prop · G203182 · 1978-12-31 00:00:00 — De närmare föreskrifter som behövs bör meddelas i en av regeringenutfärdad verkställighetsförordning. Tidigarehar nämnts att några remissinstanser har kritiserat promemoriansförfattningsförslag på den grunden att det endast är personer med praktiskmöjlighet att genomföra återbesök och kontroller vid sjukhus inom ochStockholms län som kan omfattas av det föreslagna systemet. Med hänsyn till attförsöksverksamheten förutsätter särskilda resurser och en egen organisationnödgas man, som RÄ har påpekat, godta denna begränsning. Jag kan inte se att ensådan ordning skulle strida mot några aUmänt vedertagna rättsgrundsatser. Sålänge samhäUets resurser för olika former av vård är begränsade, torde det intekunna undvikas att de lokala eller regionala resurser som finns för en vissvårdform ibland blir avgörande för valet av behandling i det särskilda falletoch därmed även kan få betydelse för den straffrättsliga påföljden eller förkriminalvårdens inriktning. Jag vill också betona att mitt förslag inte innebäratt en särskUd påföljdsform skapas för de aktueUa regionerna utan endast att enmöjlighet på försök införs att tillföra domstolen ytterligare underlag föremålets avgörande. SlutUgen vUl jag i likhet med framhållaatt möjligheten att komma i fråga för behandling enligt Ulleråkers-projektetinte avses bli begränsad till personer som är bosatta inom Stockholms- ochUppsalaregionerna utan kommer att gälla även dem som är beredda och harpraktiska möjligheter att under behandlingen vistas inom någon av dessaregioner. Närdet gäller förutsättningarna för att ett beslut om vilandeförklaring skall fåmeddelas kan jag i huvudsak ansluta mig tiU vad som uttalas i promemorian.Väsentligt är sålunda att ett sådant beslut inte får meddelas i faU då detbrott som den tUltalade har åtalats för är så aUvarligt, att frihetsberövandepåföljd under alla omständigheter bedöms vara nödvändig. Vilandeförklaring ärhuvudsakligen avsedd att tillämpas i sådana situationer då brottet, medbeaktande av vad som är känt rörande den tilltalades tidigare vandel, normaltskulle ha förskyllt fängelse men starka individualpreventiva skäl såsom atthan 1978/79:182 12 genombehandlingen lyckas frigöra sig från narkotikamissbruket kan föranleda enannan bedömning. 1 likhet med och länsåklagaren iUppsala län anser jag att en förutsättning i princip bör vara att dentilltalade har erkänt den gärning som han har åtalats för. a. med hänsyntill att det inte i och för sig bör vara ett hinder mot att meddela beslut om vilandeförklaringom den tUltalade skulle erkänna de av åklagaren åberopade fakiiskaomständigheterna men av ett eller annat skäl ändå bestrida ansvar i enlighetmed åtalet, anser jag dock inte att ett formellt krav på erkännande lämpligenbör ställas upp. Till skillnad från anser jag vidare att huvudförhandlingalltid bör hållas i fall av nu aktuellt slag. Något obligatoriskt krav på attläkarundersökning skall ha ägt rum innan vilandeförklaring meddelas synesdäremot inte böra ställas upp, något som givetvis inte hindrar atl en sådanundersökning ofta kan vara av värde. I likhet med och Huddingetingsrätter anser jag att målsägandens intresse av att få en eventuellskadeståndsfråga avgjord snabbt inle bör tillmätas avgörande betydelse, även omnaturligtvis sådana omständigheter bör vägas in vid den allmännalämplighetsprövning som domstolen alltid måste göra. .