prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — anserdet felaktigtatt permanent - oavsett konjunkturläge, valutaläge m, m, - skallbehöva detaljgranska och detaljstyra varje individuell låneansökan påobligationsmarknaden. Omriksbanken i vissa speciella lägen anser det nödvändigt med en "ransonering"på obligationsmarknaden, förordar bankföreningen all rollinskränker sig till att i samråd med kapitalmarknadens parter bestämma dekapital volymer som bedöms stå till marknadens förfogande. Så sker i vissaandra länder. granskning av potentiella obliga-tionsutgivares"låneansökningar" bör således helt upphöra. Som jämförelse kannämnas alt inte granskar företagens individuella kreditansökningari bankerna, rangordnar dem i en kö eller skär ned de ansökta beloppen ens undertider med kredilreslriklioner. nöjer sig då med att ange ramar förden lolala ullåningsökningen. Bankföreningensrekommendation om en friare kapitalmarknad innebär inte, atl föreningen fömekaratt ett behov kvarstår av en viss samordning på marknaden. Hur denna skallutformas praktiskt, bör diskuleras närmare mellan kapitalmarknadens parter. Dennödvändiga ökningen av särskilt del långfristiga sparandel motiverar attåtgärder vidtas för att öka hushållens vilja att spara även i obligationer ochförlagsbevis. Bankföreningendelar utredningens uppfattning om skattesystemets åter hållande effeki på obligalionsförvärven och vill här hänvisa till del i dettaremissyttrande framförda kravet på en kraftig höjning av det s, k. sparavdraget,Intäklsökningen efter skall vid övergång från banksparande till obligationerskulle då bli störte och en omplacering till längre sparande mera attraktiv, Enhöjning av avdraget skulle kunna ge god effekt åt ökade ansträngningar attmarknadsföra obligationer, och bidra till att skapa en bätire fungerandesekundärmarknad, vilken i sin lur krävs för en fortsatt breddning avobligationsmarknaden. Omhärtill läggs attraktiva obligationsvillkor, vilka skulle bli en naturlig följdav en friare marknad, borde det vara möjligt att öka hushållens intresse förobligationsköp som ett komplement till bl, a. bank sparandet. Delta visar bl,a. erfarenhetema och början av 1976, då gapet mellan denlånga räntan och diskonto ökade som mest med 1978/79:165 Bilaga 3 280 De icke-instilutionella placerarnaköpte dä av den totala emissionsvolymen. Obligationsmarknadens utbudssida har sålunda redan underrådande omständigheter visat en relativt hög ränteelasticitet, dvs. när räntomanärmat sig en nivå som troligtvis legat i närheten av var en fri ränta skulleha legat har antalet placerare ökat väsentligt. vill insiämma i ulredningens slutsals, attom en ökning av obligationsmarknadens kapacitet skall komma till stånd måste allmänhelensobligationsköp ökas väsentligt. Föreningen tror dock, att ett nödvändigtvillkor för obligationsmarknadens breddning är en betydligt störredifferentiering av emissionsvillkoren (ränlesättning, löplider m. m.). Dennadifferentiering kan knappast komma till stånd med nuvarande emissionskontroll. Från placeringssidan domineras obligalionsmarknaden av AP-fonden,försäkringsbolagen samt bankema, vilka förvärvar betydande volymer stals- och bostadsobligationer.1 fråga om utgivningen av obligationer dominerar staten och bostadssektorn meden sammanlagd andel av obligationsmarknaden på . Utredningen konsiaterar all en mer betydande relativökning av marknaden för räntebärande obligationer endasl kan komma lill ståndom andra än de nu aktiva institutionella placerarna stimuleras till attförvärva obligationer. Ulredningen har närmast i åtanke åtgärder somstimulerar allmänheten lill innehav av andra obligationer än spar- och premieobligationer.Däremot förs här ingen diskussion om möjligheten att genom nya institutionellabindningar förstärka marknaden för långfristigt kapital. Diskussionen omkapitalbildning och löntagarfonder har icke heller hargetl nägra resultat vadavser utredningens resonemang. Utredningen betraktar exempelvis