prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Har ärendet, när gränsen uppnäs, ännu inte anhängiggjortsvid någon myndighet föresläs att frägan om fortsatt allmän rättshjälp avgörs avrällshjälpsnämnden medan allmän domstol och vissa därmed jämställda myndigheterfär göra denna prövning, om ärendet handläggs vid sädan myndighet när gränsennås. Utredningen föreslär alt gränsen bestäms pä det sätiet attadvokat får bevilja allmän rättshjälp och arbeta pä ärendet upp till sex limmarutan att rätlshjälpsfrågan behöver prövas av myndighei (sextimmarsregeln). Ärden rätissökandes preliminära rältshjälpsavgifl högre än vad som motsvarar sextimmars arbete för advokaten, sker mellankontroll när arbetet pågått så längtid att kostnaderna nätt upp till rättshjälpsavgiflen. Ulredningen förordar slutligen att, om frågan om allmänrättshjälp uppkommer sedan den rättsliga angelägenheten har blivit föremål förhandläggning vid allmän domstol och vissa därmed jämställda myndigheter,rättshjälp i viss utsträckning skall kunna beviljas av myndigheten. Omhandläggningen äger rum vid annan myndighei ån nu sagts bör rältshjälpsnämndenpröva ansökan om rättshjälp även i ett sådant fall. Detla innebär atl i nunämnda situationer det inte kommer i fräga alt låla den advokat som biträderden rättssökande avgöra rättshjälpsfrågan även om han i annat fall skulle havaril berättigad till del. Med allmän domstol jämställs i detta sammanhangkrigsrätt, arbetsdomstolen, bostadsdomstolen och statens va-nämnd. Även frågorom substitution och byte av biträde och entledigande av bilräde i annat fallsamt frågor om upphörande av allmän rättshjälp bör enligt förslaget i vissafall fä avgöras av den handläggande myndigheten. Utredningens ordförande och en expert anser att allastaUiga myndigheter som handlägger en rättslig angelägenhet där en part hareller önskar allmän rättshjälp i princip bör ha rätl all beslula i alla frågorsom rör rättshjälpen. Utredningens förslag att advokat skall fä beviljarättshjälp i familjerättsliga angelägenheter har fåll ett genomgående positivtmottagande. Däremot har förslaget atl advokat bör fä bevilja allmän rättshjälpenligt sextimmarsregeln fält ett skiftande mottagande. Ett antalremissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Enmajoritet ställer sig emellertid negaliv till sextimmarsregeln. Blandinvändningarna mol den föreslagna regeln märks följande. Genom förslagetskulle rättshjälpsnämndema befrias frän högst av del totalaantalet ärenden varför rationaliseringsvinsten inte är så stor. Regelninnehåller inte heller någon verksam kontroll mot missbruk. Risken förbelydande kostnadsökningar är därmed stor. Praxis kan komma att skifta i olikaslag av ärenden. 1 ären-10 1978179. 1978/79:90 146 den som kräver mindre tid kan en generösare praxisutveckla sig under det att ärenden som befaras ta underställsmyndighet och blir föremål för en mer restriktiv prövning. För en advokat kankonflikt uppslå mellan ansvarei för behovsprövningen och klienllojalilelen. När del gäller förslaget att domstol i vissa fall skallpröva rättshjälpsfrågor har nägra instanser ställt sig kritiska. Man harifrågasatt del lämpliga i att domstolen prövar rätlshjälpsfrågan och därmedföre sakprövningen tar ställning lill frägan huruvida rällssökanden har befogatiniresse att fä sin angelägenhet prövad. Flertalet av dem som yttrat sig överförslaget i denna del har emellertid varil posiliva. par remissinstanserföreslär att de myndigheter som enligt förslaget skall fastställa ersättning -alltså även t. ex. förvaltningsdomstol, arrendenämnd och hyresnämnd - bör fåpröva ansökningar om allmän rättshjälp. Flera remissinsianser har bilrält ordförandens förslag ifräga om beviljande av allmän rättshjälp. Som jag tidigare framhållit är del av stor betydelse föreffektiviteten i rältshjälpssystemel hur olika beslutsfunktioner inom systemetfördelas. Närdet nuvarande rällshjälpssyslemel genomfördes fick rättshjälpsnämndemaden klart främsta funktionen. Bakom denna ordning låg