prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — Vid samtliga skolor anordnasutbildning till styrman och sjökapien på nautisk linje och utbildning tillmaskintekniker och sjöingenjör pä maskinteknisk linje. Dessa utbildningarräknas från den som högskoleutbildningar. Vid samtliga skolor utomden i utbildas även radiotelegrafisler. Vidare finns en kortareutbildning som omfattar dels en skepparkurs av klass, vilken anordnas iGöteborg och , dels en fartygsmekanikerkurs av klass vilkenanordnas i , och . Hit hör ocksä skepparexamen ochfarlygsmekanikerexamen. För dessa utbildningar är endast själva examinationenföriagd lill sjöbefälsskolorna. Förtillträde lill de utbildningar som anordnas vid sjöbefälsskolorna fordrasförpraktik. För nautisk utbildning utgörs denna av viss tids däckstjänstgöring 5 1978/79. 1978/79:117 66 tillsjöss och för maskinteknisk utbildning av viss lids maskinrumstjänstgöring ochverkstadstjänstgöring. 1978/79:71 föreslär regeringen vissa ändringar i den högresjöpersonalutbildningen. Propositionen rör även annan drift- och underhällstekniskutbildning. Enligt denna inrättas i den statliga högskolan tre allmännautbildningslinjer som berör sjöpersonal, styrmanslinje, maskintek-nikeriinjeoch radiotelegrafistlinje, och tvä påbyggnadslinjer för dessa, sjökaptenslinjeoch sjöingenjörslinje. Styrmans- och maskinteknikerlinjerna föresläs omfatia 80poäng, en föriängning med 40 poäng i förhällande till nuvarande utbildning.Påbyggnadslinjerna till sjökapten och sjöingenjör blir vardera om 40 poäng.Radiolelegrafistlinjen föresläs t. v. omfatta 60 poäng. Enligt propositionenhörde nuvarande kortare utbildningarna skepparkurs av klass ochfartygsmekanikerkurs av klass även fortsättningsvis anordnas i anslutninglill berörda högskoleutbildningar. Vidare betonas i proposilionen behovet avfortbildning och vidareutbildning för sjöbefäl. Högskoleutbildningenbör enligt propositionen gmndas på kunskaper som motsvarar slutförd lärokurs påDu-linjen i gymnasieskolan. De som utan att ha gäll igenom denna linje harkunskaper som motsvarar slutförd lärokurs pä linjen skall också ha tillträdetill utbildningen. Det skall ankomma pä UHÄ att bestämma de särskilda krav påförkunskaper som skall gälla för lillträde till de olika utbildningslinjerna.Vidare behålls kravet på 27 månaders förpraktik för tilllräde lill styrmans-och maskinteknikerkurs. Även molsvarande krav på förpraktik för skepparkurs avl:a klass och fartygsmekanikerkurs av klass lorde komma atl behällas. Atllägga särskilt märke till beiräffande praktikkraven är, atl med praktik tillsjöss avses faktisk sjötid. Som sådan praktik fär dock räknas skolutbildning iden utsträckning som bestämmer(sjöfartsverkeis kungörelse 1976:A52). Med hänsyn till semester, ersältning för övertid (vederiag) m. m.tjänstgör en numera till sjöss endasl . Ett krav pä27 månaders praktik kan alllså innebära upp till fyra och ett halvt årsanställningstid. Utbildningsreformeninnebär betydande förbättringar av utbildningarna till styrman ochmaskintekniker. De kommer dels alt bygga på gymnasie-skoleulbildning och inlesom nu på grundskoleutbildning, dels att förlängas frän ett till . Dennuvarande utbildningstiden till sjökapien och sjöingenjör kommer visseriigeninle atl förlängas men eftersom inträdeskraven höjs kommer utbildningsmålen aukunna höjas. Beiräffande de lägre utbildningarna, vilka enligt UTSJÖ:s förslagockså skulle reformeras, har inga beslut fattats. De nya utbildningarnamåste enligt min bedömning fl avgörande belydelse fördel framlidabehörighelssystemet. Innan innehållet i dem och deras inriktning har lagtsfast, är del inte möjligl atl klariägga vilken omfallning varje behörighet kanfl. Arbetet med utbildningsplaner inom UHÄ kommer därför atl noga följas inomkommunikationsdepartementet, så att det blir möjligt att lägga fram förslag förregeringen rörande det nya behörighetssys- 1978/79:117 67 temetför sjöbefäl så snart som detta arbeie har avslutats. 