prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Den lönsamhetsnivå som krävs för atl enlångsiktig utveckling av detta slag skall bli möjlig kan vid nuvarandeskattesystem inte för någon te sig stötande ur fördelningssynpunkt. Enersättning till del riskvilliga kapitalet i näringslivet, som möjliggör enavkastning för personer i genomsnittliga inkomstlägen, vilka förvärvar aklier,av storleksordningen 3 ä kan icke anses oskälig. För störreförmögenhetsägare blir den reala avkastningen vid samma nivå för lönsamheten iföretagen efter beaktande även av förmögenhets- och arvsskatt ett parprocentenheter lägre. Detta gäller om aktieposten belånats lill . Utanbelåning blir avkastningen ännu lägre. Någon tillväxt av de störreförmögenhelsägamas andel i företagens aktiekapital kan det således trotslönsamhetsförbättringen icke bli, snarare en utveckling i motsatt riklning. Kapitalmarknadsulredningensförslag om ett tilläggsuttalande till vägledning för AP-fondemasplaceringspolitik vill SAF bestärat avstyrka. AP-fonden är inte ett organ förden allmänna ekonomiska politiken. Statsmakternas ansvar för denna måsle varaodelat. AP-fonden skall uppträda som en privat kapitalplacerare. I och med att AP-fondensenda målsättning är att uppnå högsta möjliga avkastning blir dess beteendeförutsebart för . AP-fonden reagerar konsistent på Riksbankenspenningpolitiska åtgärder. Om man emellerlid genom del föreslagna tilläggetgör AP-fondens målsättning mer komplex, blir beteendet mindre förutsebart. Depenningpolitiska medlens effektivitet reduceras. Denkritik mot återlånesystemel, som baserats på den teoretiska uppfattningen atlåterlånen skulle snedvrida den totala kreditgivningen till olika typer avföretag i näringslivet, arbetsintensiva och kapitalintensiva, expanderande ochstagnerande etc, har inte bekräftats genom några empiriska undersökningar.Kapitalmarknadsutredningen framlägger inte något sådant material. Ur deavgiftsbeialande arbetsgivamas synpunkt har återiå-ningen fungerat i stort settväl. Återlånen har spelat en stor roll i företagens finansiella planering.Återlånen har utgjort en form för medelfristig kreditgivning till större såvälsom mindre företag, vilken för många företag inte låter sig ersättas med någonannan etablerad form av banklån. En brist som upplevts i återlånesystemel ärdock för korta amorteringstider och frånvaro av ackumuleringsrätt för mindrearbetsgivare. 1978/79:165 Bilaga 3 188 Föreningen måste bestämt avstyrka utredningens förslag attbegränsa återlånerälten. I stället bör amorteringstiden utsträckas till 15 åroch en tioårig ackumuleringsrätt införas upp till en beloppsgräns ora 2miljoner i stället för av utredningen föreslagna . I övrigt böråterlånesystemel bibehållas i sin nuvarande utformning. Ett system somfungerat väl och spelat en stor roll i företagens finansiella planering böricke avskaffas på så lösa grunder som kapitalmarknadsutredningen anför.Förslaget alt avskaffa lånerätten är särskilt olyckligt i en period närnäringslivet genomgår den största krisen under del senaste seklet. Skulle AP-fondemas möjligheter att placera i aklier ändockökas, anser föreningen det självfallet att samma regler skall gälla förAP-fonderna som för ett försäkringsbolag, nämligen att innehavet i ett ochsamma aktiebolag icke får överstiga . Begränsningsregeln skall gällaAP-fondsystemet i dess helhet. Ulredningen föreslår alt bankerna skall få rätt att ge utbl. a. egna obligationer men att AP-fonden inte skall ha rätt atl förvärvadessa. Motivet för förbudet är att hindra att AP-fondens långfrisiigakapitalutbud styrs över till mer kortfristig utlåning. Föreningen kan intefinna något avgörande skäl varför kapitalmarknadens dominerande placerareskulle åläggas della förbud. Kapitalplacerare bör inle äläggas onödigarestriktioner i sina val mellan olika placeringsalternativ. En väl fungerandekapitalmarknad förutsätter ett minimum av restriktioner. Föreningen avstyrkerdärför utredningens förslag om förbud för AP-fonden