefen de regelbundna kortlidspermissionernas värdesåsom ett vikligl led i kriminalvårdens åtgärder för att underlätta denintagnes anpassning i samhället. Kortlidspermissionernas värde var från denna synpunkienligt depariemenischefen så betydande all avgörande hinder inte bordeföreligga mot en ordning som innebäratt en inlagen skulle kunna fä komma iåtnjutande uv sådana permissioner även om del föreligger en viss risk förmissbruk. Permission borde däiför i regel vägras endasl om faran för missbrukvar avsevärd. Vad gällde kortlidspermission av annan särskild anledning, t.ex. för alt den intagne skulle kunna besöka närstående som är svårt sjuk, bordebeakias atl det kunde föreligga speciellt starka skäl för permission i sådanifall vaiför mera påtagliga risker för missbruk i regel borde kunnaneutraliseras genom all den intagne ställdes under bevakning. Departementschefenmenade däiför att frånvaro av risk för missbruk inte borde uppställas som enuttrycklig förutsättning för sädan korltidspermission som kan ges av särskildanledning. Enligtarbetsgruppens mening kan permissionsinslitutet utgöra ett värdefullt medel ibehandlingen av dem som är intagna i anstalt. De regelbundna koritidspermissionernaärden del av permissionsinslitutet som utifrån denna synpunki har slörsi belydelse.Bortsett från intagna med mycket korla strafftider och från iniagna som avsesi 7 S iredje stycket KvaL ingår regelbundna korttidspermissioner som ettnormalt led i ansiallsvården. Möjligheten att på grund av avsevärd fara förmissbruk vägra korltidspermission lillämpas i prakiiken sä gott somuteslutande beträffande det klientel med lägst två års strafftid beiräffandevilket beslutanderätten ligger hos . Detvidgade permissionsinslitut som infördes genom KvaL har för de flesta intagna visalsig fungera väl. av permissionerna sköts. En skärpning avpermissionsbestämmelserna som leder till en allmän minskning av antaletbeviljade permissioner skulle enligt arbetsgruppen innebära betydandenackdelar. De negativa effekierna av fängelsevis-lelser är väl dokumenterade.De intagnas anknytning till icke kriminella normer, som ofta är mycket svag,riskerar att minskas ytterligare om de i högre grad än nu är fallel avskärmasfrån samhällel i övrigi. Under sådana förhållanden innebär anslallsvislelsenatt de intagnas anpassning i samhällel inte främjas ulan försämras. En annanföljd av en allmän minskning av antalet permissioner skulle med all sannolikhetbli en försämring av klimatet i anstalterna, vilkel i sin tur försämrarpersonalens möjligheter att påverka de intagna i positiv riktning. En ytteriigareallvarlig effekt av en minskning av permissionerna kan bli att de disciplinäraproblemen ökar, kanske med ökade inslag av våld mol personal och medintagna.Med en minskning av antalet permissioner följer också risken för attrymningarna direkt från anstalterna skulle öka. Vidutformningen av ett lämpligt permissionsinslitut gällerdet ytterst atl göra enrimlig avvägning mellan å ena sidan permissionernas belydelse för Prop.1978/79:62 64 de intagnas hälsa och anpassning i samhällel och å andrasidan samhällets krav på skydd. De statistiska och andra undersökningar som arbelsgruppenlåtit utföra ger vid en sådan bedömning inte belägg för atl permissionermissbrukas i en sådan omfattning eller på sådant sätl att en allmän skärpningav permissionsbestämmelserna är motiverad. En permission kan betecknas som misskött av flera olikaanledningar. Missköisamhelen kan beslå i all den intagne återkommer berusadtill an-stallen, alt han återkommer någon timme ,att han är borta men dock inställer sig frivilligt, att handefinitivt försöker undandra sig straffverkställigheten, all han utnyttjar ensärskild permission för annat ändamål än för vilkel den beviljats, all han vidåterkomsten lill anstalten försöker smuggla in otillåtna föremål ellernarkotika, all han begår nya brott under