prop · G203183 · 1978-12-31 00:00:00 — Avkaslningsförmägan hos en viss jord är ju f.ö. inte nägoi absolulvärde ulan varierar med hänsyn lill driftsinriklning, jordbruksteknik, denekonomiska konjunkturen och myckel annal. En avgiftsbeslämning som bygger på beräkningar liknandedem som föresläs sker enligt 13 kap 11 § JB vid förlängning avavgäldsperioder för tomträiisuppläielser. Trots atl antalet faktorer sominverkar pä bedömningen fär anses vara betydligt färre vid tomirätt än vidjordbruksarrende, visar erfarenhelen att ulredningen i sädana mäl kan blimycket komplicerad och omfaitande. Jfr NJA 1975 s. 385 och direktiven (Dir1977:67) för lomlrällskommillén. Liksom bör del givetvis inle möla hinder att vidfastställande av skäligl arrende också la hänsyn lill arrendeslällels avkaslningsförmäga.Men om avkaslningsförmägan pä del säll som kommittén föreslär skall lyftas framtill en ceniral plats i arrendenämndens ulredningsarbele, finns del sior riskall nämndernas arbele i dessa ärenden - lill föga hjälp för parterna - kommerailbli tungrott och lidsödande. Kommittén berör frägan om s.k. anbudsarrenden men avslårfrån all lägga fram någoi förslag. Hovrätten vill ändå korl la upp frågan. Närarrenden varil lediga, har det ibland hänt all jordägare, inle minsl publikasädana, infordial anbud frän inlresserade arrendespekulanier. Efiersom del,ålminsione under hela eflerkrigsliden, räll stor brisl pä lediga braariendegärdar. har det ibland hänl alt arrendatorer i samband med nyaupplåtelser erbjudit sig att belala arrendeavgifter som ftamståtl som högaeller kanske för höga i förhållande till avkastningsförmågan hos jorden.Företeelsen kan förklaras av atl de som avgivit de högsia anbuden räknai medalt - lät vara under belydande risklagande - ekonomiski överleva den försiaarrendeperioden och därefier med utnyttjande av lagens besiämmelser ombesittningsskydd erhälla fördelaktigare arrendevillkor, i första hand lägreavgift. Överpriser som sammanhänger med sädana spekulativa anbud tordeemellertid inte kunna angripas med vare sig den gällande eller den föreslagnalagen, som bada endasl befattar sig med avgifter som skall ulgä efterföriängning. (Varken formella eller prakliska hinder föreligger all vidförlängningen av ell sädanl frän början för högt anbudsarrende, sätta nedavgiften till skäligt belopp.) Del har ibland hävdals all exceptionellt högaanbudsarrenden använts som jämförelsematerial vid faslslällande avarrendenivån i orlen (se betänkandet s. 87, jfr dock s. 68 O- Delta förefallerdock knappast sannolikt. Anbudsarrendena är ganska få. Arrendenämnderna kännersäkerligen till bakgrunden lill dessa anbudsarrenden, som har beskrivits somett säll all "köpa optionsrätten". Det finns därför ingen anledningan tro alt anbudsarrenden av della slag blir avgörande när del gäller all i delenskilda fallel besiämma vad som är skäligt arrende. Prop.1978/79:183 99 En konsekvens av förslaget berörs inle närmare avulredningen. En pari som inle är nöjd med den uiredning som arrendenämndenlälil göra, fär själv bekosta fortsall uiredning. Även om parlen sedan vinnermälel, kommer kosinaden att belasta honom. Hovrätten finner atl lillräckliga skäl för den föreslagnareformen inte visals föreligga. Om likvälen lagändring skulle anses erforderlig, bör en vägledande synpunki vara atlulformningen av bestämmelser för nyttjanderätter som är förenade med direklbesittningsskydd, samordnas sä mycket som möjligl. För dessa rättighelslypergäller f. n. all avgiften efter förlängning skall utgä med skäligl belopp. Omman, som ulredningen gjori, i lagiexien lyfter fram en viss omsländighel -avkaslningsförmägan - finns del stor risk att jusl den kommer all lillmälassärskild betydelse pä bekoslnad av helheien. Om avkastningsvärdet uttryckligen skall anges i lagtextenbör det enligt hovrättens mening inle ske pä del sätt utredningen föreslagilutan som en komplettering av den huvudregel som gäller vid jordbruksarrende,bostadsarrende och bosladshyra. Avkastningsberäkningar