prop · G203112 · 1978-12-31 00:00:00 — har godtagit att systemet medlokaliseringssamråd bedrivs på försök och utvärderas (prop.1975/76:211, AU 1976/77:7, rskr 1976/77:79). Förvissa regioner med särskilda sysselsättningsproblem har regeringen tillsatteller uppdragit ål all tillsätta delegationer eller liknandeorgan, som har till uppgift bl. a. att föreslå konkreta sysselsättningsskapandeåtgärder för att förbättra situationen. Regionalpolitiskforskning initieras och samordnas av expertgruppen för regionalutredningsverksamhet (ERU). 3.1Regionalpolitikens beroende av den ekonomiska utvecklingen Detbehövs en god ekonomisk utveckling för att regionalpolitiken skall kunna drivasmed kraft. Målen för den ekonomiska politiken är att bereda arbete åt alla,främja en rättvis inkomstfördelning, förbättra den regionala balansen, dämpainflationen, uppnå jämvikt i betalningsbalansen och främja tillväxten iekonomin. Den ekonomiska politiken är därför också av grundläggande belydelseför regionalpolitiken. Genom att förutsättningar skapas för tillväxt läggs gmndenför att föra vidare en socialt inriktad reformpolitik och en fortsattvälståndsutveckling. Dessa övergripande mål måste, som framhålls i den avregeringen framlagda finansplanen (prop. 1978/79:100, bil. 7), liggatill grund för planeringen inom olika sektorer av vår ekonomi. Encentral ambition för regeringspolitiken bör vara attytterligare förbättra näringslivets konkurrenskraft och därmed trygga basen försysselsättnings- och välståndsutvecklingen. För att detta skall lyckas måsteerforderligt ekonomiskt utrymme reserveras för den investeringsökning somkrävs för att öka den industriella kapaciteten och exportförmågan. En aktivlokaliseringspolitik bör enligt min uppfattning kunna bidra till den angelägnaökningen i industrins investeringar. industripolitiska proposition som regeringen har lagt fram (prop.1978/79:123) framhålls att det är av väsentlig betydelse för svensk ekonomi attunder de närmasle åren få till stånd en industriell tillväxt. Den nödvändigatillväxten fömtsätter stmkturförändringar i industrin. Produktion ochsysselsättning inom flera centrala branscher behöver anpassas till ändradeförhållanden. Tyngdpunkten i industripolitiken föreslås bli lagd på attstimulera tillväxten i de sektorer där kan bedömas ha långsiktigakonkurtensfördelar. Vidare betonas vikten av att stödja små och medelstoraföretag. Det gäller både de som producerar exportvaror och de som avsätter sinproduktion inom landet. 1978/79:112 13 Ipropositionen framhålls vidare att den svenska ekonomin av tradition bygger påmarknadsekonomins principer. Detta system har betydande fördelar, bl. a. genomall det främjar ett effektivt utnyttjande av resurser som enanpassning av produktionen kan ske efter konsumenternas önskemål.Marknadsekonomin ger vidare möjlighet till decentralisering av beslut ochansvar. Genom marknadsmekanismerna sker en fortlöpande anpassning till ändradeproduktions- och eflerfrågeförhållanden. Staten måste i en sådan anpassningsprocessla på sig ansvaret att underlätta för de enskilda människor som berörs. en aktiv regionalpolitik läggs vidare betydande resurser på åtgärder altkorrigera marknadskrafterna, när dessa bedöms komma i konflikt med andrapolitiska mål. Detstår klart att omfattningen och lokaliseringen av kommande sysselsättningsökningarkommer att vara avhängig den allmänna ekonomiska utvecklingen. Endast ensnabbt expanderande ekonomi kan ge utrymme för ökning av sysselsättningen ocksåi underförsöijda områden. I långtidsutredningens (LU 78) belänkande (SOU1978:78) presenteras ett huvudalternativ för den ekonomiska utvecklingen förde närmaste fem åren innebärande en ökning av bruttonationalprodukten med . Det framhålls att denna tillväxttakt inte representerar någonspontan utveckling utan kräver en bestämd inriktning av den ekonomiskapolitiken. En sådan ökning kräver en tidig och snabb uppgång i industrinsinvesteringar och en ökad röriighet på arbetsmarknaden. Enligtvad jag har erfarit