prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — För egendel vill jag framhålla att det visserligen ingår i rättegångsutredningensuppdrag att överväga en reform av medlingsinstilutet. Det kunde därförövervägas att man i avbidan på resultatet av detla arbete avstår från alt ändranuvarande ordning. Å andra sidan måste beaktas att den särskilda medlingenäven i den form den har kan medföra atl samhällets kostnader förprocesser ej oväsentligt begränsas. Under ärendets beredning inomjustitiedepartementet har framkommit alt medlingsinstitutet under senare tidpå sina håll kommit lill ökad användning och att erfarenheterna av detta varilgoda. Jag anser därför att övervägande skäl talar för atl den rätissökandeskosinad för medling skall anses som rätlshjälpskostnad. Jag vill dock erinra omviklen av att rätten i mål vari part har allmän rättshjälp förordnar ommedling bara i sådana fall då det finns anledning räkna med att statsverketskostnader pä det sättet blir mindre än om målet skulle handläggas i gängseformer. 11.6.4 Kostnad för vissa inställelser I 21 kap. finns regler om verkställighet avdom eller beslut rörande vårdnad, umgängesrätt och överlämnande av barn samtöver- 1978/79: 90 170 flyttning av barn i vissa andra fall. Länällen prövarfrägor av delta slag. Länsrätten kan i sädana ärenden förordna att barnel skallundersökas av läkare. Läkarundersökning blir aktuell, när det kan befaras atlflyttning av barnet för med sig för stora påfrestningar. Skall barn under 15 årkallas till läkarundersökning, skall kallelse med föreläggande all vid viteinställa barnet delges den som har barnet i sin vård. Med hänsyn till karaktären av de ärenden som avses i 21kap. och de förhållandevis få fall del torde röra sig omförordar utredningen att möjlighet bör finnas alt inom rättshjälpssyslemetersätta den som har barnet i sin vård för inställelsekoslnader vidläkamndersökning enligt 21 kap. 10 § . För fall då allmänrättshjälp av någon anledning inte ges bör del enligt utredningen finnas enmöjlighel utanför rällshjälpssyslemel alt av allmänna medel ersätta den som harbarnel i sin vård för sådan inslällelsekoslnad. Ersättning bör emellertid dåkunna utgå endast om det är uppenbart att den som har barnel i sin värd intesjälv kan svara för kosinaden. Ersättningen bör enligt utredningen bestämmas avlänsrätten. Samtliga remissinsianser som har berört frågan tillstyrkerförslaget, och även jag ansluter mig till det. För de fall då allmän rättshjälpej beviljats bör det i las in en föreskrifi om all den som harhand om barnel har rätt lill skälig ersättning enligt bestämmelsen i 15 §förvaltningsprocesslagen (1971: 291) för kosinad för resa och uppehälle isamband med inställelse vid läkarundersökning. //.6.5 Kostnad för expeditions- och exekutionsavgifterm.m. Rättssökandes kosinad enligt expedilionskungörelsen(1964:618) för ansökan eller expedition vid allmän domstol, krigsrätt,arbetsdomstolen eller bostadsdomstolen saml för avgift som utgår enligtexekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027) utgör rättshjälpskostnad vid allmänrättshjälp, I den fortsatta framställningen avses med termen expeditionsavgifti förekommande fall också ansökningsavgift. I fråga om expeditionsavgiftomfattar förmånen dock inte sådan expedition som utfärdas bara på särskild begäran,om den inte begärs innan avgörandet i huvudsaken vunnit laga krafl. Beträffande exekutionsavgift får förmånen betydelse främstvid allmän rättshjälp i ärende om verkställighet, efiersom sådan rättshjälp somhar lämnats för angelägenhet som kan leda fram lill verkställbart avgörande inteomfattar själva exekutionen. Konsekvenserna av regeln att den allmännarättshjälpen inte omfattar själva exekutionen har dock mjukats upp genombestämmelser utom rättshjälpens ram. Enligt 6 a § exekutionsavgiftskungörelsen(1971:1027) skall, om allmän rättshjälp beviljats av rättshjälpsnämnden iangelägenhet som har lett till verkställbart avgörande i saken och kostnadernaför rättshjälpen överstigit maximib"eloppet för