1 detta mäste dä hänsynockså ha lagits lill de kompetenskrav som genom ställs päsjöpersonal med olika uppgifier. Jag återkommer i det följande med en närmareredogörelse för dessa krav. Säsomredovisas i avsnilt 3.4 antogs vid en konferens, som anordnades av IMCOsommaren 1978, enhälligt internationella konvention angående normerför utbildning, certifiering och vakthållning av sjöfolk ()samt 23 resolutioner. I betänkandets kap. 9 lämnas en redogörelse för ellutkast till konventionen och i andra delar därav redovisas behörighetskrav.Ulredningen log stor hänsyn till dessa i sina förslag. Vid konferensen fickkonventionen ett annat innehåll i vissa avseenden. Ikonventionen ställs upp inlernationella behörighetsregler för såväl personalmed ansvarsfunktioner som viss annan personal. Reglerna innefattar krav bådepä utbildning och praktisk tjänstgöring pä fartyg. Kunskapskraven ärspecificerade i regler pä det sättet, att de ämnesområden som skall ingå iutbildningen anges, däremot inte kunskapsnivån. Det är klart angivet i vissaregler atl nivån kan varieras beroende av den befattning som innehavareninnehar och fartygsstorieken. Också praktikkraven varierar med hänsyn härtill. Konventionenär i princip tillämplig pä alla fartyg med undanlag av örlogsfartyg och andrastatsfartyg som används uteslutande för ickekommersiella uppdrag, fiskefartyg,fritidsbåtar som inle används i förvärvssyfte och primitivt byggda träfartyg. Konventionen ger tvinganderegler för den personal som regleras däri. Möjlighelerna att medge undantag ärbegränsade. De ulgörs av dels övergångsbestämmelser, dels dispensmöjlighet.Genom de förra kan en person som har tjänstgjortunder minsl tre är i en viss befallning utan all vara formellt behörig(brisimönslrad) ges ell certifikai som berättigar honom att fortsälla i dennabefattning. Dispens skall kunna medges för närmasthögre befattning än den som en person har behörighet för. En rad villkor finnsdock. För befälhavare och maskinchefer flr dispens medges endasl vid forcemajeure och då endast för kortast möjliga tid. En hamnstat skall enligtkonventionen kunna kontrollera att alla som skall vara certifierade inneharföreskrivet ceriifikat eller giltig dispens. Kontrollen flr också innefatta attbemanningen har sådan kvalitet att vakthållningen kan uppfylla uppställdafordringar. Om upptäckta brisler inte blir åtgärdade, flr hamnstaten hålla kvarfartyget. Deuppställda kunskapskraven gäller i princip alla fartyg som omfattas avkonventionen. De kan dock som nämnts varieras beträffande omflnget avkunskaperna. För fartygsbefäl flr detta ske med hänsyn till fartygets storiek 1978/79:117 68 angivensom dess brultodräktighet. Vidare kan kraven varieras för fartyg somuteslutande används inom ett visst, av varje stat för sig bestämt kustnäraområde. Det i konventionen använda uttrycket är near-coastal voyages, kustnäraresor. Behörighetskraven indelas i tre gmpper: fartyg om I 600 brt och däröver,fariyg mellan 200 och I 600 brt saml fartyg under 200 brt. Somgrund (parameter) för varierande krav för maskinbefäl används fartygetsmaskineffekl, varmed förslås den effeki i kilowatt (kW) som anges i fartygetsregistreringscertifikal eller annat officiellt dokument. Enligt definitionen ikonventionen fömtsätts att den sälunda angivna maskineffekten är total maximalkontinueriigt ullagen effekt från fartygets samtliga framdrivningsmaskinerier.Det finns två gmpper av behörigheiskrav. Det gäller fartyg om minst 3 000 kWresp. fartyg om 750-3 000 kW. Förannan personal än sjöbefäl finns bl. a. obligatoriska minimibestämmelser förmanskap som deltar i vakthållningen på bryggan resp. i maskinrummet samt förradiotelegrafist. Vidareinnehåller konventionen särskilda bestämmelser för tankfartyg och bestämmelserför certifiering av yrkeskunskaper i avseende på räddningsfarkoster(bätmanscertifikal). Bestämmelserna för tankfartyg är skilda föroljetankfartyg, kemikalietankfarlyg och gastankfartyg. De släller krav påsäkerhetsutbildning, omfattande även brandbekämpning, för all sjöpersonal