prop · G203190 · 1978-12-31 00:00:00 — All nedskrivningsreglerna på detta sätt differentieras beroende påbranschtillhörighet överensstämmer även med företagsskatte- Prop.1978/79:190 ' 165 beredningens allmänna överväganden. Sålunda föreslårberedningen bl. a. särskilda nedskrivningsregler för byggnadsförelag och förföretag som bedriver handel med fasligheter. Föreiagsskaileberedningen har vidare bl.a. föreslagil schablonmässiga nedskrivningsrätten sänks lill . Denna sänkning skall emellerlidses i förhållande lill beredningens övriga förslag som bl. a. innebär all ensärskild reserveringsräll beräknas på lönesumman. Sisinämnda förslag avser allge de arbetskraflsinlensiva förelagen en bätire konsolideringsmöjlighet. I vadmän beredningens förslag innebär en ulökad konsolideringsmöjlighet går däremotinte all generellt besvara. Beredningen föreslår däremot inle någon ändring avnedskrivningsreglerna för de penningförvaltande företagen. Man förutsätter atldessa frågor liksom skall lösas genom anvisningar från RSV. Enligt RSVsmening är del därför nödvändigt all även bankernas nedskrivningsmöjlighelerbehandlas i samband med införandel av nya lagernedskrivningsregler. Nuvaranderegler utesluter enligt RSVs mening en ändring av gällandeanvisningar. De föreslagna ändringarna av kapitalberäkningsreglerna ochändringarna av nedskrivningsreglerna bör om möjligt genomföras samtidigt.Enligt RSVs mening är del dessutom angelägel all banklagarnas regler och begrepp- där sä kan ske - även lillämpas inom skallelagsliflningen pä detta område. Betänkandets förslag avser i huvudsak ändring av gällandebanklagstiftning och berör sålunda väsenlligen frågor som faller uianförkammarrättens erfarenhetsområde. Yttrandet kommer därför alt begränsas tillatt avse synpunkter på de delar av förslaget som har en skatterättslig innebörd. Ulredningens uppgift har varit att lägga fram förslag liberalisering av de nu gällande kapitaltäckningsreglerna för bankerna.Förslaget innebär bl.a. alt kapiialtäckningsbehovet, som framkommer genom allbankernas placeringar - liksom f. n. indelade i riskgrader - relateras till ettpå visst sätl beräknal och i förslaget ökat "eget kapital". I detegna kapilalet, som f n. avser endast beskattade medel, skall sålunda enligtförslaget även inräknas av medel bokförda på värderegleringskonton förutlåning, ulländska valulor och obligationer. Dessa värderegleringskonton ulgörsav obeskattade medel, svarande mot nedskrivning av tillgångarnas nominellavärden. Nedskrivningarna förutsätts ha gjorts "med hänsyn till risk för föriust,prisfall m.m." (punkt I, tionde stycket anvisningarna till 41 §kommunalskattelagen, KL). Del kan konstateras att grundvalen för avsättning till värderegleringskontona,skatterättsligt sett, inte i och för sig är någon rättighet all skapaobeskattade dolda reserver utan i stället rätten att skatterätlsligt elimineraden risk för förlust som framslår som sannolik eller i alla fall länkbar. Delkan nämnas att nedskrivning för sådan risk i ett tidigare skede medgetts efterrestriktiva grunder. kan ifrågasattes om de avsevärda belopp som ienlighet med senare praxis medgetts överförda till bankernas värderegleringskontonvarit i allo skattemässigt betingade. I betänkandet uppges visserligen (s. 95) atlriskfaktorerna ökar behovet av avsättning till sådana konlonmen å andra sidan visas i betan- Prop.1978/79:190 166 kandet (s. 120) all konstaterade föriusler i utlåningen lillallmänheten har varit obetydliga . Au medlen på värderegleringskontona uppgår lill störrebelopp än som behövs för all läcka de förluster som rimligen kan antas uppkommaär f. ö. grundvalen för ulredningens förslag att viss del av dessa konlon skallanses som egel kapital vid beräkning av kapitaltäckningsbehovet. Med del sist sagda har kammarriitten i och för sig intevelat ta avstånd från förslaget som sådant i denna del ulan endast avsetl attuttala tveksamhet inför banklagsulredningens allmänt förda resonemang i dessaavseenden. Men kammarrätten anser det betänkligt