kan dä komma att fungerasom en efterföljande kontroll på att arrendeavgiften inte är oskälig. Arrendenämndeni Göleborg: Erfarenheten visar alt parterna i arrendenämnden ofta har äberopalandra arrendeslällen lill ledning för den skälighetsbedömning som skallföreläs i avgiftsfrägan. Nämnden har därvid uieslulit jämförelseobjekl som inlehaft marknadsmässiga avgifier, i.ex. när arrendalorn varil en lantbruksskolasom varit tvungen all skaffa i grannskapel eller när arrendeavialelslulits mellan far och son. Vidare har säsom inle jämförliga ulesluiilsarrendeslällen med specialodling eller med alllför avvikande arealsiorlek o.d.Av samma anledning har sidoarrenden ulesluiils, när ivislen gälll gårdsarrende.De återsiäende, med prövningsarrendel lämligen likvärdiga arrendeslällena, harmerendels varil för fä lill antalet för all kunna visa någon klar arrendenivä.Sädana jämförliga arrendeslällen har ändå kunnai vara av värde, eftersom deutgjort underlag för den allmänna skäligheisprövning som arrendenämnden idessa fall varil hänvisad lill. Därvid har nämnden beaktal skillnaderna mellanjämförelse- och prövningsarrendena. Prövningsarrendels jordmän ochbeskaffenheien av ekonomibyggnader har i regel besikligais av nämnden och harspelal en avgörande roll för bedömningen, eftersom dessa fakiorer är direklavgörande för avkastningen. Denna har ibland också kunnat bedömas med hjälp avtillgängliga uppgifier om den kvalitets-värdering av jorden, som framgått avtillgängliga taxeringsbevis, och av den indelning av jorden iavkastningsklasser som lantbruksnämnderna upprättat för vissa fastigheter. I endel fall har parterna åberopat avkastningsberäkningar, som gjorts av dem ellerav experter. har siörre hänsyn tagits lill avkaslningen genomatl den av lanserade s. k. modifierade marknadsprincipen vunnillämligen allmän anslutning. Genom de här återgivna bedömningsgrunderna har enligtarrendenämndens uppfattning prövningsarrendenas avkaslning spelal en belydanderoll för arrendesättningen, vilket bidragit till den lugna prisutveckling somlycks rada i västra . Att nämnden ibland fastställt belydligt högreavgift än lidigare, har ofta berott pä atl den gamla avgiften inte varitindexreglerad och avtalals tillbaka och redan dä kanske varil lägre änden marknadsmässiga. har själv negaliv erfarenhel avavkastningsberäkning- Prop.1978/79:183 100 ar i arrendelvisl. Del har förekommit alt parternaäberopal var sin sakkunnig, vilken upprällal en avkastningsberäkning, som ioch för sig motiverat den avgift parten önskade. Av de här angivna skälen har arrendenämnden kommit tilluppfattningen Ltt den nu gällande lagregeln i huvudsak visat sig fungeratillfredsställande och alt den föreslagna övergängen till avkastningsförmågansom i första hand avgörande alltså är onödig och rymmer sä mänga svårighelerall den inte kan tillstyrkas. Delta hindrar inte atl del kan vara lämpligt attändra lagtexten sä atl där anges att avkastningsförmågan skall beakias vidsidan av arrendenivän pä orlen. Även med en sädan lösning kan arrendenämndernaha behov av alt inhämla yllrande från sakkunnig över avkaslningsförmägan. Sälorde redan nu kunna ske enligi 17 S försia slyckel tredje meningen nänmdlagen. När del gäller frägan hur avkastningsförmågan skallbeslämmas, har arrendenämnden i och för sig ingeniing att erinra mol förslagetatl utgångspunkten inte skall vara den faktiska avkaslningen. om inle kommiuén ställer anspråken för lågt, närden med avkastning avser vad en normalt duktig jordbrukare bör kunna erhållamed en driftsinriklning. som inle kan bedömas som olämplig för arrendeslällel.Nämnden ansci i siällei atl man bör göra en skönsmässig uppskattning av denavkaslning en kunnig och försländig jordbrukare med den för fastighetenlämpligaste driftsinriktningen och en ralionell drift kan erhålla. Dellaförutsätter självfallel all inle den lämpligaste driflsinrikiningen hindras avavialsföreskrift om viss inriktning. Den av kommittén föreslagna lagtexten innebär altarrendeavgiften