prop · G20389 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningenhar föreslagit att regeln om hyresnämndens yttrande skall tas in i hyreslagen.För min del anser jag det emellertid naturligare att regeln tas in i lagen omarrendenämnder och hyresnämnder. Jag föreslår att regeln där får bilda en ny12 a §. Jagövergår därefter att behandla den av utredningen föreslagna s. k. presumUonsregeln. Föratt ge parterna incitament att träffa uppgörelse på den hyresnivå, som nämndenhar angett i sitt yttrande, föreslår utredningen alt nämndens yttrande skallUllerkännas presumtionsverkan i en senare ersättningsprocess. Förslaget innebäratt nämndens preliminära yttrande skall fä frångås i ersättningsprocessenendast om det där visas att lokalens marknadshyra varit påtagligt högre ellerlägre än nämnden angett. Förslagettill presumtionsregel har fått ett mycket blandat mottagande vid remissbehandlingen. Jagvill till en början betona att förslaget i och för sig rimmar väl medönskemålet om ett effektivare medlingsförfarande. TiUerkänns hyresnämndensyttrande legal presumtionsverkan i ersättningsprocessen, ökas sannoliktparternas aktivitet under själva medlingen. Därigenom skapas förutsättningarför att hyresnämnden får ett gott underlag för sin bedömning av hyresnivån. Ilägen där parterna trots nämndens yttrande till äventyrs kan känna vissosäkerhet i fråga om den riktiga hyresnivån, är det önskvärt attparterna accepterar denna osäkerhet och förlänger hyresförhållandet. Med en presumtionsregelsådan som den föreslagna förhindras i stor utsträckning att ena partenutnyttjar de osäkerhetsfaktorer som alltid är förenade med en hyresbedömning iförhand för att skaffa sig bättre villkor än nämnden har förordat. Detta talarför att presumtionsregeln bör införas. Äandra sidan finns det enligt min mening också starka skäl mot presumtionsregeln.Ges nämndens yttrande presumtionsverkan i ersättningsprocessen finns det storrisk för att medlingsförfarandet blir både vidlyftigt och svårhanterligt.Parterna kan känna sig mer eller mindre tvingade att dra fram ett stortmaterial inför hyresnämnden. Särskilt om anbud eller avtal med tredje mansaknas kan man befara att ortspris-utredningarna blir mycketomfattande. Invecklade resonemang om olika jämförelseobjekts betydelse för hyressättningenkan lätt bli följden. Över huvud taget firms det en risk för att parterna snarareuppfattar medlingen som någon form av process än som ett förlikningsförfarande.Självfallet är en sådan ordning inte till gagn för ett smidigt och snabbtmedlingsförfarande i hyressättningstvister. Sammanfattningsvishar jag kommit fram till att även om den föreslagna presumtionsregeln kan haett visst värde, så är värdet inte så stort att det överväger nackdelarna. Jagär sålunda inte beredd att föreslå att hyresnämndens yttrande tillerkänns legalpresumtionsverkan i en even- Prop.1978/79: 89 13 Detta hindrar inte att nämndens yttrande om hyresnivån ändåi många fall kommer att få betydelse i ersättningsprocessen. bör hyresnämndens yttrande om marknadshyran inte kunna överklagas.Som skäl har utredningen anfört alt hyresnämndens yttrande inte har någraomedelbara rättsverkningar och att en besvärsmöjlighet skulle innebära storapraktiska olägenheter. Förslaget har lämnats utan erinran vidremissbehandlingen och även jag ansluler mig tiU det. 2.3Den s. k. preklusionsregeln Föratt hyresnämndens yttrande om marknadshyran skall bli så riktigt som möjligt ärdet av vikt att nämnden verkligen får tillgång till den information som parternaförfogar över. Partemas eget intresse av nämndens bedömning kommer utan tviveli de flesta fall att medföra att parterna så noggrant som möjligt redovisar detunderlag som de grundar sina överväganden på. Det kan emellertid förekomma faUdär hyresvärden inte har något intresse av att teckna nytt hyresavtal utankräver högre hyra av hyresgästen i syfte att förmå denne att flytta. I sådanafall kan man tänka sig att hyresvärden förhåller sig passiv under medlingsskedet,trots att han