bl. a. önskemålet atlåstadkomma en enhetlig tillämpning av rättshjälpslagens regler. Administrativakomplikationer till följd av alt flera myndigheter hade att ta ställning lillolika frågor i samma rältshjälpsärende skulle härigenom kunna undvikas. När delgällde utomprocessueUa ärenden inom rättshjälpssyslemet ansågs alt det skulleinnebära en belydande arbetsbelastning för de allmänna domstolarna om dessaålades administrationen av denna rättshjälp. Delvis som en följd av rättshjälpssystemets kompliceradenatur utsattes rältshjälpsorganisationen i början av lagens giltighet förpåfrestningar. In-ledningssvärighetema har emellertid numera bemästrats och detfinns enligt min mening nu tillräckligt underlag för att pröva om interättshjälpsorganisationen kan förändras sä att man uppnår ökad effektivitetoch minskad byråkrati. i sin nuvarande utformning harulan tvivel haft stor betydelse för att upprätthälla en enhetlig tillämpning avrättshjälpslagens regler. Detla har varil viktigt bl. a. frånkostnadskontrolleran-de synpunkt. Erfarenhetema av den hittillsvarandetillämpningen av rättshjälpssyslemet visar emellertid en sammansatt bild. Åena sidan förekommer det hos rättshjälpsnämnderna ärendetyper däravslagsfrekvensen är hög. Enligt en undersökning som utredningen har låtitutföra var avslagsfrekvensen sålunda så hög som i fråga omförvaltningsrättsliga ärenden. Å andra sidan var avslagsfrekvensen ifamiljerättsliga ärenden utom bodelning lägre än en procent. I förstnämnda lypav ärenden har sålunda nämndorganisationen haft en viktig roll att spela vid utformningenav praxis. I den senare typen framstår däremot nämndens medverkan som närmasten formalitet. 1978/79:90 147 Enligt min uppfattning är det möjligl all åstadkomma enbetydligt enklare, effektivare och billigare administration av den allmännarättshjälpen genom att flytta över beslutsfunktioner frän rättshjälpsnämndernatill andra myndigheter eller till advokater och biträdande jurister vidadvokatbyrå. Del finns emellertid ärendetyper som inte lämpar sig altöverföras frän rällshjälpsnämnd. Jag tänker främst pä ärenden helt utanmyndighetsanknytning. Det faller sig naturligt atl handhavandet av dessaärenden alltjämt ligger pä rättshjälpsnämnd som ju har erfarenhet av debedömningar som del här är fräga om. När del gäller allmän rällshjälp i rättslig angelägenhetsom har eller kan fä anknyining till domstol eller förvaltningsmyndighet kanövervägas en sädan ordning som föreslås av ordföranden och en expert, nämligenatt den myndighet där ärendet är anhängigt eller skall anhängiggöras får beslutanderätti rätlshjälpsfrågan. En sådan lösning skulle emellertid innebära atl dessafrägor skulle komma att handläggas av ett mycket stort antal myndigheter avvilka del helt övervägande antalet skulle fä endast ell obetydligt antalärenden ärligen. Vidare bör beaktas alt flera av dessa myndigheter har alttillvarata statens rätt gentemot den sökande i det ärende som del är fräga om.Detta är t, ex, fallet när ett affärsdrivande verk prövat ett privaträttsligtmellanhavande med en enskild medborgare. Detta talar mot att man väljer denlösning som ordföranden och experten har förespråkat. Även om man inte går sälångt i fräga om delegering av uppgifter anserjag emellerUd att det är möjligtatt i det hänseendet gä avsevärt längre än vad utredningens majoritet harföreslagit. Härvid bör vad utredningen föreslagil i fräga omfunktionsfördelningen när ersättning skall bestämmas enligt rättshjälpslagenkunna vara till viss ledning. Är ett mäl eller ärende anhängigt vid allmän domstolanserjag liksom utredningen all domstolen bör få beslula om beviljande avallmän rättshjälp i målel eller ärendet. Delsamma bör gällaförvaltningsdomstolar och specialdomstolar, dvs. regeringsrätten, kammarrätt,bostadsdomstolen, försäkringsöverdomstolen, försäkringsrätt,, patentbesvärsrätten, arbetsdomstolen, mellankommunalaskallerätten, länsrätt, läns-skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och krigsrätt.Med domstolarna bör likställas