som en självklarhet attbehovet atl transferera hushållssparande till långfristiga placeringar ökar närAP-fondens placeringskapacitet stagnerar. Utredningen har här inle beaktat de möjlighelersom föreligger att genom exempelvis lönebaserade löntagarfonder erhålla ettökat långfristigt sparande och den vägen stärka marknaden för långfristigtkapital. Den högre inflationstakten har inneburilvissa strukturella förändringar på obligationsmarknaden. Obligationemas löptidhar successivt förkortats liksom även räntebindningstidema. En minskning av räntebindningstidensynes ha eftersträvats från såväl långivar- som lånlagarhåll. Utredningenframhåller att lendensen mol korlare ränlebindningstider måste anses angelägenför alt ytterligare förhindra en sänkning av löptiderna. TCO delar emellertidutredningens uppfattning alt syflel med en förkortning av räntebindningstidemabör vara att hålla parternas ränterisker inom vissa gränser, inte att elimineradem. En eliminering av dessa risker genom indexanknytning av obligationernasvärde bör följaktligen avvisas. Som påpekas av utredningen visar erfarenheter ulomlandsalt en indexanknytning på en begränsad del av kreditmarknaden tenderar alt fååterverkningar på hela samhällsekonomin. TCO delar vidare utredningens uppfattning attemissionskontrollen bör bibehållas. En sådan kontroll krävs för att marknadenför långfristigt kapital skall utvecklas i enlighet med ekonomisk-politiskaintentioner. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 281 Föreningen inslämmer i ulredningens förslag att emissions-och fondstämpelavgiften avskaffas. Enligt LRFs uppfattning ärdet, med hänsyn tagen lill ulredningensambition alt bidra till ett effektivare resursutnyttjande, särskilt viktigtför samhällsekonomin att beakta obligationsvillkoren och prioritetssyslemel. Iflera hänseenden har utredningen härvid hemfallit ät en alltför statisk syn.LRF finner det beklagligt att utredningens i andra avseenden vällovliga syftenej får samma karaktär när utredningen behandlar emissionskontrollen. Det äräven väsentligt att frågan om emissionskontrollen blir belyst i ett siörresammanhang, vilket varit kapitalmarknadsutredningens uppgift. Den 1974 infördalagen om kreditpoliliska medel har uppfattals som provisorisk i avvaklan påkapitalmarknadsutredningens behandling av frågan. Den behandladepropositionen /78:33 har i avvaktan på kapitalmarknadsulredningensöverväganden endast föreslagit en förlängning med av lagens giltighet. LRF finner att avvägningen mellan kreditpolitik ochallokeringspolitik är avgörande för kapitalmarknadens funktionssätt. Ulredningenhar i sitt ställningstagande funnil atl emissionskontrollen bör bibehållas menatt detla ej bör vara ett hinder för att en ökad flexibilitet vid lånevill-korsgivningenkommer till stånd. LRF har svårt att dela utredningens uppfattning pä dennapunkt då handläggningen vid av olika låneansökningar kommer auytterst avgöras av den kreditpolilik som omsatts i emissionskontrollen.Utredningen har som skäl för sitt ställningstagande särskilt pekat påräntebindningen och svärigheten p. g. a. inflationen att.utnyttja en jämviktskapanderäntebindning. Dessutom anförs bostadssektoms kapitalbehov, vilket ej skulletillfredsställas pä en kreditmarknad helt utan reglering, LRF vill betona att flera möjligheter föreligger förRiksbanken atl såväl tillgodose kreditpolitiska motiv för en räntereglering somatl styra kapilal till bostadssektom. Behovet av en ökad flexibilitet päkapitalmarknaden bör därvid, enligt LRFs uppfattning, ej underordnas en alltförinstitutionaliserad verksamhei. LRF vill peka på möjlighelen lill en ökadstatlig bostadsfinansiering och att emissionskontrollen ej är det väsenlligastyrmedlet för alt tillgodose den prioriterade sektorn. Den snedvridning som den inflationsslimulerande kreditefterfrägankan medföra hänger, enligt LRFs uppfattning, främst samman med emissionskontrollen.Det kan konstateras att den inflationsslimulerande kreditefterfrågan