vet vad tredje man är villig att betala för lägenheten. Även iandra fall kan det skapa osäkerhet hos hyresgästen, om hyresvärden utan attlägga fram något material i allmänna ordalag antyder att han har fått anbudfrån tredje man. För att förebygga atthyresvärden spekulerar i hyresgästens bristande kunskap om den hyra som tredjeman har förklarat sig villig alt betala föreslår utredningen en regel somhindrar hyresvärden från att i en senare ersättningsprocess åberopa hyresanbudeller hyresavtal beträffande lägenheten som förelegat vid tiden förhyresnämndens yttrande utan att hyresvärden talat om det under medlingen.Undantag från denna s. k. preklusionsregel bör enligt utredningen få görasendast om hyresvärdens underlåtenhet framstår som ursäktlig. Förslagetgodtas allmänt av remissinstansema. Det avstyrks dock av hyresnämnden iStockholm. Enligtmin mening kan preklusionsregeln knappast undvaras om det nyamedlingsförfarandet skall fungera på avsett sätt. Jag förordar alltså attregeln genomförs i enlighet med utredningens förslag. Regeln får bl. a. tillföljd att om hyresvärden vid medlingen har förtigit ett anbud, så kan han inteundgå ersättningsskyldighet genom att hänvisa UU att anbudet har lett till ettavtal enligt vilket han uppbär den hyra han begärde av den gamle hyresgästen.Däremot hindrar inte preklusionsregeln hyresvärden från att iersättningsprocessen åberopa nya anbud eller hyresavtal som gmndar sig på ettnytt anbud. 1978/79: 89 14 Jagär inte beredd att tiUmötesgå de remissinstanser som anser att preklusionsregelnbör gälla också för hyresgästen. Enligt min mening finns det inte något behovav en sådan ordning. 2.4Marknadshyran ocb bindande anbud Enligt57 § första stycket hyreslagen blir hyresvärden ersättningsskyldig om han förförlängning av hyresavtalet kräver hyra som inte är skälig. Normer förbedömningen av vad som är skälig lokalhyra finns inte i nuvarande lagtext menhar diskuterats i lagens förarbeten. Avgörande skall i första hand vara detpris som lokalen betingar vid ett utbud på öppna marknaden (prop. 1968: 91, bihangA s. 127). Iersättningsprocessen skall endast prövas om ett visst hyreskrav inte ärskäligt. Vid det föreslagna nya medlingsförfarandet räcker det däremot inteför hyresnämnden att konstatera att begärd hyra inte är skälig. Nämnden måstedessutom på parternas begäran yttra sig om vilken hyra som är skälig. Dennaprövning måste naturligtvis ske efter samma normer som tillämpas vidprövningen av ersättningstalan. Motangiven bakgrund har utredningen i klarhetens intresse funnit det befogat attlåta de normer, efter vilka en begärd hyras skälighet skall bedömas, komma tUluttryck redan i lagtext. Utredningens förslag har i allmänhet lämnats ulanerinran vid remissbehandlingen. Ävenjag ansluter mig till utredningens förslag, som ansluter de principer somredan nu gäller. Det är att märka atl domstolspraxis av intresse saknas,eftersom frågan om skälig hyra inte har aktualiserats i de ersättningsprocessersom har förekommit. Somhuvudregel bör föreskrivas att hyra inte är att anse som skälig, om denöverstiger den hyra som lägenheten vid hyrestidens utgång kan antas betinga påöppna marknaden (marknadshyran). Regeln saknar marginal. Fordrad hyra är alltsåinte skälig även om den endast obetydligt överstiger vad hyresvärden kunnat fåut av en ny hyresgäst (se prop. 1968: 91, bihang Ä s. 127). Huvudregelnbör modifieras av två undantag. För det första bör en spärregel införas där detsägs att man vid bestämmande av marknadshyran skall bortse från hyresanbudeller hyresavtal som inte är rimligt med hänsyn till det allmänna hyresläget iorten för närmast jämförliga lägenheter. Spärregeln ger möjligheter att vid hyresjämförelsersortera bort uppenbart udda anbud och hyresavtal. Det är allmänt vedertaget vid användning av en ortsprisutredning på detta sätt försöker eliminerauppenbart udda jämförelseobjekt. Spärregeln ger emellertid därutöver vissmöjlighet att underkänna den hyra som faktiskt har avtalats eller erbjuditsför den