prop · G20377 · 1978-12-31 00:00:00 — 83 åligger del signatärmakierna att inom det egna landet sprida kännedomom konventionerna och protokollen. När del gäller sådan utbildning ochinformation i förutsätter styrelsen all denna verksamhet sker i samrådmed slyrelsen och . Också i fråga om den närmareutformningen och anskaffningen av de identitetskort för civil sjukvårdspersonal,som närmare beskrivs i till Protokoll I, förutsätter slyrelsen, attsamråd sker mellan berörda myndigheter m. fl., dvs. försvarsmaktensmyndigheter, , och Landstingsförbundet.Socialstyrelsen påpekar i detla sammanhang alt det för den civila sjukvårdensdel rör sig om avsevärda mängder personal, vilket gör all anskaffningen ochfördelningen av identitetskorten måste ske på ett säll som är lämpligt ur såvälteknisk som ekonomisk synvinkel. CivUförsvarsstyrelsenhar anmält all slyrelsen inte har några särskilda synpunkter all anföra medanledning av remissen. Genomdet arbete som avslutades i på den av schweiziska regeringeninkallade diplomatkonferensen om krigets lagar har-i enlighet med konferensenssyfte - ett hundratal stater bekräftat och utvecklat den internationellahumanitära rätten om skydd för krigels offer under väpnade konflikter. Dennabekräftelse och vidareutveckling av de humanitära reglema kommeratt slutligenbefästas genom staternas ratifikation av de två antagna tilläggsprotokollenlill Genévekonventioner, det ena protokollet angående skydd förkrigets offer i internationella konflikter och det andra angående skydd förkrigets offer i icke-internalionella konflikter. Tilläggsprotokollenhar av schweiziska regeringen sänts ut till alla erkända regeringar samt tillvissa befrielseorganisationer för godkännande. Protokollen öppnades förundertecknande , varvid ett 50-tal stater, däriblandSverige, , och , undertecknade protokollen. 1 protokollenstadgas att dessa skall träda i kraft efter det att de två förstastaterna har insänt ratifikationsdokumenl lill schweiziska regeringen. Dethar lagit intensivt arbete att nå fram till antagandel av de bådaprotokollen. En bidragande orsak till denna förhållandevis långa tid har varitatt konferensen haft ambitionen att få enhälliga beslut om innehållet i deolika artiklarna. Det faktum att protokollen har antagits enhälligt bör Prop.1978/79:77 37 emellertidöka sannolikheten föratt reglerna i protokollen i praktiken också blirrespekterade under väpnade konflikter. Delhar framförts klagomål över all de antagna reglerna är alltför humanitära ochfäster för litel avseende vid tvingande miliiära behov. Denna kritik är tillstor del ett resultat av att reglerna betraktas enbart som begränsningar i denegna sidans militära handlingsfrihet. Man bör emellertid också beakta och insevärdet av den ömsesidiga återhållsamhet som protokollen ålägger parterna i enkonflikt till förmån för trupper och civilbefolkning. De antagna reglema utgörenligt min mening en balanserad kompromiss mellan humanitära och miliiära krav. NärInternationella röda korskommitlén presenterade utkasten tilltilläggsprotokoll gjorde man i kommentaren klart alt ABC-krigföring inteomfattades av protokollen. Denna uppfattning kommer inte till uttryck i de nuantagna texterna, men det anses allmänt alt protokollen förhandlades fram underen lyst överenskommelse av innebörd att frågan om massförslö-relsevapen inteberördes. Ävenom huvudsyftet med arbetet vid diplomatkonferensen var att utarbetakompletterande bestämmelser till Genévekonventioner, har ett intensivtarbete också nedlagts på atl i Protokoll I föra in bestämmelser, som inte kanhänföras till Genévekonventionerna. Jag syftar här främsi på de delar avprotokollet, som huvudsakligen innehåller regler om krigföringen och som fårbetraktas som komplement Haagkonventioner. Del 111 i protokolletbehandlar således medel och metoder i krigföringen samt kombattanters ochkrigslångars status. Också i del IV och särskilt i avdelningenom allmänt skydd mot krigets verkningar finns regler rörande krigföringen,särskilt regler som syftar