kostnadsbidraget, den somåtnjutit rättshjälpen vid verkställighet av avgörandet vara befriad frånskyldighet att förskottera avgifter enligt exekutions- 1978/79:90 171 avgiftskungörelsen och all betala sädana avgifter, om deinte i målet kan las ut av motparten. Allmänrällshjälp i angelägenhet som skall behandlas ulomlands omfaiiar endaslutomprocessuell utredningskostnad och bilrädeshjälp. Däremot ersätts inte lösenav expeditioner vid ulländska domstolar eller kostnader för bevisning. Lämnas allmän rättshjälp utan beslut av rällshjälpsnämnd,innebär nuvarande regler alt den rätissökande får betala expeditions- ellerexekutionsavgifter men atl han får tillgodoräkna sig kosinaden vidbelalning av koslnadsbidrag. Lämnas rättshjälpen efter beslul avrättshjälps-nämnd, betalas efter beslutet uppkommande kostnader av allmänna medel.Beiräffande expeditions- och exekulionsavgifter innebär detla att domstoleneller den exekutiva myndigheien inte skall la ul föreskrivna avgifier av denrätissökande. Inie heller sker nägon slämpelbeläggning. När domstolen ellerden exekutiva myndigheien slutligen handlagt målel eller ärendet, skall denemellertid underrätta rällshjälpsnämnden om bl. a. den rätlshjälpskostnad sommotsvaras av de expeditions- eller exekutionsavgifter som normalt skulle hauttagits. Underrättelsen är nödvändig för atl kostnaden skall kunna beaktas isamband med sluireglering enligt rättshjälpslagen. Kosinad för kungörelse i mål eller ärende vid allmändomstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bostadsdomstolen utgör kostnad förrättshjälpen och ersätls alltså enligt rättshjälpslagen. Utredningen anser atl nuvarande syslem med expeditions-och exekulionsavgifter är omständligt all lillämpa och all del ulgör en primärorsak lill all slulregleringsförfarandel nu är så komplicerat. Utredningenförordar alt den som beviljats allmän rättshjälp befrias från avgifter fördels allmänna expeditioner vid samtliga statliga myndigheler och delsexpeditioner och ansökningar vid domstol, dvs. expeditioner enligtavdelningarna 1 och II i den videxpeditionskungörelsen fogade avgiftslistan. Utredningen loreslår också all densom beviljats allmän rättshjälp skall vara befriad från exekuiionsavgifi.Vidare föreslår ulredningen alt koslnader för kungörelse i mäl eller ärende vidallmän domstol och vissa andra myndigheter skall, säviii de belastar den sombeviljals allmän rättshjälp, utgå av allmänna medel. När del gäller angelägenhei som handläggs ulomlandskonsiaterar utredningen all om man låter allmän rällshjälp i sådanangelägenhet omfatta även kostnad för expeditioner skulle det innebära enväsentlig vidgning av föimånerna med risk för belydande koslnader som följd.Utredningen anser inte tiden mogen för en sådan reform. Förslaget om befrielse från expeditions- ochexekulionsavgifter har fåll ett i huvudsak positivt mottagande avremissinstansema. Vissa förslag om ytteriigare ulvidgning av avgiftsbefrielsenframförs dock. Sålunda föreslås all avgiftsfriheten bör utsträckas lill allavse bl.a. expeditionsavgift vid exekuiiv myndighet. 1978/79:90 172 En rällshjälpsnämnd föreslår all även kosinad förulländska expeditionsavgifter bör ingå som förmån vid allmän rättshjälp. En annaninstans anser atl i ärenden utanför kostnaden för klientens resa tilldomstolen, lösen av dom och kostnaderna för bevisning bör, åtminstone vadgäller de nordiska länderna, inrymmas i rättshjälpen. Från ett par instanser framförs erinringar när det gällerden närmare omfattningen av befrielsen frän exekutionsavgifter. Vad gälleravgifter enligt exekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027) tillstyrker dessainstanser endast att befrielse sker från utsökningsavgift. Däremot föreslåsatl tilläggs-och försäljningsavgifi, som också är exekulionsavgifter, bibehållssom räitshjälpskostnader. Härigenom behälls möjlighelen atl förplikta motpartatl lill siaisverkel ålerbelala dessa avgifier, som kan uppgå Ullförhällande-vis stora belopp. Vidare sägs förslaget innebära att allmänrättshjälp ej kan beviljas