prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — I della avseende föreslås bl.a. följande. För personer med enårsinkomst, som understiger tre basbelopp, skall rättshjälpsavgiften utgä somen grundavgift pä av basbeloppet. Om särskilda skäl föreligger skallavgiften kunna nedsättas eller efterges. För personer med årsinkomster mellantre och åtta basbelopp skall rättshjälpsavgiften utgå efter en stigande skala.Hänsyn skall tas till den rättssökandes förmögenhetsinnehav ochförsörjningsbörda. Vidare skall den rättshjälpsbeviljande myndigheten bevaka,att rättshjälpsavgiflen belalas och i förekommande fall föranstalta omindrivning av densamma. I reservalion av utredningens ordförande, , harmed instämmande av experten föreslagits, atl prövningen av frågorom beviljande av rättshjälp med vissa undantag skall anförtros den statligamyndighet, som har hand om sakprövningen av målet eller ärendet. a. av önskemålet om att förenkla rältshjälpssystemel och allreducera kosinaderna för administrationen. Riksförsäkringsverketvill ifrågasätta del lämpliga i atl i enlighet med reservantens förslag åläggahandläggande förvaltningsmyndigheter att bevilja allmän rättshjälp och i sambanddärmed uireda frågor om rättshjälpsav-giflens storiek m. m. Som reservantenpåpekat men inte anser böra tillmätas alllför stor betydelse, saknar dehandläggande förvaltningsmyndigheterna ofta erfarenhet av rättshjälpsfrågor.Den enligt reservanten bättre insikten än rältshjäipsnämnderna i de särskildafrågor, som kan uppkomma i den rättsliga angelägenhet där rättshjälp begärs,besitter förvaltningsmyndighetema visserligen, men ansertrots detta, atl de inkomstprövningsfrågor m.m., som uppkommer i samband medbeviljande av rättshjälp och fastställande av rättshjälpsavgift, liggeruianför de handläggande förvaltningsmyndigheternas ämbetsområde. Som torde ha framgått av ovanslående är verketsinställning den, att ovannämnda rättshjälpsfrågor även bör handhasav de i dessa frågor mest insatta myndigheterna, nämligen rättshjälpsnämndema.Delta innebär givetvis inte att verket inte tillstyrker övriga åtgärder, somkan förenkla rätlshjälpsförfarandet och därmed reducera kosinaderna för detsamma. Slutligen vill - om ovan behandladefunktioner skulle komma att läggas på handläggande förvaltningsmyndigheter -peka på frågan, hur rättshjälp till allmänheten i ärenden, som handläggs av deallmänna försäkringskassorna, skall administreras. Försäkringskassorna har imotivuitalanden till förvaltningslagen och genom den speciella konstruktionenav myndighetsbegreppel i denna lag klassals som förvaltningsmyndighet. Utredningens ordförande och experten har dockvelat ge beslutsfunktioner endasl till statliga myndigheter.Försäkringskassorna är inte formellt statliga myndigheter. Ombeslutsfunktioner avses ges åt försäkringskassorna, måsle detta därför direktanges i rättshjälpslagen. 1978/79:90 292 I Betänkande Översyn av rättshjälpssystemet avrättshjälpsutredningen (SOU 1977: 49) har föreslagils vissa ändringar avrättshjälpssyslemet, syftande till förenkling och effektivisering av delsamma.Beslul om rättshjälp skall sålunda enligt utredningen i belydande utsträckningläggas på advo-kulernu i stället för pä rättshjälpsnämnderna. 1 ärenden som äreller kan bli anhängiga hos förvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomslolskall dock enligt 17 8 p. 4 i förslagei lill ny rältshjälpslag exklusivbeslutanderätt tillkomma rältshjälpsnämnd. Häremot har ordföranden och enexpert reserverat sig och föreslagit, att beslutanderätt i dessa ärendenöverlämnas lill den förvaliningsmyndighel respektive förvaliningsdomsiol somhandlägger huvudärendet. Kummurkollegiet har begränsal sill yttrande överbetänkandet lill detta avsnilt. Utredningen framhåller kravet på enhetlig praxis som skältill att förvaltningsmyndighet och förvaltningsdomstol inte bör få beslula omrättshjälp (bet. s. 76 o. 82). Pä sidan 82 anföres sålunda: "En ordningsom skulle innebära atl även myndigheter med fåtal rätlshjälpsärenden