arrende- och hyresnämnd, statens va-nämnd ochöverexekutor, vilka alla har funktioner som står rättskipningen nära. Det kaninte göras gällande all nägon av dessa myndigheler intar en sådan ställning iförhällande till part all en befogenhei att besluta i rättshjälpsfrägor voreoförenlig med myndighetens övriga funktioner i målet eller ärendet. Har saken ännu ej blivit föremål för handläggning vidallmän domstol eller därmed jämställd myndighet - angelägenheten handläggsutomprocessuellt - kan man välja att lägga ansvaret för rätlshjälpsfråganantingen på rättshjälpsnämnd eller på den myndighet som skulle vara behörig attpröva den rättsliga angelägenheten. Jag finner mig i detta val böra förordarältshjälpsnämnd. Det kan knappast vara ändamålsenligt att lägga administra- 1978/79:90 148 lionen av den utomprocessueUa rättshjälpen pä de angivnamyndigheterna, dvs. göra dessa till en sorts rältshjälpsnämnder. En sädanordning skulle innebära en betydande arbetsbelastning och dessutom utgöra enför myn-dighetsverksamheien främmande arbelsuppgifl. När det gäller andra myndigheler än de nu angivna - dvs.del siora flerialel förvallningsmyndigheier - är jag, somjag tidigare antytt,inte beredd all låta dem fä rätl atl bevilja allmän rättshjälp. 1 ärende som äranhängigt vid sådan myndighet bör alltså besluisbefogenhelen ligga kvar hosrällshjälpsnämnden. Detsamma bör självfallet gälla i de fall dä den rällsligaangelägenhelen ännu inte har blivit anhängiggjord hos förvaltningsmyndigheten. Bland rätlshjälpsärendena intar de som har anknytning tillfamiljerältsliga angelägenheler en särställning. Ansökan om rättshjälp i dessafall bifalls regelmässigt. Handläggningen är rutinartad. I likhet medutredningen och remissinsianserna anserjag all advokat bör kunna anförtrosuppgiften atl i flertalet berörda mål och ärenden bevilja allmän rättshjälpunder förutsättning atl mälel eller ärendet ännu inte anhängiggjorts hosdomstol. Jag vill redan nu framhålla atl en sädan ordning inte bara innebär enomfördelning utan även en reell förenkling som torde medföra goda möjligheter tillbäde direkia och indirekta kostnadsbesparingar. Visserligen fordrar varje enskiltärende av denna typ inga ingående överväganden vid rättshjälps-nämnderna. Mengenom atl det är en sä stor mängd papper som är i omlopp vidrättshjälpsnämndema mäste oproportionerligt läng tid ägnas ät att hanlera dessaärenden exempelvis vid förfrågningar från rätissökande och vid kompletteringar. Utredningen har i en katalog angivit vilka ärenden som idetla sammanhang bör hänföras lill kalegorin familjerältsangelägenheter. Jagär med nägra undantag beredd atl godta den föreslagna avgränsningen. Som påpekatsav några remissinstanser bör, med hänsyn till möjligheterna atl vidomyndighetsförklaring och dess hävande få bilrädesbehovei lillgodosetl utanförrättshjälpssystemet (10 kap. 13 § FB), frägan om allmän rättshjälp i sädanangelägenhet inte avgöras av advokat. Några remissinstanser har ifrågasatt om inte upprättandeav äktenskapsförord och testamente i rättshjälpshänseende bör likställas medfamiljerällsmål. Med den ordning beiräffande rädgivningsinslitulel somjagavser atl förorda torde behovet alt bevilja allmän rättshjälp i dessaangelägenheter komma att minska. Med hänsyn till att de i fråga om hanteringenvid rättshjälpsnämndema lorde vara tämligen likartade de egentliga familjerättsmålenär jag emellertid beredd att biträda remissinstansernas förslag. Det sagdainnebär alltså att allmän rällshjälp får beviljas av advokat, om den rättsligaangelägenheten avser äktenskapskillnad, boskillnad, underhållsbidrag lill makeeller barn, faderskap till barn, vårdnad, umgängesrätt. ärende omäktenskapsförord eller ärende om testamente. Advokats behörighet atl bevilja allmän rättshjälp ifamiljerättsliga ange- Prop.1978/79: 90 149 såsom ulredningen funnil, underkastasvissa begränsningar. Kravel på enhetlig praxis gör sig i vissa fall gällandemed sädan styrka all prövningen av rältshjälpsfrågan bör koncentreras till ettmindre antal