till att begränsa krigföringens effekter mol civila. Närförhandlingarna om tilläggsprotokollen inleddes på expertnivå var det meningenalt endast behandla de delar av den inlernaiionella rätten vilka hade anknytningtill konventioner. och ett antal andra, huvudsakligen obundnastater, hävdade emellertid att eftersom syfiet var att förbättra skyddet avcivilbefolkningen under väpnade konflikter, omarbetningen även borde omfattaregler för krigföringen. Detta innebar atl man även skulle behandla sådanastridsmetoder och slridsmedel som hade särskilt allvariiga konsekvenser förcivilbefolkningen. De flesta av blockstaterna var till en början negativa sådan uppläggning. Den accepterades emellertid av . Följden blev atl arbetet fick en inriktning som innebar att manockså behandlade ett flertal artiklar med nära anknytning till 1907 årsHaagregler. Härigenom vidgades konferensens humanitära betydelse avsevärt,något som från svensk sida hälsas med tillfredsställelse. Värdetav de nya reglerna i de båda tilläggsprotokollen beror i hög grad på i vad månkunskap om reglerna och deras tillämpning verkligen förvärvas av depersonalkategorier inom respektive stater, som skall tillämpa reglerna Prop.1978/79:77 38 / underen väpnad konflikt. Staternas ansvar för informationsspridning har fastställtsi an. 83 i Protokoll 1 och i art. 19 i Protokoll II. Frågunhar också ägnats särskild uppmärksamhet i en vid diplomalkonferen.sen enhälligtanlagen resolution (nr 21). 1nämnda artiklar och i resolutionen behandlas endasl staternas åligganden på detnationella planet. Det är emellertid också önskvärt att staterna får kännedomom hur informationsspridningen genomförs i andra stater. Delta har enligt minmening belydelse då del gäller att bedöma hur reglerna kan förväntas blitolkade under väpnad konflikt och spelar också en viss roll för utvecklingen avfolkrätten . Försök av bl.a. att i protokollen föra inuttryckliga bestämmelser som skulle ålägga staterna att rapportera hurfolkrätlsreglerna lärs ut mötte emellertid motstånd från olika håll. Ävenom det sålunda saknas bestämmelser av detta slag, kan information om andrastaters undervisning inom della område i viss ulsiräckning inhämias på andravägar. Jag syftar härvid bl. a. på ell inilialiv av iGeneve om frivillig insamling av militära handledningar. Föratt frågan om godkännande av Protokoll I skall få en allsidig bedömning ärdetenligt min mening angeläget alt närmare kommentera några av de mera omstriddaartiklarna i protokollet. An.1, punkt 4, rörande protokollets tillämpning på konflikter där ett folk kämparmot "kolonialt förtryck och främmande ockupation samt mot rasistiskaregimer under utövande av sin rätl till självbestämmande" blev underkonferensens plenarbehandling föremål för krav på votering. Denna begäran omsärvotering, som framställdes av , godtogs emellertid inte av konferensenoch votering ägde i stället rum om art. 1 i sin helhet. I denna votering varIsrael den enda stat som röstade mot artikeln. All artikeln också väckte en merallmän politisk olust visas av atl 11 siater, däribland , , och , avstod vid omröstningen. Väststaternasyntes befara all skilda befrielserörelser genom hänvisning till principen omfolkens självbestämmanderätt skulle rasera den distinktion mellaninternationella och icke-internationella krig som såväl Haagkonventionerna ochGenévekonventionerna som tilläggsprotokollen bygger på. Man betonade att detvar en grundläggande princip i den internationella humanitära rätten att dessskyddsregler aldrig skulle vara beroende av de syften som deltagarna i ett kriganser sig fullfölja. En avvikelse från denna princip - sade Storbritannienunder konferensens inledningsskede - skulle mbba hela strukturen i denhumanitära rätten och göra det nödvändigi all återuppbygga denna från grunden. Prop.1978/79:77 39 Påafro-asiatiskl håll framhöll man all hänvisningen lill självbeslämman-derätten"såsom denna är innefallad i stadga", endaslinnebar all man förden humanitära rättens del bekräftade vad som