per årskulle få falla beslul inom rältshjälpssystemel synes inte vara ralionell ochbefordrar inte heller en jämn rättspraxis". Förvaltningsdomslol men inte förvaltningsmyndighet skalldock enligt utredningsförslaget äga beslula om ersältning för rättshjälpen. I ordförandens reservalion framhålles att, även omförvaltningsmyndigheterna saknar erfarenhet av rättshjälpsfrågor, de i gengäldhar bättre insikt än rättshjälpsnämnderna i de särskilda frågor som kanuppkomma i den rällsliga angelägenhet där rättshjälp begärs (bet. s. 279). Antalet förvaltningsärenden, där rättshjälp sökts, harutgjort endasl några få proceni av samiliga handlagda rältshjälpsärenden (bet.s. 241 o. 242). Avslagsfrekvensen beiräffande begäran om rällshjälp är iförvaltningsärenden så hög som 31,(bet. s. 76). Kollegiet får vidarehänvisa lill , Rättshjälp i förvaltningsärenden (Svensk juristtidning1977 s. 179 ff). Kammarkollegiet delar reservanternas uppfattning, att enmyndighei som handhar ett ärende är mer kompetent atl avgöra huruvida sökandenär i behov av rättshjälp och också att besluta om ersättning härför, varvidlidsåtgången för advokatens arbete på ärendet får bedömas. Den omsländighetenalt rättshjälp i så relativt många förvaltningsärenden avslagits synesålminsione delvis kunna tillskrivas rältshjälpsnämndernas oförmåga att bedömabehovet av rättshjälp i dylika ärenden. 1 likhet med utredningens majoritet får dock kollegietbetona, att för en myndighet som endast har att behandla ett fåtal ansökningarom rättshjälp , kommer arbetet med bestämmande av rättshjålpsavgift ochersättning för rättshjälpen atl bli förhållandevis tidskrävande med hänsyntill de ekonomiska utredningar som krävs härför. Kollegiet förutsätter dock,all domslolsverkel uifärdar anvisningar härom. Kammarkollegiet har handlagthögst 5 ärenden , där rättshjälp beviljats och kollegiet sålunda avgivityllrande rörande ersättningens storlek. I den omnämnda artikeln i s. 197pålalas att rättshjälpsreformen inte synes ha slagit igenom hos allmänhetensåvitt gäller förvaltningsärenden saml att detta lorde kunna tillskrivasbristfällig information från sida. Prop.1978/79:90 293 även i betänkandet en mer liberal praxis i fräga om allmänrällshjälp i för-valiningsärenden (s. 243). En viss ökning av anialei rällshjälpsärenden hosförvallningsmyndighe-lerna lorde med hänsyn lill del anförda vara all förvänla.Ärendenas svå-righelsgrad lärer knappasl bli sädan all inie alla myndigheleroberoende av om de har kvalificerad juridisk personal eller ej är i stånd atlsjälva fatta beslut i desamma. Kollegiet tillstyrker sålunda reservanternas förslag, attförvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar själva skall få besluta omrättshjälp och ersältning härför. Enligt 18 § i den föreslagna nya rättshjälpslagen fåradvokat bevilja allmän rättshjälp och arbeta på ärendet högst sex limmar.Detta gäller även ärenden som därefier blir föremål för allmän domstolshandläggning. Befogenhet för advokat gäller inte i 17 § omförmälda ärendendvs. bl.a. ärenden hos förvaltningsmyndighet och förvaltningsdomstol. Däresidessa myndigheter själva fär besluta om rättshjälp i sina ärenden, kanifrägasätlas om inte även advokat bör få bevilja rällshjälp i desamma ocharbeta på dem i högst . Ett överlåtande till advokat av sådanbeslutanderätt skulle förmodligen innebära en avsevärd minskning av antaleträtlshjälpsärenden hos förvaltningsmyndigheterna, då många sådana ärenden intelorde kräva mer arbele frän advokatens sida än vad som kan uträttas under sextimmar. Kollegiet tillstyrker atl sädan befogenhet lämnas advokal. Rättshjälpens administration och jörddningeii avbeslutsjunktioner () delar i huvudsak den syn päadministrationen av rältshjälpssystemel och fördelningen avbeslutsfunktionerna som utredningens ordförande gett uttryck för i sinreservation. Beslut inom rältshjälpssystemel bör sålunda i princip anförtrosden myndighei som handlägger det mål eller ärende, i vilket den rällssökandeönskar eller har rättshjälp. Det