somhar särskilda arbetsuppgifter och ansvar i samband med dessa uppgifter avseendelaslhanlering. Ytterligare utbildningskrav gäller befälhavare, maskinchefer ochannan personal med direkt ansvar för lasten och laslhan-teringen. Genomobligatoriska minimibestämmelser för bibehållande av erforderligaminimikunskaper samt anordnande av kontinuerlig fort- och vidareutbildningbegränsas genom konventionen möjlighelen till yrkesutövning för det sjöbefälsom inle är ständigt verksamt till sjöss. Följden blir tidsbegränsning avbehörighet och ett system av fortlöpande förnyelse på grund av sjötjänsigöringeller fortbildning. Liknande regler flnns för radiotelegrafisler. Ävennuvarande personal berörs av dessa regler, liksom av vissa andra regler ikonventionen. Konferensenrekommenderade att konventionen skulle sättas i kraft ochatt utbildningen skulle anpassas till dennas innehåll utan atl manavvaktar del formella ikraftträdandet. Konventionen med tillhöranderesolutioner fick slutligt en sådan uiformning att jag bedömer att det är ettsvenskt intresse alt underteckna den. I princip lorde inga hinder föreligga fören svensk ratificering. Konventionen bör därför enligt min mening läggas lillgmnd för den svenska sjöpersonalutbildningen och påverka det behörighetssystemsom skall finnas i framliden. 4.2.3Riktlinjer för en framtida ändring av behörighetsregleringen Avredogörelsen i detla avsnilt framgår, att behörighetsregleringen ihuvudsak är delegerad till regeringen, all utbildningssystemet för sjöpersonal 1978/79:117 69 hållerpå alt förändras och att en internationell överenskommelse, ,som rör kvalifikationskraven för näslan all sjöpersonal har tillkommit nyligen.Dessa förhållanden medför att behörighetsregleringen bör omarbetas. Jag övergårnu till att redovisa riktlinjer för den nya regleringen. Ulredningen föreslår altbehörighetsregleringen sker i en förordning om behörighel för sjöpersonal. Idenna regleras såväl sådana behörigheter som ålerfinns i sjöbefälskungörelsensom andra behörigheter, t. ex. för manskap, kock och radiotelegrafist. Ävenregleringen rörande personal pä fartyg som för fariig last, vilken f. n. finnsi sjösäkerhelsförordningen, föreslås över-fiyttad till behörighetsförordningen.De olika behörighetsvillkoren är anpassade till det förslag lillSTW-konveniion som förelåg . Utredningen visar på möjligheter allanpassa behörigshetsordningen till ny utbildning, varvid den bygger på UTSJÖ:sförslag. Under remissbehandlingenhar ulredningens förslag lillslyrkls i huvudsak. Vissa myndigheler pekar på altfömtsättningama för förslaget har ändrats och all en behörighetsförordningmäste anpassas lill den framtida utbildningen och lill . Fleraremissinstanser anser au alltför mänga behörigheter regleras, all sysiemel äralllför invecklal och all del inle behövs ett sä detaljerat system. Jag delar utredningensuppfattning att behörighetsregleringen bör las upp i en särskild författning.Med hänsyn till att ulredningens förslag bygger pä förutsäuningar beträffandebl. a. utbildning som inle längre är för handen, kan del inte följas i sinadetaljer. I princip är det dock enligt min mening väl ägnat atl läggas tillgrund för lagstifining. Den nyabehörighelsregleringen måste bygga på den nya sjöpersonalutbildningen. Hithorden ulbildningsom beslutarom på gmndval av prop. 1978/79:71. Detutredningsarbete som förulsatls komma att utföras inom UHÄ pä gmndval avriksdagsbeslutet mäsle därför avvaklas, innan innehållet i behörigheternabestäms. antogsenhälligt av de 72 slatersom var representerade vid konferensen. Iinternationella sjöfartskretsar tillmäts konventionen stor belydelse säsom ettinstrument för att förbättra sjösäkerhelen. Ett svenskt tillträde lill konventionenkommer atl underiätta för svensk sjöfarl att trafikera de länder som omfattasav konventionen, särskilt pä gmnd av de regler som denna innehåller omkonventionsslats krav på bemanning av fartyg från stat som inle har anslutitsig till konventionen. Säsom jag har anfört bör dess innehåll