prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Längivarna har ocksä accepterat attnationella ekonomier under en lång följd av år kan behöva utnyttja de utländskakapitalmarknaderna av betalningsbalansskäl, t.ex. för atl möla enterms-of-tradeförsämring såsom den oljeprishöjningarna utsatt bl.a. den svenskaekonomin för. Enighet råder sålunda om att OECD-omrädels samlade underskottgentemot OPEC-länderna bör fördelas mellan medlemsländerna; andel för1977 angavs till ca . Även temporära exporlsvackor inom vissanäringsgrenar kan behöva mötas genom utlandsupplåning - exempel är den svenskalageruppbyggnaden för atl hålla produklion och sysselsättninguppe i en utdragen lågkonjunktur. Slulligen är det påtagligt att den svenskaekonomin nu står inför stora omstruktureringsbehov i vissa näringsgrenar och ivissa regioner; detta utgör också fullgoda skäl enligt internationelltbetraktelsesätt för att ett land skall tillgripa supplementär finansiering frånutländska källor. 1 samtliga dessa fall har agerande sålunda vunnitförståelse hos utländska långivare och internationella organisationer. Fullmäktige vill dock understryka atl en balansbrist somden upplevt bör utgöra en signal till allvarlig prövning avsåväl den svenska kapitalmarknadens lillräcklighel via förbättrad exiernbalansför att finansiera de invesleringar som behöver göras i syfte att återvinna ochbevara den svenska konkurrenskraften pä export- och hemmamarknaderna sominriktningen av investeringsverksamheten och resursutnyttjandet överhuvudtagel. Del finns enligt fullmäktiges mening ingen anledning tro attSverige skulle sakna investeringsprojekt som framslår som "'räntabla genomi förhällande till utlandet konkurrensdugliga löne-och kapitalkostnader perproducerad enhet" (s. 90). Däremot kan det fordras ett intensifieratforsknings- och utvecklingsarbete för att formulera sådana projeki och störrevolymer av riskvilligt kapital för att genomföra dem - lik.som en vidgadinstitutionell marknad för långfristigt kapital i form av lånemedel enligt deriktlinjer som utredningen föreslår. Till fullmäktiges prolokoll lät tre ledamöier (,och ) anteckna följande yttrande: I motsats till majoriteten (, och )anser vi, att det föreligger visst fog för utredningens farhågor som framförtspå sid. 89 vad gäller stigande upplåningskostnader med kortareamorteringstider och sämre räntevillkor. Nackdelama med en reglerad kapitalmarknad. Den svenska kapitalmarknaden är i detaljreglerad av . Denna reglering sker genom användning av s.k.kreditpolitiska medel såsom emissionskontroll och räntereglering förobligationer m.m. samt likviditetskvoter för banker och placeringskvoter förförsäkringsinstitut. Ett flertal av dessa regleringsinstruraent tillämpaspermanent Prop.1978/79:165 Bilaga 3 12 - med direkt eller indirekt stöd av lagen omkreditpoliliska medel -oavsett vilket konjunkturläge befinner sig i ochoavsett läget i samhällsekonomin och pä kreditmarknaden. Avsättningen av stals-och bostadsobligationer tryggas inte genom villkor som marknaden finner attraktivautan med hjälp av placeringsbestämmelser och särskilda överenskommelser mellanstatsmakterna och kreditinstituten om obligationsköp. ytterligareinstrument i regleringen av kapitalmarknaden är valuta-regleringen. finner det värdefullt, attkapitalmarknadsulredningen (KMU) i flera av sina delresonemang visar en viss förståelse för väldet av ökad marknadsmässighet. beklagar föreningen, alt utredningen inle velatförorda en övergång till en friare kapitalmarknad i . Bankföreningenvill därför i detla avsnitt beröra de allvarligaste nackdelarna med alt densvenska kapitalmarknaden - lill skillnad från situationen i många andra länder- varit underkastad regleringar som inverkat mycket negativt på kapitalmarknadensmöjligheter att fullgöra sin funklion som en effektiv förmedlare avlångfristigt kapital mellan långivare och låntagare. Regleringenav den långa räntan och därmed sammanhängande emissionskontroll har främstmotiverats med att bostadsbyggandets och statens finansiella