är denna myndighet som bäst kan bedöma behovetav rättshjälp och samma myndighet bör därmed vara mest skickad atl bedöma biträdetsanspråk på ersättning. Beslutskompetens i rättshjälpsfrågor bör därför enligtRRVs mening tillerkännas alla statliga myndigheler som har hand omsakprövningen i målet eller ärendet. Utvidgningenav advokats rätt atl bevilja allmän rällshjälp innebär all slalen i prakiikenöverlåler beslulsrälten för slatsverkels koslnader lill privata advokatbyråer.Den spärr mot missbruk som ulredningen pekar på -all rällshjälpsnämnd ellerdomstol kontrollerar atl advokal inte uppenbart missbrukal sin behörighel ellerförfaril vårdslöst - torde enligt RRVs mening bli svår att tillämpa. Vidareanför utredningen själv i avsnillet 22.4 all utvidgningen av advokats räll attbevilja rättshjälp innebär risker för en praxisförskjutning som kan medförakostnadsökningar. Utredningen räknar emellertid inie med atl det kan bli frågaom några nämnvärda belopp. RRV anser atl riskerna för koslnadsökningar ärbelydande. Vidare är det inte osannolikt atl merkostnader kan uppkomma hosdomslolarna för handläggning av ytterligare mål och ärenden som orsakas av enpraxisför-skjuining. RRV anser därför att utvidgningen av advokats rätt attbevilja rättshjälp bör begränsas till mäl där riskerna för praxisförskjutningarär minsl, nämligen äktenskapsskillnadsmål och andra familjemål. Prop.1978/79:90 294 en sädan begränsning bör en belydande minskning av anialeiärenden hos rättshjälpsnämndema komma lill stånd. Beiräffande verkslällighel av domar m.m. vidkronofogdemyndigheter finns från RSVs sida inga invändningar mot atträttshjälpsnämnderna prövar dels ansökan om rättshjälp (17 8 RHL), delsersättningsanspråk (33 8 RHL) i samband med måls handläggning. Det är önskvärt alt rättshjälpslagstiftningen klartuttalar om part som haft allmän rättshjälp i fråga som lett fram lillverkställbart avgörande måste söka ny rättshjälp om juridiskl biträde behövs isamband med verkstäl-lighelen hos kronofogdemyndighel. Om så är fallel ochrätlshjälpstagaren senare i samband med den s. k. exekutiva besvärsordningenbehöver juridiskl bilräde, är detta en situation för vilken RSV förutsätterall ny rällshjälpsavgifi inte las ul Gfr belänkandei s. 128). Beträffande förslaget i 14 8 RHL om avgiftsfrihel enligtexpeditionsavgiftskungörelsen kommer inskränkning lill avdelningarna I och II all medföra attutsökningsprotokoll inte kan erhållas avgiftsfritt. I denna del bör ändring avförslaget övervägas. RSV har till dåvarande finansdepartementetavgetl förslaget ADB inom exekutionsväsendet, Författningsförslag förkronofogdemyndigheterna. Något slutligt ställningstagande om ADB har ännu intefallats. De i detla yttrande framlagda synpunkterna avser handläggningen enligtnu gällande rutiner. Vid genomförandet av ett ADB-system hänvisas till de avRSV lidigare framlagda förslagen till författningsändringar. Nuvarande rättshjälpssystem har i många avseenden visatsig vara svårtillgängligt och präglat av alltför mycket byråkrati. Enbidragande orsak härtill torde vara den starka centraliseringen avbeslutsfunktionerna till rättshjälpsnämndema. Länssiyrelsen ansluler sig tillutredningens förslag atl i vidgad utsträckning överlåta på advokal ochhandläggande myndighet atl besluta i rättshjälpsfrågor i syfte att elimineradessa olägenheier. Ulredningen föreslår att advokat skall överta bland annaträttshjälps-nämndernas uppgift att bevilja allmän rättshjälp i vissafamiljerättsliga mål och ärenden samt även i viss utsträckning i rättsligaangelägenheler av annan art. Behovei av rättshjälp i förvaliningsrättsligaärenden är mycket varierande med hänsyn till dessa ärendens mångskiftandekaraktär och mot bakgrund av förvaltningsmyndigheternas mereller mindreomfattande service- och utredningsskyldighet. Utredningens uppfattning attadvokats behörighet all bevilja allmän rättshjälp inte skall omfattaförvaltningsrättsliga ärenden, med undanlag av ärenden enligt 21 kap,(FB), delas av . Allmänna synpunkter