prop · G203103 · 1978-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna om bärgning och sjöfyndbehandlades av riksdagenår 1974.1 motionen 1974:277 yrkades sålunda aubestämmelserna om bärgning till sjöss av herrelöst gods skulle ses över.Motionären framhöll atl bestämmelserna är så vagt Ulformade alllillämpningssvårigheter uppslår, vilkel skapar problem för bådemyndigheter och enskilda bärgare. Motionären ansåg del rimligt althandläggningen av ifrågavarande ärenden fördes över lill en och samma myndighei,närmasi polisen. Yttrandenöver motionen inhämtades från bl.a. och general-tullstyrelsen.Remissinsianserna tillstyrkte en översyn av sjöfyndslagen och 1841 årskungörelse. Generaliullsiyrelsen och motsatte sig dock atl handläggningenav sjöfyndsärenden fördes över till polisen. 1betänkandet LU 1974:30 lillslyrkle lagutskottet den av motionären förordadeöversynen av bestämmelserna om bärgning lill sjöss av herrelöst gods. Därvidanförde ulskollei bl.a. alt de synpunkier som hade framförts avremissinstanserna borde beaktas vid översynen. Utskottet tog inte ställningtill vilken myndighet som borde vara ansvarig för sjöfyndsärenden utan ansågatt den frågan fick prövas vid översynen. 1 enlighel med utskottets hemslällanbeslöt atl hos regeringen begära atl sjöfyndslagen och 1841 årskungörelse skulle bli föremål för översyn (rskr 1974:306). skrivelse till justiliedepartementel har rikspolisstyrelsenlagil upp vissa frågor angående hiliegodslagstiftningen. alt en stor del av del hittegods som med slöd av hittegodslagen anmälstill polismyndigheterna barett mycket lågt objektivt värde. Enligt styrelsensmening bör det införas en möjlighel lill enklare hantering av sådani hittegods.Vidare föreslås alt den nuvarande skyldigheten alt kungöra allt hillegodsersätls av en mer begränsad kungörelseskyl-dighel i enlighet med föreskrifiersom styrelsen uifärdar. Rikspolisstyrelsensskrivelse har remissbehandlats. Remissinsianserna är i huvudsak positivtinställda till de förslag som slyrelsen har lagt fram. Några remissinsianser,bland dem justitiekanslern, anser emellertid au lagstiftningen om hittegodsbör ses över i sin helhet. Vadrikspolisstyrelsen har anförl och vad som har kommii fram underremissbehandlingen av styrelsens skrivelse visar all de nuvarande bestämmelsernai hittegodslagen ger upphov lill en del problem i den praktiska lillämpningen.Till detta kommer atl den rättsliga regleringen i fråga om hittegods är splittradoch att den centrala författningen på området, hittegodslagen, språkligt ärganska svårtillgänglig. Enligi min mening är det därför befogal alt se över denallmänna hittegodslagstiflningen. Ifråga om lagslifiningen om bärgning och sjöfynd bör i enlighel med vadriksdagen har uttalat sjöfyndslagen och kungörelse ses över. Ävenbeträffande sjöfynd är det befogat att fö till stånd en mera enhetlig ochöverskådlig reglering än den nuvarande. Deåtgärder som blir akluella när herrelösl gods påträffas till sjöss är i stor 29 Kommittéer: Del II Ju:6 utsträckningav samma slag som när hillegods påträffas till lands. Bl.a. med hänsyn härtillbör översynen av bestärnmelserna om sjöfynd m.m. samordnas med översynen avhittegodslagstiflningen. Jag förordar atl en särskild utredare tillkallas föruppdraget alt i ett sammanhang se över lagslifiningen om hittegods samt ombärgning och sjöfynd. Beträffandeden allmänna hiliegodslagstiftningen bör utredaren till en början la upp fråganom ett förenklat förfarande beträffande hillegods av ringa värde. Redan nufinns del möjlighel alt i vissa fall underiåta mer omfaitande ålgärder, genomatt hittegodslagen inte anses lillämplig beträffande föremål av så obetydligtvärde au ålgärder för att finna ägaren framstår som uppenbart orimliga.Utredaren bör undersöka föruisätiningarna för en ordning som möjliggör ensummarisk behandling av hittegods även i andra fall när del upphittade inte harnågoi större objektivt värde. Detbör emellertid betonas atl bestämmelser om en enklare handläggning beiräffandehillegods