påverkadel framlida behörighelssystemet. Jag bedömer dock att nu gällande svenska kravbeträffande behörighet i allmänhet är mer omfattande än konventionens. Dennakommer därför att i sak bara i enstaka fall påverka bemanningen av fartygen. Praktiksystemel försjöbefäl reformerades (SFS 1976:774). Vid reformen beaktades detdåvarande konventionsutkastet. Några större ändringar beträffande praktikkravenhar inte gjorts i den slutliga konventio- 1978/79:117 70 nen.Sjöbefälskungörelsens regler om praktik för behörighet kan därför i allmänhetbehällas. Jag återkommer senare i detta avsniii lill vissa frägor rörandeverkstadspraktik för maskinbefäl. Beträffande behörighetsvillkoren för manskapsbehörighelerna,vilka enligt ulredningens förslag till störsla delen ulgörs av praktikkrav, haringa synpunkter framförts under remissbehandlingen. Villkoren stämmer iallmänhet överens med dem som är uppställda av sjöfartsverkel. Också i dennadel anser jag atl ulredningens förslag kan ligga lill gmnd för enbehörighetsreglering. framhåller blir behörigheterna ett betydelsefulltsäll för statsmakterna alt styra bemanningen. Den nya regleringen bör därföromfatta sjöpersonal av alla de slag som kan ingå i minimibesäuningen. Sjöfartsverkelavses enligt utredningens förslag bli ansvarigi för tillämpningen avbehörighetsregleringen. Sjöfartsverkel ifrågasätter i sitl remissvarlämpligheten av att föra över arbete med certifiering av radiopersonalenlill sjöfartsverkel. I övrigt har inte resls nägon erinran mot utredningensförslag i denna del. Jagfinner det rikligl atl, säsom ulredningen föreslär, bestämmelser om behörighetför radiopersonal, dvs. om radiotelegrafisler och radiolelefonister, tas upp ibehörighelsförordningen. Del kan vara tveksamt om certifieringen skall läggasöver pä sjöfartsverkel. Denna fråga flr övervägas vidare i samband med de nyautbildningarnas innehåll. Om utbildning för radiotele-fonistcertifikat byggs ini en utbildning kan det komma atl visa sig praktiskt atl sjöfartsverketutfärdar sådant ceriifikat i samband med atl utbildningen godias förbehörighel. Sjöfartsverketbör också kunna utfärda verkställighetsföreskrifter. En uppgift som hängersamman med detta och som blir särskilt betydelsefull är den atl kunna skapa nyabehörigheter. En sådan möjlighet måste enligt min mening finnas för verket föratt det skall kunna följa med i utvecklingen. Denna möjlighet kommer också atlföreligga genom att verket i sina minimibesäuningsbeslui kan använda andrabehörighetsvillkor för personalen än de särskilt reglerade behörigheterna. Antaletbehörigheter enligt utredningens förslag anses av vissa remissinstanser somalllför stort. Den nya regleringen bör enligt vad jag har anfört omfatiaalla slag av sjöpersonal. Varje teoretisk utbildning bör också med lämpligpraktik leda till en bestämd behörighet. Därför blir del med nödvändighettämligen många olika behörigheter. De fiesta av de behörig-heter somutredningen föreslår finns redan enligt nuvarande ordning. Jag syftar då på atlregeln i 7 § andra stycket sjöbefälskungörelsen ställer upp kompletterandebehörighetskrav för den som har annan behörighet än sjökaplensbrev och skalltjänstgöra som befälhavare på passagerarfartyg och på annat handelsfartyg omminsi 30 brt, dock ej pråm. har behörigheiskrav för ett stortantal behörigheter för manskap, bl. a. matros, lättmatros, befaren jungman,elektriker, motormän och eldare. 