på fördelningen avmyndighetsfunktionerna inom råttshjälpssystemet vill i princip ansluta sig till deöverväganden som utredningens ordförande redovisar i sin reservation. I likhetmed denne anser 1978/79:90 295 det givel an förvallningsdomstolarna bör hasamma kompetens som de allmänna domstolarna. Enligt uppfattningväger nackdelarna med en utspridd beslulskompetens lätt mot fördelarna med etteffektivare rättshjälpssystem än det nuvarande, inte minsl från den enskilderältshjälpssökandens synpunkter. Beviljande av allmän rättshjälp Utredningsmajoritetens skäl för atl inte tillerkännaförvaltningsdomslol och förvaltningsmyndighet kompetens atl beslula omrättshjälp i mål hos sig är inte bärande. anser all del inie ärfråga om mer komplicerade ärenden än all beslutsbefogenheten kan spridas ut.Inte minsl mot bakgrund av all utredningsmajorilelen i avsnitt 16 föreslår allförvallningsdomstol och överexekutor skall kunna besluta om biträdesersätlninganser atl i vart fall dessa myndigheler också skall kunna beslutaom beviljande och upphävande av rättshjälp. anser sig ej böra framställa någon erinranmot utredningens förslag om rätl för advokat atl bevilja allmän rättshjälp. Utredningens förslag innebär i övrigt att beviljande av allmänrättshjälp skall kvariigga hos rättshjälpsnämnderna med del enda undanlaget altallmän domstol får sådan befogenhet. Utredningens ordförande har emellertidföreslagit att alla förvaltningsdomstolar och alla statliga förvaltningsmyndigheterskall få befogenhet att bevilja allmän rättshjälp. delar iprincip ordförandens mening. Huvudfrågan vid prövning av ansökan om allmänrättshjälp är om behov av sädan rättshjälp föreligger i den rättsligaangelägenheten. Dä det gäller förvaltningsärenden mäste vid behovsprövningensärskilt bedömas huruvida behovei ej kan tillgodoses genom den rättshjälp sommyndighetema faktiskt utövar genom den hjälp de enligt servicecirkuläret ellerpå grund av lag är skyldiga lämna och genom den tUlsyn som utövas överförvaltningen, till följd varav den enskilde kan vända sig till överordnadmyndighet och begära dess ingripande. har den uppfallningen attdenna huvudfråga - om den enskilde för utövande av sina rättigheter ochuppfyllande av sina skyldigheter inom förvaltningens vittförgrenade område är ibehov av allmän rättshjälp - bör avgöras av de statliga myndigheter, somhandlägger sakfrågorna och till följd därav bör ha de bästa förutsättningarnaatt bedöma vad den enskilde kan behöva. En fråga varom delade meningar kan råda är om rättshjälpbör beviljas av myndighet även i sådant fall då myndigheien har att tillgodosesådana allmänna intressen alt den i ärendet framstår som motpart till denenskilde. Detta förekommer hos t. ex, i taxerings-, revisions-,mervärdes- och uppbördsärenden samt i ärenden angåendeutskänkningskontrol-len. Utredningens ordförande framhåller att det irätlshjälpsfrågan är rättslig prövning som skall göras och att, om myndigheikan anförtros att avgöra ärendet i sak, den också bör kunna anförtrosavgörandet i rättshjälpsde-len. Utredningens ordförande pekar också på att deallmänna domstolarna förordnar försvarare i brottmål. Det kan tilläggas attföre rättshjälpslagens införande enligt utJänningsJagstiftningen gällde attlänsstyrelsen förordnade biträde ät utlänning i utvisningsärende somlänsstyrelsen handlade. Prop.1978/79:90 296 Länssiyrelsen anser all övervägande skäl talar för denmening utredningens ordförunde framfört. Även om sålunda i princip anser attbeslutanderätten bör läggas pä de statliga myndigheterna är ejförbehållslöst beredd tillstyrka en sädan ordning. Rällshjälpslagstiftningenär invecklad och dess administration är tunjiarbetad. Ett belysande exempelhärpå är bestämmelserna om koslnadsbidrag eller, som del enligt förslagetskall heta, rutishjälpsavgift. Till grund för avgiftens bestämmande skall liggainkomst, förmögenhet, skuldsättning och försörjningsplikt m, m. såsom närmareanges i av centralmyndigheten utfärdade föreskrifter. Dessa föreskrifter,liksom de