att förvärvabankobligalioner men avstår från all kommentera förslaget atl AP-fondenförbjuds alt förvärva bankcertifikat som är av mera kortfristig natur. Föreningen tillstyrker vidare atl AP-fonderna I -3 fårrätt att köpa konvertibla skuldebrev och s. k. warrants men ej rätt attkonvertera dessa till aktier. AP-fonden har en stor belydelse för kapitalbildningen isamhällel. Dess uppgift att tillföra kreditmarknaden långfristigt kapital ärenligt förbundets mening av utomordentligt samhällsekonomiskt värde. Det ingerdärför bekymmer att kapitalbildningen enligt utredningens analys kraftigtkommer att avla. Därvid kommer AP-fondens relativa betydelsesom källa för den långfristiga finansieringen att minska, vilkel enligt LRFsmening kan få allvarliga samhällsekonomiska konsekvenser, Problemel sammanhängeri sin helhet med sparandebnsten i samhällel. Utredningen har understrukitviklen av att den framtida politiken ifråga om pensionsåtaganden ochavgiftsuttagen utformas så atl en sådan försvagning av AP-sparandet förebyggs.Antalet ålderspensionärer med ATP kommer att kraftigt öka. För att möla dekommande pensionsåtagandena krävs ett kraftigt avgiftsuttag. Enligtberäkningarna från kan en ökning av arbetsgivaravgifternafrån 1980 med ca 1/bli erforderlig. ATP-avgifterna skulledärmed uigöra mellan , AP-fondernas dubbla funktion attsvara för pensionsåtagandena och att tillföra kapitalmarknaden ett stabiltutbud av långfristigt kapital får enligt LRFs mening ej ifrågasättas.Emellerlid är denna dubbla funktion 1978/79:165 Bilaga 3 189 förbunden med frågan om vilka avkastningskrav som fondenkan rikta. Genom kreditpolitiska beslut har AP-fondens placeringar fått enrelativt hög andel lågavkastande obligationer. Dessulom betonas oftaAP-fondernas betydelse att tillföra näringslivet riskvilligt kapital, vilketäven markeras av 4:e AP-fondens tillkomst. Den föreslås avutredningen få begränsa placeringarna till av röstetalet för allaaktier i resp. företag. Enligt LRFs uppfattning bör AP-fondernas placeringarpräglas av flexibilitet. bör mellanhandsinstitutens funktion ejförändras som en länk mellan AP-fonden och kapitalmarknaden. Därigenom kan enbred anpassning ske till olika låntagarkategoriers kapitalbehov. De flexiblainslagen i placeringspolitiken bör innefatta traditionella placeringar somaktier, obligationer och reverslån. Enligt LRFs uppfattning är de flexiblainslagen beroende på ulformningen av respektive låneforms delmarknad. Obligationsmarknadenkan exempelvis behöva differentieras eller få en utformning som ej ger denstelhet som ofta förekommer p. g. a. kreditpoliliska åtgärder. Genom endifferentiering kan AP-fonden förbättra möjligheterna atl vidplaceringsbesluten inväga avkastningskraven. Dock vill LRF beträffandeplaceringsreglementet § 4 understryka det principiella värdet av detföreslagna: "inom ramen för vad som är förenligl med allmänna ekonomiskapolitiken och med beaktande av kreditmarknadens funktionssätt". Första, andra och tredje AP-fonderna föreslås i likhet medfjärde fonden få möjlighel att förvärva konvertibla skuldebrev och warrants,LRF ser i förlängningen av detta förslag en tveksam uppluckring av fondernasfunktion gentemot kapitalmarknaden. Marknaden för konvertibla skuldebrev ärstarkt växande. Dess värde som låneform vill LRF ej ifrågasätta utan ser medlillfredsställelse på sådana innovaliva förändringar på kapitalmarknaden. LRFanser emellertid alt med liden ej i tillräcklig grad kanfånga upp denna marknad. Av flera skäl anser LRF att ett utökat fondantal istället bör tillförsäkra AP-fonden möjlighelen att förvärva konvertiblaskuldebrev och warrants. I denna riktning pekar flera av LRFs övervägandenenligt ovan. En ökad kapitalbildning bör följas av en spridning avplaceringarna. Eventuellt tänkbara negaliva effekter genom fondernasdominerande ställning kan därvid reduceras. Tillförseln av riskvilligt kapitaltill näringslivet bör även förbättras. DeUa bör leda lill att ett utökatfondanlal kan få likvärdiga