redan haraccepterats som bindande inom FN och internationell rätt i allmänhet.Nationella befrielsekrig skulle komma atl äga rum oavsett om offren för dem fårskydd eller inte. Frågan för konferensens del var snarare vilken betydelse ettprolokoll som utelämnade frågan om nationella befrielsekrig skulle kunna länkasfå. Ävenom den juridiska delen i denna argumentation knappast övertygade de stater sominte från början var posilivi inställda, lorde del realpolitiska argumentet habidragit lill alt isolerades i den avslutande voteringen. Frånsvensk sida stöder vi art. 1 i dess helhet som den formel för vidgning av denhumanitära rättens tillämpning som är bäst ägnad alt vinna global anslutning. Andrakontroversiella bestämmelser finns i art. 44, som innehåller regler förattavgöra huruvida medlemmar i motstånds- eller befrielserörelser skall anses somkombattanter eller som civila vilka orättmätigt deltar i väpnad kamp. Föratt"bevara sin kombailanlstalus" krävs atl vederbörande bär sill vapenöppet vid mililärl engagemang och före inledandet avett anfall då han varit synlig för den anfallna parlen. Del lidigare kravet påatt medlemmar i motståndsrörelse skulle bära uniform eller annat kännetecken ärsålunda övergivet. Hela art. 44 har utformats med lanke på all personer, somdeltar i gerillaoperalioner - oavsett om det gäller motståndsrörelse ellernationell befrielserörelse - skall få ökat folkrättsligt skydd. Från svensksida hälsar vi med tillfredsställelse det utökade skyddet för gerillasoldater.Denna artikel måsle anses vara en väsentlig humanitär landvinning. Genom attgerillasoldater nu kan komma i åtnjutande av folkrättsligt skydd finns delstarkare motiv för dem atl själva följa folkrättens regler i förhållande tillmotpartens soldater. Även delta är givetvis positivt från humanitär synpunki. Delvisade sig tyvärr inte möjligl att utforma bestämmelserna i art. 44 klarare änsom nu har skett. 1 kompromissens tecken var del nödvändigi atl acceptera vissaoklara och svårtolkade formuleringar. Oklarheten är särskilt besvärande vadgäller formuleringen av kravet på att gerillan skall skilja sig fråncivilbefolkningen. Om delta krav inte uppfylls, riskerar man alt skyddet förcivilbefolkningen allvariigt försämras. Del är enligt min mening betydel-sefulliall gerillan söker uppfylla kravel att den skall skilja sig fråncivilbefolkningen, åtminstone före anfall. I annat fall finns detuppenbara risker för all en pari alltför ofta ser potentiell gerilla icivilpersoner och inte beaktar protokollets regler lill skydd för civila,vilket skulle kunna äventyra värdel av hela art. 44. Att låtsas vara civil förall lältare komma lill anfall kan bestraffas såsom förrädisk handling. Underförhandlingsarbelel koncentrerades inlresset på förhållanden under 1978/79:77 40 s.k. nationella befrielsekrig, en typ av konflikt som vi inte lorde lå direktkänning av inom vårt land. Reglerna för nationella befrielserörelser skallemellertid också gälla för motståndsrörelse inom ockuperat område och skulledärmed kunna bli aktuella för vårt land. Överbefälhavaren har i sitt yttrandepåpekat, att art. 44 inte ger tillräckligt preciserade regler för skyddet avegen civilbefolkning inom ockuperat område. Jag delar denna uppfattning.Samtidigt villjag hänvisa till atl chefen för försvarsdepartementet tillkallaten särskild kommitté(Dir. 1978:61)röraU bl. a. la upp frågan om lillämpningeninom vårt land av såväl denna artikel som andra artiklar i protokollet. Jagvill också redan nu framhålla,atl de lindrigare villkor,som enligt art. 44skallgälla för all gerillasoldater skall erhålla skydd, också lorde vara lill fördelför en motståndsrörelse inom ockuperat område. Jagövergår nu till att kommentera några av de regler i Prolokoll I som fär ansesvara av mer utpräglat svenskt intresse. Denya regler, som har tillkommit beiräffande stridsmetoders anpassning tillkravet på skydd för civilbefolkningen och civil egendom, måste anses vara en avde viktigaste delarna av förhandlingsresullalet. Artiklarna ifråga utgör mycketbetydelsefulla komplement till Haagregler om land- och sjökrigetsförande. Med särskild tillfredsställelse måsie vi hälsa tillkomsten av ettflertal nya bestämmelser som är tillämpliga även på luflkriget, ett område somhittills i ston sett har lämnats oreglerat inom folkrätten. 