bestämmelser i lagen de bygger på, är alltför komplicerade även om deförslag till förenklingar utredningen framställer beakias. Rättshjälpen är ensocial förmån i likhet med t.ex. bamomsorgen. har på det senareområdet sett kommunala taxor av föredömlig enkelhel. Utredningen hade bortkonstruera en enkel taxa byggd på förslagsvis endast inkomsi. Länsstyrelsenvill erinra om atl i de av staten bestämda grunderna för ålderdomshemsavgifthänsyn ej tages till vare sig förmögenhet eller skuldsättning. Del bör då ejheller vara nödvändigt ifråga om rättshjälp. Även i övrigi måsle deadministrativa rutinema förenklas. Kan della genomföras bör besluianderällen omallmän rällshjälp läggas på de slailiga förvallningsmyndighelerna. 2.25.1 i , juridiska enheten Juridiska enheten delar reservanten " meningatt det borde vara självklart atl olika beslut inom rältshjälpssystemelanförtros den myndighet som handlägger det mäl eller ärende i vilkel denrällssökande önskar eller har rättshjälp. Även om - som reservanten anfört - skäl lalar mot altkonsekvent anförtro rätlshjälpsbesluten åt den målhandläggande myndigheten,anser liksom reservanterna atl del även i rältshjälpsfrågor är enrättslig bedömning som skall göras. Kan då myndigheten anförtros att avgöraärendei i saken bör den också kunna anförtros avgörandet i rätls-hjälpsdelen. Någon anledning att ifrågasätta förvaltningsdomstols ochförvaltningsmyndighets juridiska kompetens i dessa frågor finns inte. Flertalet handläggande jurister torde varatingsmeriterade. När förvaltningsmyndighet avgjort ett ärende i vilket partbeviljats rällshjälp skall myndighei med eget yllrande översända koslnadsräkningenlill rältshjälpsnämnden. Den beslutande myndigheien skall alltså i vilket fall somhelst företa en skälighetsbedömning beiräffande begärd kostnadsersättning. Detär därför mera praktiskt och även tidsbesparande om myndigheten själv fattar beslutetom ersättning i samband med atl ärendet avgöres. Med hänsyn till del relativtringa antalet ärenden i vilka rättshjälp sökes när del gäller förvaltningsdomstol/myndighetlorde man kunna borlse frän den ökande ärendebelastning som ett överförande avrättshjälpsfrägorna skulle innebära. 2.25.2 i ,skatteavdelningen Enligt förslaget tilläggs varken förvaltningsdomstolareller förvaltningsmyndigheter räll atl bevilja allmän rättshjälp. Detta gälleroberoende av om rätlshjälpsfrågan uppkommer innan ärendet anhängiggjorts ellerunder handläggningen. Majoriteten av utredningens ledamöter och experter an- 1978/79:90 297 ser ull prövningen av rällshjälpsfrägan bör ske hosrällshjälpsnämnd, främsi med hänsyn lill önskemålel om en fasl praxis i frågaom rättshjälp i förvaliningsrättsliga mål och ärenden. 1 vissa fall saknarförvallningsmyndighelerna jurislinslag och deras föruisätlningar atl taställning till rättshjälpsfrägor bedömes även i övrigi kunna vara sämre änrältshjälpsnämndens. Utredningens ordförande och experten harreserverat sig mol majoritetens förslag i delta hänseende. De anseratt allastatliga myndigheler bör tilläggas räll att bevilja allmän rättshjälp. atl närmare gå in på frågan om förvallningsdomstolborde lilläggas nämnda räll kan konstateras atl det vore olämpligt omtaxerings-, revisions-, mervärdes- eller uppbördsfunktionen skulle beviljaallmän rättshjälp. Det främsta skälet härför är att dessa funklioner i storomfattning har ställning som reell eller formell part i mål eller ärende. Detmåste i dessa fall vara ur rältssäkerhetssynpunkt mer tillfredsställande ombeviljandet av rättshjälp åligger förvaltningsdomslol eller rättshjälpsnämnd. har intet att erinra emot förslaget atträtten alt beslula om allmän rällshjälp bl. a. i mål enligt 21 kap. FB läggespå advokat. Beträffande beslutanderätten i fråga om beviljandet av allmänrättshjälp m. m. delar emellertid reservanten 'uppfattning att beslutanderätten bör tilläggas även förvaltningsdomstolar ochstatliga förvaltningsmyndigheter. Anledning saknas antaga att länsdomstolarnaeller länsstyrelserna icke skulle