\vvikt är att den tilltalade noga informeras om behandlingsprogrammet innan hanförklarar sig vUlig att undergå vården. Han måste vara införstådd med alt dennainnebär att samhället ställer bestämda krav på honom och med att brottmåletvilar i avbidan på att resultatet av behandlingen kan bedömas liksom att måletomedelbart tas upp på nylt vid misskötsamhet från hans sida som inte kanbedömas som ringa. Frännägra håll har vidare frågan ställts hur den vård som den tilltalade harundergått skall beakias, om målet måste återupptas av det skälet attbehandlingen misslyckats. Detta får enligt min mening avgöras av domstolen medbeaktande av omständigheterna i varje särskilt fall. En formell regel om någonform av avräkning synes med hänsyn till de skiftande sUuationer som kanförekomma inte lämpligen böra släUas upp. Också i övrigt bör ingrepp i det straff-eller processrältsliga regelsystemet undvikas sä längt det är möjligt. Defrågor som vid remissbehandlingen har väckis om bl. a. överklagande av beslutoch särskiljande av mål bör därför i enlighet med promemorieförslaget lösasenligt RB:s vanliga regler. Iövrigt vill jag nämna att jag mot bakgrund av de erinringar som har gjortsvid remissbehandlingen har kommit till den uppfattningen att promemoriansförslag till verkställighetsförordning bör ses över och revideras på någrapunkter utöver vad som följer redan av alt själva lagen enligt mitt förslagblir mera omfattande än vad som föreslogs i promemorian. Prop.1978/79:182 13 slagavser jag att senare anmäla denna fråga för regeringen sedan samråd skett medde domstolar och de myndigheter i övrigt som är närmast berörda. Det är avgrundläggande betydelse att en noggrann planering av försöksverksamheten sker isamförstånd med dessa myndigheter. Äv detta skäl är det tänkbart att verksamheteninte kan komma i gång i full omfattning . SlutUgen vill jagframhålla att jag är helt ense med och ett par andrainstanser om angelägenheten av att de medicinska behandlingsinsatsernakompletteras av sociala insatser av olika slag. Inte minst väsentligt är attåterbesöken kombineras med kura-tivt arbete. Jag avser bl. a. av detta skäl attundersöka förutsättningarna för att förverkliga styrelsens förslag om att knytaen frivårdstjänstemän tUI projektledningen vid under den tidprojektet varar. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag med vissa bestämmelser om handläggningen av brottmål ianslutning till försöksverksamhet på narkomanvårdens område. Förslaget börfogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1978/79:182 15 PM om försöksverksamhet med s. k. kontraktsvård avnarkotikamissbrukare som begått brott Prop.1978/79: 182 17 1 IrUedning ...................................................... .. 19 2 Kortfattat om påföljdssyslemeti .......... .. 19 2.1 Älhnänt....................................................... .. 19 2.2 Fängelse ................................................ 19 2.2.1 Bestämmelsema i .................. 19 2.2.2 Vissa bestämmelser i lagen(1974: 203) om kriminalvård i anstalt 20 2.3 SkyddstUlsyn............................................... .. 21 2.4 Överlämnande tUl särskild vård........................ .. 21 3 Tidigarebehandling av frågan om införande av en motsvarighet tillCivU Commitment i ........................... 22 3.1 riksdagsbeslut ............................. 22 3.2 utredning ombehandling av psykiskt avvikande .. 23 4 .......................................... ... 25 5 Vissa andra aktuella förslag m.m......................... ... 26 6 Överväganden och förslag.................................. ... 27 6.1 Allmänna synpunkter ................................... ... 27 6.2 De juridiska förutsättningarnaför försöksverksamheten .... 28 6.3 Förslag tiU reglering ................................... 33 6.3.1 Regleringens form .................................. ... 33 6.3.2 Regleringens innehåll .......................... 33 1 Förslag tUl lag medbemyndigande för regeringen att i anslutning tiU försöksverksamhet pånarkomanvårdens område meddela vissa bestämmelser om handläggningen avbrottmål 38 2 Förslag tUl förordning om vissförsöksverksamhet med vård av narkotikamissbrukare som har begått brott 38 2 1978/79. Prop.1978/79:182 19 Inarkotikadebatten har från tid till annan diskuterats möjligheten av azt efteramerikansk modell införa en form av "kontraktsvård" s. k. civil commitment för narkomaner som begått brott. Frågan har behandlats bl. a. i betänkandet (SOU1977: 23) Psykiskt störda lagöverträdare. CivUcommitment förekommer