aktuella lägenheten. Avgörandevid tillämpningen av spärregeln är inte endast hyrans höjd utan äventidsfaktorn är av betydelse. Den hyra som utgör jämförelse- Prop.1978/79: 89 15 objektskall förväntas utgä . Det kan nämligen inte accepteras atthyresvärden utnyttjar ett inte seriöst företag av spekulationskaraktär för attfå en så hög hyra att tidigare hyresgäst kan tvingas flytta utan ersättning. Somett andra undantag från huvudregeln bör föreskrivas att hänsyn får tas tillökning av lägenhetens värde, som hyresgäst har åstadkommit, endast om särskildaskäl föreligger. Bakgrunden är att den hyra som efterträdaren betalar kanpåverkas av alt han tillgodogör sig förbättringar som inte beror påhyresvärden. Det är inte bara fråga om inredning m. m. utan även omförbättringar av immateriell natur, exempelvis en upparbetad kundkrets som ärknuten till lokalen. Jagövergår nu alt behandla frågan om bindande anbud. Enligt58 § första stycket hyreslagen skall hyresvärd i uppsägningen underrättahyresgästen om de villkor han fordrar för att förlänga hyresavtalet. Omhyresgästen inte godtar dessa vUlkor, är hyresvärden emellertid oförhindrad atti medlingsärendet kräva nya och strängare villkor, exempelvis högre hyra än hanangett i uppsägningen. Utredningenföreslår att hyresvärden under medlingen skall vara bunden av de villkor hanhar angett i uppsägningen. Förslaget har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. Del avstyrks dock av tre remissinstanser främst med hänsyntill att hyresvärden måste la stäUning till hyresvillkoren förehyrestidens utgång. Enligtmin mening är det otUlfredsställande med en ordning som innebär atthyresvärden är oförhindrad att när som helsl under medlingens gång skärpa devillkor han har angett i inledningsskedet. En sådan ordning försvårar givetvishyresnämndens medling. Hyresgästens förhandlingsunderläge gentemot hyresvärdenaccentueras också av att han inte med säkerhet känner till själva ramen förförhandlingarna, nämligen hyresvärdens villkor för att förlänga avtalet. Detinnebär vidare en otrygghet för hyresgästen att inte säkert veta att han kan fåavtalet förlängt genom att acceptera värdens utgångsbud. Enligt min mening gerförslaget stadga åt medlingen och bidrar alltså till den förstärkning av medlingsförfarandetsom jag eftersträvar. Jagansluter mig på grund av det anförda till utredningens förslag. Hyresvärden böralltså innan medlingen har avslutats inte få kräva högre hyra eller annat förhyresgästen oförmånligare villkor än han har angett i uppsägningen. Gör handet, bör hyresgästen alllid ha rätt till ersättning, om förlängning inte kommertill stånd. Om hyresvärden skärper sitt krav, innebär förslaget att han intekan freda sig från ersättningsanspråk genom alt visa att annan hyresgäst haraccepterat dessa villkor. Beträffande hyran hjälper det honom alltså inte atthan kan visa att kravet motsvarar marknadshyran för lägenheten. 1978/79: 89 16 2.5Villkorsändring på begäran av hyresgäst Genom1973 års hyresreform fick lokalhyresgäst rätt att med bibehållet indirektbesittningsskydd säga upp avtalet för ändring av hyres-viUkoren (prop. 1973: 23s. 109), Reglerna fungerar även i detta fall så att hyresgästen blir skyldigatt flytta, om han inte kan komma överens med värden om förlängning av avtalet.Hyresgästen har rätt till ersättning bl. a. om värden för förlängning krävt enhyra som inte är skälig. Enligt58 a § hyreslagen skall hyresgästen från sin uppsägning hänskjutatvisten till . Underlåter hyresgästen att hänskjutatvisten inom rätt tid, är uppsägningen utan verkan. Hyresvärdenär, även om han inte har sagt upp avtalet, oförhindrad att för förlängning avavtalet kräva högre hyra eller eljest för hyresgästen oförmånligare villkor ände som gällt tidigare. Han kan dock givetvis då riskera att bliersättningsskyldig. Utredningensundersökning av medlingsärenden visar att hyresgästens rätt att påkalla vUlkorsändringutnyttjats i mycket ringa utsträckning. Enligt utredningen beror detta på atthyresgästen genom en sådan