behov intar ensärställning i samhället och måste prioriteras. Detta argument är dock inlerationellt från samhällsekonomisk synpunkt. Att tillförsäkra kredit genom atldelvis hindra kapitalmarknadens funktionsduglighet är inte ett rationellt ochsamhällsekonomiskt effeklivi sätt atl uppnå dessa prioriteringsmål. Det riktigaär i stället att staien och bostadssektorn erbjuder räntor som krävs för att deskall erhålla erforderlig kredit och atl samhällel bekostar detta via statensbudget. Endast genom att låta varje lånetransaktion ske till en marknadsräntakan den samhällsekonomiska kostnaden för denna kredit avgöras och möjliggörs enralionell prioritering. Utredningen har inte visat att en lösning med regleringarär bättre än en marknadslösning. Regleringarna innebär, alt den enda kändametoden att åstadkomma en effektiv kapitalanvändning , nämligen den friaprisbildningen, systematiskt har satts ur kraft. Som en följd härav harriksbanken måst ikläda sig uppgiften atl granska presumtiva låntagaresansökningar om "tillstånd" att ta i anspråk det ransonerade utrymmetpå kapitalmarknaden, Efiersom knappast någon myndighei besitter sädanainsikter om framtiden, att den bättre än företagen själva kan bedömainvesteringarna och lånebehoven, anser bankföreningen att den enda rimligalösningen är att släppa fram låntagarna fritt och låta dem konkurrera omkapitalutbudet på en fri marknad. reglering av obligationsräntan har lett tillatt denna inte blivit tillräckligt attraktiv för alt dra erforderiigt kapitallill den länga marknaden. Regleringen har sålunda medfört en konstlad, onödigbrisl på långl kapital - bäde i förhållande till efterfrågan på längt kapitaloch i förhållande till det utbud som skulle framkommit på en fri marknad. Istället har kapitalet sökt sig till marknaden för kortfristigt kapital, där räntornaframstått som mer attraktiva med hänsyn tagen till den kortare bindningstiden.Denna "överströmning" från den långa till den korta marknaden harmedfört stora svårigheter för penningpolitiken. har tvingats införanya regleringar för att "transformera" kortfristigt kapital tilllångfristiga placeringar. Härigenom har bankerna, försäkringsbolagen ochAP-fonden förmåtts köpa stora mängder obligationer till icke marknadsmässigavillkor. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 13 Regleringarna har således kraftigt bidragit lill atl densvenska kapitalmarknaden har fungerat dåligt. I stället för att mildraregleringarna, så att marknaden fungerar bätire, har skärpt dem föratt tvångsvis fä fram köpare till obligationerna. Möjlighelerna all med olikatvångsälgäider förmå kreditinstituten atl göra obligationsplaceringar harhämmat utvecklingen mot mera marknadsmässiga obligationsvillkor. För affärsbankernas del har de växande kraven påobligationsköp begränsat deras möjligheler atl fullgöra sin specialistfunktionsom kreditgivare till näringslivet. Detta har i sin tur medfört krav pä attnya finansieringsmöjligheter skapas för detta ändamäl. Ett särskilt motiv för alt avskaffa regleringarna päkapitalmarknaden är. alt räntesättningen har medfört atl låntagarnasystematiskt har gynnats pä långivarnas och spararnas bekostnad. Genomregleringarna förbilligas den statliga upplåningen liksom de statligasubventionerna till bostadssektorn. Den vinsl, som allmänheten i egenskap avskattebetalare och bosiadskon-sumenl kan göra pä detta sätt, motverkasemellertid av förluster som drabbar allmänheten indirekt via de storakapitalplacerama, dvs. AP-fonden, försäkringsbolagen och bankerna. Ätminstonetill viss del leder åtgärder lill alt avgiftsuttaget till AP-fondenmåste höjas mera än annars skulle ha varit fallet. Allmänheten tvingas betalahögre till försäkringsbolagen som en följd av dessas onödigt lågaavkastning på kapitalplaceringarna, och bankernas möjlighet att betala en högreränta pä allmänhetens inlåning försämras. Att låntagarna gynnats på spararnasbekostnad har accentuerats av den höga inflationstakt som rått under flera år.De nyckfulla överföringsvinster, som inflationen