i vissa delstater i och kan sägas innebära i huvudsakföljande. Narkotikamissbrukare som har övertygats om brott kan i vissa fallerbjudas alt undergå vård enligt ett särskilt behandlingsprogram i StäUet förvanlig straffrättslig påföljd. De som har begått grövre brott såsom mord, rån,allvarligare misshandel eller kvalificerad inbrottsstöld är emellertidundantagna från denna möjlighet. I regel inleds civil commitment-behandlingenmed institutionsvistelse . Därefter sker överförande till öppenvård. krävs att patienten skall vara drogfri. Kontrollsker regelbundet genom urinprovstester. Vidare krävs att han skall inställasig till öppenvårdsklinik på beslämda tider och att han skall ha ordnadsysselsättning. Misskötsamhet kan medföra återinlagning tiU den slutna behandlingsinstitutioneneller, särskUt vid ny brottslighet, att målet på nytt tas upp av domstolen förutmätande av straff eller beslut om verkstälUghet av straff som ursprungligen ådömtshonom. Behandlingsprogrammet varar i allmänhet . De resultat somuppnåtts med civil commit-mentsystemet i har uppgetts vara förhållandevisgoda, även om behandUngen långt ifrån alltid lyckas. Vid Ulleråkerssjukhus i finns f. n. planer på att delvis efter förebild av deamerikanska systemen bygga upp en försöksverksamhet med kontraktsbunden vårdsom ett altemativ till krminalvård för narkotikamissbrukare, som har begått brott.I denna promemoria diskuteras vissa juridiska och praktiska förutsättningar fören sådan försöksverksamhet. 2 Kortfattat om påföljdssystemet i EiUigtbroUsbalken (BrB) kan följande påföljder ådömas för broU: böter och fängelse(de allmänna straffen) samt disciplinstraff för krigsmän, villkorlig dom,skyddstillsyn, ungdomsfängelse, internering och överlämnande tUl särskild vård.I detla sammanhang är närmast reglema om fängelse, skyddstillsyn ochöverlämnande till särskild vård av intresse. FramstäUningen i det följandebegränsas därför tiU att avse dessa påföljder. Fängelsepåföljdenbehandlas i 26 kap. BrB. Bestämmelserna innebär bl. a. att fängelse skallutdömas , minst en månad och högst 1978/79:182 20 tioår (vid flera brott) eller livstid. Den som har dömts tUl fängelse imer än blir som regel vUlkorligt frigiven när två tredjedelar avstrafftiden, dock , avtjänats. Om särskUda skäl finns kanhan viUkorligt friges redan efter halva strafftiden. Beslutom viUkorlig frigivning meddelas av lokal övervakningsnämnd eller, om denintagne undergår fängelse , av kriminalvårdsnämnden. praxis tillämpas med vissa undantag i allmänhet frigivningefter halva stafftiden för personer med långa strafftider (eller för särskUt unga och för äldre lagöverträdare minst ettår och ). Vid vUlkorligfrigivning skall fastställas en prövotid för den frigivne om minst ett ochhögst eUer om straffåterstoden överstiger högst . Underprövotiden skall den frigivne om det inte anses obehövligt stå under över/akning.Det ställs också krav på den frigivne att iaktta skötsamhet, efter förmåga sökaförsörja sig och i övrigt följa de föreskrifter eller anvisningar sommeddelas. för den frigivne kan fastställas av kriminalvårdsnämnden ellerlokal övervakningsnämnd. Sådan föreskrift kan gäUa bl. a. vistelseort ellerbostad, utbUdning eller arbetsanstäUning men också läkarvård, nykterhetsvårdeller aiman vård eller behandling i eller utom sjukhus eUer annan sådan inrättnmg. Omden vUlkorligt frigivne inte följer de krav som ställts på honom ,kan övervakningsnämnden tUldela honom varning. Nämnden kan också förordna om tUlfäUigtomhändertagande av den frigivne (högst eUer om synnerliga skäl finnshögst ). Man kan vidare förklara den viUkorUgt medgivna frihetenförverkad. 