från skatterättslig synpunkiatt, såsom utredningen föreslagil, medge en ökning av nu gällande, ianvisningar från förordade procenttal för beräkning avavsättningar lill bankernas värderegleringskonton (RSV Dt 1975: 53). Dessabygger på anlagandet om föriustrisk. Ulredningen medger själv atl dessaavsättningar från denna synpunkt är fullt tillfredsställande. Förslaget i dennadel motiveras i stället med all, om en sådan ökning av procentsatsen inlegenomförs, utredningens förslag inte skulle öka möjlighelen lill utlåning förvissa banker även efter genomförandet av övriga förslag från utredningens sida. Av angivna skäl och med hänsyn till de krav på ökadeavsättningsmöjligheter, som, om förslaget genomförs, kan resas från andra penningförvaltandeinrättningar än banker och möjligen även andra skattskyldiga, ser sigkammarrätten nödsakad att avslyrka genomförandet av utredningens förslag i denform det framlagts. Del kan f ö. anmärkas all utredningen inte redovisat de skattemässigakostnader som föranleds av förslaget, vilkel i och för sig försvårar ettställningstagande. Om kammarrätten sålunda hyser principiella betänkligheter molvad banklagsulredningen i skatterättsligt hänseende ifrågasätter, är domstolen självfallelmedveten om alt statsmakterna kan finna skattemässigt grundade principer böraslå lillbaka för mer övergripande hänsynstaganden. Skattelagstiftningen har ejsällan tidigare, och för den delen alltjämt, utnyttjats för alt uppnå effekterav annat slag än sådana som kan åberopas till förmån för vad som brukar kallasen rättvis och jämlik beskattning. Konjunktur- och penningpolitiskahänsynstaganden har övat inflytande pä eller rent av styrt skatlelagstiftningeni vissa lägen. Arbelsmarknadsmässiga och siabiliseringspoliiiska beaktanden hari andra, eller samma, sammanhang getts slarkl inflytande. Om de problem, som ankommit på banklagsutredningen attöverväga, inle bätire kan lösas på annat sätt - härutinnan uttalar kammarrätteningen mening - än genom ett utnyttjande av skattelagstiftningen i ett frändennas grundprinciper avvikande hänseende, får detta möjligen accepteras, särskiltdå del i sammanhanget fär anses vara fråga om ett ingrepp av trots allt ganskamarginell belydelse. Väljer statsmakterna denna utväg, bör å andra sidan detlainte ta sig utiryck i tillskapandet av förmånligare regler i aktuellt hänseendei anvisningarna till 41 § KL. Där bör i stället anges alt för de aktuellaföretagen skall gälla vad därom särskilt är stadgat. Och detta bör anges i ensärskild lag. Härigenom framgår på ell mer oförtydbart sätt att andra hänsyn ände principielll skattemässiga utgjort motivet för den ifrågasatta särbehandlingeni skattemässigt sammanhang. Prop.1978/79:190 167 4 Fullmäktige i riksbank Redan den ändring av kapilalläckningsreglerna, somgenomfördes , innebar en belydande lättnad i kapilalkraven. Del expansionsulrymme,som då skapades för bankerna bedömdes komma alt bli lillfyllesl för en läng lidframöver. Den till stor del infialionsbelingade snabba tillväxten av bankernas omslulningkom emellerlid relativt snabbt atl reducera detla utrymme. Bankernas rörelseöverskotlhar endasl i begränsad grad bidragit till en ökning av del kapilal som fårmedräknas för alt möta banklagarnas kapilalläckningskrav. Av skattemässiga skälhar större delen av del rörelseöverskotl som behållits inom bankerna i ställetavsalls till obeskattade reserver. Denna lyp av fondering får med nuvarande kapilalläckningsreglerinle inräknas i kapilalbasen i kapitalläckningshänseende. Bankerna har därförunder i hög grad fått utnyttja kapitalmarknadens resurser -såväl för emission av aktier som emission av förlagslån - för atl kunnauppfylla lagsliftningens krav på egel kapilal. Som en temporär ålgärd för alt mölaen alltmer akut siiuaiion sänktes kapitalkraven den Ijuli 1977. Mol bakgrund av de senasle lio arens erfarenheler avgällande kapilalläckningsregler framslår del för fullmäktige som angelägel allen ändring av reglerna nu kommer lill stånd. Reglerna bör därvid