främstkan hänföras till bostadssektorn. LRF vill därför föreslå en omprövning avemissionskontrollen i syfte atl medge en friare kapitalmarknad, vilket enligt LRFsmening bör leda till ett effektivare utnyttjande av kapitalmarknaden. Ulredningen föreslår alt emissionsslämpel för nyaobligationslån saml fondstämpel vid köp och byte av fondpapper avskaffas. Emissionsstämpelnutgör enligt utredningen ett hinder för en utveckling mot flexiblare länevillkor.Bl. a. medelfristig finansiering framstår som mindre förmånlig än långfristiggenom stämpelskattens relativt siörre kostnadsgenomslag på obligationer med kortarelöptid. Liksom utredningen finner LRF det anmärkningsvärt att en låntagare somtar upp lån på obligationsmarknaden 19 1978179. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 282 belastas med högre äilig totalkostnad än låntagare som ärhänvisade till Induslrikredit och Lantbrukskredit. LRF finner utredningensöverväganden väl motiverade och tillslyrker förslaget. Ulredningen har hävdat betydelsen av såväl ett ökatsparande i samhället som en breddning av antalet långivarkategorier påobligationsmarknaden. LRF vill kraftigt underslryka dessa frågors betydelse.Hushållen har därvid en väsevMlig framlida uppgift all kanalisera sitt sparandetill obligalionsmarknaden. Enligt LRFs uppfattning kan i detta samraanhang ettökat lönesparande där en förbättrad positiv realränta medges löntagaren/förelagarenvara väsentligt. I proposiiion 1977/78:165 om värdesäkert lönsparande föresläsförbättringar för ett sparande genom bl. a. skattesubventioner. LRF finner detbeklagligt att detta sparsystem ej kommit att omfatia obligationer ulanbegränsats till akiiesparande och bankinlåning. LRF vill därför föreslå, vidbehandlingen av kapitalmarknadsulredningens belänkande, att denna fråga aktualiseraspå nytt. Obligationer bör kunna utgöra ett alternativ vid lönspatande. Enligt Svenska Arbetsgivareföreningens uppfattning bordeemissionskontrollen nu kunna avskaffas. Vad som synes ha avhållit Kapitalmarknadsutredningenfrån att föreslå en sådan liberalisering är att räntoma på bostadslån i så fallskulle stiga. Fördelningspolitiska betänkligheter mot detta torde emellertidvara grundade på förhållanden som inte längre råder. Vad gäller egnahemsägamatorde fördelningspolitiska skäl knappast kunna åberopas för alt långsiktigthålla nere deras räntekostnader under de marknadsmässiga. Så mycket mindrebefogade är räntesubventioner till denna kategori. Vad gäller hyreshus fungerarden statliga bostadssubventioneringen så att marknadsräntorna får föga inflylandeöver bostadskost-nadema. Hänsynen (ill hyresgästema kan således icke motiveraatt man genom reglering av kapitalmarknaden upprätthåller lägre räntor än de marknadsmässiga. Realräntan har varit positiv men intehögre än 1 å , Under 1970-lalet har den varit negativ. Det kan inte varanågot allmänt intresse att genom regleringar, bl, a, emissionskontroll,långsiktigt vidmakthålla så låga realräntor. Är realräntan för låg, ökar efterfråganpå lån från hushållen för finansiering av t.ex. fastigheter,konsumtionskapitalvaror m. m,, på ett sätt som skapar samhällsekonomiskabalansproblem. Detta ger i sin tur upphovtill åtgärder vilka som bieffekter har snedvridningar och effektivitetsföriuster. Medan man i utlandet alltmer böljat övergå lill att medtraditionella generella penningpolitiska medel kontrollera kredit- och kapitalflödenahar den svenska tillgripit alltfler selekliva medel och använder demallt oftare. Detta är så myckel mer anmärkningsvärt som senare års forskninginom penningteorin visat på de generella medlens större effektivitet när detgällt all nå de önskade målen. De generella medlen - diskontopolitik och öppnamarknadsoperationer - påverkar ekonomin genom förändringar av den allmännaräntenivån och av tillgången på pengar och krediter av alla slag. De vänder sigaldrig mot någon speciell kreditform eller någon särskild del av marknaden. Deöverlåter åt kredit- och kapitalmarknademas