permission, Missköisamhelen spännersåledes över ell vill fäll från lindriga ordningsförseelser lill allvarlig broilslig-hel. Del missbruk som från samhällets synpunkt är allvarligastär atl den intagne begår nya brott. En inlagen bör dock inte kunna fråntasmöjligheten till permission endasl på den grund atl viss risk för fortsattbrottslig verksamhet föreligger. Av de undersökningar arbelsgruppen låtitutföra framgår emellertid alt en mindre grupp intagna, omfattandetvåhundra-trehundra personer som är lidigare slarkl kriminellt belastade, imycket stor utsträckning begår nya brott under permissioner.Undersökningsmaterialet antyder ocksä all denna gmpp tycks erhålla permission istörre omfattning än övriga iniagna. Alt en intagen som tillhör denna gmpp regelbundetoch ofta erhåller permission som utnyttjas för brottslig verksamhet är enligtarbetsgruppens mening otillfredsställande. Samhällets krav på skydd molfortsall brottslig verksamhei av den som dömts lill frihetsberövande påföljdkan beiräffande denna grupp inte anses tillgodosett i rimlig utsträckning. Permissionsinslitutetfyller i dessa fall inte heller sin funktion som ett led i de intagnasanpassning i samhällel utan bidrar fastmer lill att antslalts-vistelsernaständigt förlängs genom nya domar för brott begångna under pemiission ellerunder avvikande i samband med permission. Arbelsgruppen anser alt permissionsbeslämmelsen i 32 Sförsta stycket KvaL bör ändras så att möjligheten att vägra permission vid riskför fortsatt brottslig verksamhet särskilt markeras. Arbelsgruppen föreslår atlbestämmelsen utformas så all kortlidspermission kan beviljas, om inte påtagligfara för fortsall brottslig verksamhei eller avsevärd fara för annat missbrukföreligger. Det föreslagna tillägget om fara för fortsatt brottslig verksamhetlar främst sikle pä den lilla grupp av iniagna som regelmässigt utnyttjarpermissioner för ny brottslighet. Någon allmän skärpning av möjligheten för deiniagna att erhålla permission är inte avsedd. Atl viss risk för fortsallbrottslig verksamhet föreligger skall, liksom , inte medföra atlpermission inte beviljas. Det är i de fall då risken mot bakgrund av denintagnes tidigare brottslighet och misskötsamhet framstår som särskilt 1978/79:62 65 påtagligsom den föreslagna bestämmelsen blir tillämplig. Avgörandet av om en inlagenskall vägras permission på gmnd av risken för fortsatt brottslig verksamhetförutsätts ske efter en noggrann prövning av det individuella fallel. Vidbedömningen av missbmksfaran fåren rad olika faktorer vägas mot varandra såsomarten och omfattningen av tidigare kriminalitet, verkställighetens längd,återstående strafflid, pågående narkotikamissbruk etc. Mol bakgmnd av denstora svårighet som alltid föreligger när det gäller att ställa prognoser beiräffandeen persons framtida agerande måste emellertid den väsentligaste faktorn vidbedömningen av faran för fortsatt brottslig verksamhet vara utfallet avtidigare permissioner. I detta sammanhang bör inte endasl erfarenheterna fråntidigare permissioner under den pågående verkslällighelsperioden vägas in ulanäven utfallet av permissioner under tidigare, i tiden näraliggande verkställighetsperioder. Föratt kriminalvårdsmyndigheterna skall kunna göra en från olika synpunktertillfredsställande bedömning av faran för fortsaU brottslig verksamhet behövsökade insatser av polisen för att utreda brott begångna under permissioner.Vidare behövs ell bättre och vidgat informationsutbyte mellan polis ochkriminalvård. Arbetsgmppen återkommer till dessa frågor under avsnitt 4.4. En avsevärd del av depermissioner som f.n. beviljas den begränsade gmpp av brottsaktiva intagna somden föreslagna bestämmelsen tar sikte på är särskilda permissioner enligt 32 §första stycket andra punkten KvaL. Beträffande sådana permissioner gäller f. n.att en avvägning får göras mellan syftet med den särskilda permissionen ochfaran för missbmk. Något missbmksrekvisit har inte upptagils i lagtexten. Medhänsyn till att det skall föreligga speciella skäl för atl erhålla särskildpermission har arbetsgmppen inte funnil anledning föreslå någon ändring i förhållandetill nu gällande ordning beträffande denna permissionslyp. Arbetsgruppenvill dock beträffande de särskilda permissionerna framhålla följande. 