51 om skydd av civilbefolkningen har bl. a. lagils in ett förbud molurskillningslösa anfall med en tämligen preciserad beskrivning över vilkaanfallstyper som här avses. Sålunda är bl. a. områdesbombning i tättbebyggdaområden förbjuden. Denna typ av bombning har kommit lill användning när ettantal militära mål har varit belägna i en stad, i en by eller i annat områdemed motsvarande koncentration av civila och civil egendom men också pålandsbygd mot gerilla. Meloden användes under men ocksåunder Indokinakonfliklen och har genomgående lett lill svåra förluster blandoch lidanden för civilbefolkningen. I diskussionen om denna regel har anförts,att det skydd, som här skapas för städer, byar m. m., kan utnyttjas för atlavsiktligt gruppera miliiära enheier inom de skyddade områdena. Naluriigtvis ärdella inte avsikten med förbudet mol områdesbombning. 1 punkten 7 i sammaartikel anges nämligen atl civilbefolkningen inie får utnyttjas för alt genomsin närvaro skydda miliiära mål mol anfall. Detta understryker att ingen regelangående stridsmetoder flr ses lösbruten ur sill sammanhang. Reglerna i dennadel kompletterar varandra till stor del och måsle tillämpas med sikte på denhumanitära och militära helhetsbilden. An.52-56 ger tämligen preciserade regler för skydd av civil egendom. 1 samtligadessa artiklar ingår förbud mol repressalieanfall. erfarenheter visaratt repressalier oftast inte har lett till ett återförande till folkrättsenligastridsmetoder utan tvärtom har medfört en upptrappning i våld och lidande förcivilbefolkningen. Mot denna bakgrund ärdet värdefullt 1978/79:77 41 attrepressalierätlen genom dessa artiklar ytierligare begränsas. art. 54 angivna förbudet mot aU anfalla eller på annal säll förstöra egendom,som är nödvändig för civilbefolkningens överlevnad, kan bli av betydandehumanitärt värde. Det har inte varit möjligt all åstadkomma en fullständigimmunitet för ifrågavarande objekl, vilkel hade varit ett svenskl önskemål. Nuär anfall bl. a. tillåtna mot egendom, som motparten använder som uppehälleenbart för medlemmar av dess väpnade styrkor. I praktiken är del emellertidofta myckel svårt atl avgöra om livsmedel används enbart för militära enhetersunderhåll. Här finns en risk alt anfall kan insättas mot objekl som har storbelydelse för civilbefolkningens överievnad men som felaktigt bedöms såsom enmilitär underhållsresurs. Detfinns också flera andra exempel på anfall mot särskilt känsliga objekt, vilkasförstörelse kan få ödesdigra följder för den civila befolkningen. Under andraväridskriget var oron stor för vad som skulle hända om tyska stridskrafterskulle insätta bombanfall mol de som man i byggt upp lillskydd mot havet. På många andra håll i världen finns bevattnings- ochkraftverksdammar, som har avgörande belydelse för näringslivet inom en storregion och vilkas förstörelse kan resultera i enorma föriuster i människolivoch omfattande förstörelse av civil egendom. Undersenare år har tillkommit ytteriigare objekl av denna belydelse, nämligenkärnkraftverken. Om vitala delar i ett kärnkraftverk skulle utsättas förkrigsskador, finns risk för radioaktiva utsläpp med de synnerligen allvariigaföljder som sådana olyckor skulle få för civilbefolkningen i närheten. Vidförhandlingarna under konferensen rådde stor enighet då del gällde att skapaett folkrättsligt skydd för dessa känsliga objekl. Från svensk sida hade viönskat få regler som kunde ge anläggningarna total immunitet. Detla visade sigemellertid inte vara möjligl, eftersom andra siater ansåg det väsentligt attkunna insätta anfall om objekten utnyttjades av en motparts militära enhetereller lill slöd för motpartens miliiära operationer. Art. 56 ger ett folkrättsligtskydd åt