alltid medför, har således ionödan förstärkts av de gällande regleringarna. Under den närmast kommande femärsperioden kommer detstatliga budgetunderskottet att vara mycket stort. villframhälla atl detta accentuerar nödvändigheten av en friare kapitalmarknad medmarknadsmässiga räntor. Om inte räntorna blir marknadsmässiga kommer detta attinnebära, att myndigheterna för att klara finansieringen av underskottet måstetillgripa allt krafligare regleringar för alt tvinga fram en efierfrågan påstatsobligationer. finner del angelägel, all den svenskakapitalmarknaden också befrias från sina nuvarande regleringar i förhållandetill utländska kapitalmarknader i betydligt högre grad än som skett i sambandmed de senaste årens utlandsupplåning. Detta gäller även företagens försörjningmed nya tillskott av eget kapital. Valutaregleringen bör liberaliseras så altsvenska företag får samma finansieringsmöjligheter som förelag i andra länder.Alla tillgängliga källor måste utnyttjas för alt lösa den svenska ekonominsbehov av långfristigt kapital. vill mot bakgrund av synpunkterna ovanframhålla, att den mest angelägna reformen på den svenska kapitalmarknaden äratl öka inslaget av marknadsmässighet genom att avskaffa de regleringar somsedan åratal hämmat marknadens funktionsmöjligheter. Kapitalmarknads-politikenbör som i de flesta andra avancerade industriländer använda sig av mergenerella medel än de slarkl selektivt reglerande medel som har tillämpats iSverige . Den mest angelägna reformen pä den svenskakapitalmarknaden är alt avskaffa de regleringar som hämmatkapitalmarknadens möjligheter atl fullgöra sin funktion att förmedlalångfristigt kapital mellan långivare och låntagare. Ett avskaffande avemissionskontrollen och den därmed sammanhängande ränteregleringen förobligationer m. m. ser bankföreningen som det viktigaste steget Prop.1978/79:165 Bilaga 3 14 mot en ökning av kapitalmarknadens effektivitet ochkapacitet. beklagar därför att kapitalmarknadsutredningen intehar förordat en övergång till en friare kapitalmarknad i . har karakteriserats av en betydandefinansiell obalans i den svenska ekonomin. Stora bytesbalansunderskott harackumulerats . Den finansiella försvagningen är särskilt påtagliginom industrin och den offentliga sektorn. Utredningens analys har just inriktats på de senaste årensbalansproblem och sökt precisera de krav som ett återställande av balansenmedför för kapitalmarknaden. Utvecklingen är allvarlig, och ulredningensslutsals synes ofrånkomlig: Obalansen är inte av lillfällig natur ocheffekterna av de senaste årens stora underskott i bytesbalansen kommer altbestå längt in på 1980-lalet - eventuellt ännu längre. Det finns starka argument för att åstadkomma en successivhöjning av invesleringskvoten . Ökadeindustriinvesteringar är nödvändiga för att åstadkomma en jämvikt iulrikesbetalningarna. Det finns även andra områden som framtvingar enekonomisk politik med inriktning på höjd investeringskvot. Ett ökatbostadsbyggande är angelägel efter stagnationen under 1970-talel.Energikommissionen hardessutom i sitl avlämnade betänkandeframhållit behovet av väsenlliga investeringar på energiområdet under1980-talet. Utredningen konstaterar med rätta att en ekonomisk politikinriktad på alt öka investeringarna hos industrin måste innefatta en radikalförbättring av det finansiella sparandet inom denna sektor. Överhuvudtagetkommer ett återställande av jämvikten i bytesbalansen att kräva ett ökatfinansiellt sparande inom hela den privata sektorn, dvs. säväl hos industrinsom hos hushållen. För att trycket på den privata seklorn inte skall bliorealistiskt hårt - eller återställandet av ulrikesbalansen äventyras - tordedet också vara nödvändigt att förbättra den finansiella utvecklingen inom denoffenlliga sektom. Den statliga långtidsbudgeten pekar för dennärmaste på budgetunderskott i storleksordningen 40 miljarderför resp. budgetår. En sådan utveckling kan knappast ge grund tillförhoppningarom att uppnå jämvikt i ulrikesbetalningarna fram till mitten