den som endasl kommer atl ha kostnader förexpeditions- och exekulionsavgifter, eftersom bifall till ansökan förutsätteratl sökanden kommer att ha koslnader som faller in under nägon av reglerna omförmåner vid allmän rättshjälp. För egen del anserjag att det pä förevarande område finnsulrymme för förenklingar i systemet. Nuvarande regler om expeditionsavgifterinnebär all domsiolen eller myndigheien beiräffande den som beviljals allmänrällshjälp skall bestämma och debitera avgifter som om avgiftsskyldighetförelåg, trots att avgifterna i realiteten endast i undantagsfall - via reglernaom kostnadsbidrag - slutligen kan las ul av den rällssökande. Som framgår avdel följande föreslårjag all, om huvudärendet handläggs hos myndighet som harrätl atl bevilja allmän rättshjälp, slutregleringsförfarandet och förfarandelvid fördelning av ersättning som motpart ålagts atl återbetala flyttas frånrällshjälpsnämnd lill den handläggande myndigheten. En förutsättning för attdetta skall kunna ske är bl. a. att myndigheten vet hur stora derättshjälpskostnader är som skall beaktas när rättshjälps-avgiften fastställs.Om nuvarande system med debitering av expeditionsavgifter behålls skulle del iviss utsträckning vara omöjligt och i andra fall vara komplicerat förmyndigheten att slutreglera ärendet och fördela koslnader i samband med atlärendei i huvudsaken avslutas. angivna skäl anserjag vara av sådan tyngd altde bör föranleda befrielse från vissa expeditionsavgifter, trots all en sådanordning kan medföra eit visst inkomstbortfall för statsverket. Att, som utredningen har föreslagit, låtaavgiftsbefrielsen omfatta expeditioner enligt avdelningarna 1 och II i den videxpeditionskungörelsen fogade avgiflslistan innebär enligt min mening enlämplig avvägning. Därjämte bör - i enlighet med vad som framförts underremissförfarandet -vissa expeditioner i utsökningsärenden befrias från avgifi. När det gäller behovei av förenklingar beiräffandeexekulionsavgifter är lägel inte helt likartal. Allmän rättshjälp i ärende somleder fram till verkställbart avgörande av saken innefattar enligt gällanderält i princip inte 1978/79:90 173 exekution av avgörandet. Undantag gäller förverkställighet som avser kvarstad, skingringsförbud ellerannan säkerhetsåtgärd,om rättshjälp har lämnats i angelägenhet som föranlett säkerhetsåtgärden.Däremot kan allmän rällshjälp beviljas särskilt i verkställighetsärende. Dennaordning bör bestå. Svårigheterna med den nuvarande lillämpningen hänför sig isynnerhet till den reglering uianför rättshjälpslagen som innefattas i 6 a §exekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027). För alt den exekutiva myndigheienskall kunna tillämpa denna bestämmelse fordras atl uppgifter angående koslnadsbidragetinhämtats frän rältshjälpsmyndigheten. Enligt min mening bör även här enförenkling ske genom alt avgifterna i viss utsträckning lämnas oberörda avrältshjälpsavgiftssyslemel. Ansvarei för exekutionsavgifter har en något annoriundauppbyggnad än vad som gäller vid expeditionsavgifter. I princip skallexekulionsavgifter-na, dvs. utsöknings-, försäljnings- och tilläggsavgift, iförsta hand tas ut av ulsökningssvaranden. Först om detla inte är möjligl skallkostnaden uttas av sökanden, som också är skyldig atl pä begäran förskotterabeloppet. En eveniuell avgiftsbefrielse bör i detla sammanhang endasl omfatiasökanden. Del finns således inte något skäl atl förändra ulsökningssvarandensansvar. Av de olika exekulionsavgiflerna kan framför allttilläggsavgiften uppgå lill betydande belopp. Om en rättshjälpsiagare har enbelydande betalningsförmåga skulle det le sig stötande om inte denna förmågakunde tas i anspråk för betalning av en sådan tilläggsavgift. Med hänsynhärtill och lill atl rationaliseringsvinster främsi stär att vinna genom atlföra bort de övriga exekulionsavgiflerna från avgiftssystemet förordarjag nöjer sig med atl införa befrielse från dessa avgifier. Tilläggsavgift bördäremot allljäml uigöra förmän i rällshjälpslagens mening. Reglerna om kungörelsekostnad