organ. Advokat bör sålunda inte fä bevilja allmän rättshjälp, om denrätissökande är dödsbo eller är bosalt utom riket eller om den rättsliga angelägenhetenskall prövas eller på annat sätl behandlas ulom rikel. Inte heller bör advokatfä pröva rätlshjälpsfrågan om ärendet skall behandlas hosförvaltningsmyndighet, t.ex, i fall dä det begärs införsel eller annanverkställighet av dom pä underhållsbidrag. Advokat bör ej heller ha rätt atlbevilja allmän rättshjälp i ärende om verkställighet av dom eller beslut rörandevårdnad m. m. enligt 21 kap. FB. Med advokat bör i sammanhanget jämställas biträdandejurist pä advokatbyrå. Även sådan jurist fårenligi min mening anses ha sådanakvalifikationer alt han kan anförtros uppgifien alt besluta om allmänrättshjälp i de berörda familjerätlsangelägenheterna. Utredningens förslag om att advokat i vissa ärenden skullefä bevilja allmän rällshjälp enligt en sextimmarsregel har, som tidigarenämnts, utsatts för omfattande kritik under remissbehandlingen, bl.a. fränmyndigheter som har stor erfarenhet av rättshjälpsfrägor. Även jag ställer mig kritisk till förslaget. Visserligenskulle den föreslagna ordningen ulan tvivel kunna avlasta rättshjälpsnämndernaen icke obetydlig grupp ärenden. Mol förslagei kan dock resas vägandeinvändningar av principiell natur. Framför allt inrymmer emellertid detföreslagna systemet betydande risker för en okonlrollerbar kostnadsökning. Jagär därför inte beredd all godta den föreslagna regeln. Vill man avlastarättshjälps-nämnderna ytterligare arbete, utöver vad som följer av de förslagsomjag har lagl fram, kan man gä fram en annan väg. Den möjlighel som här erbjuds är att i viss utsträckninglåta domstols eller därmed jämställd myndighets beslut om rättshjälp färetroaktiv verkan sä att det omfattar även biträdeskostnader som uppkommit föreansökan om rättshjälp. Sker sä bortfaller i motsvarande män behovet att i delutomprocessueUa skedet ansöka om allmän rättshjälp, vilket enligt vad jag tidigarehar sagt skulle ha fält göras hos råttshjälpsnåmnd. Biträdet kan dröja med atlansöka om allmän rättshjälp till dess ansökan om stämning eller motsvarandegörs hos domstolen eller myndigheten. När man bestämmer den tidsfrist varunder rällssökandenskall kunna vänta med atl ansöka om allmän rättshjälp utan alt möjligheten tillretroaktiv biträdesersätlning går förlorad bör man eftersträva en lösning sommedför en reell avlastning av rättshjälpsnämndema. Det torde inte vara tillräckligtatl, efter mönster av nuvarande regel om biträdesersättning för kostnader förerättshjälpsansökan hos rältshjälpsnämnden, föreskriva att ansökan skall skeutan oskäligt dröjsmål. Denna regel torde nämligen, som den tolkats i praxis,ej medge försening av ansökning med . Tidsfristen bör varalängre. En lämplig lösning synes mig vara atl före- Prop.1978/79:90 150 skriva atl ansökan skall göras ulan väsentligt dröjsmål. Även när ärendet är sådant atl del endast ärrättshjälpsnämnden som kan besluta om allmän rättshjälp, torde det innebärafördelar, om man i siörre utsträckning än nu kan ersätta biträdeskostnadretroaktivt. Om biträdel kan dröja något med atl ansöka om allmän rällshjälp,lorde beslul om ersältning och slutreglering mänga gånger kunna fattassamtidigt med att ansökningen prövas. Även i del fallet avlastas alltsårällshjälpsnämnden arbele. På grund av det sagda förordarjag en regel enligt vilkenersättning utgår för biträdeskostnad som har uppkommit före ansökan om allmänrättshjälp, om ansökningen har gjorts ulan väsentligt dröjsmål. Till den närmareinnebörden av della ullryck ålerkommer jag i specialmoliveringen. Enligi uiredningcns förslag skall rällshjälpsnämnden ivissa fall pröva frågan om beviljande av allmän rällshjälp, även om denrättsliga angelägenhelen är anhängig vid domstol eller därmed jämställdmyndighei. Denna ordning skall lillämpas exempelvis när del var fräga omallmän rällshjälp ål dödsbo eller näringsidkare. Enligi min mening saknas detemellertid anledning att göra några sådana undantag. Domstolen eller motsvarandemyndighet bör alltså även i nu angivna situationer fä bevilja allmänrättshjälp. Några olägenheier när del gäller kravet pä enhetlig praxis lordeinte behöva befaras. Somjag tidigare anfört bör rätten för advokat ellerbiträdande jurist alt bevilja allmän rättshjälp i familjerätlsliga angelägenhetervara underkastad vissa begränsningar, exempelvis när den rätissökande ärdödsbo. 