2.2.2Vissa bestämmelser i lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt Verkställighetenav fängelsestraff regleras av lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL). Enligtdenna lag kan den intagne i vissa fall få vistas utanför kriminalvårdsanstaltredan före vUlkorlig frigivning. Detta kan ske med stöd dels av reglerna om s.k. frigång (11 §) och permission (32 och 33 §§), dels genom placering uianföranstalt enligt 34 §. I detta sammanhang är närmast sistnämnda bestämmelse avintresse. EnUgt34 § KvaL kan intagen, om han genom vistelse utanför anstalt kan bli föremålför särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhäUet, fåmedgivande att för sådant ändamål vistas utanför anstalten ,förutsatt att särskilda skäl föreligger. För vistelsen skall ställas de viUkorsom kan anses erforderliga. Tiden för vistelse utanför anstalt räknas in iverkställighetstiden (35 §). Tilllämpning av 34 § KvaL för fängelsedömda skerefter beslut av kriminalvårdsnämnden eller lokal övervakningsnämnd (54 §). Bestämmelsernai 34 § KvaL är avsedda att tUlföra anstaltsvården vidgade möjligheter för enplanmässig rehabUiteringsverksamhet och att främja integrationenmellan anstaltsvård och frivård. I förarbetena till KvaL (prop. 1974: 20 s.96) framhöll dåvarande chefen för att olika slag avplacering av den intagne skulle kunna komma ifråga, t. ex. i skola med intematförläggning,i behandlingshem för narkotikamissbrukare, i särskilt lämpligt enskUt hemeller värnpliktstjänstgöring. framhöU departementschefen att vistelseutom anstalt inte fick bli något mer eller mindre regelmässigt före- 1978/79:182 21 kommandeutan skulle komma i fråga endast i fall då det verkligen föreligger särskUdaskäl som talar för att den aktuella åtgärden kan främja den intagnes anpassningi samhälet. Vidare underströks alt tillstånd till sådan vistelse måste knytashårt till särskUda villkor i fråga om den intagnes placering och deförhållanden i övrigt som skall gälla för att han skall få åtnjuta densärskilda förmånen att få vistas utanför anstalten. Antalet34 §-placermgar uppgick under /76 tiU 315, under budgetåret1976/77 till 374 och under /78 till 448. Vidkriminalvårdsstyrelsens utvecklingsenhet har utförts en undersökningbeträffande den praktiska tUlämpningen av reglema i 34 § KvaL. Undersökningenavser 34 §-placeringar beviljade , tillhopa 733. De fleta placeringamaavsåg behandlingshem (420), sjukhus (69) och enskilda hem (65). Det förtjänaranmärkas att sammanlagt 13 placeringar i eget hem beviljades under de bådaaktuella åren. Frågan i vad mån 34 § KvaL över huvud taget kan anses medgesådana placeringar har varit omdiskuterad. harunder den tid bestämmelsen har gällt beviljat placering i eget hem endast iett faU. Bestämmelsernaom skyddstillsyn finns i 28 kap. BrB. SkyddstiUsyninnebär kriminalvård i frihet. Påföljden kan användas vid brott som harfängelse i straffskalan, om övervakning anses erforderlig och annan, meringripande påföljd inte är påkallad. Om det lindrigaste straff som stadgas förbrottet är fängelse , får dock skyddstillsyn bara riilämpasom det finns synnerliga skäl därtill. Skyddstillsynskall pågå under en prövotid av , men övervakningen upphör normaltsenast . När övervakningen har pågått skallövervakningsnämnden pröva om den behöver fortsätta. Föreskrifter motsvarandedem som gäller vid viUkorUg frigivning kan också bestämmas vid skyddstiUsyn.Den dömde kan alltså åläggas bl. a. att undergå läkarvård, nykterhetsvård ellerannan vård eller behandling i eller utom sjukhus o. d. Sådan föreskrift kanbeslutas av domstol i samband med påföljdens ådömande eller avövervakningsnämnd. Dessutom kan påföljden innefatta kort tidsanstaltsbehandling (minst en och högst ). SkyddstUlsynenhandhas av övervakningsnämnd som bl. a. meddelar beslut om åtgärder vid misskötsamhetfrån den dömdes sida. Om den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden, kannämnden i sista hand hos åklagare göra framställning om att talan förs viddomstol om undanröjande av skyddstillsynen eller förordnande om anstaltsbehandiing.Undanröjs skyddstUlsynen skall i rätten bestämmas annan påföljd för brottet.Det förekommer dock endast i något tiotal fall att övervakningsnämndgör framställning tiU åklagare av det slag som avses . 