vid allmän domstol m.fl.domstolar skulle i vissa situationer kunna föranleda komplikationer i ellsystem där sluiregleringen läggs på den handläggande myndigheten.Kungörelsekosl-naderna är i viss ulsiräckning, såsom exempelvis vid dom påboskillnad, inte kända av domstolen när handläggningen av målel eller ärendeiavslutas. Sluireglering skulle alltså inte kunna ske samiidigi med alt måleleller ärendei avgjordes. För atl undvika denna konsekvens bör kungörelsekostnadernadirekt ersättas av statsverket. Med anledning av ett påpekande under remissbehandlingenvill jag framhålla atl allmän rällshjälp skall kunna beviljas även i fall dåparlen ej har behov av annal bistånd än det som har behandlals i detta avsnitt. Jag delar utredningens uppfattning att det av kostnadsskälinte kan komma i fräga atl låta allmän rättshjälp omfatta kosinaden förexpeditioner i angelägenhet som behandlas utomlands. Prop.1978/79:90 174 11.7 Förfarandet vid allmän rättshjälp; arvodesprövningenm. Ersätiningen till bilräde samt för bevisning i mål ellerärende vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen och bosladsdomstolenfastställs f n. av domstolen, medan ersättningen i annat fall fastställs avrällshjälpsnämnden. Avser allmän rällshjälp efter beslut av rättshjälpsnämndmäl eller ärende vid förvaltningsdomstol eller förvaliningsmyndighel ellerförtärande inför skiljenämnd, skall biträdet lämna in kostnadsräkning till myndigheteneller skiljenämnden, som med eget yttrande skall översända räkningen tillrättshjälpsnämnden. Ulredningen har funnil atl inte bara allmänna domstolarutan även förvaltningsdomstolar har bättre förutsättningar änrättshjälpsnämnderna alt ulöva en effektiv kostnadskontroll. Vidare innebär detvissa rationaliseringsvinster om förvaltningsdomslol direkl får bestämmaersätiningen i siällei för all som behöva lägga ned lid och möda pä altavfalla och expediera yllrande lill en annan myndighei. Ulredningen föreslåralliså alt förvaltningsdomslol får pröva frågor om ersättning i samband medallmän rättshjälp. Detsamma föresläs gälla . Detta innebärsammanlaget att förutom allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen ochbosladsdomstolen, även , regeringsrällen, kammarrätterna,försäkringsdomstolen och länsdomstolarna, dvs. länsrätt, länsskalieräll ochfastigheislaxeringsräli, anförtros prövningen av nu förevarandeersättningsfrågor. När del gäller övriga myndigheler föreslås atl endastarrendenämnd, hyresnämnd, statens va-nämnd och överexekutor skall få rätt attpröva ersättningsfrågor i rätlshjälpsärenden. Utredningens ordförande och enexpert anser emellertid att alla statliga myndigheter bör få pröva ersättningsfrågori sädana ärenden som handlagts vid myndigheien. För de fall domstol eller förvaltningsmyndighet meddelatbeslut i ersättningsfrågan förordar utredningen all lalan mot beslutet skallföras i samma ordning som talan mot avgörandet i huvudsaken. Utredningens förslag i fråga om beslutandefunktionema i ersättningsfrågorhar fåll ell blandat mottagande. Ett knappt flertal av dem som behandlarfrågan godtar utredningsmajoritetens förslag under det att återstodentillstyrker reservationen. Remissinstanserna hänför sig därvid i huvudsak tillde skäl för de olika lösningarna som återfinns i belänkandet. Del framhållsall förvaltningsmyndigheter ofta kommer att få en sorts parisställning. Eninstans säger sig kunna instämma i reservantens uppfattning att del är dehandläggande myndigheterna som bäst känner till vilka ålgärder som bör havidtagits av den rätissökandes biträde i ärendei och vilken tid som skäligenbör ha åtgått härför. Trots detta och även om arvodessättningen kan grundas påvissa fastställda taxor, framhålls all de adminisiraiiva funklioner somerfordras för ulbelalning och bokföring m. m. av arvoden är en verksamhei somär främmande för handläggande förvallnings- 1978/79:90 175 myndigheler och som medför en inie önskvärd ökning avdessas arbeisuppgifier. För egen del anser jag lill en början all de myndighelersom anförtros uppgiften