uppgifter. Utredningen anför att börövervägas atl inrätta en femte fondstyrelse. LRF delar säledes dennauppfattning och vill betona att flera skäl föreligger för att ej uppskjuta ensädan prövning. LRF vill ej föreslå ett bestämt fondantal, utan anser att ävendenna fråga bör prövas. Grundprincipen i LRFs uppfattning är härvid attfondantalet kan på ett avgörande sätt spela en roll för kapitalmarknadensfunktioner. Utredningen förelär ett avskaftande av återlånesystemel idess nuvarande form. LRF tillslyrker detta förslag men vill framhålla viktenav att AP-fondemas placeringsinriktning får molsvarande revidering, så altmellanhandsinstitutens krediigivningsmöjligheter ulvidgas för alt tillgodosenäringslivels krediiförsörjning. Det system som föreslås ersätta det nuvarandeskall anpassas till de mindre förelagens behov. Föreslagen utformninginnefattar dels en övre beloppsgräns om dels en 5-ärig ackumuleringsrätt.LRF vill uttrycka sin tillfredsställelse med inriktningen på de mindreföretagen, men vill inle acceplera de begränsningar som beloppsgränsen 500.000kronor och en 5-årig ackumuleringsrätt medför. LRF vill därför föreslå attbeloppsgränsen höjs till I mkr och en lO-årig ackumu- 1978/79:165 Bilaga 3 190 Detta bör av flera skäl vara enbetydelsefull strukturanpassning, då mindre förelag i utveckling kan ges hjälptill ökade salsningar. En investering i ett mindre företag skall därvid ses irelation till verksamhetens omfattning och dess betydelse för företagelsutveckling. En lO-årig ackumuleringsrätt lorde medföra att flera företag fårmöjlighet att utnyttja återlånen, vilket bör bidra till atl underlättafinansieringen av småförelag. För att systemet ej skall belastas med allt förmånga mindre lån, bör minsta lånebeloppet fastställas lill . Ulredningen förordar vidare att AP-fonden inte skall harätt all förvärva obligationer utgivna av bank och s. k. bankcertifikat. LRFvill härvid instämma i utredningens uppfattning. LRF tillstyrker ulredningens förslag alt beträffandetredje AP-fonden gränsen justeras från 20 till 50 anställda för storleken på deföretag, vilkas avgifter lillförs fonden. LRF föruisätter att tredje fondensplaceringsinriktning bibehålles. Utredningen anser att den bör tillförasökade resurser och att en fristående femle AP-fond ev. bör inrättas. KFdelar denna uppfattning men anser att även kooperativt ägda bolag skall fåmöjlighet alt lillföras kapital ur dessa källor. Kooperativa förelag bör härinte ha konkurrensnackdelar gentemol privatägda börsföretag. Ettspecialinriktat utredningsarbete bör genomföras med syfte att utforraa ettsådant placeringsreglemente för , och motsvarande för en ev,femte fond, så att akiieplaceringar i kooperativt ägda bolag blir möjligt. Äteriånesystemet i AP-fonden bör - enligt utredningensuppfattning - avskaffas i sin nuvarande form och ersättas med en utlåning anpassad till de mindre företagens behov. Trots att vissa brister uppenbarligen föreligger iålerlånesystemet anser dock KF alt gällande regler på ett betydelsefullt sättbidragit till att underlätta konsumentkooperationens kapitalförsörjning. Ettslopande av det nuvarande systemet skulle försvåra den finansiella planeringenoch försämra utsikterna att skaffa erforderligt kapital i ett läge därkonsumentkooperationens möjligheter att utnyttja kapitalmarknaden redan ärbegränsade. KF avslyrker därför ulredningens förslag att avskaffa de nuvarandeformerna för återlån från AP-fonden. I kapitalmarknadsulredningen liksom i 1957 årspensionskommitté kan i argumenteringen i fråga om återlånerälten urskiljas enmålkonflikt. Mot behovet av att kompensera företagen för den finansiellabelastning som pensionsutgifterna ulgör står önskan att skapa institutionellafömtsättningar för en samhällsekonomiskt effektiv allokering avkapitalresurserna. Konflikten kan också uttryckas så atl mot statsmakternasekonomisk-politiska intention slår företagens ambitioner att säkra sinlångsiktiga finansiella planering. Den här målkonflikten avgjordepensionskommittén till förelagens fördel genom återlåneräilens införande medankapitalmarknads-utredningen med disciplinen på kapitalmarknaden somhuvudargument vill avskaffa den utom för småföretagen. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 191 Den argumentering som bygger uppkapitalmarknadsulredningens ställningstagande är enligt vår uppfattningofullständig och grundad på i huvudsak teorier som gäller i ekonomier mednågorlunda perfekt fungerande kapital- och kreditmarknader. Så är ju som bekantlångt ifrån fallel i . Härtill kommer intentionerna hos de lidigarepolitiska makthavarna atl på olika sätt pressa ner den genomsnittligavinstnivån och därmed sparandet inom företagen. Detta har haft tvä syften -att göra dessa mer mottagliga för den ekonomiska politikens redskap och attminska det interna företagssparandel för alt därmed reducera ägarnasförmögenhetsbildning. De successivt upptrappade arbetsgivaravgifterna harsannolikt medverkat till denna politik. 1 det här läget har förelagens tillgång pä långfristigtkapital utifrån kommit att spela en allt viktigare roll i den finansiellaplaneringen. Förelagen har här i inte som sina utländska konkurrentertillgång lill inhemska marknader där i huvudsak priset är avgörande för attkapital skall ställas till förfogande. I stället är de underkastadeemisssionskoniroll. I den här situationen tillmäts återlånen betydande vikt avde större företagen. De utgör ju en av de få finansieringsformer som företagenmed säkerhet vel är disponibla. Utredningen säger sig med förslaget inte vilja reducera destörre företagens totala lillgång på långfristigt kapital. De stora företagensägs ha goda institutionella förutsättningar att tillgodose sitt kapitalbehovpå obligalionsmarknaden. Så har emellertid inte varil fallet ochutredningen ställer inga uttryckligare förslag i riklning mol en förändring påden här punkten. Härtill kommer att ingen hänsyn tas till de medelstoraförelagen för vilka obligationsmarknaden åtminstone inte varit öppen.Sammanfattningsvis vill vi alltså hävda att på grund av de nu rådande institutionellaförhållandena på den svenska kapitalmarknaden en förändring av återlånerälteni enlighet med kapitalmarknadsutredningens förslag skulle vara till stornackdel för många företag. Vi avstyrker därför återlånesystemets avskaffandeför de större företagen men tillstyrker den ackumuleringsrätt ochutökning av bindningsrätten till som föreslås. Utredningen föreslår att tillföres ökaderesurser för aktieförvärv "i takt med utvecklingen". Vidare att eneventuell femte fond senare inrättas. Mot bakgmnd av de argument sompresenteras i inledningen till delta yttrande vill vi uttrycka följande: Brislpå riskvilligt kapital från marknaden uppkomraer normalt om avkastningen påägarkapitalet i företagen faller under en nivå där alternativa investeringarger bättre avkastning. Om i en sådan bristsituation riskkapital tillföresföretagen på andra än strikt ekonomiska gmnder leder detla till en mindreeffektiv resursfördelning och därmed till ett mindre ulrymme förreallöneförbältringar. Frestelsen att i vissa lägen låta utbudet av riskkapitalfrån AP-fondsystemet ske på andra grunder än rent ekonomiska, dvs. vad som kanbetraktas som varande i försäkringstagarnas intresse, måste av naturliga skälvara mycket stark. Det är därför viktigt att utbudet av riskkapital frånAP-fondsystemel begränsas och omgärdas med sådana restriktioner all fonden intefår ett dorainerande inflytande på marknaden för riskvilligt ägarkapital. Vid en återgång till normala avkastningsförhållanden påaktiemarknaden kommer med all sannolikhet behovet av ökat riskkapital genomnyemissio- 1978/79:165 Bilaga 3 192 ner atl tillgodoses genom ökat utbud från hushåll ochandra institutioner än AP-fonden. Vi tillslyrker därför utredningens förslag om samma reglerför AP-fondens aktieinnehav som för försäkringsbolagen, dvs. att innehavet ivarje företag maximeras till 10 proceni av röstetalet.Detla skall gällaAP-fonden i dess