uppsägning alltid riskerar att få flytta frånlokalen. Enligt utredningens mening bör en hyresvärd, som inte själv har sagtupp avtalet, inte få utnyttja hyresgästens uppsägning för villkorsändring tiUalt mot hyresgästens vilja framtvinga en avflyttning. Utredningen föreslårdärför att hyresgästen i dessa fall ges rätt att förta uppsägningen dessverkan genom att före hyrestidens utgång återkalla sin ansökan om medling (jfr prop.1973: 23 s. 185). Vidremissbehandlingen har förslaget fått ett blandat mottagande. Enligtmin mening är det klart att hyresvärdens möjlighet att tvinga fram enavflyttning på grundval av hyresgästens egen uppsägning för vUlkorsändringmåste verka hämmande på hyresgästernas vilja att utnyttja denna initiativrätt.Initiativrätten urholkas härmed och hyresgästens förhandlingsunderlägegentemot hyresvärden accentueras. Det är alltså angeläget att ändra nuvarandeordning. Enhyresvärd, som vill få till stånd nya hyresvillkor, har möjlighet att självsäga upp avtalet. Gör han inte det, får han anses acceptera de villkor somgäller. Om endast hyresgästen har sagt upp avtalet för omprövning avhyresvillkoren, bör hyresvärden inte få utnyttja denna uppsägning för attskaffa sig bättre hyresvillkor eller att tvinga hyresgästen att flytta.Hyresvärden bör i stället vara bunden av villkoren i det gamla avtalet. Dettastår i god överensstämmelse med bestämmelserna att hyresvärden i sinuppsägning skall ange sina hyreskrav och på sätt jag utvecklat vara bundenav dessa krav under medlingen. Jaganser på grund av det anförda att hyresgästen bör ges rätt atl förtauppsägningen dess verkan genom att återkalla sin ansökan om medling. Förslagetinnebär att hyresgästen kan säga upp avtalet för vill- Prop.1978/79: 89 17 korsändring med ett i praktiken direkt besittningsskydd,eftersom han alltid är garanterad förlängning av avtalet på oförändradevillkor. Hyresgästens återkallelserätt kan, som någraremissinstanser framhåller, leda UU att hyresvärden ställs i den situationenatt han inte förrän vid hyrestidens utgång säkert vet om hyresgästen vill lämnalokalen eller inte. Även om medlingen i normalfallet bör kunna vara avslutad igod tid före hyrestidens utgång, kan det enligt min mening inte uteslutas atthyresvärden i praktiken får reda på hyresgästens inställning till frågan omflyttning först när hyrestiden i det närmaste har löpt ut. Hyresvärden får iså fall inte rimlig tid på sig för atl skaffa en ny hyresgäst till lokalen.Några remissinstanser har som en tänkbar lösning på problemet föreslagit atthyresgästen alltid måste bestämma sig före hyrestidens utgång. En regel om beslämd minimitid kan enligt min mening emeUertidge upphov till praktiska olägenheter för partema. Redan nuvarande regelsystemmed olika uppsägningstider och med bestämda frister för hän-skjutande tillhyresnämnd är så pass invecklat att man inte utan mycket starka skäl bör införaytterligare tidsfrister. Det är också svårt att finna en tidsgräns somtillgodoser hyresvärdens intressen i tillräcklig utsträckning utan att alltförmycket minska värdet av hyresgästens återkallelserätt. Jag är alltså inteberedd att förorda en regel om bestämd minimitid. Enligt min mening bör problemet i stället lösas genom ettflexibelt uppskovsförfarande. Jag kommer att senare behandla reglerna om uppskovmed avflyttning. Jag vill emellertid redan nu framhålla att jag anser atthyresvärden hos hyresnämnden bör kunna få uppskov med avflyttningen underskälig tid, om hyresgästen har hållit frågan om avflyttningsvävande. Hyresvärdens möjligheter att få sådant uppskov bör självfallet ökaju närmare man kommer hyrestidens utgång. 