att bevilja allmän rättshjälp också bör få bestämmaersättning i anslutning till rättshjälpen. Del kan ifrågasättas - somordföranden och en expert har gjort - all vidga rälten all besiämma ersättningtill ytterligare statliga myndigheter. Emellertid uppnäs en enhetligare ochenklare reglering om behörigheten atl bevilja allmän rättshjälp och besiämmaersältning sammanfaller. Av stor betydelse är också sambandet mellanbestämmande av ersättning saml slulregleringsförfarandel och förfarandel vidfördelning av koslnader. Somjag skall återkomma lill anserjag attslutregleringen och kostnadsfördelningen bör ske vid myndigheter som har rättall besiämma ersättning. Ålgärderna sluireglering och fördelning av kostnaderkräver sådana kunskaper och administrativa rutiner all de inlc lämpar sig altsprida ut på en stort antal myndigheter med endasl ett fålal rättshjälpsärendenärligen. Jag förordar alltså atl kretsen av myndigheter som får bestämma ersältningvid allmän rättshjälp blir densamma som den krets som får bevilja sådan hjälp.Jag vill betona att skillnaden mellan den av mig förordade lösningenoch den som förespråkas av ordföranden och en expert är obetydlig mätt i antalärenden. I fräga om besvärsordningen bör - liksom vid besvär molbeslul rörande beviljande av allmän rättshjälp - gälla, alt fullföljd sker tillsamma instans som är behörig när del gäller lalan mot avgörandet i huvudsaken. 11.8 Förfarandet i övrigt vid allmän rättshjälp 11.8.1 Byte av biträde m.m. Enligt rättshjälpslagen får bilräde inte sätta annan isitt ställe ulan rältshjälpsnämndens medgivande. Lämnas medgivande är dettillräckligt all i beslutet ange en viss personkrets, exempelvis jurist vidnamngiven advokatbyrå. Att arbete på della säll överlåls på annan kan ha singrund i sjukdom, andra åtaganden och liknande. Den som förordnals till biträdeupphör inte att vara biträde enligt rättshjälpslagen genom all han sällerannan i sitt ställe. Utredningen, som anser att den nuvarande ordningen mångagånger framstår som onödigt tyngande, förordar en regel som ger advokatgenerell rätl att sälta annan advokat i sitt ställe (substitution). Ävenbiträde som inte är advokat föreslås få rätt atl sälta advokat i sitt ställe.Vill biträde - advokat eller annan - sätta nägon som inte är advokat i sillställe bör däremot tillstånd krävas. Enligt utredningen bör vid tillämpningenav regleringen biträdande jurist pä advokatbyrå jämställas med advokat. När det gäller beslutsfunktionen föreslår utredningen attmyndighei med befogenhet atl besluta om ersättning bör ha rätl att medgesubstitution, om den rättsliga angelägenheten handläggs där. I annat fall börrättshjälps- Prop.1978/79: 90 176 nämnd pröva om substitution skall få ske. Till skillnad från förhållandet vid substitution innebärbyle av bilräde alt del lidigare biträdet entledigas och ett nytt bilrädeförordnas. Rällshjälpslagen innehåller ingen uttrycklig föreskrift ombiträdesbyte. Det anses emellertid atl rättshjälpsnämnd får förordna om byte,om skäl föreligger. Praxis har varit restriktiv när det gäller frågan om atttillåta biträdesbyte. När del gäller entledigande i annat fall innehåller lagenen föreskrift atl rältshjälpsnämnden fär återkalla förordnande som biträde, omskäl föreligger till det. Utredningen förordar ingen ändrad praxis i fräga om byte.Den anser att del är viktigt främst från kostnadssynpunkt atl en begäran ombiträdesbyte prövas noggrant. Denna synpunkt bör dock enligt utredningensmening komma till uttryck i rällshjälpslagen. Därför förordas en regel avinnebörd att byte av biträde får ske bara efter särskilt tillstånd och atlsådant tillstånd får lämnas bara om djupgående motsättningar uppstått mellanbiträdet och den rättssökande eller om eljest särskilda skäl föreligger.Beträffande entledigande i annat fall föreslås ingen ändring. När det gäller vilken myndighei som bör anförtrosprövningen av frågor om biträdesbyte och entledigande i annal fall av biträdehänvisar utredningen till vad som anförts härom i fräga om substitution. Förslaget om