helhet, dvs. oavsett hur många fonder som i framliden får rättatt inneha aktier. avstyrker vi den av majoriteten föreslagnadispensmöjligheten från denna regel. Vi vill i det här avseendet också påtala två för fjärdeAP-fonden i förhållande till övriga avvikande regler. Avkastningen på i fjärdeAP-fonden förvaltade medel tillgodoräknas fonden som investeringsmedel. Enligtvår uppfattning skall dessa medel i slället användas för läckande av pensionsutfästelser.Vidare upprätthålls inte den parilelsregel mellan näringslivets organisationersom gäller för fonderna 1 -3 i . Deninstitutionetia strukturen på den svenska kapitalmarknaden karakteriseras aven stark koncentration till ett fåtal institutioner inriktade på speciellagrupper av låntagare. Ett sätt att minska denna koncentration är att ökabankernas möjligheter lill en mer differentierad och långsiktig kreditgivning.Ett led i detta är, som ulredningen föreslår, att ge bankema rätl tillutgivning av obligationer. Vi kan inle finna något skäl mot att bankerna pådetta sätl deliar i kanaliseringen av AP-fondens medel. Däremot kan det varamindre lämpligt för AP-fonden alt förvärva bankcertifikat på grund av dessasmer kortsiktiga natur. Vi avstyrker därför kapitalmarknadsutredningens förslagom förbud för AP-fonden atl förvärva bankaktier men accepterar att AP-fondenförbjuds att förvärva bankcertifikat. Vi tillslyrker vidare all AP-fonderna 1-3får rätt att köpa konvertibla skuldebrev och warrants men ej konvertera dem. Utredningen föreslår att gränsen för de medel, som skalltillföras tredje fondstyrelsens förvaltning, sätts vid företag med 50anslällda. Fonden tillförs nu egenavgifter och avgifter från företag med färreän 20 anställda. Eftersom tredje fondens andel har sjunkit från ursprungligen20 till , är del enligt utredningen motiverat alt höja gränsen för antaletanställda. Organisationerna har ingen erinran mot detta förslag. Ulredningen föreslår alt Allmänna pensionsfonden skall fårätl atl förvärva bankobligalioner och bankcertifikat, bl. a. i syfte atlförstärka bankernas kapitalbas. hade vid utgången av 1976 av sina totalaplaceringar på investerat i nyemissioner på aktiemarknaden.Fondens aktieinnehav motsvarade av de börsnoterade företagens sammanlagdabörsvärde. Enligt utredningens egen bedömning har aktieförvärven verkatstimulerande på aktiemarknaden och också verkat marknadsvidgande. Utredningenföreslår därför atl Qärde AP-fonden skall få rätt atl in- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 193 neha aklier upp lill av röstetalet i ett bolag. Delnoterades alt fonden i några fall har aktier lill mer än10 % av röstetalet. Organisationerna anser alt man för överskådlig framtid börvara restriktiv när det gäller fjärde fondens aktieförvärv, så att fonden inlefår ett för dominerande inflylande i vissa bolag. Med denna reservationtillstyrkes ulredningens förslag, att skall äga räll altinneha aktier av röstetalet i svenska aktiebolag. I detta sammanhang vill organisationerna aktualiserafrågan om sammansättningen av fondstyrelserna. hantverks-ochindustriorganisalion är representerad av en ledamot jämtesuppleant i Iredje fondstyrelsen. I Ijärde fondstyrelsen är näringlivelsrepresentation begränsad till en av SAF och en av industriförbundnominerad ledamot jämte en av SHIO nominerad suppleant. Med hänsyn tillaktiemarknadens vidgade betydelse för de mindre och medelstora företagenhemställer organisationerna om alt fjärde fondens slyrelse förändras så attnäringslivet kommer att företrädas av, förutom de av SAF och Industriförbundetföreslagna ledamöterna, en ledamot och en suppleant representerande SverigesHantverks- och - Familjeföretagen. 