ulformas på ellsådant sätt atl några ytterligare ändringar härav inle kan förutses erforderligaför avsevärd tid framöver. får naturligtvis kapilalläckningsbesiämmelsernainte bli ulformade så all skyddel för insällarnas medel blirotillfredsställande eller så att förtroendet för de svenska bankerna minskar -varken inom eller utom landet. Det förslag lill nya kapitaltäckningsregler, som ulredningenlägger fram, skulle, enligt utredningens egna beräkningar, innebära en ökningav bankernas expansionsulrymme med räknat för hela banksystemet. Häriingår dock inle effekien av all den temporära reduceringen av kapilalkravelmed upphör om ulredningens förslag genomföres. Liberaliseringen av kapitaltäckningsbestämmelserna uppnårutredningen i huvudsak genom all föreslå alt hälfien av saldona på värderegleringskonlonaför utlåning, utländska valulor och obligationer får inräknas i kapitalbasen,dock högsl lill ett belopp som molsvarar del egna kapilalet. Fullmäklige har ingel alt erinra mol utredningens förslagi dess huvuddrag. Genom atl hälfien av värderegleringskontona medräknas ikapitalbasen tas explicit hänsyn lill bankernas fonderingar i form av obeskattadereserver och därmed alllså lill deras faktiska solidilel efter avdrag av latentskalleskuld. Inräknandel av värderegleringskontona underiällar också enuppbyggnad av kapilalbasen från bankernas rörelseöverskotl. Som ulredningenpåpekar har bankernas avsällningar lill värderegleringskonton i allt störreutsträckning fått karaktären av en allmän konsolidering. Bankernas realiseradeförluster har varil små som tillskotten till värderegleringskonlona kunnaiske i en takt som inle alltför mycket avvikil frän placeringarnas tillväxt. Dellaborde också leda lill atl bankernas anspråk på kapitalmarknaden väsentligt kandämpas. Med den utveckling på den svenska kapitalmarknaden som kan förulses- en avtagande uibudslill-växi tillsammans med kraftigl ökade anspråk frånolika seklorer i ekonomin - framstår della för fullmäklige som en fördel med ulredningensförslag. Även om fullmäklige således renl allmäni vill tillstyrka ulredningensförslag vill fullmäklige ifrågasätta om icke på två punkler vissa modifika- Prop.1978/79:190 168 lioner bör göras. Den försia punkten avser behandlingen avvärderegleringsreserven för obligationer och den andra punkten avserkapitalbehovet för bankernas fordringar pä ulländska banker. Enligt gällande huvudregel i banklagsliflningen fårbankernas obligalionsporlföljer inle las upp lill ell högre värde änmarknadsvärdet. Dä bankens obligationsinnehav redovisas lill anskaffningsvärdet(= bruiiobokvärdel) måste således avsättningar göras till ell värderegleringskontosä atl obligalionsporlföljens nettobokvärde nedbringas lill högst marknadsvärdet.Denna beslämmelse i banklagsliflningen innebär säledes att åtminstone en delav saldona på värderegleringskontona motsvaras av banklagarnasnedskrivningskrav. Utredningen föreslår nu att tolala saldot på värderegleringskonlotför obligationer skall fä medräknas i kapitalbasen, dvs. atl hälfien av behållningenpä konlol skulle vara kapiialläckningsgrundande. I belänkandet förs endiskussion om all saldol på värderegleringskonlot för obligationer först skullereduceras med den del som ulgör nedskrivningen av obligationerna till marknadsvärdei.Utredningen avvisar emellerlid ett sådani tillvägagångssätt. a. menarutredningen att det är orealistiskt att tänka sig all bankerna skulle kunnaavyttra en väsenilig del av sitt obligationsinnehav vid en krissituation. Någon"marknad" som skulle kunna absorbera en sådan utförsäljning exisierarinle i . Utredningen menar således att bankernas obligalionsporlföljermer är atl betrakta som anläggningstillgångar än som omsällningslillgångar.Skillnaden mellan anskaffningsvärdel och marknadsvärdei kommer ocktiå med storsannolikhet all i framliden vara mindre än vad det är. Ett avgörande skälför att reducera behållningen på värderegleringskonlona för obligationer medskillnaden mellan anskaffningsvärdel och marknadsvärdei innan det fär medräknasi kapitalbasen är all förändringarna i marknadsvärdet över tiden kan uppvisarelativt stora variationer. Del innebär all bankernas kapilalbas i så fallskulle utsättas för olämpliga fluklualioner. Fullmäktige kan acceplera utredningens argumentering atten på grund av kursändringar varierande kapilalbas är olämplig. Av principiellaskäl framslår del likväl som felaktigt atl även den del av behållningen på värderegleringskonlolsom konsumerats av nedskrivningsbehovel även skulle få ingå i kapilalbasen för kapilalläckningsreglerna.