prop · G203213 · 1978-12-31 00:00:00 — Lanlbmksslyrelsen anser alt nu existerandekonflikter mellan rennäring och turism/fritidsbebyggelse i områdena bör lösasinnan beslut om ytterligare utbyggnader fattas. Frågor som behandlas i annan ordning Flera av de ålgärderremissinstanserna föreslår för alt lösa konflikter mellan rennäringen och andraintressen är av sådant slag atl de måsle övervägas i särskild ordning. Deterinras om atl information i frågor av belydelse för samekulturen ochrennäringen fortlöpande sker mellan representanter för samerna och regeringeni den av regeringen tillsatta arbetsgruppen för samefrågor till vilkenhar knutits en delegation med representanter för samerna. Relationerna mellan rennäringslagen(1971:437, ändrad senast 1977:698) och byggnadslagen (1947:385, omtryckt1972:775, ändrad senast 1977:338) övervägs i del pågående arbetet med plan-och byggnadslagstiftningen. Rennäringens intressen behandlas också i arbelelmed den nya rapporten om hushållning med mark och . 2 1978/79. 1978/79:213 Bilaga 1 18 3.5 Naturvård, friluftsliv och kulturminnesvårdPlaneringsarbetet och remissinstanserna För de flesta län finns numeraöversiktliga naturinvenleringar. I några län har inventeringarna lett fram tills. Ytterligare in-venteringsarbele bedöms dock varanödvändigl i det fortsatta planeringsarbetet. altavsaknaden av översiktliga naturinventeringar i de norra länen är eltallvarligt problem. Vad gäller kulturminnesvården saknas fortfarande bl. a.inventeringar av byggnader och kulturlandskap för slora delar av landet. Arbetemed regionala och kommunala kulturminnesvårdsprogram har påbörjats i vissalän. Den övervägande delen av naturvårdens, kulturminnesvårdensoch friluftslivets riksobjekl har beaktats i kommunernas planering. Detla harsketl främst genom förslag om förordnanden enligt naturvårdslagen och genombebyggelsereglerande riktlinjer i kommunöversikl. Riksobjekten redovisas ocksåi betydande omfattning som områden för vilka ytleriigare utredningar ärerforderliga. Praktiskt taget samtliga länsstyrelser framhåller att delmed nuvarande resurser kommer atl la mycket atl genomföra deförordnanden enligt naturvårdslagen som har föreslagits. kommer behovet av skydd av riksintressanta områden förnaturvården inte att vara tillgodosett . Vidare har elt slorl antalförordnanden enligt naturvårdslagen föreslagits till skydd förkulturminnesvårdens riksobjekl. Remissinslanserna redovisar en rad konflikter mellanbevarandeintressena och andra intressen samt även i viss mån mellan olikabevarandein-iressen. Konflikterna finns till slor del i fjällen samt iskärgårdsområdena och längs kusterna, där konkurrensen om marken mellan främstnaturvårdens intressen och önskemål om utnyttjande för intensivt friluftslivoch fritidsbebyggelse är särskill påtaglig. Såväl naturvårdens och friluftslivets somkulturminnesvårdens intressen påverkas av förändringar inom jordbrukel ochskogsbruket. De konflikter som redovisas mellan jordbruk å ena sidan ochkulturminnesvård och naturvård å den andra avser bl. a. dikning, bevattning,uppodling av ängs-och hagmark, borttagning av brukningshinder, utformning avjordbmkets ekonomibyggnader saml jordbrukels användning av växtnäringsämnen ochkemiska bekämpningsmedel. anser all skogsbruket under senareår har utvecklat brukningsmetoder som mer än tidigare förändrar naturmiljön iskogslandskapet. De främsta anledningarna lill konflikter mellan naturvårdenoch skogsbruket gäller förutom brukningsmetoderna även bevarande av urskogen,Qällskogen samt ädellövskogen. Enligt och flera länsstyrelser har denfysiska riksplaneringen inneburit ell genombrott för den allmänn naturvården ikommunernas planering. Naturvårdens intresseområden har i allt väsentligl fått 1978/79:213 Bilaga 1 19 en tillfredsställande behandling i denna planering. Föralt naturvårdens intressen skall kunna anses som säkerställda fordras emellertidenligt verkel i flertalet fall rättsligt bindande skydd och vård. Beträffandeområden av lokall inlresse för