egna mekanismer att avgöra rän- 1978/79:165 Bilaga 3 283 testruktur och fördelning. De är såledesallokeringsneutrala, dvs. de förhindrar inte den fördelning av resurserna isamhället som utbud och efterfrågeförhållandena lett fram till. Med generellamedel uppnår man därför vanligen en samhällsekonomiskt mer effektiv fördelningav kapitaltillgångarna. Utredningen diskuterar förutsättningama för en ökad marknadsmässighetpå den svenska kredil- och kapitalmarknaden. Med utgångspunkt i traditionellekonomisk teori konstalerar man att fördelarna med friare kredit-ochkapitalmarknader bygger på förutsättningar som inte kan uppfyllas i den svenskaekonomin. Dels önskar politikerna prioritera vissa aktiviteter t.ex.bostadsbyggandet, dels kan villkoren för perfekt konkurrens aldrig helluppfyllas. I detta sammanhang framföres också att räntan inte är avgörande förraånga investeringsbeslut. Vi delar inle utredningens uppfattning att man av dessaskäl mäste avvisa en marknadsmässig lösning av kapitalmarknadens funklion.Enligt vår mening borde kostnadema för politiskt prioriterade kreditertillgodoses över budgeten. Vidare anser vi att fördelarna med att låta räntanavspegla den samhällsekonomiska kosinaden för de olika ekonomiska akliviieteraakan uppnås även under mindre ideala förhållanden än perfekt konkurrens. Genomatt låta varje lånetransaktion ske till en marknadsmässig ränta får vimöjlighet alt avgöra den samhällsekonomiska kostnaden. Det är på delta vis vipå ett rationellt sätt kan fä en uppfattning om kostnaden för olikaprioriteringar. Mot bakgrund av ovanstående argumentering avslyrker viutredningens förslag om bibehållandet av emissionskontrollen påobligationsmarknaden i sin nuvarande restriktiva uiformning. Inte minsl medhänsyn lill den intemationella utvecklingen mot mer marknadsmässigaförhållanden på kapitalmarknaderna bör man enligt vår mening sikta mot friaresyslem på den svenska obligalionsmarknaden. 1 linje med en sådan utvecklingligger den av utredningen föreslagna rätten att ge ut obligationer för andra änindustriföretag liksom avskaffandet av emissions- och fondstärapelavgiften förobligationer och liknande skuldebrev. Utredningens försiktighet beträffande förutsättningama fören ökad marknadsmässighet på den svenska kredil- och kapitalmarknaden är oroande. Det finns enligt Förbundets uppfattning inget skäl atthindra en marknadsmässig utveckling av kapitalmarknaden. De ev. politisktbetingade prioriteringama kan åstadkommas genom gängse politiska beslut. Förbundet finner del därför väsentligt att obligalionsmarknadenfår utvecklas på ett friare sätt och Förbundet finner ingen anledning att emissionskontrollenbibehålles med sin nuvarande restriktivitet. Börsstyrelsen tillslyrker att lån på obligationsmarknadenoch lån från kreditinstituten med amorteringsplaner avpassas efterinvesteringsprojektens tidsmässiga avkastningsprofil. Börsstyrelsen tilläggerdock, att detla inte löser problemet med låg soliditet på del sätt somutredningen tror. Börsstyrelsen anser vidare att emissionskontrollen skallupphöra eftersom ett friare system som filialer mera differentieradeemissionsvillkor. 1978/79:165 Bilaga 3 284 a. i avseende på räntesältningen, skulle bidra tillatt bredda obligationsmarknaden. Börsstyrelsen tillstyrker att rälten alt utgeobligationer utsträcks till andra än industriföretag och atl emissions- och fondstämpelavgifternaavskaffas för obligationer och liknande skuldebrev. Börsslyrelsen tillägger attmotsvarande avgifter bör avskaffas även för aklier. tillstyrker ulredningens förslagatt såväl emissionsstämpelavgift som fondstämpelavgifl för obligationeravskaffas. anser vidare att detsamma bör ske även för aklier. Beträffande emissionskontrollen anförfondhandlareföreningen att en av de mest angelägna ålgärderna vad gäller densvenska kapitalmarknaden är att försöka bredda obligationsmarknaden. Föreningenvill ifrågasätta om inte emissionskontrollen och den därmed förenade ränteregleringenär en av orsakema till dagens snäva obligationsmarknad. Föreningen tror att ettnödvändigt villkor för obligationsmarknadens breddning är en betydligt störredifferentiering av emissionsvillkoren. anser, alt dennuvarande emissionskontrollen bör ändras så att en större differentiering avvillkoren kan erhållas. 