skall bestämmas lill skäligt belopp. Det har hävdats (1977 s. 306 och 1978 s. 193) atl sådanskäligheisprövning skall ske oberoende av yrkande. förutsätterall kommittén avsetl atl prövningen måsie ske inom ramen för parternasyrkanden. universiiet: Brislema hos nuvarandeprövningssystem ärenligt mening mindre hänförliga till grundemaför bestämmande av villkor vid föriängning än till förfarandet härför och tilljordägarens möjlighel all direkl bryla arrendatorns besittning. Kommittén harlagl fram material som visar atl missbruk sällan förekommer vid framställningav krav vid villkorsändring. Höjningen av den allmänna arrendeavgifisnivånunder 1970-talel är klart ekonomiski moliverai. I viss ulsiräckning är den enföljd av alt lagändringarna 1972 medförde belydligt siörre ekonomiskt ansvarför jordägaren i arrendeförhällandel. Exempelvis har jordägarensbyggnadsskyldighel väseniligi uiökals samiidigi som byggnadskoslna-derna harsiigil lill c:a del dubbla . Delvis beror höjningen av en förändradmarknadssiiuation, vilken i sin tur bl.a. är en följd av förbättrade allmännaekonomiska villkor för jordbrukaren. Delta i förening med den allmännaprisförändringen torde innebära alt den nuvarande arren-deavgiftsnivän knappaslmissgynnar arrendatorn i förhällande lill jordägaren. Trois denna ulgängsbedömning vill inte universitetetmotsätta sig kom mitténs principiella förslag med en avkastningsanknytning vid beslämman de av arrendeavgiften vid förlängning eftersom delta är helt nalurligt och redan förekommer i praxis. Av olika skäl kan emellertid inle detta genom föras på det sätl som kommitténs framställning skulle innebära. Enligt bedömning av arrendemarknaden har förekommande,alllför höga arrendeavgifter oftast tillkommit vid nyupplåtelse och i flerialelfall efter anbudsförfarande. Dessa fall jämte misslanken att dessa 1978/79:183 101 höga avgifter skall tillåtas påverka "rådandemarknadsförhållanden" i rättstillämpningen torde vara del främsla skäletlill den diskussion som har förekommii och de krav om lagrevision som harslällls. Även om det följaktligen ligger nära lill hands all föreslå ell förbudmol anbudsförfarande delar universilelei kommitténs sluisals all del voreolämpligi frän principiell synpunki. I praktiken skulle sannolikt ett förbudgenom lagsliflning ej heller fä nägon nämnvärd effekt. Anbudsförfarandelsstörande inverkan på arrendemarknaden bör i stället dämpas genom atl del klarläggespä ell otvelydigi sätt alt arrendeavgifter som lillkommil genomanbudsförfarande inle kan åberopas som jämförelse vid fastställande av villkorenligt 9 kap. 9 S JB. Å andra sidan är del lika angelägel all en arrendeavgiflsom lillkommil genom anbud tillåts påverka prövningen vid samma avtalsförlängning. Härigenom erhålles en nödvändig dämpning av de höga anbud somläggs säsom "inlrädeskosinad" och säsom en medveien spekulalion iall villkoren vid försia förlängningen kommer all ändras till skälig nivä. Härutöverlorde olika ålgärder vid sidan om arrendelagsliftningen kunna vidlas för altfä jordägare all avslå från anbudsförfarande. Del kan noleras all universileleiinle har tillämpat anbudsförfarande under läng lid och alt erfarenhelerna däravär enbarl goda. Frägan om arrendeavgiftens faslslällande vid förlängningär givelvis av central betydelse för arrendatorns besitlningslrygghet. Enligtuniversite-lels erfarenhel har dessa regler även en avgörande belydelse förhela upplälelseformen. Säväl för arrendalorn som för jordägaren liksom frånallmän synpunki är del angelägel all arrendeupplålelserna kan fungera meralångsikligl än de 5 eller 10 är som en avialsperiod normall omfattar. Pägrundval av en myckel läng erfarenhet kan konstalera alljordägaren pä lång sikl är mera beljänl av all arrendalorn känner ekonomiskoch social irygghei än atl arrendeavgiften pressas i höjden för att kortsikligluppnä högsia avkaslning av arrendeslällel. Universilelei anser del därförsjälvklart all arrendeavgifien skall relaleras lill arrendeställels