friluftslivet föreslår verket att kommunerna fårdet primära ansvaret för urval, skydd och vård. För vissa slora områden av riksintresse för friluftslivetanser alt reglering av bebyggelsen och samråd inför vissaarbetsförelag bör räcka för atl tillgodose riksintresset i den mån intesärskilda vård-åtgärder och anläggningar är aktuella. Verket betonar vikten avalt allemansrätten inte inskränks med hänvisning till att särskilda områden avsättsför naturvårds- och friluftsändamål. Det allemansrätlsligafriluftslivs-intresset på den vanliga skogsmarken kan enligt verket beaktasgenom hänsynsreglerna i skogsvårdslagen, medan det mer intensiva friluftsliveti tätorternas närhet erfordrar slörre hänsynstaganden och ofta särskildaskyddsbestämmelser. Enligt har bevarandeintressena ochdå inte minsl kulturminnesvården fått en avsevärt förbättrad position i samhällsplaneringengenom statsmakternas riktlinjer för hushållning med mark och vatten och genomdet planerings- och säkerställandearbete som har ägt rum. Ämbetet betonaremellertid svårigheterna alt långsiktigt skydda kulturhistoriska miljöer medhänsyn till begränsningarna i kulturminnesvårdens speciallagstiftning. anser att flera av de s. k. störreområdena av betydelse för kulturminnesvården bör kunna avföras iplaneringssammanhang så snart skyddsbehovet inom dessa områden har preciseratsoch tillgodosetls inom ramen för den kommunala planeringen. Skyddsbehovet inomvissa sådana områden måste dock anses vara knutet till området som helhet och iförsta hand avse skydd mol strukturförändringar i stor skala.Riksantikvarieämbetet avser i första hand sådana områden som ochBjärehalvön i län. och kustbygden i län, , deområden i som ingår i elt öst-västligt stråk från Slätbakentill , Falbygden och i samt vissa älvdalar somenligt statsmakternas beslut inte skall exploateras för utvinning avvattenkraft. föreslår alt etlnät av kullurlandskapsobjekl av gemensamt inlresse för naturvården ochkulturminnesvården avsätts i samverkan mellan verkel ochriksantikvarieämbetet. stryker undervikten av generella hänsynsregler i lagstiftningen, vilka bör åtföljas av rådoch anvisningar. Lagstiftningen för skogsbrukel och jordbruket bör enligtämbetet ändras så alt kullurminnes-vårdens intressen kan tillgodoses.Naturvårdsverket föreslår att naturvårdslagen kompletteras så atlkullurpräglade naturmiljöer skall kunna skyddas även från kulturhistorisksynpunkt. anser att starka skäl talar för all de åtgärder,främst avseende 1978/79:213 Bilaga 1 20 naturvården,som har föreslagits under program- och planeringsskedet delvis omprövas.Enligt verket kan en större del av dessa frågor lösas inom ramen för översiktligkommunal planering saml genom en utvecklad tilllämpning av allmännahänsynsregler i naturvårds- och skogsvårdslagstifl-ningen. Lagstiftningen börytterligare utvecklas från den nuvarande områdes- och objektsinriktningen motgenerella aktsamhets- och hänsynsregler. ,planverket och betonar nödvändigheten av samverkanmellan naturvården och kulturminnesvården och konstaterar atl förutsättningarnaför samarbete har förbättrats sedan länsslyrelsen blivit regional myndighei förkulturminnesvården. och nalurvårdsverket hävdar altkonflikter när del gäller kulturlandskapet i det närmaste helt borde kunnaundvikas genom en samordnad planering. understryker vikten av eltförbättrat samarbele inom länsstyrelserna mellan planenhelen,naturvårdsenheten och . och hartillsatt en gemensam arbetsgrupp med uppgift att utvärdera och samordna delinventerings-, planerings- och vårdarbete, som berör framför alltkulturiandskapet. Avsikten är att arbetet skall leda fram till gemensammarekommendationer om hur inventering, planering och vård bör läggas upp ochgenomföras. Frågorsom behandlas i annan ordning Svårigheterna atl inom ramen för tillgängligaresurser i önskvärd omfattning långsiktigt skydda områden av riksintresse förnaturvården och kulturminnesvården har föranlett många remissinslanser altdiskutera lagstiftningsfrågor. Flertalet länsstyrelser samt vissa