av ringa värde inte för utformas så, atl den rättmätige ägarenåsamkas rättsförlust. Vid bestämmandel av en värdegräns är det därför vikliglall göra en lämplig avvägning mellan kravel på rältssäkerhel för den enskildeoch önskemålel alt myndighelerna inte i onödan belastas med en omständlighantering av upphittade föremål. Förattfö till stånd ell enklare förfarande beträffande föremål av ringa värde kanframför allt övervägas alt slopa kravel på kungörande för atl fö fram ägaren,när denne är okänd. Andra tänkbara ålgärder är atl förenkla registreringen ochförkorta den lid under vilken polismyndigheten skall förvara ell upphittatförmål. Utredarenbör också mer allmänt ta upp frågan om kungörande av hittegods. Skyldighetenatl anmäla hittegods lill polismyndighet lorde vara så allmänt känd alt den somhar lappat ett föremål i allmänhet har fullt klart för sig atl han bör vändasig till polisen för att fråga efter del borttappade. Det kan därför övervägasatt upphäva den generella kungörelseskyldigheien. Del kan ifrågasättas om delinie snarare bör vara undantag än regel alt kungöra hillegods. Del kan länkasräcka med en kungörelseskyldighel beiräffande föremål som är unika eller särskiltvärdefulla e.d. Som jag har nämnl förut ärhittegodslagen tillämplig också när någon tar till vara en sak som har glömtskvar hos honom. Den skillnaden gäller dock alt hiltelön inte utgår i sådanifall. 1 praxis harsak som har tappats bort hos någon jämställts med kvarglömtföremål. Dennu nämnda regleringen är behäfiad med vissa brister. Del är för del första intesällan svårt all avgöra om ett tillvarataget föremål har varit i någonsbesittning och i så fall i vems. För del andra lorde f n. gälla alt den som lartill vara en kvarglömd eller borttappad sak hos någon annan inte har rätl varesig lill hiltelön eller lill själva saken. Hör inte ägaren av sig i lid,lillfaller saken den hos vilken saken fanns. Denna ordning för ansesotillfredsställande i fall då någon lar till vara föremål i lokaler eller andraavgränsade områden dit allmänheten har tillträde, i.ex. varuhus, restaurangeroch idrottsplatser. Utredaren bör söka lösningar som om möjligl undanröjernackdelarna med gällande reglering. Somjag har nämnl förul finns det vid sidan av hittegodslagen bestämmelser omhittegods i fiera andra författningar. Utredaren bör undersöka om det inte ärmöjligt att skapa en mer enhetlig reglering. Särskilt angelägel ärdet attförsöka fö lill stånd en samordning i fråga om sådana fall som är vanliga i detdagliga livet, t.ex. beträffande saker som har glömts kvar på tåg och bussar. Del II Ju:6 Skr 1978/79:103 30 Utredarenbör vidare uppmärksamma all tillämpningen av hittegodslagstiflningen har visalsig medföra speciella problem beträffande vissa lyper av egendom. hanteringen av övergivna fordon (se JO:s ämbetsberättelse 1977/78 s.115), vården av levande djur och förfarandet med värdepapper vars ägare inteanträffas. Vaddärefier gäller översynen av bestämmelserna om bärgning och sjöfynd börutredaren i första hand beakla vad lagutskottet har anfört i sitt betänkande1974:30. Föregen del vill jag tillägga följande. Vidremissbehandlingen av motionen har ett par remissinstanser framhållil atl derättsliga problem som hänger samman med bärgning av vrak, vrakdelar och lastfrån sjunket eller strandat fartyg inte kan anses fullständigt reglerade igällande lagstiftning. Det har därför efleriysts klarare regler om räU förenskild all bärga eller omhänderta delar av fartyg eller last som sjunkit ellerstrandat. Fråganhuruvida det i svensk lagstifining borde införas ytteriigare bestämmelserangående avtal om yrkesmässig bärgning, äganderätten till vrak och förstebärgares rätt behandlades i prop. 1964:166 med förslag till ändringar isjölagen. Dåvarande chefen för uttalade atl han i likhelmed sjölagskommiiié, som haft alt uireda frågan, inte fann skäl attinföra sådana regler. Jag finner inte anledning att nu gå ifrån dettaställningstagande. De regler som för svensk del tillämpas i nämnda hänseendenbygger i stor ulsiräckning på internationell rättstillämpning. Det är därförenligt min mening inte lämpligt att införa lagstifining i dessa hänseendenannat än på grundval av internationell överenskommelse. Enfråga som bör tas upp av utredaren är om del finns behov av att även iframliden ha särskilda regler som ger offentlig myndighei rält atl under visstid upplåta ensamrätt lill bärgning av visst fariyg eller gods. Därvid börbeaktas all samhällets allmänna intresse av att ekonomiska värden inte förfarskan leda till all yrkesmässig bärgning bör prioriteras. 