ekonomiskaproduktionsförmåga och övriga förhällanden som är av belydelse förbrukaren/arrendalorn. Samiidigi mäsle arrendeavgifien balanseras med lanke päjordägarens koslnader och berättigade avkastningskrav. Kommitténs undersökningar visar inte all nu gällanderegler har lett till en felaktig arrendenivå bortsett ifrän all del i vissadelar av landet har förekommit arrendeavgifter som skulle kunna snedvridaprisbildningen om de tilläts påverka rättstillämpningen. De åberopade högaavgifterna gäller emellertid i mycket ringa utsträckningförlängningssituationen. Även om det sälunda inle föreligger nägra pålagligaskäl för lagändring finner del naturligt alt arrendeavgiftensanknytning till arrendeställets egenskaper kommer lill uttryck i lagen. Kommitténs förslag om lillämpningen är emellerlid inleprakliskl genomförbart och skulle snarare i sin tur medföra risk försnedvridning av marknaden. Enligt mening kan inte HUV-metoden användaseller ens vara vägledande på det sätt som kommittén anvisar. Orsaken härtill ärbl. a. atl kommittén inte har klargjort de grundläggande frägorna, nämligen vadarrendeavgiften avser samt den kostnadsfördelning mellan parterna som äravgörande för bedömningarna. Den i betänkandet föreslagna beräkningen synesexempelvis förutsätta att arrendatorn svarar för hela den underhällskostnad avbyggnader och anläggningar, vilken normalt används i kalkylen. Dessaschablonvärden är emellertid inte samma underhällskostnad som åvilararrendatorn enligt 9 kap. 15 § JB. 1 ett arrendeför- Prop.1978/79:183 102 hällande svarar sälunda jordägaren delvis för denkostnadspost som är tillgänglig för kalkylberiikningar. Nägon ekonomiskutvärdering av fördelningen finns sävitt känt inte. Som ytterligare exempel päde speciella förutsättningarna vid arrende kan noteras atl arrendalorn oftastäger egna anläggningar som päverkar förelagsresullatet och som inle ulan vidarekan lyftas bort vid kalkylen. Bl.a. mäste de beaktas vid bedömningen avkalkylbeloppet för arrendatorns arbets- och riskersättning. Detta senare beloppUlgör för övrigt en annan diskuiabel och svärbestämd del av kalkyleringsmeloden.Några generella värden för arrendatorns arbels- och riskersättning kan uppenbarligeninte användas med hänsyn lill de synnerligen siarkt varierande förulsällningamapä olika arrendeslällen. Del finns återigen anledning påpeka all del i ellarrendeförhållande tillkommer en rad fakiorer beslämda av lagregler, avtaletsinnehall, arrendeställets skick vid tillträdet, ortens sed osv. som päverkarden ekonomiska fördelningen mellan parterna och därigenom kräver korrigering avkalkylmetoden. En lillämpning av HUV-metoden torde därför vara tämligenmeningslös och framför allt kommer del alt saknas möjlighet alt bedömaslulresullatel. Det är möjligl all HUV-meloden efter en noggrann ekonomiskulvärdering av olika speciella arrendefaktorer skulle kunna kompletteras ochkorrigeras sä all den kunde användas som hjälpmedel vid arrendevärderingar. Kommitténharemellertid inte genomfört nägra som helst undersökningar ellerprovtillämpningar för atl ulröna dessa möjligheler. 1 avvaklan pä all dellasker bör meloden överhuvudiagel inte få åberopas. Även om det otvivelaktigtföreligger myckel stora svårigheler atl skapa en avkastningsanknu-lenarrendevärderingsmetod som är generellt användbar bör en sädan metodeftersträvas. Enligt erfarenheler frän universitetels egen jordbruksförvaltningär en sädan metod synnerligen värdefull framför allt för atl nä rällarelalioner mellan olika arrendeställen. anser det emellertid f. n. tillräckligt ochäven riktigast atl en markering sker i samband med föreslående lagändring altalllför höga arrendeavgifter skall moiverkas och all detta skall ske genom allhänsyn las bl.a. lill arrendeställels avkastningsförmåga. Uppgiften att skapaett hjälpmedel för den prakliska lillämpningen borde vara lämpad för berördaintresseorganisationer pä samma säll som sädana hjälpmedel har tillkommit förolika expropriationsersättningar. : Enligt verkels