2.6 Tvister om annat än hyran Jag har endast behandlal tvister om hyransstorlek. Hit hör också tvister om sådana villkor som \id sidan av bashyran ärbestämmande för lokalhyrans storlek, exempelvis indexklausuler och bränsle-ochva-klausuler. Frägan om skälig hyra påverkas emellertid också av övrigahyresvillkor. Vid hyresbedömningen måste alltid hänsyn tas till hyresUdenslängd samt till vUlkor som rör hyresförmånerna och sättet för lokalensbegagnande. Vid tvister om andra hyresviUkor än sådana som avser hyranerbjuder enligt min mening det vanliga medlingsförfarandet tillräckliga möjligheteratt få till stånd en uppgörelse mellan partema. Enligt 57 § första styckethyreslagen är hyresgästen i princip skyldig att godta ett av hy- 2 1978/79. I saml Nr 89 1978/79: 89 18 resvärdenuppställt villkor som inte strider mot god sed i hyresförhållanden ellereljest är obilligt. kommer naturligen att ge utiryck för sinuppfattning om sådana villkor i samband med att nämnden lägger fram sittförlikningsförslag. Jag anser alltså i likhet med utredningen atthyresnämndens yttrande vid medlingen endast bör avse hyrans storlek. Omdet i ett medlingsärende är tvist både om hyran och om annat villkor, börhyresnämnden i enlighet med vad jag nu har sagt först inrikta sig på attförlika parterna om detta andra villkor. Misslyckas det och begärs nämndensyttrande om marknadshyran, är det enligt min mening lämpligast att nämndenavger detta under den uttryckliga förutsättningen att det av värden fordrade vUlkoretskall gäUa. Nämnden bör i yttrandet alltså inte ta ställning till om dettavillkor är obilligt eller inte. I 57§ första stycket anges i tre punkter vissa besittningsskyddsbrytande grunder,dvs. situationer då hyresvärden har rätt att upplösa hyresförhållandet utanatt behöva utge ersättning UU hyresgästen. Enligt andra punkten bortfallerskadeståndsskyldigheten om huset skall rivas eller byggas om och hyresvärdenanvisar annan lokal med vilken hyresgästen skäligen kan nöjas.Medlingsförfarandet kommer i sådana fall ofta att inriktas på frågan omersättningslokalen är godtagbar eller inte. Vid tvist avgörs frågan avfastighetsdomstol. Utredningenföreslår att hyresnämnden vid medlingen på begäran skall yttra sig om huruvidaanvisad lokal är godtagbar eller inte. Förslaget har i allmänhet lämnats utanerinran av remissinstanserna. Närdomstolen skall ta ställning i ersättningsfrågan är det i de nu diskuteradefallen oftast så att hyresgästen har flyttat och huset rivits eller lokalenförändrats på ett avgörande sätt. Vidare kan förhållandena i den närmasteomgivningen ha förändrats i samband med pågående sanering. Det är utan tvekanpraktiskt om parterna vid medlingen kan säkra bevisning för framtiden när detgäller att jämföra anvisad lokal med den gamla lokalen. Redan nu brukarhyresnämnden i allmänhet besiktiga de aktuella lokalerna. Jag anser alltså atthyresnämnden på begäran av part bör avge ett yttrande om huruvida anvisad ersättningslokalär godtagbar eller inte. Nämndensyttrande bör enligt min mening inte ges någon formell presumtionsverkan. Det äremellerUd självklart att nämndens yttrande kommer att ha stor bevisverkan iersättningsprocessen. Talanbör inte få föras mot nämndens yttrande. Tvistom ersättning enligt 57 § hyreslagen prövas av fastighetsdomstol. Utredningenföreslår att dessa ersättningstvister flyttas från fastighets- Prop.1978/79: 89 19 domstol till hyresnämnd med bosladsdomstolen som fullföljdsinstans. Förslaget har utsatts för stark kritik vidremissbehandlingen. Endast ett fåtal remissinstanser har tillstyrkt förslaget. I ersättningsprocessen aktualiseras normalt tvåhuvudfrågor, nämligen frägan om lokalhyresgästen över huvud taget har rätt tillersättning av hyresvärden och frågan om storleken av denna ersättning. Vad till en början angår rätten till ersättning gäUerenligt huvudregeln att hyresgästen har sådan ersättningsrätt om hyresvärdensuppsägning varit obefogad. Uppsägningen anses obefogad bl. a. om värdenfordrar en hyra som inte är skälig eller uppställer annat villkor som ärobilligt. När det gäller att bedöma frågor av denna typ harhyresnämnderna med sina intresseledamöter en utomordentligt stor erfarenhet ochsakkunskap. Ser man till endast den första delen av ersättningsprocessen finnssålunda goda skal för en överflyttning. Den andra huvudfrågan i ersättningsprocessen, nämligenersättningens storlek, gäller framför