1 della sammanhang börutredaren också beakta atl det kan finnas skäl att utvidga möjligheten för demsom yrkesmässigl sysslar med bärgning att fö ta tillvara sjunkvirke i numeraavlysta allmänna fiottleder. Enligtmin mening finns det även anledning alt överväga om inte offentlig myndigheibör ges ökade möjligheter all i särskilda fall ålägga den som vill bärga attfölja särskilda föreskrifier angående bärgningen, så atl den uiförs på ett sätlsom från allmän synpunkt är godtagbart och ger önskvärl resultat. Del kan t.ex.röra sig om förbud mot atl spränga sönder ett tämligen väl bibehållet och i sigvärdefullt fartygsskrov föratt komma ål särskilt dyrbara detaljer. Del kan ävenvara fråga om att hindra alt enbart mera värdefulla föremål bärgas från ettvrak som bör skaffas undan därför atl del är farligt, ulgör hinder eller ärvanprydande. I och med alt lönsamheten i en fullständig bärgning minskar genomall mera värdefulla eller lättillgängliga delar har tagits bort, minskarsjälvfallet möjligheterna atl fö lill stånd en komplett bärgning. Utrymmet fördel allmänna, som slutligen kan komma att fö stå för kosinaderna förundanskaffandet, att kompensera sig för dessa i värdet av del bärgade blirockså mindre. Utredaren bör närmare undersöka vad sådana föreskrifter bör kunnainnefatta och vem som bör meddela dem. Mot bakgrund härav finns del ocksåanledning överväga om en anmälningsskyldighet i fråga om vissa siörrebärgningsföretag bör införas. Jagerinrar i detla sammanhang om syftet med den föreslagna strandnings-lagen ochatl denna ger möjlighel au förbjuda eller meddela föreskrifier för bärgning,somkan framkalla eller förvärra olägenhet eller fara för människors 31 Kommittéer: Del II Ju:6 liveller hälsa eller för sjöfart, fiske av betydenhet eller miljön. Utredaren börundersöka om det kan vara lämpligt att i fråga om särskilda föreskrifter förbärgning samordna strandningslagens bestämmelser med eventuella regler omföreträde lill bärgning. Bl.a. med hänsyn härtill bör utredaren hålla sigunderrättad om den fortsatta behandlingen av förslaget lill strandningslag. Under riksdagsbehandlingenav motionen 1974:277 har särskilt framhållits alt gränsdragningen mellansjöfynd och hittegods medför problem i den praktiska tillämpningen. Utredarenbör undersöka vilka möjligheler som finns all komma till rätta med dessaproblem. Han bör därvid överväga om del är önskvärt alt i forlsällningen haolika regler för slrandfynd resp. flyi- och botlenfynd. Frågan om ansvarigmyndighet för sjöfyndsärenden börenligt beslul prövas av utredaren.Som framhållits i motionen 1974:277 lalar samordningsaspekterna för alt läggasjöfyndsärendena på polisen. Å andra sidan kan skäl anföras också till förmånför atl sjöfyndsärendena även i fortsättningen bör handläggas av tullmyndighet.Härvid bör enligt min mening beaktas tullmyndigheternas läla och fortlöpandekontakter med kust- och skärgårdsbefolkningen. Att tullmyndigheterna nuhandlägger sjöfyndsärendena är en följd av alt sjöfynd inte sällan ulgörs avoförtullat gods. Utredaren bör i organisationsfrågan samråda med kommiuén (H1977:05) om samordning och ledning i fred av övervakningen och räddningstjänstentill sjöss. Utredarenbör granska reglerna om det administrativa förfarandel i sjöfyndsärenden ochöverväga i vad mån dessa bör ändras. En anpassning till molsvarande regler ifråga om hittegods ärenligt min mening önskvärd i den mån den särskildakaraktären hos sjöfynd