1 dessa fall ankommer del allt efter omständigheterna på domstol ellerrällshjälpsnämnd att pröva frågan om allmän rättshjälp. Sedan i ett ärende allmän rättshjälp har beviljats avadvokat, biträdande jurist, domstol eller rättshjälpsnämnd och i samband därmedeventuellt bilräde förordnals kan under ärendets gäng uppkomma nya frägor somkräver beslut enligt rällshjälpslagen. Exempel på sädana beslul är byle ellerentiedigande av bilräde saml upphörande av allmän rällshjälp. 1 dessa fall kanifrågasättas efier vilka grunder beslutsbefogenheierna skall fördelas. Ärärendei anhängiggjorl hos domsiol eller myndighet som fär bevilja allmänrällshjälp bör detta organ besluta i den nya frågan. 1 övriga fall bör avprakliska skäl beslutsbefogenheten ligga på rättshjälpsnämnd. Uppgifien attulfärda ansvarsförbindelse enligt 10 § rättshjälpslagen bör dock under allaförhållanden ligga hos rättshjälpsnämnd. Likaså bör de beslutsbefogenheter somaktualiseras vid fråga om tillstånd lill sakkunniguiredning enligt 25 §rättshjälpslagen förbehållas rättshjälpsnämnd. Frågor som gällersakkunnigulredningar behandlas närmare i del följande (avsnitt 11.6.2). Med den ordning som förordats kommer gällande regler omallmän rällshjälp utan beslul av rältshjälpsnämnd all sakna praklisk belydelse.Reglerna därom kan därför avskaffas. Ett system där ansvaret för den processuella rättshjälpenläggs på dom- 1978/79:90 151 stolarna och liknande organ och ansvaret för den allmännarättshjälpen i övrigt delas mellan advokater och rältshjälpsnämnder inrymmergivelvis vissa risker för administrativa komplikationer. Ett rältshjälpsärendekan inrymma både ell processuelll och ell ulomprocessuelll skede.Svårighe-lerna torde emellertid i praktiken inte bli sä stora. Övergår ellutomprocessuellt ärende vari allmän rättshjälp beviljats i ett processuelllskede skall liksom del lidigare beslutet gälla även det processuellaförfarandet. Övergår omvänt ett rällshjälpsärende frän ell processuelll lillett ulomprocessuelll skede skall motsvarande gälla. När del gäller besvärsordningen vid beslul som avser frägaom beviljande av allmän rällshjälp gäller f. n. alt talan fullföljs hos domstolsverkelsbesvärsnämnd. Utredningen föreslär en oförändrad ordning i delta hänseendebäde när det gäller beslul av rällshjälpsnämnd och av de domstolar som föreslåsfå befogenhei all pröva frågor om beviljande av allmän rällshjälp. I fräga om besvär över rällshjälpsnämnds beslul anser jagall samma skäl som lalar för all rällshjälp i vissa rättsliga angelägenheterskall beviljas av rällshjälpsnämnd och inie av allmän domsiol eller annanmyndighei lalar för all en särskild besvärsnämnd handlägger dessa besvärsärenden.Jag biiräder alliså uiredningcns förslag i den delen. Jag vill i delta sammanhangfömlskicka all jag ämnar förorda all besvärsnämnden görs frislående iförhällande lill domslolsverkel och atl verkei ges laleräll mol beslul omallmän rättshjälp. När del gäller besvär mol beslut i en beviljandefräga somhar meddelats av allmän domstol eller därmed jämställd myndighet bör emellertidenligt min mening en annan lösning väljas. 