de uppräknade objekten, dock med undantag för de fall dåanläggningarna används för betydande direkl stöd för miliiära operationer.Skulle detla vara fallel, har motparten likväl inte frihet att sälla in ettanfall om siödet kan bringas att upphöra på annat sätl än genom anfall molanläggningen. Särskilda försiklighetsåigärder skall iakllagas vid anfall molkärnkraftverk. i sin slutliga form innehåller så pass omfattande restriktioner mol anfallalt de angivna objekten i praktiken får ett nästan totalt skydd. Det börunderstrykas all denna artikel kan bli av värde från svensktolalförsvarssyn-punki när det gäller skyddet av exempelvis dammar ochkärnkraftverk. Det bör dock observeras att detla endast gäller anläggningar,vars skadande eller förstörelse kan leda till svåra förluster blandcivilbefolkningen och endast kärnkraftverk för produktion av elektricitet ochinte andra delar av kärnbränslecykeln. Jagfinner det vara av stor betydelse för den svenska sjukvården i krig att de 1978/79:77 42 nyabestämmelserna om sårade, sjuka och skeppsbrutna i art. 8-31 ger folkrättsligtskydd ål hela sjukvårdsorganisationen inom totalförsvaret, såväl de miliiärasom de civila delarna. Del ärockså av stort värde att della skydd nu också gällerför alla sårade, sjuka och skeppsbrutna, både för civilbefolkningen ochförsvarsmaktens personal. Bestämmelsernai art. 14 om rekvisition av civila sjukvårdsenheter har enligi min meningbetydelse för all stärka skyddel av den civila sjukvårdens resurser inomockuperat område. Initiativet till dessa bestämmelser togs av isamarbete med de övriga nordiska länderna. Jag vill också fästa uppmärksamhetenpå reglerna i art. 18 om metoder och förfaranden för att identifiera och kännaigen sjukvårdens personal, enheier, anläggningar och transportmedel. Dessaregler i förening med delaljbeslämmelserna i om identitetskort,kännetecken saml olika slag av signaler och radioförbindelser är nödvändigaför alt säkerställa att de nya bestämmelserna om folkrättsligt skydd försjukvårdens resurser skall kunna få en riklig lillämpning i nutida krigföring. Dennaanpassning lill modern leknologi gäller i hög grad också de nya art. 24-31 omskydd för sjuktransporter i luften. Dessa ganska detaljerade regler Ulgör enväsentlig precisering och förstärkning av del folkrältsliga skyddel för dessaluftlransporler. Avsärskild betydelse för svenska neulralitetsförhållanden är reglerna i an. 31för situationer, då ambulansluftfartyg flyger över eller landar på territoriumsom tillhör en neutral eller annan stal som inte är pari i konflikien. riktades viss kritik mot alt de bestämmelser som återfinns iart. 24-31 skulle ensidigt eller alltför mycket gynna en part med tillräckligthög teknologisk standard för all till fullo kunna utnyttja de möjligheler tillskydd av egna luftburna sjuktransporter som artiklarna ger. Även om visst fogkan finnas för denna kritik, bör dock erinras om att reglerna harutformats med lanke på atl kunna användas även under framlida förhållanden, dåell stort antal länder får antas ha tämligen likvärdiga möjligheter atl dranytta av artiklarnas bestämmelser om skyddade transporter. Denya art. 32-34 om efterforskning av offren i en konflikt och omhändertagandeav avlidnas kvarievor ulgår från den allmänt erkända principen atl familjerskall ha rätt all få kännedom om och la hand om sina egna saknade och döda. Jagvill gärna instämma i det uttalande som under diplomatkonferensen gjordes avden närvarande representanten för generalsekreterare,nämligen att dessa artiklar innebär ell viktigt och värdefullt framsteg iarbetet på all vidareutveckla den internationella humanitära rättens reglerinom della område. 1detla sammanhang kan nämnas atl en särskilduiredning,efterforskningsutredningen, till chefen för försvarsdepartementetlämnat förslaget (Ds Fö 1978:6) om efierforskningsverksamhetens ordnande iSverige. Enligt förslaget skall under väpnad konflikt, vari deltar. 