uppfattning behövs del inlenågon ändring av den nuvarande skälighelsprincipen vid bestämmande avarrendeavgifien. Del finns anledning alt ifrägasätla om kommittén itillräcklig grad beaktat de speciella förhållanden som påverkar prisbildningenpä arrendemarknaden vid sidan av arrendeslällels rena avkaslningsförmäga. Delfinns i realiteten mänga faktorer som förutom avkastningen päverkar arrendeavgiften.Den har upptagit alldeles för stor del i de senasle arens diskussioner iarrendenämnder. Avgiften kan inte ses enskilt ulan mäste ses i relalion lillfrågor som driftsform och driftsinriklning, underhäll och invesleringsfrägor m.m. pä egendomen i fråga. Skälighelsprincipen är, säsom den är inskriven förnärvarande, fullt lillfredssiällande för all lösa problemel medarrendeavgiftens sioriek. Arrendeslällels avkastningsförmåga spelar redan nuen vikiig roll vid domänverkels airendevärdering, dvs. del samladehänsynslagandel lill alla de fakiorer som päverkar arrendeegendomens ekonomiskaförulsäliningar. Nuvarande skälighelsprincip inrymmer redan ett betydandehänsynslagande lill avkaslningsprincipen enligi den praxis som uivecklais.Skrivs regeln om avkaslningsförmägan in i lagiexien föreligger risk för all delblir den Prop.1978/79:183 103 hell dominerande bedömningsgrunden. Följden av detta bliren omsiändig, dyrbar och föga fruktbärande argumentation om beräkningarna. Det ärutomordentligt svärl, för alt inte säga omöjligt, all med nägon vidare män avsäkerhei fastställa avkaslningsförmägan hos en brukningsenhet. Även om den s.k. HUV-metoden blir dominerande föreligger belydande osäkerhei och bedömningensynes kunna komma atl bero på vem som upprällar kalkylen. En annan pålaglignackdel är att förfarandet vid avgiftsbestämningen kommer att bli betydligtdyrare för parterna och med hänsyn lill de regler som gäller förrältegängskostnader, kommer den ekonomiskt siarkare parten atl gynnas pä densvagares bekoslnad. Skulle principen, trots verkets invändningar motavkastningsprincipen skrivas in, bör enklare och mera schablonmässigakalkylmodeller tas fram som en förutsäuning för en sådan lagändring. I : Vissa betänkligheter kanhysas mol alt en med hjälp av den s. k. HUV-meloden kalkylmässigt beräknadarrendenivä skall bli ledstjärna för beslämmandel av arrendeavgifien. Detskall emellertid päpekas atl redan nu lar arrendenämnderna vid avgifisberäkningenhänsyn till arrendeslällels avkastningsförmåga bland många andra omsländigheier.Som kommittén har framhållit är det vid tillämpningen av HUV-metoden vikliglatl exakia ingångsvärden sätts in. Endasl om denna förutsättning är uppfylldkan man påräkna ell rikligl sluiresullal. är beroende aven mängd osäkra fakiorer, vilket gör att del i prakiiken aldrig gär altprecisera de exakia ingångsvärdena. Dessa osäkerhelsfaklorer slär hän igenompä slutresultatet, vilket gör all det aldrig gär mer än all ange en ungefärlignivä för ett ur avkastningssynpunkt skäligt arrende. Frågan är om inte enskönsmässig uppskattning av avkastningsförmågan är mer praklisk ochändamålsenlig. Några större farhågor bör nog inte hysas för all alllför storavariationer mellan de båda beräkningsgrunderna kommer atl uppslå. Belydelsenav arrendeställets avkastningsförmåga vid beräkning av arrendeavgiften skallinle på nägot sätl förringas men att på en kalkylmässigt så osäker grund låtaavkastningsförmågan vara vägledande är tveksamt. Med hänsyn lill under vilkaförulsäliningar kalkylresullaiel framkommil bör, om denna meiod skall användas,resultatet endasl bli en bedömningsgrund tillsammans med övriga omständighetervid skälighelsbedömningen av arrendeavgifien. Stiftsnämndeni : Den lid under vilken de nuvarande reglerna om skäligheisprövning avarrendeavgifien har tillämpats är enligt stifts-nämndens uppfattning alltförkort för atl man med slöd av utvärderingar av praxis redan nu skall lägga framförslag lill lagändringar. En starkt bidragande orsak till denna lidiga översynav reglerna torde slå all finna i obalansen mellan tillgäng