Är infördes i banklagsliflningen en kompletterande regel för bankernasnedskrivning av obligationer. Enligt denna regel kan obligationer ingående iriskklass A och B få upptas till högsl ell värde som baseras pä dengenomsnittliga ränian för vissa stats- och bostadsobligationer under en 10-årsperiod.Detta värde reflekterar därför i mycket ringa utsträckning kortsiktiga förändringari det allmänna ränteläget utan återspeglar mer den långsikligaränteutvecklingen. Då obligationsvärderingen med denna metod således blirrelativt stabil över tiden framstår det för fullmäktige som en rimlig lösning. Fullmäkligevill således föreslå all innan värderegleringskonlona för obligationer fårmedräknas i kapitalbasen bör skillnaden mellan anskaffningsvärdet och ett påovan nämnda sätt bestämt värde fråndragas. Med denna metod uppnås enprincipiellt mer riktig behandling av dessa konton utan att bankernaskapitalbas får en oönskad instabilitet. Enligt de kalkyler, som utrednin.genhar gjort, skulle en sådan metod innebära att del beräknade expansionsutrymmelför bankerna minskade för affärsbankerna, med 8procentenheter för sparbankerna och för föreningsbankerna- allt jämfört med utredningens förslag. Prop.1978/79:190 169 Med undantag av en viss reduklion för garanliförbindelser- exkl. kredilgaranlier - har ulredningen inle funnil det ändamålsenligt attändra den s.k. riskkatalogen. Då banklagarnas kapilalläckningskrav framföralllbör värderas utifrån den allmänna effekien pä bankernas solidilel har fullmäkligeime funnil anledning all gå in härpå. Fullmäklige vill likväl föreslå enändring i riskkalalogen - nämligen kapilalläckningskravel för bankernasfordringar på ulländska banker. Enligi gällande kapiialtäckningsregler fallersådana fordringar inom riskgrupp B, dvs. de har ett kapitalkrav om . Ulredningenföreslår ingen ändring härav. Nuvarande kapilalläckningsbeslämmelser lillkom 1968. Underde 10 är som förflutit har bankernas utlandsverksamhet markant ökal.De svenska bankernas fordringar på utländska banker uppgick vid årsskiftet1978/79 till inte mot ca 4 miljarder vid årsskifiel1968/69. De risker som är förknippade med denna verksamhei bedöms också numeravara större än vad som lidigare förutsägs. Med hänsyn till den ökade riskpolentialen för denna formav fordringar framstår det för fullmäklige som mindre nöjaktigt alt kapilalläckningskravelbibehålles lill och vill därför föreslå en viss höjning av kravel -förslagsvis till 1,. Fullmäklige är visserligen medveien om atl delta innebäratl yUeriigare en riskklass lillskapas men de praktiska olägenheierna häravsynes dock inte alllför stora. Ulredningen avser alt i sill forlsatta arbete bl.a.behandla frågan om de svenska bankernas engagemang i ulländska sidobolag - en sludiesom fullmäklige anser vara angelägen. Med hänsyn till att bankernas utlandsverksamhethar blivit sä omfattande och atl differentieringen på olika slag av akiivileterhar ökal kan det, enligt fullmäktiges mening, i det sammanhanget vara lämpligtatt undersöka om del finns skäl alt differentiera kapitalläckningskraven förolika former av ulländska fordringar och därvid analysera hur högl olika krav isä fall bör ställas. Mot bakgrund av de ökade svårigheler för bankerna atl itakt med en vidgad rörelsevolym - delvis beiingad av en fortgående inflalion -öka del egna kapilalel för atl uppfylla föreskrivna kapilalläckningskravföreslår Ulredningen bl. a. nya regler som möjliggör en ulvidgning avkapitalbasen. Härigenom