2.4Överlämnande till särskild vård ÖverlämnandetiU särskUd vård kan enligt 31 kap. BrB avse barnavård, nykterhetsvård, sluteneller öppen psykiatrisk vård och vård i specialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda. Vårdformer som är anordna- 1978/79:182 22 deför att bereda vård i allmänhet kan på detta sätt användas som brottspåföljder. En fömtsättning för attdomstol skall kunna döma till överlämnande till särskUd vård är att kriteriernaför sådan vård är uppfyllda enligt resp. vårdlag. För överlämnande till öppenpsykiatrisk vård är det dock tillräckligt att gärningsmannen anses vara i behovav psykiatrisk vård eller tiUsyn. I 31 kap. 2 § BrB görs den begränsningen attöverlämnande till vård enligt lagen (1954: 579) om nykterhetsvård inte får ske,om för brottet är stadgat strängare straff än fängelse , såvidainte särskUda skäl är därtUl. Överlämnande till slutenpsykiatrisk vård innebär till skUlnad från överlämnade tUl barnavård eUernykterhetsvård att det därmed är beslutat att vården skall aga rum. Denöverlämnade skall alltså tas in på sjukhus för sluten psykiatrisk vård. Hurbehandlingen bedrivs, vilka tider som gäller för utskrivning osv. liggeremellertid utom rättsvårdens kompetensområde. När det gäUer överlämnandetiU barnavård eller nykterhetsvård finns däremot en särskild bestämmelse omändring av påföljden (38 kap. 2 § BrB). Den innebär att domstolen kan undanröjapåföljden och bestämma ny påföljd för brottet, om det i efterhand befinns attförutsättningar saknas för sådan vård som domstolen avsåg med den ursprungligadomen. 3Tidigare behandling av frågan om införande av en motsvarighet till civil commitmenti Fråganom införande av en svensk motsvarighet tUl civil commit-mentsystemet hardiskuterats i i samband med en motion (mot. 1974; 1255) med yrkandeatt skulle hemställa om tUlsät-tande av en utredning rörandebrottspåföljderna för narkotika- och alkoholmissbrukare. Till stöd föryrkandet anfördes bl. Detbör övervägas, att inom kriminalvården utforma ett vårdalternativ bestående avexempelvis en kortare sjukhusvistele med avgift-ning, följd av minst två årskontrollerad eftervård. Kemisk urinkontroll av drogfriheten bör tiUåtas. Dennaeftervård måste självfallet ske i kombination med socialkurativa insatser föratt skaffa arbete, bostad o. d. Vid återfaU i narkotika- eller alkoholmissbrukskulle skyldighet föreligga tUl återinlagning för avgiftning. Vid alltförmånga återfall skulle vederbörande riskera att straffalternativet träder i verkstäUighet.Vårdalternativet skuUe aUtså kunna utgöra ett alternativ till fängelsevistelse,och vederbörande missbrukare skulle inom vissa ramar ha möjlighet att självvälja det alternativ han föredrar. Detta innebär den principiella nyheten atti dessa fall den tilltalade får rätt att inom vissa gränser välja påföljd. Ettdylikt alternativ inom kriminalvårdens ram skulle på ett positivt sätt kunnainnebära en kombination av frivilliga och tvångsvisa behandlingsåtgärder. Föratt kunna genomföra ett sådant förfarande krävs såväl lagtekniska som vårdpoUtiskaöverväganden. Yrkandetavslogs av (JuU 1974: 32, prot. 1974: 129 s. 31), huvudsakligen medhänvisning dels tiU att BrB:s påföljdssystem ger möjlighet till nyanseratpåföljdsval även beträffande lagöverträdare som Prop.1978/79:182 23 missbrukaralkohol eller narkotika och dels till pågående utredningar bl. 1971 årsutredning om behandUng av psykiskt avvikande, åtals-rättsutredningen,arbetsgrupp för översyn av LSPV och socialutredningen. 