prop · G20362 · 1978-12-31 00:00:00 — ler i fråga om all den egendom som finns inom förvaringslokalenså länge den kan undersökas utan att de inlagnäs kroppsliga integritetsamtidigt träds för när. Någon skillnad härvidlag behöver inte heller görasmellan egendom som finns i gemensamma utrymmen inom förvaringslokalen ochegendom som de intagna har hos sig i bostadsrummen. Jag ämnar således intelägga fram något förslag till lagreglering av dessa kontrollåtgärder, utan jagförutsätter atl också i fortsättningen kommer attmeddela erforderliga föreskrifter i detta hänseende. Vad härefter angår kroppsvisitalion och kroppsbesiktningav intagna i kriminalvårdsanstalt bör reglerna härom tas upp i KvaL, Kroppsvisitalion skall i princip alltid ske vid ankomstentill anstalten. Efter ankomsten bör intagen fä kroppsvisiieras föreftersökande av förbjudna föremål endast under vissa särskilt angivnaförutsättningar. Ett första typfall bör vara när det finns anledning tillmisstanke om att han bär sådant föremål på sig. Del måste alltså föreligga enkonkret misstanke härom. Styrkan i misstanken behöver dock inte vara särskiltstor. Ett andratypfall då kroppsvisitalion bör få ske under pågående anstalts-vistelse är ianslutning till sådana större undersökningar som av säkerhetsskäl ibland görsav t.ex. de särskilda visitationspatruller som finns inom kriminalvården. Defortlöpande kontroller som mer eller mindre dagligdags görs av t.ex. deintagnas bostadsrum bör däremot inte kunna läggas till grund för en rutinmässigkroppsvisitalion av inlagen. I lagtexten bör uttrycket "störreundersökning" användas för att markera att undersökningen skall avse helaavdelningar eller i varje fall grupper av iniagna. Men ytterligare enbegränsning bör göras. En större undersökning av exempelvis den för allaintagna gemensamma matsalen bör inte grunda rätt alt rutinmässigt företa kroppsvisitalionav samtliga intagna. Endast om den intagne har eller har haft särskildanknytning till utrymme som berörs av en sådan större undersökning bör han fåunderkastas kroppsvisitalion ulan särskild anledning till misstanke om atl haninnehar förbjudet föremål. Enförutsättning för en liberal tillämpning av besöks- och permissionsbestämmelsernaär att besöken och permissionerna inte utnyttjas för smuggling av narkotika,vapen och andra otillåtna ämnen eller föremål. Ytteriigare typfall då kroppsvisitalionav den intagne rutinmässigt bör få ske är därför när den intagne skall mottagaeller har haft ett obevakat besök liksom då den intagne återkommer tillanstalten efter vistelse utanför denna. Jag har uppehållit mig vid kroppsvisitalion iegentlig mening, dvs. undersökning av en persons kläder eller något denne bärmed sig t. ex. en handväska. En lindrigare variant av kroppsvisitalion skergenom s.k. skyddsvisitation. Den består i att kriminalvårdspersonalen genom allkänna utanpå kläderna övertygar sig om alt den intagne inte bär pä t. ex. föremålsom kan användas som tillhygge mot andra intagna eller vårdpersonalen. En såjämförelsevis lite ingripande visilation bör kunna företas slump- Prop.1978/79:62 30 vis eller rutinmässigt t. ex. i samband med transporter avde intagna inom eller utom anstalten. Jag förordar därför en särskild regel om atlvårdpersonalen även när inte något av de typfall för vilka jag har redogjort idet föregående är för handen får företa sådan ytlig kroppsvisitalion som bedömsnödvändig av säkerhetsskäl och som endast avser kontroU av eventuellt innehavav vapen eller annat farligt föremål. De bestämmelser som jag nu har förordat om kroppsvisitalionbör tas upp i KvaL i en särskild paragraf, 9 a §. Kroppshesikining är en åtgärd som innebär avsevärt störrerisk för integritetskränkning än kroppsvisitalion. Självklart måste man därförvara mycket restriktiv när del gäller möjligheterna till kroppsbesiktning. Heltkan man emellertid inte avstå från sådana åtgärder. Kroppsbesiktning måste sålunda kunna företas när anledningförekommer atl den intagne i t.ex. någon