1 avsnittet om lån via bankinstituten (betänkandet 8.4.45,s. 473) omnämns avslutningsvis en "i diskussionen framförd tanke attlångfristiga räniebundna krediter till de mindre föietagen skulle förmedlas viabankinstituten inom ramen för en refinansiering hos AP-fonden"".Utredningen nöjer sig dock med alt nämna denna fråga (även på s. 477) och anseratl dessa företags krediiförsörjning bör kunna förbättras genom utnyttjande avbankinstiluten i ett reviderat återlånesystem. Organisationerna återkommer nedan till återiånesystemelsutformning men anser alt frågan om långfristiga räntebundna krediter enligt detföreslagna systemet inte bör släppas så enkelt som utredningen gjort. Som ledamoten framhåller i sill särskilda yttrande(s. 763-764) är reglerna för lån till industrifastigheter olillfredsställande.För industribyggnader gäller nu kreditlängd mot upp till och merför lån till bostadshus via bostadsmarknadens kreditinstitut. Vi föreslårdärför ett särskilt studium av möjlighetema att förbättra finansieringen avenskilda industrifastigheter och kollektiva verksladshus genom att medge såvälförlängda lånetider som föriängd avskrivningstid. Ett av utredningens förde mindre företagens del viktigasteförslag gäller införande av räll lill ackumulerade åleriån. Organisationernahar länge verkat för att en rätt till ackumulerade återlån skall finnas och vitillstyrker därför med stor tillfredsställelse utredningens förslag att enackumulerad åierlånerätt avseende skall införas och all av inbetalda avgifter skall kunna återlånas. Vi instämmer ocksä iulredningens synpunki att härigenom även små förelag skall kunna uppnå ettrimligt återlånbart belopp. Av värde är också utredningens påpekande att demindre företagen genom det föreslagna äteriånesystemet till en del skyddas moten kredilåtstramning, vilket av utredningen inte uppfattas som en nackdel urkreditpolitisk synvinkel. I sin argumentering för förslaget om ackumuleradåierlånerätt hänvisar utredningen till överläggningar med representanter förmindre förelag, varvid konstateras att de belopp som kunnat återiånasofta varil allt för små för alt motivera ett återkommandeansökningsförfarande. Delta har särskilt gällt arbetsintensiva mindre företagmed brist på rörelseka- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 194 Dessa synpunkter kan vitsordas av organisationema,som är övertygade om att rälten till ackumulerade återlån kommer alt innebäraett ökat utnyttjande av denna låneform bland de mindre och medelstoraföretagen. Organisationerna delar däremot inte utredningens förslagatt det totala belopp som vid varje lidpunki skall få utestå som återlån, börbegränsas till . Detta motiveras av att denna låneform skulleavgränsas till mindre företag. Det relativt ringa beloppet sägs göra låneformenointressant för medelstora eller större företag. Ulredningens motivering är på denna punkt inteövertygande. Återlånerätlen bör också ses i del hisloriska perspektivet atlmöjligheterna till återlån infördes i och med alt företagen generellt åladesatt inbetala pensionsavgifter till Allmänna pensionsfonden. Därigenomförsämrades företagens egen soliditet och deras möjligheter atl inom företageneller i särskilda gemensamma pensionsinrättningar fondera medlen med relativtvid disposi-tionsräil. Särskilt för de medelstora företagen skulle den avutredningen föreslagna gränsen medföra en allvarlig begränsning av möjlighetenatl utnyttja återlånen hos en planenlig låneform. Organisationerna avstyrkersåledes en så lågt satt gräns som . Utredningen pekar på möjligheten alt koppla återlån tillindustrigarantilån, vilka beviljas av bankerna med statlig garanti. Dessalåneärenden har beretts av företagareföreningarna, en uppgift som överföres till de regionala utvecklingsfonderna.Organisationerna anser det värdefullt om ett smidigt system för kombination avåterlån och industrigarantilån kan ulnylljas. I detta sammanhang kan också medtillfredsställelse noteras alt de direktlån, som kommer att beslutas av deregionala utvecklingsfonderna, har fått höjda gränsvärden. Enligtorganisationernas uppfattning är det emellertid angeläget att dessa maximaltfår följa penningvärdet och att såväl beloppen som låneramarna höjs snabbareän med hänsyn till all denna låneform visat sig attraktiv för mångamindre och medelstora förelag.