ej gör att en särreglering behövs. Om utredaren finnerall tullmyndigheten även i fortsättningen bör ha ansvarei för sjöfyndsärendenbör han särskilt beakla atl ell samrådsförfarande mellan polis- ochtullmyndigheterna kan vara nödvändigi beiräffande vissa grupper av sjöfynd ochhitlegods. De modeller för samverkan som redan har utarbetats på vissa håll börhärvid studeras. Detbör stå utredaren friu att ta upp även andra frågor som rör den aktuellalagstiftningen och lägga fram de förslag till nya eller ändrade regler som kanle sig påkallade. Deövriga nordiska ländernas lagstiftning om bärgning och sjöfynd bör i möjlig månbeaktas när ändringsförslag utarbetas. Medhänvisning till vad jag har anförl nu hemsläller jag alt regeringen bemyndigarchefen för justiliedepartementel alltillkalla en särskild utredare med uppdrag alt utreda frågor angåendelagstiftningen om hitlegods saml om bärgning och sjöfynd, attbesluta om sakkunniga, experier, sekreterare och annal bilräde åt utredaren. Regeringenansluler sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemslällan. Del II Ju:7 Skr 1978/79:103 32 Oljekrisen1973-1974 och de samtidiga höjningarna av andra råvarupriser medförde betydandeförändringar inom väridshandeln och starka förskjutningar ibytesbalansförhållandena mellan olika länder. Världsinflationen fick ny näringsamtidigt som flertalet länder mötte växande sysselsättningsproblem. Högarbetslöshet och obalans i belalningsförhållandena mellan olika länder ochgrupper av länder har därefter utgjort ett bestående inslag i den internationellaekonomiska bilden. Dennautveckling innebäratt de internationella konkurrensförhållandena har ändrats.Samtidigt har ett antal länder i stark industriell utveckling gjort storalekniska framsteg och ökat sina exportanslrängningar. Vårtland har relalivi selt påverkats kraftigare av denna utveckling än många andraländer. Det svenska näringslivets försprång i lekniskl och ekonomiskihänseende, som i hög grad har utgjori grunden för den snabbavälståndsutvecklingen, har på många områden hämtats in. Kostnadsutvecklingenhar gåtl alllför snabbi. Därmed har näringslivets konkurrenskraft försvagaisoch svenska förelag har föriorat marknadsandelar både utomlands och inomlandet. Överkapaciteten i industrin har medverkat lill att taklen i produktivitetsökningenhar gått ned. Industriproduktionen har stagnerat eller t.o.m. minskat.Industrins investeringar sjönk kraftigt och kommer såviu man nu kanbedöma atl gå ned även . Lönsamheten är i många företag låg ochnyföretagandei klart olillfredsställande. Till följd härav har sysselsättningeni industrin sjunkit och industriproduktionens andel av bruttonationalproduktenhar minskal. Sverigesnäringsliv står ändå internationellt seil på en hög nivå. De industriellaförutsättningarna lorde vara bättre än i flertalet andra länder även om bl.a.hemmamarknadens begränsade storlek innebär nackdelar jämfört med länder som harstora egna avsättningsområden. Produktionsapparaten är modern, arbetskraften ärvälutbildad, traditionerna på arbetsmarknaden underlättar omställningar osv. Mångaav de svårigheler som möter i ekonomi bör därför kunna hävas,omeffektiva anpassningsåtgärder sätts in. I andra fall lorde mer djupgående ochlångsiktiga strukturförändringar vara nödvändiga. Genomdevalveringen och andra ekonomisk-politiska åtgärder har en god grund lagts fören förbättring av konkurrenskraften. Forisatta ansträngningar måste dock görasföratt sänka näringslivets priser och koslnader i förhållande till utländskakonkurrenters. Resurser behöver föras över från konsumtion tillinvesleringar, export och produktion som kan konkurtera med importerade varor.Utöver de åtgärder som redan har vidtagits i branscher med särskilda problemsom varvsindustrin, TEKO-branschen och stålindustrin måsle effektivanäringspolitiska ålgärder sällas in för alt underläua omställningen. Idetta läge framstår det som angelägel atl närmare analysera de problem somunder resten av och kommer att möta del svenskanäringslivet, framför