kroppshålighet förvarar enförpackning narkotika eller annat förbjudet föremål. Liksom vid kroppsvisitalionbör del alltså föreligga en konkret misstanke om otillåtet innehav innan kroppshesikiningföretas. Man kan emellertid inte stanna vid detta. På vissasäkerhetsavdelningar finns särskilt rymningsbenägna intagna av del slagsom avses i 7 § tredje stycket KvaL. Somjag kommer att utveckla i del följande(avsnitt 4) har statsmakterna vidare beslutat om en differentieringefter narkotikaberoende av vissa intagna. De som på grund av sitt narkotikamissbrukär starkt störande för övriga intagna eller som deltar i narkotikahanteringinom anstalterna skall skiljas från övriga intagna och placeras på avdelningarmed större säkerhetsgrad och slutenhet. Uppenbarligen kan förhållandena på enanstalt eller avdelning av anstalt - kanske tillfälligt beroende på denaktuella sammansättningen av de intagna - vara sådana att man måste kunnarutinmässigt eller stickprovsvis företa även så ingripande åtgärder somkroppsbesiktning. I enlighel härmed förordarjag att, om del är oundgängligenpåkallat med hänsyn till ordningen och säkerheten på anstalten, kroppshesikiningfår ske på sluten anstalt även i följande fall, nämligen när - det sker ianslutning till större undersökning som av säkerhetsskäl görs av utrymmen inomanstalten och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmesom berörs av undersökningen - den intagneskall mottaga eller har haft obevakat besök - den intagneefter vistelse utanför anstalten återkommer till denna. De bestämmelser om kroppsbesiktning somjag nu har förordatbör tas upp i en särskild paragraf, 9 b §. Att det är som har beslutanderätteni fråga om kroppsvisitalion och kroppsbesiktning följer av 58 § KvaL,Regeringen kan emellertid enligt 60 § KvaL förordna om överflyttning avkriminalvårdsstyrelsens befogenhet till tjänsteman inom kriminalvården. 1fråga om kroppsvisitalion bör sålunda beslutanderätten utan vidare kunna dele- Prop.1978/79:62 31 geras till styresmannen på anstalten eller den hanförordnar. Kroppsbesiktning återigen rymmer stor risk förintegritetskränkning. Beslut om kroppsbesiktning på grund av misstanke omförbjudet innehav bör därför fattas av styresmannen på anstalten utan möjlighettill delegering för annat fall än då fara är i dröjsmål. När det gällerbeslutanderätten i frågor om m-finmässig eller stickprovsvis kroppsbesiktningbör det dock alltid ligga på att efter en noggrannavvägning av integritetshänsyn och säkerhetsskäl bestämma på vilken anstalteller avdelning sådan kroppshesikining skall ske och hur omfattande kontrollenskall vara. Däremot bör det ankomma på styresmannen för anstalten att bestämmaden närmare ordningen för genomförandet av beslutad sUckprovskonlroll. Jagavser att i annat sammanhang föreslå att bestämmelser rörande beslutsordningenskall föras in i KvaLK. Kroppsvisitalionoch kroppsbesiktning är som nämnts åtgärder som lätt uppfattas som integritetskränkandeav dem som blir föremål för åtgärden. Självfallet bör kroppsvisitalion ellerkroppsbesiktning inte få göras mer ingående än vad som är nödvändigt medhänsyn till ändamålet med åtgärden. All den hänsyn som omständigheterna medgerskall iakttas. Om möjligt skall vittne närvara. Jag förordar att bestämmelserhärom tas in i KvaL. Jag vill i anslutning till dessa bestämmelser anmärka attkroppsbesiktning bör utföras av sjukvårdsutbildad personat, om sådan finnstillgänglig. Kroppsvisilation eller kroppsbesiktning av intagen kvinna börinte heller få verkställas eller bevittnas av annan än kvinna, läkare ellerlegitimerad sjuksköterska. Också i dessa hänseenden avser jag att i annat sammanhangföreslå bestämmelser i , Vidare bör i KvaL föreskrivas att föremål sominlagen inte får inneha skall tas om hand och förvaras för hans räkning. Jagvill erinra om atl i 63 § KvaL finns bestämmelser om att omhändertagna bemsningsmedelm.m. De nu förordade bestämmelserna bör tas upp i en särskildparagraf, 9 c §. Huvudregeln är all vittne