1978/79:77 43 eflerforskningsuppgifterenligi Genévekonventionenerna och tilläggsprotokollen handhas av enefierforskningsbyrå för krigsfångar och civilinterne-rade. Under fredslid skallenligt förslaget Svenska röda korset efter avtal med svenska staten medverkavid efterforskning av saknade personer och sammanförande av familjer och genomefterforskning underlätta återförening av splittrade familjer. Fråganom ett särskilt folkrättsligt skyåå för civiljörsvar under väpnadeAo/7///A:rp/-har diskuterats under lång lid. Det arbete som har avslutats ioch med de nya bestämmelserna i an. 6/-67 inleddes somett nordiskt initiativ. De nordiska ländema har också tagil en myckel aktiv deli de förhandlingar under och i anslutning lill diplomatkonferensen som har lettlill den slutliga utformningen av innehållet i artiklarna. och struktur varierar i hög grad från land lill land. 1 de flestaländer är organisationen rent civil. I några länder ingår den hell eller delvisi det militära försvaret. Den kan vara uppbyggd som en självständigorganisaiion eller vara enbarl en samlingsierm för olika freds-mässigasamhällsfunklioner. I många länder kan man överhuvudtagel inte lala om enorganisaiion. Uniformeringen är olika liksom civilförsvarets inordning i ochbetydelse förden loiala försvarssirukluren. 1 många länder ärcivilförsvarspersonalen beväpnad, i andra länder är den obeväpnad. Dessa mångaolikheter har medfört avsevärda komplikationer när del gäller all utforma deuniversella regler i protokollet som skall kunna ge civilförsvaret en särskildstatus i den internationella rätten. Art.65 (punkten 3) och 67 behandlar frågoma om civilförsvarspersonalens beväpningoch förutsättningarna för skydd av militära civilförsvarsenheler. De nordiskaländerna ansåg i likhet med många andra länder, atl all civilförsvarspersonalborde vara obeväpnad. Man borde nämligen underiäita möjligheterna alt skilja påcivil och militär personal under krigsförhållanden och därmed inte hellerriskera ett sämre skydd för civilförsvarsuppgifternas fullgörande. De nordiskaländerna, liksom flertalet västländer, gjorde också gällande, alt möjligheternatill särskilt skydd för miliiära civilförsvarsenheler inie borde införas. Dennaståndpunkt mötte dock starkt motstånd, särskilt från ösislaterna och inomvästvärlden från och Nederiänderna, där civilförsvaret är organiseratså atl del innehåller beväpnad militär personal. Moldenna bakgrund är det naturligt att protokollslexlerna om civilförsvarinnehåller åtskilliga kompromisser mellan olika och ofta till synes oförenligaståndpunkter. Art. 61-67 får dock anses ge ett fullt tillfredsställandefolkrättsskydd åt personal och andra resursersom används för civilförsvarsuppgifterunder en väpnad iniernaiionell konfliki och en efterföljande ockupation. Inteminst betydelsefullt är del all reglerna har skapat klara hinder mot altmilitära civilförsvarsenheter skall kunna utnyttjas för anfallsuppgifter. 1 sinhelhet innebär enligt min mening tillkomsten av civilförsvarsartiklarna enbetydande framgång för de nordiska ländernas mångåriga sirävanden all inomdetta område förstärka och förnya folkrättens regler. Prop.1978/79:77 44 Bestämmelsernai art. 68-71 om bistånd åt civilbefolkningen ger en väsentlig försiärkning av IV. Genévekonvenlionens regler om hjälpaktioner lill förmån för ennödlidande civilbefolkning under en väpnad konfliki. Jag kan dock inteunderlåta att peka på all det från renodlat humanitära synpunkter kan synasföga tillfredsställande atl hjälpaktioner till en krigförande partscivilbefolkning förutsätter samtycke av de parter som berörs av aktionen. Manfår dock hoppas att regeln kommer alt tillämpas i den posiliva anda som harpräglat utformningen av artikellexien i övrigi. I delta sammanhang bör ocksåerinras om atl bestämmelserna i art. 45, som i princip förbjuder utsvältningsom stridsmetod, i allmänhet torde implicera en förpliktelse för parterna allge samtycke till hjälpaktioner lill förmån för svällande eller svällhotadcivilbefolkning. 75 upptagna rättegångsgarantierna slår i överensstämmelse med de principersom lillämpas i .