allt industrin. En sådan analys bör bl.a. avse Sverigesteknisk-industriella struktur i förhållande lill omväriden saml industrinskonjunkturkänslighei och dess möjligheter aU på sikl hävda sig i 33 Kommittéer: Del II Ju:7 Arbelel bör syfta lill förslag lill åtgärder föratt åstadkomma en närings- och industripolitisk förnyelse, ökad produktivitetoch förbättrad internationell konkurrenskraft. Iförsia hand bör olika möjligheter studeras aU stimulera nyföretagandei saml attskapa förutsäliningar för alt erövra nya marknader och utveckla nya produkler.Samtidigt bör undersökas hur man kan stimulera utveckling och forskning såvälinom som utanför företagsamheten och vilka krav som måste ställas påvetenskaplig forskning och utbildning för all innovationer skall främjas. Detfinns anledning all särskilt studera möjligheterna atl stärkautvecklingsarbelel inom teknikområden, som kan antas få en växande belydelseframöver. Vissaåtgärder i dessa hänseenden har redan aktualiserats i bl.a. regeringens prop.1977/78:40 om ålgärder för att främja de mindre och medelstora företagensutveckling och prop. 1977/78:111 om statens stöd till teknisk forskning ochindustriellt utvecklingsarbete. Ytteriigare näringspolitiska insaiser håller påalt förberedas i regeringskansliel. Det bör klariäggas hur man därefter skallgå vidare för att åstadkomma nya initiativ samt uppbyggnad och utveckling avnya förelag. Möjligheterna atl genom speciella insatser göra del lockande förfler människor att bli företagare bör också klariäggas. Särskilduppmärksamhei bör ägnas åt den siarka försvagningen avproduktivitetsutvecklingen , som har sin grund i bl.a. bristandeutnyttjande av den industriella kapaciteten. Olika förslag tillproduktivitetsfrämjande ålgärder bör analyseras. Myckeltalar för all marknadsföringen av svenska produkter kan förbättras. Dennafråga behöver därför också studeras. Föratl göra en sådan allsidig bedömning av den näringspolitiska situationen ochför all utarbeta underiag och förslag till ålgärder bör en särskildexpertdelegalion tillkallas. Delegationensuppgift bör vara att bedöma utvecklingsbelingelserna för det svenskanäringslivet och . Delegationen bör ha stor handlingsfriheti sitt arbete. Med hänsyn lill utredningsuppdragets bredd och problemenssvårighetsgrad för det ankomma på delegationen själv atl förutsättningslöst ochefter egen bedömning avgöra vilka problemområden som i första hand bör angripasoch all lägga fram förslag lill åtgärder. Arbetel bör bedrivas så att enredovisning av synpunkter och förslag kan ske . Arbetelbör ske i nära kontakt med regeringens ekonomiska och närings-p()litiska råd.Delegaiionen bör också söka ta tillvara erfarenheler och resultat, som kommerfram genom Ingenjörsveienskapsakademiens utredning rörande lekniskindustriella kompetens. Redannu är åtskilliga av de här berörda problemen och även andra näringspolitiskafrågor föremål för utredning eller överväganden inom statsförvaltningen ocholika organisationer inom arbetsmarknad och näringsliv. Delegaiionen bördärför hålla kontakt med denna utredningsverksamhet och ta del av material ochsynpunkier som kan ställas lill förfogande och utnyttjas som underlag för dessställningstaganden och förslag. Medhänvisning lill vad jag nu har anförl hemställer jag atl regeringen bemyndigarmig atltillkalla en särskild näringspolitisk delegation med högst nio ledamöter, attUlse en av ledamöterna att vara ordförande, DelIIJu:8 Skr1978/79:103 34 attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål delegationen. Vidarehemsläller jag atl regeringen föreskriver altkostnaderna skall belasla fjortonde huvudtitelns kommiltéanslag. Regeringenansluler sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Översyn av tvångsmedelsregleringen vid förundersökning i brottmål m.m. Departemenischefen,statsrådet , anför. Ivårt land finns en utföriig lagreglering av de tvångsmedel som stårtill myndigheternas förfogande vid förundersökning med anledning av brott. regeringsformen (RF) finns