allt hur man på ett riktigt sätt skallfastställa värdet av en viss rörelse. Tvister om s. k. rörelseskada är mångagånger komplicerade. Fastighetsdomstolarna har redan nu en betydande erfarenhet och kunskap om sädana tvister, främst eftersom värderingar av i principsamma slag förekommer i expropriationsmål. a. har fastighetsdomstolarnaavsevärd erfarenhet när det gäller att bedöma s. k. rörelseintrång ochföretags avkastningsmöjligheter. Ser man tUl de många svårigheter som iallmänhet är förknippade med en rörelsevärdering ta lar enligt min meningstarka skäl för att prövningen ligger kvar hos fastighetsdomstol (se prop.1973: 23 s. 110). Det är vidare tveksamt om hyresnämnderna kan hantera ersättningstvisternainom ramen för den nuvarande handläggningsordningen. Det vanligarättegångsförfarandet är enligt min mening rent allmänt bättre lämpat för dessatvister än det tämligen obundna förfarandet i hyresnämnden. Med utredningens förslag skulle man få två självständigaprejudikat-instanser i helt likartade frågor. är sista instansnär det gäller rörelseskada vid expropriation och liknande tvångsåtgärder medanmed utredningens förslag bostadsdomstolen skuUe som sista instans prövalikartade frågor i samband med skaderegleringen i ersättningsprocessen. Ävendetta talar mol utredningsförslaget. 1 och för sig skulle man kunna tänka sig att dela uppersättningsprocessen på lokalhyresområdet, så att hyresnämnderna först prövadeom det över huvud taget fanns rätt till ersättning och fastighetsdomstolensedan fastställde ersättningens storlek. En sådan uppdelning skulle emellertidbli alltför omständlig och processekonomiskt kostsam. På grund av det anförda anser jag att den av utredningenföreslagna överflyttningen av ersättningsprocessen från fastighetsdomstol till hyres- 1978/79: 89 20 nämndinte bör genomföras . Jag förordar därför att nuvarande ordning bibehålls. Utredningenskall dock enligt sina direktiv undersöka om inte samtliga tvister påhyresrättens område bör prövas av hyresnämnd som första instans och medbostadsdomstolen som slutinstans. Frågan om en överflyttning aversättningstvisterna tUl hyresnämnd kan alltså komma att bli föremål för förnyadeöverväganden. Jagvill i detta sammanhang också nämna att i en skrivelse den 16november 1977 hemställt om viss utredning om hyresnämndernas ocharrendenämndernas framlida organisation. Skrivelsen övervägs f. n. inomjustitiedepartementet. Är1973 infördes i fråga om bostadslägenheter förbud mot indexklausuler och andrabestämmelser som innebär att hyran inte är bestämd till visst belopp (se prop.1973: 23 s. 115118). Bakgrunden tUI detta förbud, som är intaget i 19 a §hyreslagen, var bl. a. att konsumentprisindex ansågs vara en föga lämpligmätare på kostnadsläget när det gällde bostadslägenheter och att en hyressättning,som under en följd av hyres-perioder skedde med hjälp av index, därför lätt kundekomma i strid med bruksvärdeprincipen. Någotmotsvarande förbud gäller inte för lokaler (se prop. 1973: 23 s. 118). Bruketav indexklausuler är mycket utbrett på lokalhyresmarknaden. Enligt utredningenhar en markant ökning av antalet kontrakt med indexklausuler skett sedanhyresregleringen avvecklades. Enligt utredningen finnsdet inte skäl att överväga något förbud mot index vid långtidsuthyrning avlokal. Det är enligt utredningens mening inte heller lämpligt att i lagfastställa någon högsta andel av hyran som får vara indexreglerad. Utredningensuppfattning har godtagits av remissinstanserna. Ävenjag ansluter mig till utredningens bedömningar i denna del. Utredningen föreslårdäremot förbud mot indexklausul i korttidsavtal. Härmed avses avtal som ärslutet av högst eller som är träffat på obestämd Ud.Remissinstansernas inställning till förslaget är splittrad. Jag delar utredningensuppfattning att parterna vid korttidsavtal inte har samma praktiska behov avindex som vid långtidsavtal. Indexregleringen är vid korttidsavtal endast enav flera metoder att bestämma hyran. Parterna kan avtala omhyresbeloppets storlek.