centralaverk, bl.a. och pekar på det storabehovel av ekonomiska och personella resurser för alt genomföra de åtagandensom har gjoris under program- och planeringsskedet om skydd av riksinlressanlaområden. Beträffande kulturminnesvården syftar lagsliftningsförslagen lill altpå etl bättre sätl än vad som f. n. är möjligl kunna skydda samlade kulturhistoriskamiljöer. Förslagen varierar från en hell ny kullurmiljölag till en utvidgningav gällande lagstiftning inom vissa områden all även innefattakulturminnesvårdens intressen. Föratt tillgodose behovel av skydd för områden av lokal betydelse förfriluftslivet föreslår att ell nytt institut, friluftsområde,införs i naturvårdslagen. Enligt förslaget skall kommunen kunna besluta ominrättande av friluftsområde och ta ansvar för eventuellaintrångser-sällningar. Statens ansvar skall begränsas lill atl utfärdaföreskrifter om vissa minimikrav som bör uppfyllas vid planeringen. Verketföreslår vidare att en särskild lag om bevarande av ädellövskog införs och atlregeringen skall kunna besluta att naturreservat skall bildas förriksinlressanla områden. Många remissinstanser har redovisat synpunkter påinnehållet i och tillämprringen av 19 och 20 §§ naturvårdslagen. Prop.1978/79:213 Bilaga 1 21 Flera remissinstanser pekar på behovel ochbetydelsen av hänsynsregler i olika lagar för att tillgodose naturvårdens,friluftslivets och kullurminnes-vårdens intressen. Vissa problem vad gällertillämpningen och förslag beträffande innehållet i dessa redovisas. Enligtnågra remissinstanser torde en mera systematisk tillämpning av sådanahänsynsregler minska behovet av särskilda förordnanden enligt naturvårdslagen. Frågorrörande ändringar i och tillämpning av gällande lagstiftning m. m. övervägs somlidigare har nämnts i särskild ordning inom . Del pågåendearbetet med plan- och byggnadslagstiftningen kommer att till viss del behandladessa frågor. Också i del pågående arbelel med den nya rapporten om hushållningmed mark och kommer genomförandefrågor atl behandlas. Fritidsbebyggelsens omfattning, utveckling ochproblem har varit några av huvudfrågorna i planeringsarbetet för etl stortantal kommuner. Frågor som kommunerna ofta behandlar gäller konflikter medannan markanvändning, problem med funktionsomvandling av bebyggelse,kommunalekonomiska konsekvenser av fritidsbebyggelse, fritidsbebyggelsensframtida utveckling samt kommunala mål för denna utveckling. Kommunernas arbete med turism och rekrealionsfrågorhar haft sin lon-vikt på frågor som rör områden av riksintresse för det rörligafriluftslivet och för närrekreationen. Samtliga primära rekreationsområden harbehandlats i upprättade kommunöversikler. För flertalet primära rekreationsområdenhar planeringskommittéer tillsatts. Förutom berörda kommuner medverkar somregel länsstyrelserna, regionala turistorganisationer och i vissa falllandslingen i arbelel. Så gott som samtliga länsstyrelser anser atlstatsmaktemas geografiska riktlinjer avseende fritidsbebyggelsens behandling istort sett har beaktats. Hälften av länsstyrelserna anger emellertid tveksamhetmot föreslagen fritidsbebyggelse. Av de cenlrala verken behandlar ,planverket och fritidsbebyggelsens utveckling i områdenmed geografiska riktlinjer. anser att vissa kuststräckor samt Ölandi princip är fullbyggda med enskild fritidsbebyggelse. bedömeratt planeringsarbetet för områdena endast delvis har kunnal genomföras ochverkel menar att riktlinjerna inte har följts för vissa områden. Specielltgäller delta för vissa kust- och Qällområden, för Siljansbygden samt för Ölandoch . anser att enskild fritidsbebyggelse skallaccepteras i områden med geografiska riktlinjer endast om bevarandeintressenaär mindre uttalade. Verkel föreslår all kommunema mer aktivt använder del s. k.planmonopolet för all förhindra olämplig bebyg- 1978/79:213 Bilaga 1 22 gelse.Vidare anser verket att länsstyrelserna bör vägra fastställa detaljplan somstrider mot angivna riktlinjer för berörda områden. Slutligen föreslås attkommunema bör utarbeta