10.18 Föreningen auktoriserade revisorer () Föreningen tillstyrker alt andra än industriföretag får geut obligationer samt att emissions- och fondstämpelavgifterna . Enligt FAR:smening kan den nuvarande emissionskontrollen med fördel upphöra så atl obligationsmarknadenblir mindre reglerad. SFFs grundläggande önskemål beträffandeobligationsmarknaden är att åtgärder vidlas i syfte att få en bättre fungerandemarknad. En bättre fungerande marknad (såväl primär- som sekundärmarknad),skulle sannolikt medföra all fler placerare, än som är fallet, skulle fåintresse av att placera i obligationer. Mot bakgrund av att AP-fondemastillväxt kommer att avta framstår det som mycket angeläget attintresset för obligationer ökar hos andra placerare. Ulredningen pekar självpå det stora potenliella utbud, som hushållen representerar. Obligationer medhögre avkastning än banksparande, relativt låg risk saml fördelaktigaskattevillkor för realisationsvinster borde kunna utgöra en attraktiv sparformför hushållen. SFF anser all man genom en mer flexibel emissionskontrollkan skapa förutsättningar för en bättre fungerande marknad och därmed ocksåbredda basen av långivare. 1 första hand anser SFF att emissionskontrollenhelt bör slopas. 1 andra hand anser SFF att det inom ramen för nuvarande emissionskontrollverksamhetbör vara fullt möjligt att låta låntagamas möjligheter att upptaga lån samllånevillkoren bestämmas utifrån mer marknadsmässiga krav än som ärfallet. Ett ytterligare steg i riktning mot en bättre fungerandemarknad vore om inom vissa givna ramar (som skulle vara vidare ändagens) överlät på emissionsbankerna alt bestämma låntagare och lånevillkor. 1978/79:165 Bilaga 3 285 Varje emissionsbank skulle då av tilldelas enviss lånevolym att emitteras under t. ex. ett kvartal. Detla skulle också ledatill ett decentraliserat beslutsfattande vad avser obligationsemissioner,vilket SFF anser skulle vara värdefullt i sig. Sammanfattningsvis delar SFF utredningens äsikl att manbör söka differentiera lånevillkoren i högre grad än . Vidare anser SFFdet vara riktigt att även andra företag än industriförelag ges tillträde tillobligationsmarknaden, likaså atl man avskaffar nuvarande emissionsstämpel ochfondstämpel. Under denna rubrik berörs frägor om de statligt regleradefondemas förvaltning och placeringsregler saml vissa andra frågor som har lagitsupp av remissinstanserna, bl.a. skattefrågor, hushållens aktiesparande, utlänningarsaktieförvärv, regionala kreditinstitut m. m. Kammarkollegiet förvaltar, såsom framgår av kapitel 13 i kapitalmarknadsulredningenshuvudbetänkande, ett stort antal fonder av olika slag. Vissa av dessa fonderutgör delar av statens förmögenhet, det s. k. statskapitalet. Till dennakategori hör ett antal statliga utlåningsfonder, kollegiets delfond av fondenför låneunderstöd, tre statliga pensionsfonder samt fonden för statens aktier.Från kapitalmarknadssynpunkt lorde endast pensionsfonderna ha något intresse.Dessa är nämligen de enda av kollegiet förvaltade statliga fonder som har medelplacerade på denna marknad. Förutom endel fonder som alltså ingår i statskapitalet förvaltar kollegiet även ettbetydande antal donations- och andra fonder redovisade under den gemensammabeteckningen övriga diverse medel. Hit hör bl.a, allmänna arvsfonden,kyrkofonden, handelsflottans pensionsanstalts placeringsfond och samefonden.Till övervägande del beslår dessa fonders tiUgångar av investeringar påkapitalmarknaden. Av väsentlig betydelse äratt vad som redovisas såsom övrigadiverse medel inle ingår i statsförmögenheten. Dessa medel kan därför intefritt förfogas över från statens sida. Innebörden av det statliga ansvaret förmedlen i placeringshänseende har närmare analyserats av fondutredning ibetänkandet (SOU . 