alltid skall närvara vid kroppsvisilationoch kroppsbesiktning. Vittne ger den undersökte ett skydd mot atl visitationeneller besiktningen utförs på ett otillböriigt sätt. Lika viktigt är atl vittnetkan skydda den undersökande personalen mol anklagelser för övergrepp eller annalmissbruk. Från arbetarskyddssynpunkl kan det också vara angeläget attförrättningsmannen har en kollega närvarande vid kroppsvisitalion ellerkroppsbesiktning. Det finns emellertid undanlagsfall där det inte ärmöjligt atl upprätthålla principen atl vittne alltid skall vara närvarande.Den i del föregående förordade regeln all kroppsvisilation ellerkroppsbesiktning av kvinna får verkställas eller bevittnas endast av kvinna,läkare eller legitimerad sjuksköterska innebär exempelvis med den nuvarandekönsfördelningen bland personalen på kriminalvårdens anstalter - liksom påinstitutioner där häkteslagen är lillämplig - att man måste räkna med att detibland inte går att fä lag i ell kvinnligt vittne till en undersökning som avsäkerhetsskäl måste Prop.1978/79: 62 32 1 sådani fall bör - i likhet med vadsom gäller -åtgärden få vidtas ulan vittne. Man kan heller inte uteslutasituationer där det över huvud laget inte är möjligl all uppbringa ett vittne. Häktade, anhållnam.fl. på vilka häkteslagen är tillämpligbefinner sig i en situation som företer många likheter med kriminalvårdsklienielets.Vissa skillnader finns dock. Även om det bland häklesklientelet ingår dömda somtillfälligt har placerats på häkte är det övervägande flertalet inteövertygade om brott och många. t. ex. de som har omhändertagits enligt lagen (1976:511)om omhändertagande av berusade personer m.m., sätts inte ens i samband medbrott. Förvaringen i häkte sker också under strängare avskildhet än vad som ärregel i kriminalvårdens anstalter. De korta omhändertagandetiderna för häktesklienteletmedger ofta inte heller tillfälle att förbereda och genomföra smuggling. Ävenom man således kan peka på skillnader i villkor mellan häktes- och kriminalvårdsklienteleisom i viss mån talar för att del bör vara möjligt all begränsa utrymmet för kroppsvisitalionoch kroppshesikining av häklesklientelet jämfört med vad som måste gälla påkriminalvårdens anstalter överväger enligt min mening likheterna och jagförordar atl man i häkleslagen upptar bestämmelser som motsvarar vad jag harföreslagit beträffande KvaL. I enlighet härmed föreslårjag alt i 2 och 2 a §§häkteslagen upptas direkta motsvarigheter till vad jag har förordatbeträffande 9 a och 9 b §§ KvaL. Jag hänvisar till vad jag anförde i detsammanhanget. Bestämmelserna i 9 c S KvaL bör på samma sätt få sinmotsvarighet i 2 b § häkteslagen. I sammanhanget förtjänar att påpekas atlinnehållet i den föreslagna paragrafen lill stora delar överensstämmer mednuvarande 2 § häkleslagen. Jag vill vidare förutskicka att tillämpningsföreskrifternai 4 § häktesförordningen kommer atl behöva justeras bl. a. med anledning av denändrade terminologin i fråga om kroppsvisitalion m. m. Dessa föreskrifter börsålunda utformas i överensstämmelse med vad jag lidigare har förordat skallföras in i KvaLK. Gällande lag medger inte att inlagen föreläggs lämnaurinprov för att t. ex. utröna eventuell påverkan av narkotika. Däremotförekommer frivillig urinkontroll på vissa anstalter som eu led inarkotikabekämpningen. Intagna som vill undvika kontakt med narkotika understraffverkställigheten har således fått förbinda sig au frivilligt lämnaurinprov. Förbindelsen utgör förutsäitning för de intagnas placering på vissavdelning saml för deltagande i särskilda behandlingskedjor. Konstateratmissbruk eller vägran att lämna prov kan leda till omplacering. Verksamhetenbedrivs f.n. inom särskilda avdelningar vid kriminalvårdsanstalterna ,, och Hinseberg. Prop.1978/79:62 33 Frågan om kontroll av narkotikamissbruk genom urinprov påintagna i kriminalvårdens anstalter aktualiseras av den synnerligen svåranarkotika-situationen på vissa anstalter. Jag skall inte här lämna enredogörelse