1 de grupper av mål och ärenden somlagts pä allmän domstol finns i rätiegängsbalken en enhetlig reglering avbesvärsordningen. Förhällandel är likartal beträffande de med allmän domsioljämslällda myndighelerna. För all bryta detla mönsier beträffande nägonsärskild ärendegrupp mäsle fordras siarka skäl. Ärenden om allmän rättshjälpär inte av den arlen alt den besvärsordning bl. a. rättegångsbalkenförutsätter bör frångås. Jag förordar alltså att vid besvär mot allmän domstolsoch därmed jämställd myndighets beslut i en beviljandefräga samma ordningtillämpas som i allmänhet gäller beiräffande talan mot sådan myndighetsbeslut. För atl allmän rättshjälp skall få beviljas krävs f n. bl.a. atl den rättssökande har behov av bistånd och atl han har ett befogatiniresse av atl fä sin sak prövad. Dessa förutsättningar börgälla även ifortsättningen. Underrällshjälpslagens hittillsvarande tillämpning har utvecklats en jämförelsevisfast praxis i frågor om beviljande av allmän rättshjälp. haft en viktig funktion. Del är angeläget att en motsvarande praxistillämpas även i fortsättningen, i den män inte en ändring direkl föranleds avde nya regler som föresläs. Prop.1978/79:90 152 1 rällshjälpslagen föreskrivs all den rällssökande skallbidra till kostnaderna för allmän rättshjälp. Koslnadsbidragssystemet harkonstruerats som ett system med maximibelopp. Maximibeloppets storlek molsvararden rätissökandes betalningsförmåga, dvs. vad han högst kan betala. Vid allmänrällshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnd ankommer del pä biträdet attberäkna maximibeloppet för kostnadsbidraget. För rättshjälpsnämndens delgäller att nämnden vid bifall till ansökan om allmän rättshjälp skallfaslställa det maximibelopp som skall gälla för sökanden. Rätts-sökande i denekonomiski bäst ställda gruppen, dvs. de som har en beräknad årsinkomst somöverstiger älta gånger basbeloppet för oktober året innan allmän rättshjälpbegärs, är uteslutna från möjligheten att få allmän rättshjälp. En rättssökandeanses tillhöra den ekonomiskt sämst ställda gruppen om hans beräknadeårsinkomst inte överstiger ett belopp som molsvarar ire gånger basbeloppel. Enrättssökande i sistnämnda grupp skall som kostnadsbidrag betala ett belopp sommolsvarar 1/125(0,) av basbeloppel, jämnal lill närmast lägre tiotal kronor(grundavgiften). För rättssökande i denna kategori kan bidraget sättas nedeller efterges, om särskilda skäl föreligger. Enligt förarbetena bör dennabestämmelse vid tillämpningen ge ulrymme för en relativt vidsträckthandlingsfrihet. har meddelat anvisningar förrättshjälpsnämnderna när det gäller frägan om nedsättning och eftergift avgrundavgift. 1 anvisningarna för är 1978 uttalas bl. a. följande. Eftergift avavgift bör i första hand ske när den rättssökande saknar inkomst, vilket kanvara fallet i frågaom t. ex. hemmamakar, studerande m. fl. Avgift bör iallmänhet nedsättas till avgiftens halva belopp. Nedsättning bör inte komma ifråga om den rättssökandes ekonomiska förhållanden motsvarar en beräknadårsinkomst av . När det gäller rättssökande vars årsinkomst överstiger tremen inte åtta basbelopp har kostnadsbidragssystemet utformats så attmaximibeloppet utgör viss kvotdel av skillnaden mellan den rättssökandesberäknade årsinkomst och gränsen mot den ekonomiskt sämst ställda gruppen.Systemet har emellertid gjorts progressivt genom atl olika kvotdelar haranvänts för olika inkomstskikt. Maximibeloppet utgör sålunda en tjugondel avden del av den rätissökandes inkomst som överstiger tre men inte fem gånger basbeloppet,en femtondel av den del av inkomsten som överstiger fem men inte sex gångerbasbeloppel, en tiondel av den del av inkomsien som översliger sex men intesju gånger basbeloppet och hälften av den inkomst som överstiger sju men inteåtta gånger basbeloppet. Vad beträffar dödsbo sägs i rättshjälpslagen attmaximibeloppet ulgör ett med hänsyn till boets behållning och delägarnasekonomiska förhållanden skäligt belopp. Bindande anvisningar lill ledning förlillämpningen av denna bestämmelse saknas. Prop.1978/79:90 153 Utredningenhar undersökt rällshjälpsnämndernas praxis när del gäller beslämmande ochefiergift av koslnadsbidrag. Kostnadsbidragel hade enligt undersökningeneftergetts helt i 37,av ärendena, satts ned till hälften i avärendena och utgått med grundbeloppet i 35,av ärendena. Endasl i avärendena hade alltså högre belopp än grundavgiften lagils ul. Ulredningenföreslär atl termen kostnadsbidrag, som vållat missförstånd, ersätts medtermen rättshjålpsavgift.