1978/79:117 71 STW-konvenlionenupp behörigheiskrav som varierar både beträffande de teoretiska kunskapema ochpraktikkraven. Antaletbehörigheter kan begränsas genom all del i enlighel med STW-konvenlionensordning finns gmndbehörigheier som kan byggas på med praktik av varierande artför utökad räu all ha befattning på fartyg. Behörighetsbeviset förses då medpåleckning (endorsemenl) om ulökad behörighel enligt konventionen. Jag finneratl denna ordning är praklisk och enklare än den som utredningen föreslär. Jagavser därför atl söka följa den i det kommande arbetet med en nybehörighetsförordning. Beträffande antaletbehörigheter vill jag ocksä erinra om alt och Svenskasjöfolksförbundei sedan betänkandet avgavs har skapat nya manskapsbehörighetermed högre praktikkrav än för matros. Dessa liknar den av utredningen föreslagnabehörigheten båtsman . framhåller i sitt remissvar, allpartema har kommit fram till atl behörighetsreglering av de befattningar somföreningen kommii överens om med sjöfolksförbundet inte är nödvändig. Jag anseratt överenskommelsen,som äravsedd alt läggas lill gmnd förminimibesättningsbeslut, visar atl det finns behov alt behörighelsreglera mererfaren personal än matroser. Sedan parterna numera har kommii överens om att istörre utsträckning än tidigare nyttja personal i fiera fartygsavdelningar,dvs. i allmän ijänsl, kan det finnas anledning att låla även sådan personalomfattas av behörighetsregleringen. Redareföreningarnaaktualiserar i sina remissvar kravet på en utbildning med behörighet som ärlägre än sjökapten men som ger rätt alt som befälhavare föra mindre fartyg tillMedelhavet och farvatten däromkring, s. k. medelhavsskeppare. Jag avser att taupp denna fräga när utbildningssystemet kan överblickas bättre. Jag anser vidare att det idet fortsatia arbetet med behörighetsordningen bör prövas, i vad mån man kanbygga en eller fiera lägre befalsbehörigheter pä de kunskaper som erhålls genomgymnasieskolans Du-linje. Såväl av utredningen somav remissvaren framgår att det behövs ett förhållandevis stort antalbehörigheier pä skilda nivåer. UHÄ befarar i sitt remissvar att en hård låsningi behörighetsfrågorna innebär ell hinder för strävandena att anpassa sjöbefälsutbildningenlill teknikens utveckling och till samhällets och individernas behov. Genom atlavvakta den närmare utformningen av den nya sjöbefälsutbildningen anser jag,att gmnden för dessa farhågor minskas belydligt. Det bör vidare, som jag redanhar framhållit, finnas möjligheter att direkt i minimibesättningsbesluten skapanya behörigheter. Härigenom kan behörighetsordningen lältare än genomförfattningsändringar anpassas till nya behov. Häreftervill jag återkomma till frägan om praktik. Viss del av nuvarandeverkstadspraktik för maskinpersonal flr enligt bestämmandeersättas med likvärdig fartygstjänstgöring eller utbildning (28 b § sjöbefälskungörelsen).Denna rätt utnyttjas också i hög grad, bl. a. sä att särskilt 1978/79:117 72 anordnadeutbildningskurser ersätter föreskrivens. k. kvalificerad verkstads-praktikdärför all det är mycket ont om lämpliga praklikplatser. Inskränkningarna inomvarvsnäringen kommer atl göra det svårt även för de studerande alt11 adekvat praktik. Del synes vara en angelägen uppgift au undersöka frågan omdenna praktik kan byggas in i ulbildningen eller lösas pä annat säll. I prop.1978/79:71 uttalar chefen för , atl det bör ankomma påUHÄ alt uppmärksamt följa frägan om förpraktik för högskoleutbildningar ochkomma med förslag lill ändringar om behov skulle föreligga. Den av mig nuaktualiserade frågan om verkstadspraklikens uiformning torde omfattas av UHÄ:suppdrag. Vidarbetet med ulformningen av de olika utbildningarna bör också övervägas omnuvarande separata vidareutbildningskurser, 1. ex. de lank-operativa kurserna,kan läggas in i de närmast berörda utbildningslinjema i högskolan. Därefier flrprövas, om kurserna behöver finnas kvar för t. ex. personal med lägresjöbefälsulbildning. Avmin hiuills lämnade redogörelse framgår all det inte är möjligt, särskilt pågrund av läget beiräffande de högre ulbildningama, att ändrabehörighelsregleringen. Även om gymnasieutbildning för sjöpersonal har pägätl iförsöksform /73, är denna ännu inte så fasl alt enbehörighetsreglering kan byggas pä den. följer utbildningssystemelsutveckling och kan genom egna beslul anpassa minimibesätiningarna lillförändringar. Denna ordning bör enligt min mening gälla ännu några är. Tilldess att underlag finns för en behörighetsreform, bör nuvarande ordningbehållas. Viss teknisk översyn av främsi sjöbefälskungörelsens 3 kap. kan dockbli