avser chefen för budget- och ekonomidepartementen attefter remissbehandling föredra för regeringen vissa av de frågor som tas upp ibetänkandet. Det kan dock redan nu konstateras att balansen i våra utrikesaffärer successivt måste återställas. Detta ställer stora krav på solidariteteni vårt samhälle. Som regeringen har framhållit kan nyastatliga utgifter endast komma ifråga för strängt prioriterade områden och iförsta hand avse eftersatta gmpper. Inriktningen av de regionalpolitiska medlenmåste anpassas till detta som de bör främja ett ökat utnyttjande avvåra produktiva resurser. Undersenare år har industripoliliskt stöd beslutats eller aviserats för mycket storabelopp. En stor del av detta slöd har ett uttalat regionalpoliliskl syfteeller får klara regionalpoliliska effekter. När samhällets insatser inom detregionalpolitiska området skall bedömas räcker det sålunda inte att la hänsynenbart till de anslag som anvisas för direkl regionalpolitiska åtgärder. Betydanderesurser har även anvisats i annan form. 1 beslut med anledning avden s.k. småföretagspropositionen (prop. 1977/78:40, NU 1977/78: 34, rskr1977/78:110) om åtgärder för att främja de mindre och medelstora företagensutveckling anvisades betydande belopp som till stor del har kommit detnuvarande stödområdet tillgodo. De insatser till tekoindustrin som riksdagenvid flera tillfällen beslutat har i belydande utsträckningavlastat det regionalpolitiska stödsystemet. Prop.1978/79:112 14 gens beslut (prop. 1978/79:49, NU 1978/79:17, rskr1978/79:115) om vissa varvsfrågor anvisas 300 milj. kr. i särskiltregionalpoliliskl stöd. Slutligen kan erinras om de större insatser som gjortsför företag i krissituationer, där sysselsättningen hotats på speciellt utsattaarbetsmarknader. Hit hör t. ex. siödet till , ,AB Järnförädling, AB , ochLuossavaara-Kiirunavaara AB. 3.2 De regionalpolitiska målen Den regionala fördelningen av människor och verksamheierpåverkar möjlighelerna att nå en rad cenlrala samhällsmål. Så är t. ex. enregional utjämning av kvinnornas möjligheter till arbete en fömtsättning förbåde ekonomisk utjämning och jämställdhet mellan könen. De regionala skillnadernahar belydelse också för målel om ekonomisk tillväxt. Denna tillväxt måste istor utsträckning ske med utgångspunkt i den befinlliga regionala strukturenoch denna kan endast förändras successivt. De mål för regionalpolitiken som stegvis har utvecklatsoch som senast behandlades riksdagsbeslut bör, somjag tidigarenämnde, i stort sett ligga fast. Jag skall nu i några avseenden närmareutveckla min syn på dessa och på de grundläggande förutsättningarna för regionalpolitiken.Mina överväganden stämmer i allt väsentligt överens med sysselsättningsutredningensuttalanden om gmnderna för regionalpolitiken. Dessa har vunnil slöd iremissbehandlingen. Jag skall inledningsvis beröra frågan om regional balans.Den regionala balansen gäller förhållandet mellan olika regioner men ocksåförhållandet inom regionerna. riksdagsbeslut innebär att stor vikt börläggas vid en inomregional uljämning av möjligheterna till sysselsättning. Desenasle årens erfarenheter av slmkturomvandlingens regionala konsekvenser geranledning all ytterligare ulveckla de krav på regionalpolitiken som trygghetenför sysselsättningen ställer. Atl balansen upprätthålls mellan landets olika delar harbetydelse även från en annan synpunkt. Invesleringar i samhällen ochkommunikationsleder represenlerar ofta stora värden. Snabba och storaregionala omfördelningar av befolkning och verksamheter riskerar därför atlleda till stora kapitalföriuster. Det ligger också ett värde i att i alladelar av landet för framtiden värna om regioner med väl fungerande sociala ochekonomiska syslem. Vi har med andra ord ett kapital all förvalla i denbefinlliga regionala strukturen. Jag vill understryka attbefolkningens storlek i de flesta regioner kan variera inom ganska vida ramarutan att därför regionens funktionsduglighet äventyras. Däremot är, som ocksåsysselsättningsulredningen