1 113§vårdcirkuläret ges en uppräkning av anledningar som kan motivera särskildpermission. Uppräkningen är inte avsedd alt vara uttömmande men ger enuppfattning om styrkan av de skäl som skall finnas föratt särskild permissionskall kunna beviljas. Särskild permission bör således inte beviljas med mindreden verkligen fyller en väsentlig funktion för den intagne som inte kantillgodoses på annat sätt. Framför allt när del föreligger fara för missbmk avpermissionen skall noga undersökas om inte ändamålet med permissionen kantillgodoses på annat säll, eventuellt genom biträde av kriminalvårdens tjänstemänvid anstalter eller inom frivården, övervakare, polis, sociala myndighetereller andra samhällsorgan. Om man finner alt särskild permission bör ges måstedenna förberedas och planeras så noggrant och detaljerat som möjligt. Uttaladerisker för missbmk bör vidare kunna uppvägas av alt den intagne underpermissionen ställs under bevakning. Frigivningspermissionenligt 33§.KvaL utgör ett led i förberedelserna Prop.1978/79: 62 66 för den intagnes frigivning eller överförande lill vårdutom anstalt. Avsikten är atl bereda den intagne möjlighet atl själv aktivtdelta i strävandena att ordna arbete och bostad eller liknande och härigenommedverka lill atl föruisätiningarna inför frigivningen blir sådana alt riskenför återfall i brottslighet minskar. Frågan om frigivningspermission prövas avkriminalvårds-, ungdomsfängelse- eller interneringsnämnden eller av övervakningsnämnd.Såsom konstaterats under 3.3 begås relativt sett en större andel brott under frigivningspermissionerän under andra former av vistelser utanför anstalt och efter rymningar. Avunder totalt beviljade 42663 permissioner var 1906 frigivningspermissioner.Med hänsyn till syftet med institutet frigivningspermission och lill att sådaninte får beviljas före den dag då villkorlig frigivning eller överförande tillvård utom ansiall lidigast får ske, anser arbetsgmppen del inie vara lämpligtalt föreskriva atl vid prövningen av fråga om sådan permission hänsyn skall laslill faran för missbruk. Arbetsgruppen vill dock poängtera att i fall då riskenför missbruk under frigivningspermission bedömes vara särskilt påtaglig bördetta leda till att ökad omsorg läggs ned på att förbereda permissionen. ,som efter den villkorliga frigivningen eller överförandet till vård utomanstalt skall bistå den intagne, bör underrättas och hjälpa honom redan underpermissionen. Om intagen under frigivningspermission gör sig skyldig till nyabrott, bör della vägas in vid bedömningen av om kortlidspermission skallbeviljas under en därpå följande verkslällig-hetsperiod. 4.2 Bestämmelsen i 7 § tredje stycket KvaL Enligt 7 S tredje stycket KvaL skall intagen som dömtstill fängelse i lägst eller till internering med en minsta tid av två årplaceras på sluten anstalt, om del med hänsyn lill atl den intagne saknar fastanknyining till riket eller av andra skäl kan befaras att han är särskiltbenägen att avvika och fortsätta en brottslig verksamhet, vilken på gmnd avomfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaktär. Detta gäller dockinte om annan placering krävs för en ändamålsenlig förberedelse av förestående frigivningeller överföring till vård utom anstalt eller eljest synnerliga skäl föreliggerför placering i öppen anstalt. Inlagen som avses i 7 § tredje stycket KvaL och på skälsom där anges är placerad i sluten anstalt får hållas avskild från andraintagna, om det kan befaras att han planlägger rymning eller att man planläggerfritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för alt hindra alt sådan plansätts i verket (20 § andra stycket KvaL). Sådan intagen får beviljas kortlidspermissionendast om synnerliga skäl föreligger därtill (32 § andra stycket KvaL). Intagnasom avses i 7 § tredje stycket hör vidare som regel till det klientel somenligt kriminalvårdsnämndens praxis inte kan påräkna villkorlig fri- 1978/79: 62 67 givning efter halva strafftiden ulan friges villkorligtförst när de avtjänat två tredjedelar av denna. Enligt förarbetena lill KvaL utgörs det klientel som avsesmed 7 S tredje stycket av lagöverträdare som ägnat sig åt organiserad ellersystematisk kriminell verksamhei av särskilt samhällsfariig natur, inte sällanmed internationell anknyining. Främsi avses personer som ägnat sig åt grovnarkotikabrottslighet. I domstolspraxis har 7 S iredje stycket kommit atl tolkasjämförelsevis restriktivt. I en uppmärksammad dom harregeringsrätten tagit upp lill prövning huruvida en intagen kunde anses hänföriigtill den kategori intagna som avses i 7 S tredje stycket. Regeringsrättenkonstaterade atl den intagne var starkt belastad i kriminellt hänseende. Efterdomar på ungdomsfängelse och fängelse under 1960-talel hade han dömts till interneringförsta gången . Under verkställigheten av interneringen hade han avvikitvid fem olika tillfällen. Han hade därvid begått nya brott och den ådömda inlerneringspåföljdenhade genom olika domar förklarats skola avse även de nya brotten. Denbrottslighet som den intagne gjort sig skyldig till avsåg bl. a. urkundsförfalskning,tillgrepp av fortskaffningsmedel och grova stölder, i några fall medelstinbrott i bank. Brotten som ofta avsett betydande värde hade i allmänhetförövats tillsammans med två eller flera andra personer. Regeringsrättenanförde atl faslän det måste befaras att den intagne var särskilt benägen atlavvika och fortsätta en brottslig verksamhei, som är av omfattande ochsvårartad karaktär, så kunde dock med hänsyn till innehållet i förarbetena lillKvaL hans brottslighet inte bedömas vara av den särskilda beskaffenhet somåsyftas i 7 § tredje stycket. Regeringsrätten torde därmed ha åsyftat all hansbrottslighet som saknade internationell anknyining och inte heller avsågnarkotika inte kunde betecknas som varande av '"särskilt allvarlig karaktär". De nuvarande bestämmelserna om placering i sluten anstalt,avskildhet och permission beträffande intagen som avses med 7 § tredje stycketgrundar sig pä vissa riktlinjer som drogs upp 1972 framlagd och avriksdagen godkänd proposition med förslag till vissa åtgärder mot narkotikamissbruketm. Propositionen innebar att lagöverträdare medstrafftider på lägst som ägnat sig åt organiserad eller systematiskkriminell verksamhet och beträffande vilka samhälleliga stödåtgärder kanförväntas sakna effekt inte skulle beviljas permission eller få förmånen avvård i öppen anstalt i samma omfattning som dittills. Bakgmnden till förslagetvar det stigande antalet rymningar under pågående verkställighet i eller utansamband med permissioner som företagits av personer -ofta ulan fasl anknyining lillSverige - vilka dömts till långvariga frihetsstraff, i många fall för grovanarkotikabrott. Som grund för särbehandlingen av denna grupp intagna anfördesi propositionen bl. a. följande. Det gäller en gmpp av brottslingar som i många avseendenskiljer sig från majoriteten av dem som vi återfinner på vårafångvårdsanstalter. Prop.1978/79:62 68 är personer som vid planeringen av sin brottsliga verksamheinoga kalkylerar med såväl riskerna för upptäckt som möjligheterna att genomavvikande undandra sig verkställigheten av det frihetsberövande som väntar omde blir upptäckta. Många är till skillnad från det övriga brottslingsklienteletinte åtkomliga för en aktiv kriminalvård, baserad på sociala stödåtgärder m.m.Med hänsyn till deras bestämda attityd till fortsatt