och efterfrägan päjordbruksarrende, vilkel enligt en allmänt spridd uppfattning kommit tillsynesframför allt i alltför höga arrenden. Kommitténs egna undersökningar visar dockatl denna uppfattning i allt väsentligt saknar grund. Vid arrendeavgiftens beslämmande har inteboställsnämnderna inom stiftet centralt faslslällda normer all arbela efter. Enslarkl bidragande orsak härtill är all stiflels siora ulsiräckning i norr -söder medför så olikartade förhällanden all gemensamma värderingsnormer blirsvära alt konstruera och svårtolkade. Däremoi gäller gemensamt för alla alt manvid arrendeavgiftens bestämmande har en koppling mellan marknadsbedömning ochavkastningsbedömning. Viktigt i detta hänseende är också atl inbördes rätivisaskipas arrendalorer emellan, dvs. jämförbara objekl skall ha likartadearrenden. Av anbudsarrenden finns endast ett fätal och dessa Prop.1978/79:183 104 ligger regelmässigl ej lill grund för uppskallning av marknadsnivän. ställer sig avvisande till förslaget om attarrendeavgiften skall fastställas i första hand med beaktande avarrendeställets avkastningsförmåga. Nuvarande förhållande med en skönsmässigbedömning av avkastningsförmågan anser nämnden vara atl föredra framfördeialjerad ekonomisk avkasiningskalkylering, som kommer all bli en naiurligföljd av föreslagen ändring. Den s. k. HUV-meloden är i och för sig mycket värdefullför lantbrukets driflsplanering. Metodens användning pä del säll som kommitténangivit synes dock diskuiabel inle minsl av den anledning alt arrendet utfallersom en restpost sedan alla andra kalkylfaktorer beslämts med exakta värden, bl.a. skälig ersältning för arrendalorns arbete och risk. Av stor belydelse blir däfrägan vid vilken gåidstorlek brukaren kan lillförsäkras önskvärd ekonomisk ochsocial siandard. Detta har ej diskulerals av kommittén. i : Den föreslagna övergängen avkasl-ningsvärdering har lidigare med anledning av en riksdagsmotionutretts och därvid avvisats av huvudparten av remissinstanserna (LU 1974:35).Huvudorsakerna lill den negaliva inslällningen lill avkaslningsvärderingarålerfinns i utredningens egen bilaga A, där HUV-metodens stora osäkerhetsfaktorframhålles. Dessa osäkerhetsmoment är välbekanta för alla som sysslat medmarkräntekalkyler. All kalkylerna dessutom ifråga om icke bärkraftiga jordbruk(deltidsjordbruk) blir än mer missvisande torde vara obestridligt. På senare är har t.ex. expropriationslagens ersättningsregleroch fas-tighelslaxeringsvärdena anknutits till egendomens marknadsvärde, varförbeträffande jordbruksarrende en övergång från denna vedertagna värderingsprinciptill en osäker avkastningsprincip förefaller otidsenlig. Av dessa orsaker förordar sliftsnämnden ell bibehållandeav nuvarande värderingsprincip vid arrendeförlängning. i : Någoi förenklal skulle man kunnahävda att rättspraxis i bedömningen om vad som är skälig arrendeavgiflövergivit den s.k. marknadsprincipen och övergäll att söka faslställa de belopparrendalorer i allmänhet kan antas vara villiga att betala (en skönsmässiguppskattning av den avkastning en kunnig och förständig jordbrukare kan erhällamed den för fastigheten lämpligaste driftsinriktningen). Det nu framlagda förslaget synes vara ägnat snarare atlanpassa gällande lagregler till den sedvanerätt som utbildat sig på området(där del redan finns en klar övervikl för avkastningsprincipen jämfört medmarknadsprincipen) än all vara nydanande pä rättsområdet. Något egentligtmotsatsförhållande lorde för övrigt inte råda mellan de två nämndaprinciperna, eftersom avkastningsförmågan har prisbildande effeki och säledesinverkar pä marknadsförhållandena. Ovedersägligen har utvecklingen under senare är lett tillbetydande prisstegringar pä lantbruksförelag. Köpeskillingarna överstiger imänga fall avkaslningsvärdel. I förslagei till ny jordförvärvslag heter det allförvärvslillständ skall vägras om köpeskillingen eller annat vederlag ej endaslobetydligt översliger egendomens värde med hänsyn särskilt till dessavkaslning.