kan bankernas egna finansieringsbehov på den svenskakapitalmarknaden begränsas. Fullmäktige finner de föreslagna ålgärderna välmotiverade i synnerhei som kapitalbehoven för andra samhällssektorer inklusive staienhärigenom ges ökat utrymme på denna marknad. Fullmäklige delar ulredningens uppfaUningatt värderegleringskonton för utlåning. Utländska valulor och obligationer lillföreslagen del bör kunna medräknas i kapilalbasen ulan att insällarnasberättigade krav på säkerhei eftersälls. Härigenom kan en naiurlig följsamheiuppnås vad gäller kapitalläcknings-kravens anpassning lill den realautvecklingen. Ulredningens förslag i övrigt föranleder inle någonerinran från fullmäkliges sida. Prop.1978/79:190 170 vill inledningsvis, innan de olikadelfrågorna diskuteras, understryka att del är nödvändigi alv en väseniligändring görs av banklagens kapitaltäckningsregler. Bankernas rörelseresultatunder en följd av år har inle varil lillräckliga för alt lagensformella krav skall kunna tillgodoses. 1 de nuvarande reglerna beakias inle de reserver som finnsgenom bankernas avsällningar till värderegleringskonlon. Ulredningen har vallall lösa de föreliggande kapilaltäckningsproblemen på så sätt atl en viss delav värderegleringsreserverna får räknas in i kapilalbasen, som härigenomutvidgas - i stället för atl göra en mer avsevärd reducering av kapilalkraven. delar ulredningens uppfattning all kapitalläckningsreglernabör ändras huvudsakligen genom alt man tar hänsyn lill de reserver som finns ibankerna. Härigenom åsladkoms den från risksynpunki mest naluriiga effekien alten liberalisering främst kommer de välkonsoliderade bankerna lill del, varvid belryggandesäkerhei bibehålls för insältarnas pengar i överenssiämmelse med kapilalläckningsreglernassyfte. Värderegleringskonton inräknas lill vissa delar i kapilalbasen Banklagens kapilalläckningsregler syftar till all skydda insällarnaspengar mot förlusler som kan uppkomma i bankernas verksamhei. Bankföreningenanser, i likhel med utredningen, alt del i direkliven nämnda sältel all ulökakapitalbasen genom alt delvis medräkna värderegleringskontona är en lämplig ålgärd,efiersom dessa reserver i realileien har samma funktion - och är lika värdefulla- som del egna kapilalel när del gäller all irygga insätlarnas inlressen. För insällarnassäkerhei är det betydligt värdefullare om bankernas konsolidering sker genom avsältningtill värderegleringskonlona - då hela beloppet kvarstannar som förlusl-läckningskapilal- än genom överföring lill egel kapilal, efiersom beloppet i del senare fallelreduceras pä grund av beskattning. Genom ulredningens förslag all hälfien av värderegleringskontona,inlill ell belopp som molsvarar eget kapilal, får räknas som kapilalbasaccepteras della synsäll. finner förslaget väl avvägl ochtillstyrker det därför. I den reservalion som finns till betänkandet framgär atlreservanterna inle fulll ut acceplerar utredningsmajoritetens förslag beiräffandevärderegleringskonlona. Reservanterna föreslår alt i kapitalbasen skallinräknas hälfien av värderegleringskontona inlill ell belopp som molsvarar egetkapital, dock beiräffande värderegleringskonto för obligationer endasl den delsom översliger vad som erfordras för all skriva ned obligationerna lill ellvärde som molsvarar ell 10-årigl ränlemedeltalsvärde. vill beiräffande värderegleringskonlona framhållaföljande. Bankernas kapitalslyrka speglas av den lolala summan avobeskattade reservei och beskattat eget kapilal. Värderegleringskontona bördärvid ses som en helhet. Del avgörande är inte den formella fördelningen påolika värdeiegleringskonton ulan storleken på de summerade saldona. Det ärdärför rimligt atl i kapilalläckningeri behandla värderegleringskonto förobligationer på samma sätt som övriga värderegleringskonlon. Någon reduktionför orealiserade kursföriusler behöver således inle ske. De obeskattade värderegleringsreserverna kan i del storahela belraklas som en allmän risktäckningsreserv. Prop.1978/79:190 171 förslag innebär en "uppdelning" av kontona i tvålika stora delar, varav den ena belraklas som fullvärdigt komplement till egel kapilaloch får utnyttjas som kapilalläckningsbas. Enligt bankföreningens mening är dellogiskt all, sedan man delal upp värderegleringskonlona i dessa två delar,ingen ytterligare reducering görs av den del sotn skall ingå i kapilalbasen.