för det aktuella tillståndet utan hänvisar till vad regeringensledningsgrupp för narkotikafrågor anfört härom i promemorian (Ds S 1978: 2)Åtgärder mot narkotikamissbruk (prop. 1977/78:105 bilaga s. 96 ff). För att fåtill stånd en bätire ordning förordade chefen för i samrådmed mig en försöksverksamhet som innebär alt de intagna i kriminalvårdensanstalter i ökad ulsiräckning differentieras med hänsyn till narkotikaberoende.Förslaget innebär bl. a. atl grava missbrukare vid upprepad narkotikapåverkanskall kunna skiljas från övriga iniagna och placeras på avdelningar med störresäkerhetsgrad och slutenhet. Åtgärder som syftar lill ökad säkerhet ochslutenhet skall endast avse dem som på grund av sitt narkotikamissbruk ärstarkt störande för övriga intagna eller som deltar i narkotikahantering inomanstalterna. På de nu ifrågavarande säkra och slutna avdelningarna skallerbjudas olika former av åtgärdsprogram t.ex. social färdighetsträning med bl.a. användning av särskilda videoprogram. En förutsättning för en verklig differentiering efternarkotikaberoende är atl del objektivt kan fastsläs om den intagne är påverkadav narkotika. Del medel som i della hänseende står till buds är urinanalys. 1977/78:105 (s. 54) erinrade departementschefen om atlledningsgruppen tillstyrkt ett förslag från att mangenom lagstiftning skapar möjlighel alt vid misstanke om narkoiikapåverkan avkrävaintagen urinprov för narkotikaanalys. Jag förordar atl kriminalvårdsstyrelsensförslag nu genomförs. I enlighet härmed föreslårjag atl i 9 d § första stycket KvaLupptas en regel om atl inlagen som kan misslänkas vara narkotikapåverkad fårföreläggas att lämna urinprov. Endasl när omständigheterna i det särskilda falletger anledning lill misstanke om narkotikapåverkan får föreläggande ges. Någotslumpmässigt urval av intagna som föreläggs lämna urinprov får således inte skemed stöd av denna bestämmelse. Den nu föreslagna bestämmelsen är avsedd atl lillämpas påintagna i allmänhet. Inom kriminalvården pågår somjag lidigare har nämnt redans. k. kontraktsvård inom särskilda avdelningar vid kriminalvårdsanslalternaÖsteråker, , och Hinseberg. De intagna på dessa avdelningar harförbundit sig alt frivilligt lämna urinprov. Den föreslagna bestämmelsenbegränsar självfallet inte möjlighelerna atl avkräva dessa intagna urinprov enligiförbindelsen. Utöver den s.k. kontraktsvården och den lidigare nämndadifferentieringen av de iniagna avses emellertid liknande ålgärder bligenomförda från ytterligare en utgångspunkt. planerarsålunda alt på vissa ännu inte bestämda anstalter placera intagna som kan antasha 7, Rik.sdagen 1978179. Prop.1978/79:62 34 ingen eller ringa narkolikaerfarenhet i syfte atl hindraatt de blir narkotikaberoende under anstallsvistelsen. För att säkerställa attdessa anstalter verkligen hålls helt fria från narkotika fordras det att de somär intagna där kan föreläggas att lämna urinprov utan hinder av det eljestgällande kravet på konkret misstanke i varje särskilt fall. I enlighel härmed förordarjag all det görs undanlag från kravel på konkret misstanke i fråga om deanstalter som i nyssnämnd ordning avser att förbehålla ellnarkotikafritl klientel. Bestämmelsen bör placeras som ett andra stycke i 9d §. Beslut om föreläggande att lämna urinprov bör vare sig detsker med anledning av konkret misstanke eller i annal fall fattas avstyresmannen på anstalten utan möjlighet till delegering. Jag kommer vid ett annaltillfälle alt föreslå att bestämmelser härom skall las in i KvaLK. Bestämmelserna om lämnande av urinprov är intesanktionerade. Vägrar intagen att efterkomma föreläggande atl lämna urinprovfår urinprovet självfallet inte tas med våld. Inte heller kan vägran som sådanföranleda disciplinär bestraffning, senareläggning av permission eller annanåtgärd som av den intagne kan uppfattas som repressalier. Eftersom hela syftetmed möjligheten till kontroll genom urinanalys är att ge ett tillförlitligt underlagför den önskvärda differentieringen måste en vägran däremot tillmätasbetydelse i samband med överväganden rörande behovet av en förflyttning av denintagne. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag lill 1, lag om ändring i lagen (1974: 203) om kriminalvård ianstalt, 2, lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och anhållna m, fl. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 2, Jag hemställer atl lagrådels yttrande inhämtas över de upprättade lagförslagen. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. Prop.1978/79:62 36 Förord................................................................................ ... 37 Förslag till lag om ändring i lagen (1974: 203) omkriminalvård i anstalt 39 1 INLEDNING .................................................................... ... 41 2 NUVARANDEORDNING..................................................... 43 2.1 Allmänt...................................................................... 43 2.2 Permissionsbestämmelser ....................................... .. 44 2.2.1 Korttidspermission ............................................ .. 44 2.2.2 Frigivningspermission......................................... 48 2.3 Beräkning av verkställighelstid.................................. 49 2.4 Beslut........................................................................ .. 49 2.4.1 Beslut om kortlidspermission ............................ .. 49 2.4.2 Beslut om frigivningspermission......................... .. 50 2.5 Anvisningar för personal vid permission..................... 51 3 STATISTISKA UPPGIFTER M.M........................................... 51 3.1 Sambandet mellan samhällelig broltsnivå ochpermissioner och rymningar från kriminalvårdens anstalter ................ .. 52 3.2 Tillämpningen av gällandepermissionsregler............ .. 54 3.3 Vissa övriga statistiska uppgifter............................... 56 4 ÖVERVÄGANDEN ÖCH FÖRSLAG ..................................... .. 60 4.1 Förutsättningar för beviljande avpermission............ 60 4.2 Bestämmelsen i 7 § iredje slyckel KvaL...................... 66 4.3 Tillämpningen avpermissionsbestämmelserna m.m.. .. 70 4.3.1 Kvalifikationstider för regelbundenpermission 71 4.3.2 Särskilda permissioner...................................... .. 72 4.3.3 Förberedelse av permissioner........................... 72 4.3.4 Bevakade och beledsagadepermissioner......... . 73 4.3.5 Beslutanderätten beträffandepermissioner...... . 73 4.4 Samarbetet inellan kriminalvärden och polisen.......... . 74 Bilaga I. Klippkoripå kriminalen-problemet med de ständigt återkommande lagöverträdarna. Enstudie av sambandet mellan samhällelig brottsnivå samt permissioner ochrymningar från kriminalvårdens anstalter. Promemoria om permissioner, uteblivanden m. ' Bilagorna uteslutna här. 1978/79: 62 37 Dennapromemoria har upprättats av en inom tillsattarbetsgrupp. I gruppen har ingått representanter för kriminalvårdsstyrelsenoch . Ledamöier i arbelsgruppen har varit rättschefen ,ordförande, avdelningschefen , byrådirektören ,byråchefen , departementsrådet samlöverdirektören . Såsom experter har byråchefen ,polisintendenten samt kriminologen deltagit.Sekreterare har varit hovrättsassessorn Axel Lundqvisl. Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt Härigenomföreskrives alt 7 och 32 §S lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt skallha nedan angivna lydelse. Vid fördelning av de iniagna mellan öppna och slutnaanstalter iakttages följande. Inlagenbör placeras i öppen anstalt, om icke annan placering är påkallad med hänsyntill föreliggande fara för atl han avviker eller eljest av säkerhetsskäl ellermed hänsyn lill atl möjlighet bör beredas honom lill sådant arbete eller sådanundervisning, utbildning eller särskild behandling som icke lämpligen kananordnas i öppen anstalt. Den somdömts till fängelse i lägst eller lill internering med en minsta tid skall placeras i sluten anstalt, om del med hånsyn till atthan saknar fast