1959:29) Donationsfonder och övriga diverse medel inomstatsförvaltningen, sid 15: "Genom mottagandet av donationsfonder och gävomedelkan staten sägas ha påtagit sig ett förvaltaransvar, vilket till sin innebördnärmast är att jämföra med det ansvar som åvilar en förmyndare eller god man.Liksom en sådan förtroendeman bör staten vid fullgörande av sittförvaltningsuppdrag tillse, att de anförtrodda medlen såvitt möjligt placeraspå ett sätt, som medger irygghet för deras bestånd. Härav följer att staten vidvalet av placeringsobjekt icke kan nöja sig med atl fästa avseende vid endaslvissa risker men bortse från andra. En allsidig prövning av riskmomenten börske, och härvid måste skälig hänsyn tagas till de förändringar som inträttunder senare årtionden. Från alt tidigare den nominella föriuslrisken ansettsvara den väsentligaste placeringsrisken, framstår sålunda värde- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 286 försämringsrisken såsom den allvarligaste. Uppenbarligenfinnes del i och för sig icke något skäl att värdera en förlusl uppkommen genomvärdeförsämring annorlunda än en nominell förlust.Då allmänt vedertagna regler om riskfördelning vid placering av fondkapital börtiUämpas även beiräffande donationsmedlen, måste en anpassning avplaceringsreglerna ske till utvecklingen, så atl större valfrihet erhålles. uttalande avser formellt endast förvaltaransvaretför donationsfonder. Enligt kollegiets uppfattning är dock ett likartat synsättnaturiigi även på flertalet andra såsom övriga diverse medel redovisadefonder." Mot bakgmnd av statens sålunda preciserade förvaltaransvarkan del vara av intresse atl närmare granska hur detta ansvar axlats undersenare årtionden. avgav sitt förut nämnda betänkande i september1959. Betänkandet innehöll bl.a. förslag att en fjärdedel av kapitalbehållningeni de donationsfonder som kollegiet förvallar skulle få placeras i akliernoterade på . Någon omedelbar verkställighet ledde dock intedetta förslag till. Först - alltså senare- erhölls placeringsregler för donalions-fondema i allt väsentligtöverensstämmande med förslaget. Motsvarande bestämmelser fastställdes förarvsfonden och för kyrkofonden . Sistnämnda år hemställde den dåvarande fondförvaltarenstatskontoret att andelen börsnoterade aklier i donationsfonderna ocharvsfonden skulle få höjas från av respektive fondsbehållning. Sedan fondförvaltningen överförts till kollegiet kompletteradedelta statskontorets framställning och utsträckte yrkandetom störte aktieandel till kyrkofonden. 1974 hemställde också styrelsen förhandelsflottans pensionsanstalt (HPA) om en 50-procentig aktieplaceringsrältför sin av kollegiet förvaltade placeringsfond. En ansökan av huvudsakligensamma innebörd avgavs vidare styrelsen för samefonden eftersamråd med kollegiet som även förvaltar denna fond. Samtliga här uppräknadeansökningar - utom såvitt avser donationsfonderna - vilar t. v, i avvaktan pådet nu remitterade betänkandet. Vad innehåller dä Kapitalmarknadsutredningensslutbetänkande av intresse i sammanhanget? Till att börja med kan noteras altutredningen i sin sammanfaltning av kapilel 13 bl. a. anför alt de fonder, somfinns vid sidan av AP-fonden och vars placeringsregler fastställts av staien,har ett så begränsat neitoplaceringsbehov att deras betydelse frånkapitalmarknads-synpunkt är ringa. Det är därför knappast konstalerarutredningen -dess uppgifi all genomföra en översyn av angivna regler. Kollegietdelar denna uppfattning som f. ö. framförts under hand till dåvarande finansdepartementetefter remissbehandlingen av verkets komplelterande framställningar 1974, Föruiom en konsekvensändring i reglema för HPA:splaceringsfond framlägger kapitalmarknadsulredningen inte några förslag tilländringar i bestämmelsema om de fonder kollegiet förvaltar. I stället förordarutredningen en särskild översyn av placeringsreglema för bl. a. dessa fonder.