generalplaner för de mest utsatta områdena. Verketbetonar vidare nödvändigheten av att strandskyddel upprätthålls. har med slöd av uppgifter frånöverlantmätarmyndig-hetema gjort bedömningen att mer än hälften avfritidsbebyggelsen kan väntas komma lill utanför större planområden. Verketkonstaterar att åtskilliga kommuner redovisar behov av mark förfritidsbebyggelse utanför områden med speciella riktlinjer. För all fullföljadessa intentioner fordras belydande planeringsinsatser. Verket menar bl.a. attaktiva planeringsinsatser är angelägna inom de i rapporten (SOU 1975: 75)Hushållning med mark och vatten utpekade utvecklingsområdena förfritidsbebyggelse. drar vidare slutsatsen alt en ändrad ochnågol positivare inställning till spridd fritidsbebyggelse har inträtt ellerhåller på att inträda. Frågan om storieken av fritidstomler där detaljplansaknas, främst glesbe-byggelsetomter. är enligt verkel av sådan vikt att denbör uppmärksammas i den fortsatta diskussionen om planeringsrikllinjer. Lanlbruksslyrelsen framhåller att det finnsanledning att vara återhållsam med all medge spridd fritidsbebyggelse ijordbruksbygder, om den kan väntas medföra inskränkningar i jordbruksdriften.Det gäller även om bebyggelsen inte förläggs på jordbruksmark.Riksantikvarieämbetet anser att samhällel bör ha ett slörre inflytande påetableringen av fritidsbebyggelse och att denna bör ske mera planmässigt, bl.a. med hänsyn till atl den spridda fritidsbebyggelsen inte sällan kommer ikonflikt med de kulturhistoriska intressena. uppskattar att betydandeskogsmarksarealer, i storleksordningen 50 000- 100000 ha, kan komma attberöras av fritidsbebyggelse . Dessa arealer kommerenligt styrelsen atl tas ur biologisk produklion. Man bör därför regelmässigtväga in skogsmarkens förhållanden och skogstillståndel när fritidsbebyggelsenskall lokaliseras. erinrar om att verket i olika sammanhanghar hävdat atl valet av upplåtelseform är väsentligl när föreslagnaexploateringar för fritidsbebyggelse skall lämplighelsbedömas ur planmässigsynpunkt. En allmän princip bör enligt verkel vara atl fritidshus lokaliserasmed hänsyn till förväntad ulnylQandegrad. 1 områden med slorl rekreationsvärdebör därför korttidsuthyrning förekomma i de attraktivaste lägena, därnästandelshus och långtidsulhyrning innan mark upplåts för enskildfritidsbebyggelse i traditionella former. För alt underlätta den eftersträvadeplanmässighelen bör kommunerna enligt planverket bl. a. ges möjligheter attpåskynda genomförandet av de fastställda, inte utbyggda byggnadsplaner sominte bör upphävas eller omarbetas. Enligtlantbruksstyrelsen måsle bebyggelse- och markanvändningsfrå- Prop.1978/79:213 Bilaga 1 23 gornaknytas också till den regionalpoliliska planeringen. Särskilt i glesbygdsregionermåste slor hänsyn tas lill behovel av tillkommande bebyggelse. Enförutsättning för fortsatt utveckling av de areella näringama i sådanaregioner kan enligt styrelsen vara att andra näringar, t.ex. fritidsbebyggelseoch turism, ges goda utvecklingsmöjligheter för all bl. a. servicefunktionernaskall kunna upprätthållas. framhåller att fritidshus för uthyrningknutna till jordbruksföretag är en bebyggelseform som bör stödjas, om denlångsiktigt gynnar både rekrealionsinlressena och jordbruksnäringen. konstaterar att flera kommuner anförsysselsältningspoliliska motiv för omfattande utbyggnad av fritidsbebyggelseinom områden där återhållsamhet enligt riktlinjerna för den fysiskariksplaneringen bör iakttas med ny fritidsbebyggelse. Det gäller t.ex. i delarav Qällområdet. vid och på . Verkel anser atl utbyggnadi sådana områden bör ske i sådan takt atl sysselsättningen tryggas på långsikl för dem som redan bor i trakten, och att fritidshusen bör upplåtas isådana former att utnytQandet blir så stort som möjligt. Drygt hälften av länsstyrelsema samtlantmäteriverket och planverket konstaterar att omvandlingen av fritidshus tillpermanenlbosläder är etl problem för många kommuner. Remissinstanserna anseratt nuvarande styrmedel när det