3.21971 års utredning om behandling av psykiskt avvikande Ibetänkandet (SOU 1977: 23) Psykiskt störda lagöverträdare (s. 333336) har 1971års utredning om behandling av psykiskt avvikande diskuterat frågan ominförande av en mosvarighet till civil commitment i . Enligt kommitténs meningkan man av de erfarenheter man har av civil commitment-behandling i intedra några slutsatser om hur ett sådant system skulle fungera i . Ettsystem som gör det möjUgt för narkotikamissbrukare som övertygals om brott att,som ett alternativ till kriminalvård, välja att underkasta sig viss behandlingenligt en i förväg uppgjord behandlingsplan under effektiv kontroll skulleemellertid enligt kommitténs mening vara värdefullt. Kommittén släller sigsålunda i princip positiv till önskemål om införande av en motsvarighet tillcivil commitmentsystemet i svensk lagstiftning. Kommittén framhålleremellertid att en sådan lagstiftning är tekniskt komplicerad och fordraringående överväganden. Genomförandet av en narkomanbehandling av civil commitmentkaraktärförutsätter vidare resurser som endast finns i begränsad utsträckning ivårt land. Kommittén förordar därför att man underlättar ett slulligtställningstagande till en lagstiftning på området genom att starta denförsöksverksamhet i civil commitmentsystemets anda, som är möjlig inom ramenför nuvarande lagstiftning genom tillämpning av 34 § KvaL. Försöksverksamhetenbör avse sådana som har uppenbara narkotikaproblem och som dömts till fängelsei högst . Systemet med kontraktsvård kan dock enligt kommittén intelämpligen användas som behandlingsform för sådana som på grund av sinbrottslighet bedöms såsom farliga för annans liv eller hälsa eller som eljestgjort sig skyldiga till så allvarlig brottslighet, att det av allmänpreventivaskäl skulle te sig betänkligt att underlåta frihetsberövande påföljd. Angåendeförsöksverksamhetens närmare bedrivande när det gäller narkotikamissbrukare somhar dömts till kriminalvård i anstalt anför kommittén följande. Tillledning för försöksverksamheten bör rättspsykiatrerna i sina utlåtanden ange,om den undersökte har narkotikaproblem och om han ur medicinsk synpunkt bör ifrågakommaför ett behandlingsalternativ. Den medicinska bedömningen skall emellertidäven kunna göras efter domen av läkare inom kriminalvården eller den rättspsykiatriskaorganisationen. Om medicinska skäl föreligger och även förutsättningar iövrigt finns bör saken tas upp till prövning vid denövervakningsnämnd som har att besluta i fråga som avses i 34 § KvaL. Om dendömde förklarar sig vilja delta i narkomanvårds-programmet ochövervakningsnämnden medger att han för detta ändamål får vistas utanföranstalt, bör han möjligt överföras tUl sjukhus för eventuell avgiftningoch planering av den fortsatta behandlingen. Redan i samband medsjukhusintagningen bör en noggrann planering ske i samråd mellankriminalvården, huvudsakligen 1978/79:182 24 skyddskonsulenten,patienten och sjukhuset. Då sjukhusvård inte längre anses erforderlig skallpatienten skrivas ut tiU öppen vård. Vilken form av öppen vård som skallerbjudas patienten får avgöras från fall till faU. 1 enstaka fall torde hankunna direkt skrivas ut tUl arbete och bostad med åläggande att regelbundetbesöka öppenvårdsklinik. Ofta bör emellertid den långsiktiga rehabiliteringenske på behandlingshem eller liknande för vidare utslussning i samhäUet. VUkenvårdform man än väljer är det viktigt att regelbunden kontroll sker av attpatienten avhåller sig från användning av narkotika och även i övrigt ärskötsam. Man bör därför kunna kräva att han underkastar sig urinprovskontroller.Om patienten på grund av misskötsamhet eller eljest anses böra återintas påsjukhus skall kriminalvårdsmyndigheierna på begäran av sjukhuset medverka lillatt patienten återförs dit. Om den vårdansvarige överläkaren anser attbehandlingen på grund av patientens misskötsamhet inte kan genomföras skallhan anmäla detta till övervakningsnämnden som beslutar om återinlagning avvederbörande i kriminalvårdsansialt för avtjänande av den del av straffet som inteverkställts genom 34 §-vistelsen. VUlkorlig frigivning bör medges enligtvanliga regler med fastställande av prövotid. Om så finnes erforderligt bör föreskrifterom t. ex. psykiatrisk behandling i enlighet med tidigare behandlingsprogram,bostadsform eller liknande meddelas. Den polikUniska kontroUen bör pågå under prövotidenså länge vederbörande läkare anser det erforderligt, dock längst till prövotidensutgång.