påpekar, takten i dessa förändringar av väsentligbetydelse. Kommittén räknar med vissa befolkningsförskjutningar också i Prop.1978/79:112 15 framtiden men anser att dessa bör kunna ske i balanseradeformer. Detla förutsätier dock en väsenilig höjning av sysselsättningsgraden iregioner där den är låg. Det anförda lalar enligt min mening för alt delmed regionalpoliliska ålgärder bör vara möjligl att skapa en godbefolkningsmäs-sig balans mellan regioner. Landets låga befolkningstäthet och det stora antaletlokala arbetsmarknader, dvs. de arbetsmarknader som kan nås inom ett rimligtpendlings-avstånd, gör atl brister i servicenivå och i arbetsmarknadensdifferentiering endast undantagsvis kan lösas genom insatser som syftar tillatt öka befolkningen i regionen. De låga födelsetalen och den dämpade invandringengör all landels folkmängd i slorl sett stagnerar. Delta innebär alt lillväxt ien region i regel alltid motsvaras av tillbakagång i andra regioner. Jag vill nu ta upp en av de viktigaste utgångspunkternaför regionalpolitiken, nämligen att ge arbete ål alla. Arbetets värde för individen måste vara en viktiguigångspunki för regionalpoliliken. Samiidigi är full sysselsättning även enförutsättning för all effektivt kunna utnyttja landets resurser.Undersysselsätlning och arbetslöshet är ett slöseri med mänskligt kapital. Full sysselsättning har och under bredparlamentarisk enighet varit ett cenlralt mål för den ekonomiska politiken.Del har vid upprepade tillfällen konstaterats att del inte är möjligt attenbart med allmänna ekonomisk-politiska medel åstadkomma låg arbetslöshet ilandets alla delar utan en inflalionistisk utveckling. En allmän ekonomiskpolitik måsle därför kompletteras med mer riktade åtgärder inomsysselsättnings- och regionalpolitiken om det skall vara möjligt att uppnå fullsysselsättning i landets alla regioner. Del är därvid viktigt att ha i minnetalt som regionalpoliliska insatser innebär kostnader för samhällel såär de också medel atl totalt sett öka produktion och sysselsättning. Därigenommedverkar regionalpoliliken till atl de övergripande ekonomisk-politiska målenkan realiseras. uttalade att regionalpolitiken börförstärkas så att människor i olika landsdelar ges allsidig sysselsättning.Strävan bör vara att stödja bygder och orter med en negativ utveckling så altdel skapas en bättre balans inom länen. Detta mål bör gälla också ifortsätiningen. Jag ser det emellertid som nödvändigt att med kraft ocksåfortsätta arbelel med all åstadkomma en regional utjämning mellan olika delarav landet. Full sysselsättning i hela landet kräver insatser inom såvälarbetsmarknads- som regionalpolitiken. Skillnaderna i möjlighetema att få arbete gäller delsmellan olika delar av landet, dels mellan olika delar inom varje län. 1 detnuvarande allmänna' Prop.1978/79:112 16 stödområdetär sysselsättningsgraden nästan genomgående lägre än i övriga . Blandkvinnoma är emellertid sysselsättningsgraden även låg i vissa delar av de ländär den genomsnittligt sett är hög. 1 riksdagsbeslut betonades viktenav att undanröja olika slag av förvärvshinder vad gäller bl. a. brister ibarnomsorg och allmänna kommunikationer. Underdet har andelen sysselsatta utvecklats på ett i stort settlikartat sätt i alla lyper av regioner. För kvinnornas del innebär det attmöjligheterna till arbete visseriigen har ökat i de regioner där sysselsättningsgradentidigare har varil låg, men att ökningen har varit i stort sett lika stor äveni resten av landet. Denna utveckling av kvinnomas sysselsättningsgrad ärglädjande, men visar att ytteriigare insatser kommer alt behövas föratt öka förvärvsmöjlighetema i vissa delar av landet. För att åstadkomma denönskade regionala utjämningen krävs det enligt min mening ökade och regionaltmera riktade insatser än f. n. inom både industri och service. Likaså måstejordbmkets och skogsbrukets betydelse uppmärksammas. Deträcker emellertid inte med enbart regionalpolitiska insatser för all påverkautvecklingen i befintliga verksamheter