av1980-talet. Även utan den belastning som underskotten i bytesbalanseninnebär, skulle obalansen på kapitalmarknaden komma att skärpas under de närmasteåren. AP-fondens placeringskapacitel har stagnerat, bl.a.på grund av en svag eller obefintlig realränta pä fondens placeringar. bedömningar väntas denna stagnation accentueras under 1980-talet.Del är angeläget, att AP-fonden bevaras som det effektivaste instrumentet förkollektivt sparande. Avgiftsuttaget bör höjas. Del är också av stor betydelseatt myndigheterna utvecklar den flexiblare syn på räntegapet mellan kort ochlång marknad som kommit fram under de senaste aren. Härigenom förbättrasavkastningen på AP-fondens placeringar liksom en aktivare räntepolitiköverhuvudtaget sannolikt kommer att visa sig nödvändig för alt åstadkomma entillförsel av långt kapital som behövs för att möta kravet på en höjdinvesteringskvot. Vi instämmer i utredningens bedömning att denutlandsupplåning som kom igång kommer att fortsätta under överskådligframtid - inte bara fram till dess en permanenl jämvikt i bytesbalansenuppnätts. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 15 av betydelse att denna upplåning sprids på olika sektorer.Vi vill i detta sammanhang framhålla betydelsen av att de olikamellanhandsinstituten i ökad utsträckning kan medverka till att transformeradet internationella kapitalel till svenska investeringsobjekt. En ändrad syn påutlandsupplåningen torde säledes vara motiverad med hänsyn lill att dethittillsvarande omedelbara behovet av att täcka underskottet i bytesbalansenutsträcks till ett framlida importbehov av kapital för att åstadkomma dennödvändiga höjningen av invesleringskvoten. Denna gradförändring i synen pä utlandsupplåningframstår som särskilt nödvändig om höstens energipolitiska beslul medförbetydande investeringar i ett tidigt skede av . Den hittillsvarandeutlandsupplåningen har medfört att exponerats föf den okontrolleradetillväxten i den internationella penningmängden. Den penningpolitik somriksbanken tvingats föra i detta sammanhang har i kombination med statensbudgetpolitik resulterat i historiskt sett starka variationer i penningmängdenslillväxt inom landet. Vi ser med oro på de inflationsimpulser som svenskekonomi på detla sätt utsätts för och anser det väsentligt att myndigheternafinner former för den framtida utlandsupplåningen som begränsarinflationsriskerna. Utredningenhar på mänga sätt fäst uppmärksamheten pä nödvändigheten av att skapa enbättre fungerande kapitalmarknad. Det är bl. a. väsentligt att den privalasektorns långa sparande ökar även om de belopp som på sä sätt kan tillföraskapitalmarknaden åtminstone inledningsvis kan te sig marginella jämfört med deplaceringar som görs av försäkringssektorn och bankerna. Vi finner det ocksåväsentligt att de placeringar som bankerna gör i obligationer - och som enligtutredningens mening väntas öka - får ske pä ett sådant sätt att placeringarnastår i bättre överensstämmelse med bankernas kapitalanskaffning. Denförkortning av räntebindningen på obligationslånen som införts under senare århar gett bankema möjlighet att fungera mer effektivt. Detta är dock intetillräckligt för att bankerna på ett fullt tillfredsställande sätt skall kunnafullgöra sina uppgifter både pä penning- och kapitalmarknaderna. vara värdefullt att pröva en röriig ränta på vissa av bankernasobligationsplaceringar. För att kapitalmarknaden pä sikt skall kunna fungerabättre har vi funnit anledning att ytterligare framhålla följande synpunkter: Avsaknaden av en fungerandeandrahandsmarknad för obligationer utgör ett allvarligt hinder för strävandenaatt öka det långa sparandet. Detta problem kan knappast få en fullständiglösning på kort sikt. Värdel av en fungerande andrahandsmarknad är dock sådantatt myndigheterna bör vidta åtgärder för atl stimulera en positivutveckling. Utredningen har tyvärr inte närmare undersökt hur detta skullekunna åstadkommas genom exempelvis förändringar i beskattningen, en ökadaktivitet från på andrahandsmarknaden, räntevariationer osv. För att breddakapitalmarknaden och bidra till en fungerande andrahandsmarknad anser vi detviktigt att den tendens som funnits till innovationer påobligationsmarknaden tas tillvara. Genom nya upplåningsinstrument tordeobligationsmarknaden kunna breddas framför allt vad avser hushållen ochorganisationer. För att delta skall kunna ske krävs dock en flexiblaretillämpning av emissionskontroll. Utredningen harinle ingående analyserat hur hushållens möjligheter att göra placeringar påkapitalmarknaden skall kunna förbättras. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 16 en fräga som bör behandlas gemensamt med hur hushällenssparförhållan-den överhuvudtaget skall förbättras. Utiedningen har i sitl betänkande tagit upp de negativaeffekter på kreditmarknadens allokeringseffeklivitet som synes uppstå avnuvarande skatteregler. Utredningens mening bör uppmärksammas vid kommandeskattereformer. Sparandets otillräcklighet har diskuterats iden ekonomiska debatten och behandlats i flera långtidsutredningar. Under50-talet gällde det främst utbyggnaden av industrin för att under 60-taletinriktas pä en diskussion om kapitaltillgången i relation till de kapitalkravdet snabbt tilltagande bostadsbyggandet aktualiserade. utgör företagens sjunkandesjälvfinansieringsgrad ett problem. En diskussion om sparandets utveckling måste relaterastill uppbyggnaden av AP-fonderna. Utredningen anger att hushållssparandetendast påvisbart influerats av detta genom alt försäkringssparandet minskal -måhända temporärt. Effekterna på det totala sparandet är osäkra och utredningensslutsals är alt AP-fonderna inte haft några uppenbara effekter på del totalasparandet. är det främst tvä problem som är angelägnaatl lösa när man relaterar sparandet till den framtida ekonomiska utvecklingen.Det ena är alt bibehålla hushållssparandet på en tillräckligt hög nivå. Denrelativt gynnsamma utvecklingen av hushållssparandet har påverkats av t.ex. densnabba tillväxten av hushållens disponibla inkomster under mitlen av 70-taletmen också de ökande inkomster som kommit pensionärerna till del, en grupp varssparbenägenhet är större än övriga befolkningens. Åtminstone en del av defakiorer som påverkat hushållssparandet gynnsamt är tillfälliga, och det vardärför ett välkommet initiativ statsmakterna tog i början på detla år genom deföreslagna sparstimulerande ålgärderna för löntagarna. Det andra problemet rörförelagens sparandeutveckling och deras ökade beroende av extern finasiering.Såväl detta problem som diskussionen om hushållssparandet har kommiti bakgrunden för det i och för sig avgörande problemet hur man kortfristigtskall kunna finansiera underskottet i budgeten och få balans i betalningarnamed utlandet. Det är emellertid viktigt att man långsiktigt inriktar sig på attförsöka lösa de problem som sammanhänger med sparandets utveckling. har som en genomgående linje isina resonemang en marknadsekonomisk syn på kapitalmarknaden och dess funktionssätt.En sådan syn är enligt riksförbundets uppfattning nödvändig för attkapitalmarknaden skall få en tillfredsställande volym och för att kapitalresursernaskall komma till optimal användning. måste emellertid konstateraatt utredningens marknadsekonomiska grundsyn inte är konsekvent. Riksförbundetåterkommer nedan till exempel härpå men vill först framföra vissa allmännasynpunkter på denna fråga. En genomförd marknadsekonomi är enligt riksförbundetsuppfattning en absolut fömtsättning för ett gott samhällsekonomiskt resultat.Att vissa medborgargrupper och verksamhetsgrenar kan behöva stöd av samhället ien eller annan form är riksförbundet helt medvetet om. I den mån sådant Prop.1978/79:165 Bilaga 3 17 stöd ges krävs för atl man rätl skall kunna avläsamarknadsekonomins verkliga resultat alt formerna för och omfattningen av sådanistöd klart redovisas. Det är enligt riksförbundets mening otillfredsställandeatt samhället i stället för denna klara redovisning tillämpar olika former avstyrmedel, som de facto innebär dolda subvenlioner. En sådan