kunna lika väl bedöma behovet av rättshjälpi där anhängiga mäl och ärenden som t.ex. bostadsdomstolen eller statensVA-nämnd. Även beslutsfunktionen då fråga uppkommer om beviljande av rättshjälpi ett ärende som redan är anhängigt hos en myndighet bör tillkommamyndigheten. Med instämmande i vad anfört härom anserlänsstyrelsen även all arvodesprövning i de ärenden som handlagts av vissmyndighet bör tillkomma myndigheten. Alt - som skulle bli följden avmajoritetens förslag -- väl i egenskap av överexekuior skulle fäbesluta om arvode men däremoi samma tjänstemän inte t. ex. i samband medprövning av besvär i socialärende, eller kommunalbesvär framstår som märkligt. 2.27 Allmänna advokatbyråkonunittén (Ju 1977:11) Beviljande av allmän rättshjälp Utredningens förslag om delegation till advokater avrätten atl bevilja rättshjälp mäste få till följd alt tid frigörs lilldebiterbart arbete. Kommittén är därför positiv till delegation. Den hyser dockfarhågor för att förslaget om att advokaterna själva skall få beviljarällshjälp för upp lill sex timmars arbete i ett ärende inte kommer att fååsyftad effekt. Inför svårigheten att på förhand bedöma om ett ärende kommeratt tarva mera än sex timmars arbete väljer nog många advokater att försäkerhets skull ansöka om rättshjälp. Det mäste ifrågasättas om intemajoritetens förslag lill fördelning av kompetensen all i anhängiga mäl göra s.k. mellankontroll eller bevilja rättshjälp är alltför sofistikerat för att intemotverka den med utredningen eftersträvade förenklingen. Reservantens förslagalt ge alla statliga myndigheter sådan kompetens i hos dem anhängiga mål synesmera hanterligt. Prop.1978/79:90 298 Kommittén delar uppfattningen alt tillräckligprogressivitei uppnås, om stegen i avgiftsskalan anknyts till lusentals kronorav den beräknade årsinkomsten. Utredningens förslag innebär väsentligt höjdaavgifter. Kommittén ser i kostnadsutvecklingen en risk för atl huvudsyftet medrättshjälpsreformen motverkas. Människor får inte av kostnadsskäl dra sig för ullbegära sin rätt. Eftersom de allmänna advokatbyråerna huvudsakligen ägnar sigåt uppdrag inom rätlshjälpsområdel, skulle en sådan reaktion kunna resultera ien icke önskvärd nedgång i efterfrågan pä dessa byråers tjänster ochföljaktligen för.sämrad lönsamhet. Som framgått av kommentaren lillrådgivningsavgiften anser kommittén inte att den lägsta rättshjälpsavgiftenbehöver överensstämma med rådgivningsavgiflen. Vud gäller frågan om fördelningen av beslutsfunktionernainom rältshjälpssystemel ansluter sig styrelsen till den av utredningensordförande framförda reservationen. Med vissa undanlag bör sålunda allastatliga myndigheler som handlägger rällsliga ärenden få kompelens alt beslutai flerialel ärenden som rör rälishjälpen. Endast i särskilt kvalificerade ärendeneller där del inte finns någon statlig handläggande myndighet bör beslutanderättenförbehållas rättshjälpsnämnd. Härigenom kan antalet rättshjälpsnämnderbegränsas i förhällande till utredningens förslag. Enligt ulredningsförslagel får endast advokat eller juristanställd hos advokat meddela rådgivning enligt rättshjälpslagen. Tilloffentligt biträde enligt rättshjälpslagen däremot kan även annan person änadvokat och anställd vid advokatbyrå förordnas under förutsäitning attvederbörande bedöms vara lämplig för uppdraget. Har den rättssökande självföreslagit någon som är lämplig, skall denne förordnas om inte särskilda skälföranleder annal. Den anpassning av rättshjälpsverksamhelen till denrättssökande allmänhelens behov som uppställs i direktiven som målsättning förverksamheten och som också styrelsen finner angelägen torde inte kunna uppnåsom inte också kretsen av experter som skall biträda allmänheten vidgas ochrådgivare och biträden blir lättare tillgängliga för allmänheten. Del gällerinte minst rådgivningsverksamheten. En utvidgning av de allmänna advokatbyråernas verksamhetoch en ytterligare decentralisering av denna, exempelvis genom mottagning ulei kommunema synes därför angelägen.