bestämmelser som skyddar medborgarna mottvångsmedel från del allmänna. Bestämmelserna där innebär bl.a. att varjemedborgare är gentemot det allmänna skyddad mol kroppsbesiktning,kroppsvisitalion, husrannsakan och liknande inirång saml mot undersökning avbrev eller annan förtrolig försändelse. Varje medborgare är vidare skyddad mothemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligtmeddelande (2 kap. 6 §). Dessa grundläggande fri-och rättigheter för begränsasendasl för alt lillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälleoch begränsningarna för aldrig gå utöver vad som är nödvändigi eller uigöra hotmol den fria åsiktsbildningen. Begränsning för ske endasl genom lag (2 kap. 12§). Utlänningar här i landet åtnjuter i princip samma skydd (2 kap. 20 §). Avbelydelse för tvångsmedels-regleringen är också de bestämmelser som harmeddelals i tryckfrihetsförordningen (TF) om dels skydd mot förhandsgranskningoch spridningshinder, dels anonymitetsskydd för bl.a. förfallare ochmeddelare. Lagbestämmelsersom begränsar de nu åsyftade frioch rättigheterna i RF finns bl.a. i 27 och 28kap. (RB), där möjligheterna alt vid förundersökning i broumålanvända beslag, husrannsakan, telefonavlyssning och liknande tvångsmedelnärmare regleras. Besiämmelserom tvångsmedel vid förundersökning i brottmålfinns också i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissabrottmål, lagen (1957:132) med särskilda bestämmelser angående domstolarna ochrällegången vid krig eller krigsfara m.m. och lagen (1969:36) omtelefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkolikabroii m.m.Ulöver de nu nämnda förfauningarna finns bestämmelser om tvångsmedel ochliknande ålgärder i ett slort antal andra lagar. Av intresse i della sammanhangär särskilt lagen (1975:1360)omlvångsålgärderispaningssyflei vissa fall(spaningslagen). Till tvångsmedel i mera vidsträckt betydelse bör även räknasvitesföreläggande eller tillhandahållande genom utmätningsmans försorg av skriftlighandling eller föremål enligt bestämmelserna i 38 kap. RB om s.k. editionsplikloch i 39 kap. RB om syn. De nu behandlade tvångsmedlen kan komma i konflikt med 35 Kommittéer: Del II Ju:8 Det saknas emellertid f n. regler om hur en sådan konfliki skalllösas. Regleringenav de tvångsmedel som har nämnts nu innebär i sina huvuddrag följande. Beslag för enligi 27 kap.RB avse föremål som kan antas ha betydelse för uiredning om brott eller haavhänis någon genom brott eller vara förverkad på grund av brotl. Beslag kanockså ske av föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet kan befaraskomma till brottslig användning. Med föremål jämställs skriftlig handling.Åtgärden för företas även om enbart böter är stadgade för brottet. Beslag förske såväl hos den som är misslänkl som hos vem som helst annan. Särskilda regler finnstill skydd för skriftliga handlingar. Beslag för inte läggas på handling varsinnehåll kan antas vara sådani att den som innehar handlingen enligt 36 kap. 5§ RB inte för höras som vittne därom. Skyddet gäller även när handlingeninnehas av den lill vars förmån tystnadsplikten gäller. Bestämmelserna i 36kap. 5 § RB innebär att vittne inte ulan samtycke av den till vars förmåntystnadsplikten gäller kan höras om något som han enligt lag eller annanförfattning är skyldig au hålla hemligt. Advokat, läkare, tandläkare m.fl.särskilt uppräknade yrkesutövare för inte heller annars ulan sådani samlyckeeller medgivande i lag höras som vitine om något som anförtrotts dem i derasställning eller som de har erfaril i samband därmed. Rättegångsombud, biträdeeller försvarare för ej utan partens samtycke höras som vittne angående någotsom har anförtrotts honom för uppdragels fullgörande. Annan än försvarare ärdock skyldig att vittna när misstanken avser brott för vilkel minimisiraffei ärföngelse . Vid misstanke om sådani broll för också skrifilig handlingtas i beslag hos de särskilt uppräknade yrkesutövarna med undantag avförsvarare även om den innehåller uppgift som har nämnts .