gäller att förhindra icke önskadfunktionsomvandling är otillräckliga. Vad gäller den motsatta omvandlingen, frånpermanentbostäder till fritidshus, intar länsstyrelserna i allmänhet enpositiv hållning. De menar all bebyggelse som annars skulle förfalla härigenomkommer till nyttig användning. i betonaremellertid de särskilda problem som denna funktionsomvandling innebär ifiskelägena i norra . i framhåller att denstora efterfrågan på fritidsbosläder i Qällen innebär att också nyuppförda husavsedda för helårsboende säljs som fritidsbosläder i Åreområdet och västraHärjedalen. Utvecklingen är enligt länsslyrelsen alarmerande och ställerkommunerna i en mycket svår situation. Både planverket ochriksantikvarieämbetet anser att en fortsatt omvandling av detta slag kan få sånegativa konsekvenser för de berörda samhällena all statsmakterna bör införastyrmedel som möjliggör för kommunerna alt bevara miljöerna och atl förhindraatt samhällena utarmas både miljömässigt och socialt. påtalar risken för alt fömtsätlningamaför turism och friluftsliv minskar i vissa värdefulla områden i södraQällområdet till följd av den stora ökningen av enskild fritidsbebyggelse. Detillgängliga ytorna i dalgångarna är begränsade och de efterfrågas förfritidshus som de fungerar som utgångspunkter för Qällfärder. Verketanser att man inte bara för bevarandeintressena utan även för turismen bör taundan större sammanhängande områden i Qällvärlden från exploatering. 1978/79:213 Bilaga1 24 orördheteni sig är av stort värde för många människor som vistas i Qällområdet. Flera länsstyrelser och centrala verk är eniga omatl statliga insalser är nödvändiga för alt turismen skall utvecklas.Nalurvårdsverket framhåller att uppgiften alt planera och investera för enutveckling till förmån för besökare från hela landet inte utan väsentligtstatligt stöd kan läggas på enskilda kommuner. Statens ansvar gäller enligtverkel främst de primära rekreationsområdena och områden av riksintresse förfriluftsliv. Verket föreslår all insalser med hjälp av beredskapsmedel i ökadutsträckning styrs över till de primära rekreationsområdena och till områden avriksintresse för friluftsliv. Genom en lämplig hushållning med marken bordetenligt planverket vara möjligt att bereda utrymme för en omfattande ulbyggnadav anläggningar för olika aktiviteter och för inkvartering ulan att nämnvärtbehöva inkräkta pä de areella näringarna eller bevarandeinlressena. förturism och rekreation måste emeilerlid reserveras i attraktiva lägen. De lokalakonflikterna kan bli omfattande och behöver mötas med en omsorgsfull planering. anser vidare att det planeringsarbetesom skall genomföras för de primära rekreationsområdena innebär att denkommunala politiken i fråga om exploaterings- och byggnadsverksamhet i hög gradmåste ses över mot bakgrund av långsiktiga överväganden om hushållningen medvärdefulla natur- och kullurresurser. anser att kommunomfattandemarkdisposilionsplaner bör upprättas för att väga olikamarkanvändningsintressen mot varandra. Någralänsstyrelser framhåller all som grund för planeringsarbetet i de primärarekreationsområdena behövs yllerligare vägledning och precisering frånstatsmakternas sida om huvudsaklig inriktning och sloriek på framlida insatserför varje område. anser alt det för varje primärtrekreationsområde bör utarbetas ett utvecklingsprogram för turism ochfriluftsliv, där naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen särskillbeaktas. Dessa program bör utarbetas av berörda kommuner och regionala organ isamverkan. Enligt planverket är det väsentligl att denöversiktliga planering som skall genomföras för de primära rekreationsområdenasom helhet ger underiag och ramar för de enskilda kommunemas planering.Kommunerna får sedan var för sig planera för utvecklingen av sina delområdenoch turistorter. ser det som angeläget att kommunemas planer på dettasätl kan fogas in i etl regionalt helhetsmönster. konstaterar alt de försök lilldelaljavgränsningar som har gjorts för de primära rekreationsområdena