och lokaliseringen av nya verksamheter.Det krävs också atl människorna väljer arbete mindre köns-bundet.Förvärvshinder av skilda slag måste undanröjas. De lokala och regionalaarbetsmarknaderna måste vidgas för att öka möjligheterna till val mellan olikatyper av sysselsättning. Godavalmöjligheter på den lokala arbelsmarknaden ökar också människornasmöjligheler att bo kvar i en region även vid byte av anställning. En väldifferentierad arbetsmarknad minskar vidare riskerna för att befolkningen blirsocialt ensidigt sammansatt. Både omflyttning och social segregering minskarmänniskornas möjligheter lill förankring och hemhörighet i en region. Dettaupplevs av många människor som avgörande välfärdsfrågor. Sociala effekter avolika planeringsaltemativ måste sålunda prövas och utvärderas. Jagser strävandena efter goda valmöjligheter och förbättrad trygghet i arbetet somcentrala delar av regionalpolitiken. Det är dock inte möjligt att göra allalokala arbetsmarknader jämbördiga i dessa avseenden. Därför bör i de skildalänen byggas upp väl differentierade arbetsmarknader som har betydelse förlänen i sin helhet. De senaste årens ekonomiska problem har tydligt visat attkravet på orter med väl differentierade arbetsmarknader och en godmotståndskraft mot stmkturförändringar är angelägnare . Ävenom det sålunda alltid kommer att kvarstå skillnader mellan stora och småregioner ifråga om valmöjligheter på lokala arbetsmarknader måste det, somsysselsättningsutredningen påpekar, vara en ständig strävan att i skildalokaliseringsbeslut söka bidra till atl differentiera arbetsmarknaden också ide mindre och medelstora regionema. Jag ser detta som naturliga utgångspunkterför den regionalpolitiska planeringen. Prop.1978/79:112 17 En ökad yrkesmässig rörlighet, med bl. a. ettutbildningsväsende bättre anpassat lill återkommande utbildning, minskarbehovei av flyttningar. Arbetsmarknadsutbildningen härden dubbla uppgiften atlgöra del möjligt för individen bäde att ta de arbetstillfällen som finns iregionen och atl söka arbete i andra regioner. Det krävs också systematiskainsatser för att vidga de lokala arbetsmarknaderna. Del rör sig här främsi omatt förbättra kommunikationer och alt planera lokalisering av bosläder ocharbetsplatser med tanke på människornas möjligheler alt ta sig till dearbetsplatser som finns inom resp. arbetsmarknad, dvs. pä olika sätt undanröjaförvärvshinder. Del är emellerlid inte alltid möjligt att erbjudamänniskorna det arbete de önskar i den egna regionen. Individen måste därför varaberedd att ibland byla yrke eller flytta. Del är arbetsmarknadspolitikensuppgift att underiätta den röriighet som krävs. Flera siudier har visat allgeografisk och yrkesmässig rörlighet leder lill stora samhällsekonomiskavinsler. Del är därför enligt min uppfattning väl motiverat att samhälletaktivt söker hjälpa dem som måste byta yrke eller arbetsort. En rörligarbetsmarknad underiättar för arbetssökande som av olika anledning är lokaltbimdna atl komma in på arbelsmarknaden. Del bör emellerlid vara en angelägenuppgift för sysselsättnings- och regionalpolitiken all molverka en sådan ensidiggeografisk rörlighet från skogslänen som präglade omflyttningen under 1950- och1960-talen. En balanserad geografisk rörlighet mellan olika delar av landet måsteeftersträvas. Tryggheten för sysselsättningen är ett grundläggande kravi regionalpoliliken. har uttalat atl samhälletmåsle ta ett ansvar för alt strukturomvandlingen och den ekonomiska tillväxtensker på ell sådant sätt atl den enskilda människans trygghet värnas. Denna ambitionbör fortfarande gälla. Ekonomisk utveckling förutsätter en successiv omvandlingav näringslivets struktur. Denna omvandling påverkar ofta vissa regionersärskilt slarkl i form av tillväxt eller tillbakagång. Del måsle enligt minmening vara en mycket vikiig uppgifi all ulforma regionalpolitiken, liksomarbetsmarknads- och näringspolitiken, så alt denna omvandling sker i sociallacceptabla former. En slark regionalpolitik med ell långl