erforderiig. Ytteriigareen fråga bör las upp i delta sammanhang nämligen åldersgränser för visspersonal. Sedanlänge finns en åldersgräns för befälhavare. Denna fastställdes lill 20år. Utredningen föreslår att den skall behållas oförändrad. Jag biträderutredningens förslag. Utredningenföreslär vidare en åldersgräns vid för vakt- och jouransvarig personal.Denna gräns återfinns i för vakthavande befäl på däck och imaskin. Såsom utredningen framhåller torde det endast i undantagsfall varamöjligt för någon atl uppfylla behörighets-fordringarna fördennapersonalkategori . Med hänsyn härtill anser jag atl enåldersgräns enligt STW-konvenlionen utan olägenhet kan ställas upp, men atldetla bör anstå tills har tillträtt konventionen. 4.2.4Behörighetsfrågor som bör lösas nu Iföregående avsnitt motiverade jag min åsikt, att en ny behörighetsregleringbör anstå . Vissa frågor rörande behörigheter har ändå sådan belydelseatl de bör lösas . Jag behandlar dem närmare i det 1978/79:117 73 Utredningen föreslär, allall sjöpersonal ges viss grundläggande säkerhets-utbildning och alt personalsom skall ingå i minimibesätlning inom däcks- och maskinavdelningarna skall haviss erfarenhet eller ha utbildning utöver denna grundläggande utbildning. Jagtar försl upp dessa tvä frågor. I rekommendation nr137 om yrkesutbildning av sjöfolk (prop. 1971:158, bilaga 6) anges bl. a. deutbildningsmål och utbildningssystem som bör finnas. 1 artikel 15 rekommenderasför dem som vill ta arbete till sjöss men inte har nägon sjöpraklik två slagsutbildning med skilda mål. 1 första hand rekommenderas en mindre omfattandeintroduktion som skall ulformas i avsikl atl göra eleverna bekanta medfartygsmiljön och säkra arbetsmtiner ombord på fartyg. Vid sidan härav beskrivsi rekommendationen en mer fördjupad utbildning såsom en förberedandeutbildningskurs vilken ger lämplig utbildning för de uppgifter som vanligentilldelas manskap inom däcks-, maskin- och intendenturavdelningarna och somutvecklar karaktären och inskärper en känsla av självdisciplin och ansvar.Enligt artikel 2 punkt d i rekommendationen bör lämplig introduktionsutbildningges till alla nybörjare i sä stor ulsiräckning som möjligt i land eller eljeslombord på fartyg. Ocksäi en rekommendation i anslutning till resolution nr 19 av den inlernationellakonferens som antog STW-konvenlionen påvisas behovet av information tillnyanställda på fariyg. Rekommendationen innehåller anvisningar för utbildningi personlig överievnadsteknik. Ulredningen framhällerbehovei av särskild introduktions- och säkerhetsutbildning för alla nybörjareombord, alltså inle bara för personal som skall ingå i minimibesältning utanäven för andra, t. ex. övertalig däcks- och maskinpersonal och servicepersonalpä passagerarfartyg. Sådan utbildning borde omfatta en orientering om fartygetsäsom arbetsplats, om de viktigaste säkerhetsbestämmelserna till förebyggandeav olycksfall samt om signaler och ätgärder vid fartygsolycka. Utredningenanser atl det är fördelaktigt om denna introduktion kan ges innan den anställdebörjar tjänstgöringen ombord. Han är då medveten om olika risker som finnsredan när han första gången kommer ombord på farlygel. Det förekommeremellertid inle sällan att det är praktiskt att ge den anställde informationnär han har kommii ombord. Ett sådant förfarande måste enligt utredningensmening godtas. Utredningen anser att introduktion av detta slag stämmer överensmed den första, mindre omfattande utbildningen som avses i ILO-rekommendatio-nen. Ulredningenföreslår, att utbildning av nu nämnt slag blir obligatorisk och att dellakommer till utiryck i författning. Författningsregleringen föreslås ske genomändring av 9 kap. 15 § tredje siycket sjösäkerhetslagen. Jag anser att det bör genomföras. Utredningendiskuterar vidare nybörjare som skall ingå i en minimibesättning. kan det inte förväntas atl den som är nybörjare i ett 1978/79:117 74 sjömansyrkeskall kunna delta i alla förekommande arbetsuppgifter på etttillfredsställande sätl.