anknytning till riket eller eljest kan befaras alt han ärsärskilt benägen att avvika och fortsätta en brottslig verksamhei, vilken pågrund av omfattning och inriktning är av särskilt allvariig karaktär. Vad som saglsnu gäller dock ej om annan placering kräves för en ändamålsenlig förberedelseav förestående frigivning eller överföring till vård utom anstalt eller eljestsynnerliga skäl föreligger för placering i öppen anstalt. Den somdömts lill fängelse i lägst eller lill internering med en minsta tid skall placeras i sluten anstalt, om del kan befaras att han ärsärskilt benägen all avvika och fortsätta en brottslig verksamhet, vilken på gmndav omfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaklär. Vad som sagtsnu gäller dock ej om annan placering kräves för en ändamålsenlig förberedelseav förestående frigivning eller överföring till vård utom anstalt eller eljestsynnerliga skäl föreligger för placering i öppen anstalt. För attunderlätta anpassningen i samhället kan inlagen beviljas tillstånd atl lämnaanstalten (korttidspermission) om ej avsevärd fara förmissbruk föreligger. Korttidspermission får också ges. om annan särskildanledning föreligger därtill. För all underiättaanpassningen i samhällel kan inlagen beviljas tillstånd att lämna anstaltenför (kortlidspermission) om ej påtaglig fara för fortsattbrottslig verksamhei eller avsevärd fara för annat missbruk föreligger. Kortlidspermissionfår också ges. om annan särskild anledning föreligger därtill. Prop.1978/79: 62 40 Inlagen som avses i 7 § iredje stycket och på skäl som däranges är placerad i sluten anstalt får beviljas kortlidspermission endasl omsynnerliga skäl föreligger därtill. För kortlidspermission får ställas de villkor som kananses erforderliga beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet eller annal.Är noggrann tillsyn behövlig, kan föreskrivas atl den intagne underpermissionen skall vara ställd under bevakning. Prop.1978/79:62 41 befann sig 447 personer som var inskrivnavid våra kriminalvårdsanstalter på fri fot efter att ha rymt eller uteblivitefter permission. Av dessa personer hade 83 varil frånvarande i mer än sexmånader. Del totala antalet inskrivna på anstalterna var 3075.Drygt \4%av de inskrivna hade således avvikit och var på fri fot . Enligt lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt (KvaL)kan en kriminalvårdsansialt vara antingen riksanslall eller lokalanstall.Såväl riks- som lokalanstalt liksom avdelning av anstalt kan vara öppen ellersluten. Vid val mellan placering i öppen och sluten anstalt gäller som huvudregelall inlagen skall placeras i öppen anstalt, om inte annan placering är påkalladmed hänsyn lill flyklfara, säkerhets- eller behandlingskkäl, I den delvis ganska livliga debatt som fördes undersommaren 1976 i anledning av vissa uppmärksammade rymningar och frilagningarfrån kriminalvårdsanstalter ifrågasattes bl. a. om det mest belastadeklientelet verkligen förvaras på ett sådant sätl atl samhällets behov av skyddtillgodoses. Man gjorde i det sammanhanget också gällande att nuvarandepermissionsbestämmelser är alltför liberala och missbrukas i alltför storutsträckning. En viss oklarhet förelåg angående omfattningen avmissbruket. Debatten har främst gällt del kriminalvårdsklientelei somnormalt förvaras på de slutna riksansialterna. Av de inledningsvis nämnda 447intagna som olovligen befann sig på fri fot hade 142 rymteller uteblivit från slutna riksanstalter . Nära 12%av dem som var inskrivna på slutna riksanstalter befann sig olovligenpå fri fot. Härtill kommer några som avvikit . Av dem som sålunda avvikit från slutna riksanstalter harendast en mindre del rymt i egentlig mening. Av dem som rymmer från sådana anstalterär det mindre än hälften som genomför en flykt direkl från anstalten medanresten avviker medan de i andra sammanhang befinner sig utanföranstaltsområdet. ägde sålunda sammanlagt 110rymningar rum från slutna riksanstalter varav endast 46 skedde direkt fränanstalten.