utvecklat ansvar förmänniskors sysselsättning är en nödvändig förutsättning för alt medbibehållet socialt ansvar skall kunna åstadkomma de omfattande förändringar iproduktionsstrukturen som vi står inför. De senasle årens erfarenheler pekar på atl kosinaderna föratt ge individen irygghet i strukturomvandlingen kan bli avsevärda. Eftersomhela samhället vinner på den höjda produktivitet som strukturomvandlingen lederfram till, måsle samhället så långt möjligl kompensera de människor som drabbasav förändringarna. Denna inrikining har präglat de senaste årens närings- ochregionalpolitik och jag anser det vara nödvändigt att den bibehålls. Samtidigtmåste man emellertid sträva efter all sänka de samhällsekonomiska kosinadernaför strukturomvandlingen. Detta bör ske ge-2 1978179. Prop.1978/79:112 18 nom atl de regionala konsekvenserna av olika förändringaruppmärksammas i näringspolitiken så tidigt som möjligl och genom alt denregionala strukturen görs så robust som möjligt. De resurser samhället kanavsätta för all från regionalpolitiska utgångspunkter påverka lokaliseringen avolika verksamheter är f i vel vis begränsade. Det är därför viktigt atl enriklig prioritering kan ske av vilka områden som är mesi angelägna all stödjaoch av vilka former stödet bör få. Jag lar nu upp det regionalpolitiska målel all ge en godserviceförsörjning åt alla. 1 regionalpoliliska beslut uttalades alt allamänniskor skall ha tillgäng lill en tillfredsställande serviceförsörjning ihemorten eller inom räckhåll från denna. ullalade att människorna i olikalandsdelar bör ges en allsidig service. Dessa ambitioner ställer krav påförstärkta samhällsinsatser bl. a. när del gäller att upprätthålla servicen iglesbygder. Vidare påpekades i uttalandet atl även andra orter änkommundelscentra har och kommer att ha viktiga servicefunktioner. Liksom närdet gäller planeringen av servicen har lokala och regionala organ de bästamöjligheterna alt avgöra var stödinsatser bör sättas in. Dessa riksdagsutlalanden anger enligt min uppfattning välde allmänna mål som kan ställas upp för serviceförsörjningen. Den offenlliga sektorns roll har i ökad utsträckningkommit i centrum för de regionalpolitiska diskussionerna . Dellasammanhänger inle minst med industrisektorns stagnerande roll somsysselsältningsskapande sektor. Härtill kommer, vilket likaledes är avbetydelse för regionalpolitikens utformning, att tendenserna till enkoncentration till färre och större enheter kan antas fortsätla. Den offenlligasektorns utveckling är enligt min mening självfallel av stor vikt försysselsättningsutvecklingen i landets olika delar. 1 takt med den offentligaseklorns ökade relativa storlek har det blivit allt viktigare med en framsyntregionalpolitisk planering inom della område. Del är därför angelägel att - somsysselsättningsutredningen framhåller - sysselsättningsaspekterna systematisktvägs in i planeringen av främsi nytillkommande aktiviteter inom den offenlligaverksamheien. Kraven på atl den offenlliga seklorn arbeiar effektivt måslesamtidigt ställas högt. Detta är nödvändigt bl. a. med tanke på de finansieringsproblemför den offentliga sektorn som kan förutses . Samhällets skyldigheter att ge medborgarna en regionallväl fördelad service förutsätter att de regionalpolitiska synpunkterna beaktaspå ett tidigt siadium då olika seklorer av samhällslivet planeras. Del ärdärför nödvändigt att i den regionalpolitiska planeringen klart presentera deskilda regionernas krav på sektorerna. Jag vill här erinra om attlänsplaneringen re- Prop.1978/79:112 19 dannu i ökande ulsiräckning riklas in på konkreta åtgärder. De skilda kravenmåsle sedan vägas mot varandra då de politiska fördelningsbesluten skallfattas. Jag kommer i det följande vid behandlingen av glesbygdsfrå-goma atlförorda att översiktlig planering för och beslut om glesbygdsstöd flyttas övertill länsstyrelsema. Mina förslag innebär att det blir en viktig uppgift förlänsstyrelsema atl i länsplaneringen i samarbele med berörda kommuner,landstingskommuner och statliga länsorgan arbeta fram riktlinjer för stöd tillservice och sysselsättning i glesbygd. 