utgårfrån olika principer och i allmähet betraktas som preliminära. Flera länsstyrelserframhåller svårigheten att slutgiltigt avgränsa områdena så länge inriktningenav en eventuell framtida utbyggnad är oklar. anser atl manbör av- Prop.1978/79:213 Bilaga 1 25 vaktamera konkreta utvecklingsprogram innan man lar ställning till de exaktagränserna. Även planverket avstår från all redovisa ställningstaganden tillområdenas avgränsning. Frågorsom behandlas i annan ordning Många av de frågor om fritidsbebyggelse och turismsom har tagils upp av kommunema och remissinslanserna är inte av den art atl debehandlas inom ramen för den fysiska riksplaneringen. Vad gäller frågor omturism med särskild inriktning mot de primära rekreationsområdena pågår övervägandeinom med anledning av rekrealionsbe-redningens rapport(Ds Jo 1978:2) Statliga insatser för turism och rekreation. Vadgäller fritidsbebyggelsen har kommunerna i,betydande omfattning behandlatexempelvis frågor om funktionsomvandling av bebyggelse och kommunalekonomiskakonsekvenser av fritidsbebyggelse. Länsstyrelserna och vissa av ämbetsverkenhar bl. a. tagit upp frågor om ekonomiska och juridiska styrmedel förutveckling av olika boendeformer, fritidsbebyggelsens regionalpolitiska effekteroch konsekvenser av funklionsom-vandling av bebyggelse. Dessa frägor behandlasav den kommitté (Bo 1978:01) som chefen för har tillkallatoch som har i uppgift atl över elt brett fäll ulreda olika frågor rörandefrilidsboendets utveckling. Synpunkter har vidare förts fram av länsstyrelseroch verk belräffande behovel av ändringar i byggnadslagen för atl ge kommunernaökade möjligheter atl i vissa fall påskynda genomförandet av fastställda, ejutbyggda byggnadsplaner och i andra fall upphäva olämpliga sådana. Dessa frågorövervägs i arbelel med plan- och byggnadslagstiftningen. 3.7Industri, gruvor och takter Drygt Qugo kustkommuner och några inlandskommunerhar utfört planerings- och utredningsarbete avseende sådan industri sombehandlas i den fysiska riksplaneringen. Flertalet av dessa kommuner avserdriva planeringsarbetet vidare. Länsstyrelsema har på olika sätt deltagit iarbetet. I flera län har länsstyrelserna utvärderat tänkbara industrilägen samtlämnat förslag till prioriteringar mellan dessa. Förde i proposition 1972:111angivna områdena där mark bör reserveras för särskilt resurskrävande och/ellermiljöstörande industri (i del följande benämnd FRP-industri) finns i allmänhetantagna områdesplaner. För flertalet av dessa områden har vidare utförtssärskilda miljöutredningar och vissa andra specialutredningar. Länsstyrelsema i länen vid norra ochNorrlandskusten har i samråd med berörda kommuner utvärderat tänkbara områdenför hamn- 1978/79:213 Bilaga 1 26 Länsstyrelserna i Norrlandslänen och i vissa inlandslän harpekat ut ett antal områden somjibedöms vara lämpliga för industrilokalisering.Länsstyrelserna anser att en utbyggnad av FRP-industri också kan komma i frågapå flera andra platser längs och i inlandet. riktlinjer om atl undanta s. k. obrutnakustområden från lokalisering av FRP-industri och att begränsa lokalisering avsådan industri vid högexploaterade kuster till vissa utpekade platser harenligt planverket tillgodoselts i kommunernas planering. Industriverketkonstaterar att de framlidsbedömningar som har redovisats i de av verkelutarbetade rapporterna om induslrin i den fysiska riksplaneringen innebär atldet inte ställs några omfatlande krav påmarkreservationer. En liknande bedömning görs av planverket, som anser alttillgängliga branschsludier lyder på etl litet behov av nya lägen förmiljöstörande industri. Verket anser alt det är angeläget med en godplanberedskap på ell begränsal antal platser som har godalokaliseringsförulsättningar för denna lyp av industri. Verket finner delemeilerlid inte möjligl atl ulan ytteriigare analys ta ställning till vilkaplatser som är särskilt lämpliga för en utveckling av motsätter sig alt nya lägen för FRP-industri pekas ut om intesärskilda skäl föreligger.