substitution m.m. godtas eller lämnas utanerinran i sina huvuddrag av flertalet av de remissinsianser som behandlatfrågan. Olika meningar framförs dock om förutsättningarna för byte av biträde.Ett par instanser framhåller att för byte av bilräde bör det vara tillräckligtatt allvarliga meningsmotsättningar uppges ha uppstått mellan den rätissökandeoch biträdel. Från annal håll görs däremot gällande att det i en sådan situationdessutom måste krävas atl motsättningarna vid en objektiv bedömning kan ansesha orsakals av alt biträdet inte handlagt ärendet med omsorg eller all haneljesl handlat felaktigt. För egen del anserjag all utredningens förslag att bilrädefår sätta advokat i sitt ställe bör genomföras. Med advokat bör jämställasbiträdande jurist på advokatbyrå. Den eventuella risken för att rätten tillsubstitution missbrukas bör kunna mötas med atl det införs möjlighet alt isådant fall jämka ersättningen till biträdet. Vill biträdet sätta någon sominte är advokat eller biträdande jurist i sitt stäUe bör tillstånd krävas. Även när det gäller byte av bilräde och entledigande avbiträde i annal fall godtar jag utredningens förslag till lagreglering. Avkostnadsskäl bör nuvarande restriktiva praxis i fråga om byle av biträdebibehållas. Prövningen av om de förulsältningar som anges i lagen är uppfylldabör ske med noggrannhet. Det bör åligga den som begär byle att visa att skälföreligger. Beslutsbefogenheten när myndighets tillstånd fordras ifrågor som berörts i detla avsnitt bör ligga hos den myndighet som handläggerden rättsliga angelägenhet vari frågan uppkommer, förutsatt att myndigheienhar 1978/79:90 177 behörighet atl bevilja allmän rättshjälp. 1 annat fall börrältshjälpsnämnd företa prövningen. Beträffande besvärsordningen bör samma princip gälla somvid besvär mot beslul i fråga om beviljande av allmän rättshjälp och omersättning till bilräde (se avsniii 11.2 och 11.7). Här kan anmärkas attförvaltningsmyndighet i vissa fall kan besluta om ersältning för inställelse(9 § andra stycket 4 och 26 § rällshjälpslagen). Besvär mol sådana beslul börliksom f. n. anföras hos besvärsnämnden. 11.8.2 Slutreglering och fördelning av kostnader Sedan den rättsliga angelägenheten slutförts ellerrättshjälpen på annat säll upphört, skall rällshjälpsnämnden fastställaslutligt kostnadsbidrag och göra avräkning med den som haft rättshjälp. Dennaslutreglering sker först sedan samtliga räitshjälpskostnader är kända. Dettaförutsätier att säväl avgörandet i det mål eller ärende vari rättshjälpenförekommit som beslutet om rätlshjälpskostnad har vunnit laga kraft.Rättshjälpsnämnden skall underrättas om de rättshjälpskostnader som uppståttoch som skall beaktas vid slutregleringen. Denna reglering skall innehållauppgift om den preliminära avgiften för rättshjälpen, rättshjälpskostnaderna,den slutliga avgiften för rättshjälpen, det eller de belopp som denrätissökande belaiai i kostnadsbidrag till rättshjälpsnämnden saml del beloppsom den rättssökande i förekommande fall skall betala till eller erhålla avrättshjälpsnämnden. Vilket detta belopp är beror av resultatet av denavräkning som skall ske. Har bilräde förordnals för den rättssökande, skallavräkning ske också med biträdet. Utgångspunkten för denna avräkning är denbiträdesersätlning som domstol eller rättshjälpsnämnd fastställt. Från denfastställda ersättningen skall avräknas vad den rättssökande är skyldig attutge som kostnadsbidrag lill biträdet, Avräkningen med biträdet sker somslutavräkning, om den rättsliga angelägenheten slutförts eller om rättshjälpenupphört pä annal säll, och som partiell avräkning, om den sker dessförinnan.Slutavräkning kan inte ske förrän samtliga räitshjälpskostnader är kända. Dettainnebär att biträdet inte får ut sin ersättning instans för instans med mindrepartiell avräkning sker. När slutreglering sker tas ingen hänsyn till denbetalningsskyldighet för rätlshjälpskostnad som åvilar molpart. Slutregleringenavser enbart förhållandel mellan statsverket och den som har haft allmänrättshjälp.