1de regionalpolitiska mälen ingår också att ge människoma en god miljö. Jagvill här beröra också den betydelse som användningen av naturresurserna harför den regionala utvecklingen. 1 riksdagsbeslut markerades all detfinns påtagliga samband mellan den regionalpolitiska planeringen och miljö-och markanvändningsfrågoma. Länsplaneringen ger vikliga utgångspunkter för denfysiska planeringen på skilda administrativa nivåer. beslut omriktlinjer för hushållningen med mark och vatten (prop. CU 1972: 35,rskr 1972: 348) ger i sin tur förutsättningar för den regionalaulvecklingsplaneringen. En rad konkreta planeringsproblem måste lösas medutgångspunkt i både den fysiska och den regionalpolitiska planeringen.Riksdagen underströk också vikten av att mil-jöaspektema beaktas på ett tidigtstadium i det fortsatta länsplaneringsar-belet. Jagvill för egen del framhålla att del är angeläget atl miljöfrågorna på ellbättre sätt än kan beakias i länsplaneringen. Jag vill i detta sammanhangnämna alt nalurvårdsverkel enligi vad jag erfaril avser alt i samarbete med ettpar länsstyrelser genomföra ett försök atl ta fram alternativ för hurmiljöfrågorna skall kunna behandlas i länsplaneringen. En sådan försöksverksamhelbör kunna ge ett bättre underlag för den framtida planeringen. Detär väsentligt atl planeringen av miljön - i vid bemärkelse - och denregionalpoliliska planeringen sker i samverkan. Det är därvid viktigt att taställning till hur naturresurserna skall användas utifrån ett myckel långsiktigtperspektiv. Särskilt gäller detta beslul som för lång lid låser markanvändningenoch den regionala sirukturen. Avvägningenmellan de regionalpoliliska kraven och miljö- och markanvändningsfrågorna kani de flesta fall bäst behandlas i kommunernas planering. gäller särskiltden mer konkret inriktade planeringen. Det kan dock finnas fall då oförenligakrav ställs på kommunerna. Det måste då vara en väsentlig del i kommunernasmedverkan i länsplaneringen och den fysiska riksplaneringen att påvisa sådanakonflikter. Länsstyrelserna skall i länsplaneringen ange inom vilka områdenkonflikter finns och även beakla hur den regionala utvecklingen slår iöverensstämmelse med riktlinjerna för hushållning med mark, och andranaturresurser. Encentral uppgift för kommunerna inom regionalpolitiken är atl genom den fysiskaplaneringen åsiadkomma en bebyggelsestmklur som är fören- Prop.1978/79:112 20 lig med kraven pä goda lokala arbelsmarknader. Skyddet avjordbruksmark är ocksä en fräga av stor belydelse. Efiersom lätorlsiitbyggnadeni vissa regioner kan komma all ske pä jordbruksmark, är del väsentligt aitkommunerna i planeringen av tälorlsuibyggnaden väger önskemålet om hiishällningmed jordbruksmarken mol behovet av väl fimgerande lokala arbelsmarknader. Jag har här berörl endast regionalpolitikens samspel medanvändningen av nalurresurser som finns inom landet. Den regionala sirukturenoch dess utveckling är emellerlid ocksä beroende av naturresurser som vibehöver importera. I en period dä den framlida tillförseln av vissa råvaror ärosäker, är det inte självklart vilken inrikining regionalpolitiken skall gesför alt anpassas till lillgången på lång sikt. En uppgifi för regionalpolilikenär all på läng sikl anpassa den regionala sirukturen lill lillgången pä råvaroroch andra resurser. Del är därför vikligl alt i den långsiktiga samhällsplaneringenbeakta den osäkerhet som gäller om den framtida tillgängen pä olika slag avresurser. 1 den pågående länsplaneringen 1980 kommer delta slag av långsikligafrägor all särskilt uppmärksammas. Regionalpoliliken i ell nordiskl perspekliv Jag vill slutligen också nämna något om regionalpolitikeni ett nordiskl perspektiv. har nordiskt regionalpoliliskl samarbeleförekommit inom ramen för del . Hiltills har samarbetet ihuvudsak bestått i informationsutbyte, ulbyggt samarbete i gränsregionerna samlvissa gemensamma ulredningar.