brottslig verksamhet är förutsättningamaför en positiv påverkan genom skilda kriminalvårdsåtgärder i dessa fall överhuvud taget ytterst begränsade. Del är därför från kriminalpolitiskasynpunkter i allmänhet av mindre betydelse om de kommer i åtnjutande av vård iöppen anstalt, permissioner och tidig villkorlig frigivning i sammautsträckning som anses bör vara normalt. Ett väsentligt syfte med att dömadessa personer till långvariga frihetsberövanden måste därför vara - förutomatt tillgodose allmänpreventiva hänsyn -all för avsevärd lid hindra dem att fortsätlasin brottsliga verksamhet. Frihelsberövandet måsle med andra ord i första handfå karaktären av en skyddsåtgärd. Som konstaterats ovan under 3.1 betyder den brottslighetsom begås i samband med permissioner och rymningar myckel litet för den totala broilsnivån.För en speciell brottstyp är betydelsen dock större, nämligen väpnade rån . Andelen sådana brott i hela landet som begicks av permittenteroch rymlingar från kriminalvårdens anstalter torde utgöra 16-20%.Av de staustiska undersökningar som ulförts inom framgåratt intagna som dömts tili långvariga frihetsberövanden inte sällan missbmkatförmånen av permission genom att avvika och begå nya allvarliga brott. Enligt arbetsgruppens mening har bestämmelsen i 7 § tredjestycket i praxis erhållil ett väl snävt tillämpningsområde. Avsikten torde intei proposition och inte heller vid KvaL: s tillkomst ha varil attbestämmelsen enbart skulle avse brottslingar med internationell anknytning ochnarkolikabrottslingar. Del finns inom kriminalvården en mindre gmpp intagnasom i samband med rymningar och avvikanden under permissioner i mycket storomfattning gör sig skyldiga till allvarlig brottslighet, som inte avsernarkotika och som saknar internationell anknytning. Det rör sig oftast omintagna som i princip kontinueriigt är föremål för anstaltsvård. Deltaspeciella brottsfixerade klientel kan inte bedömas vara åtkomligt för en aktivkriminalvård eller för sociala stödåtgärder. Beträffande åtskilliga i den nunämnda gmppen är förhållandena sådana att det enligt arbetsgruppens mening ärnödvändigt atl möjligheter tillskapas för att i möjligaste mån effektivthindra dem från atl de avtjänar frihetsstraff begå nya brott.Behandlingen av den intagne måste i dessa fall vika för samhällets behov avskydd. Dessa uttalanden kan inte anses strida mot tankegångarna bakom 1973 årskriminalvårdsreform, Arbelsgruppen anser att bestämmelsen i 7 § tredje stycketbör utvidgas till att kunna omfatta även intagna som ägnat sig åt organiseradeller systematisk kriminell verksamhet av särskilt samhällsfarlig art ochdetta även om deras brottslighet saknar intemalionell anknytning. Prop.1978/79:62 69 föreslåratt bestämmelsen i 7 § tredje stycket första punkten ändras så atl intagen somdömts till fängelse i lägst eller till internering med en minsta lid skall placeras i sluten anstalt, om det kan befaras att hanär särskilt benägen att avvika och fortsätta en brottslig verksamhet, vilkenpå grund av omfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaktär. Främstavses, såsom , personer som ägnat sig åt grov narkotikabrottsligheteller brott med internationell anknytning. Trots att lagrummet även ifortsättningen bör lillämpas med stor försiktighet bör emellertid ävenlagöverträdare som ägnat sig åt annan brottslighet av särskilt allvariig karakläroch därigenom visat likgiltighet för annans liv eller hälsa eller särskildhänsynslöshet kunna omfattas av bestämmelsen. Såsom exempel på avseddbrottslighet kan nämnas väpnade bank- eller postrån saml annan förmögenhetsbrottslighelvid vilken gärningsmannen visal hänsynslöshet genom att t.ex. använda sprängmedel.Hänsynslösheten kan även manifesteras i en långvarig och mycket frekventkriminalitet av allvarlig beskaffenhet genom vilken den intagne visal sigoemottaglig för påverkan att upphöra med sin brottslighet.