slyrning ledertill att opiimal effekt inte kan uppnås i samhällsekonomin. Detta resulterar iytterligare behov av subventioner. Denna stödteknik skaparen ond cirkel. Livförsäkringssparandet har sedan flera decennierengagerats för framför allt bostadsmarknadens och statens kapitalförsörjning.Visserligen har livförsäkringsbolagen av tradition och långt före den styrningRiksbanken numera regelmässigt utövar haft bostadsmarknaden som sin främsta ochnaturliga placeringsseklor. Genom tvånget för försäkringsbolagen atl försebostadssektorn och staten med visst angivet kapital har emellertidränte-strukluren kommit atl påverkas i en för livförsäkringsspararna negativriktning. Allt nominellt sparande drabbas av inflationsförluster. - - - (Seavsnitt 6.12) Utredningen understryker vikten av att räntenivån relativtväl anpassas till den stramhet som rader på kreditmarknaden. Bl.a. harmotsatsen lett till en inoptimal kreditfördelning. Inflationen har uppenbarligen medverkat till irrationellainvesteringsbeslut. Vidare har styrningen av framför allt bostadskrediternasom ovan nämnts verkat återhållande på bosladslåneränlan vilken i sin tur styrträntevillkoren inom andra sektorer. Räntepolitiken får därmed i reala termerbetecknas som en lågräntepolitik. I avsnittet "Ränteutvecklingen" konstaterarutredningen bl.a. all bostadsmarknaden avskärmats frän marknadskrafterna.Riksförbundet har ovan pekat pä detla förhållande och framhållil hur olyckligtdet är när inte olika samhällssektorer öppet redovisar sina koslnader. Inteminst egendomligt blir del när som är fallet t. ex. livförsäkringsspararna- och för övrigi som ovan nämnts även andra försäkringstagare - tvingas delta ikoslnader för stöd till andra sektorer. 1 detta sammanhang diskuterar utredningen funktion. finner det helt naturiigt att Riksbankengenom sina marknadsmässiga åtgärder reglerar penningmängden i samhället ochdärmed skapar förutsättningar för prissättningen på kreditmarknaden. Det äremellertid inte riktigt och naturligt när prisledning kombineras med styrningav placeringarna i form av rekommendationer och med lagen om kreditpolitiskamedel som bakgrund. kommerdå inte bara att vara prisledande utanäven de facto "inköpande". Härigenom har som Ulredningen ocksä konstateratmarknadskrafterna på detta omräde satts ur spel och utvecklingen på denoreglerade marknaden snedvridits. 1 avsnittet "Kreditmarknaden och inflationen"diskuterar utredningen olika åtgärder för att med ökad flexibilitet påkreditmarknaden kunna möta inflationsutvecklingen. Kapitalmarknaden var länge praktiskt taget helt i avsaknadav förnyelse i fråga om låneformer och lånevillkor. Först har nyauppslag blivit genomförda. Ett intressant exempel på detta är deräntejusterings-klausuler som börjat tillämpas. Förhoppningen är attdenna klausul skall kunna följas av andra innovationer till både låntagares ochlångivares fromma. Av speciell belydelse är att sådana förändringar kan bidratill att förebygga en inflalionistisk utveckling som de underlättaren ökad aktivitetsnivå inom den produktiva delen av näringslivet. Med beaktandeav spararnas inlressen bör långivarna söka anpassa låne- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 18 villkoren till de individuella investeringsobjektensförväntade betalningsförmåga. Låneräntan skall vara marknadsmässig sedd överlånets löptid men kan genom förändringar ta hänsyn till investeringsobjektetsbetalningsförmåga och långivarens rimliga behov av real avkastning. Med sådanaambitioner är möjligheterna väsentligt större att uppnå optimal resursfördelningoch därmed också mera tillfredsställande resultat för spararna. Utredningenhar också givit utiryck för liknande tankegångar genom alt rekommendera sådanafinansieringsformer som anpassas till de individuella investeringarnas förmågaatt generera kassaöverskott av investeringarnasanvändningstid. Utredningen har avstått frän att närmare analysera fråganom indexlån. finner ej heller övervägande skäl tala för ettinförande av indexlån i iraditionell utformning.