Även delta lalar för majorilelens förslag. vill understryka all majorilelens förslag inleinnebär alt man i kapitalbasen inräknar de tolala värderegleringsreservernaulan endasl hälfien därav. Dessulom sälls en övre gräns, lika med egelkapital, för hur myckel av värderegleringskontona som får räknas in i kapilalbasen.Dessa begränsningar är enligt bankföreningens uppfattning helt tillräckligafrån riskläckningssynpunkt. Vad särskilt angår den reduceringen av värderegleringsreservernavid beräkning av kapitalbasen - reserverna må avse obligationer eller andra lillgångar- sä bör ihågkommas alt de som på grund av denna reducering lämnas uianförkapitalbasen dock molsvarar fakiiski avsalla medel till samma belopp. Ävendessa medel kan därför i sin helhet användas för föriusttäckning. Den lalenlaskatteskulden faller ju borl i samma mån som medlen las i anspråk. Det tolalabeloppet på värderegleringskonlona ulgör därmed ell lika goll skydd för insällarnasom del beskattade egna kapilalel. En mer omfatlande ulförsäljning av bankernas stora obligalionsinnehavär knappasl länkbar. Om en sä allvarlig solidiletskris skulle inträffa all insällarnaspengar kommer i fara, mäste situationen lösas på annat sätl än genom"förlustförsäljningar" av bankens obligationer. Skulle en belydande ulförsäljningav obligationerna mot all förmodan behöva ske, är det omöjligl atl vela vilkenkursen skulle bli. Samma osäkerhei gäller givelvis ifråga om värdel på andra lillgångar,om stora avyttringar av dessa skulle behöva göras. 1 ell sådani läge skullesåledes obligalionernas "marknadsvärde" i lagens mening sannoliktvisa sig vara fiktivt. Del är därför inle anledning atl låta kapitalbasen bliberoende av obligalionernas "marknadsvärde" vid rapporieringslillfälleteller av del lO-åriga räntemedelvärde som reservanterna föreslår. Vad somdäremot är en realitet är de medel som avsatts på värderegleringskonlot. De harfonderats i banken och fungerar pä samma säll som bankens eget kapilal. slödermajoritetens förslag all ränlefluktuationernas effekier på obligationskursernainte skall inverka på kapilalbasen. års bokföringsmässiga kursföriusler päobligationerna kan ses som resultatet av en "engångslyfining" av ränlenivånupp lill den högre nivå som motiverats av inflationen. Det är knappaslsannolikt atl ränlenivån framöver fortsätter att sliga i samma omfallning.Sannolikheten för en sänkning av ränlenivån i framliden är väl ungefär likastor som sannolikheten för en ytterligare höjning. Vid en sänkning avräntenivån kommer neiloreserven för obligationer automatiskt att öka. En sådanökning av netioreserven sker redan vid oförändrad ränlenivå allteftersom lågförrän-ladeobligationer inlöses eller stiger i kurs ju närmare förfallötiden man kommer.Ytterligare en faktor som pekar i samma riklning är alt räntesältningen förobligationer numera är rörligare än lidigare. Obligationer förses numera oftamed en räntejusteringsklausul. Del medför alt för nyanskaffade obligationerkommer skillnaden mellan anskaffningsvärdet och marknadsvärdet allvara avsevärl mindre än vad som gäller för äldre obligationer. Reservanlernas förslag att anknyta kapilalbasen lill del lO-årigaränte- Prop.1978/79:190 172 medelvärdet för obligationerna kan innebära att enkrympande andel av värderegleringskontol för obligationer får utnyttjas som kapilalbas.Del är sannoliki all medeltalsvärdel kommer atl bli ganska likamed del s. k. marknadsvärdei. Härigenom minskar den "liberaliseringseffekt"som reservanterna menar skulle följa av deras förslag att utgå frän del10-åriga ränlemedelvärdel i stället för "marknadsvärdei". Förlagsbevis inräknas i kapitalbasen upp till eget kapital