prop · G203182 · 1978-12-31 00:00:00 — omförsöksverksamhet med s. k. kontraktsvård av narkotikamissbrukare som harbegått brott; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås en tidsbegränsad lag enligt vilken domstol i mål omansvar för brott, på vilket kan följa fängelse, under vissa förutsättningarkan förklara målet vilande i avbidan på att den tilltalade har undergåttnarkomanvård enligt särskild behandlingsplan. Lagen avses ge stöd för en tUI Ulleråkerssjukhus i knuten försöksverksamhet med s. k. kontraktsvård avnarkotikamissbrukare som har begått brott. 1 1978/79. Kariong: Ändring på sid. 2, 1 § andra stycket 1 andraraden slår "överta-eande" skall vara "övertveande". Lagmed vissa bestämmelser om bandläggningen av brottmål i anslutning tillförsöksverksamhet på narkomanvårdens område 1 §Finnes i mål om ansvar för brott, på vUket kan följa fängelse, att den tilltalade vanemässigt missbrukar narkotika, får rätten besluta att målet skall vila i avbidan på att han har undergått sådan narkomanvård enligt särskild behandlingsplan som i anslutning till försöksverksamhet på narkomanvårdens område meddelas vid sjukhus som regeringen be stämmer. Beslutenligt första stycket får meddelas endast om Lden tilltalade vid huvudförha:ndling i målet har erkänt gärningen ellerövertygande bevisning därvid har förebragts om att han har begått den, 2. den tilltalade har förklaratsig villig att undergå vården, och 3. resultatet av vården kan antasfå betydelse för valet av brottspåföljd. 2 § Har den tiUtalade underlåtitatt följa behandlingsplanen och är underlåtenheten ej av endast ringabetydelse, skall åklagaren göra anmälan tUl rätten för målets återupptagande.Detsamma gäUer, om behandlingsplanen av annat skäl mte kan genomföras. 3 § Mål som har förklaratsvilande enligt 1 § skall, utöver vad som följer av 2 §, återupptas 1. om den tilltalade åtalas förnytt brott och rätten ej med hänsyn till omständigheterna finner det olämpligtatt målet återupptas, 2. i annat fall när särskilt skäl tiUåterupptagande föreligger, 3. sedan ettår har förflutit från beslutet, om målet mte har återupptagits . 4 §Närmare föreskrifter för verkställigheten av denna lag meddelas av regeringen. Dennalag träder i kraft och gäller tUI utgången av augusti1982. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , , , De ,, , Lagrådsremissom försöksverksamhet med s. k. kontraktsvård av narkotikamissbrukare som harbegått brott. Inom har upprättats en promemoria (dnr 249-79)om försöksverksamhet med s. k. kontraktsvård av narkotikamissbrukare som harbegått brott. I promemorian diskuteras förutsättningarna för en sådanförsöksverksamhet vid i . Promemorian, sominnehåller förslag tiU författningsreglering av en försöksverksamhet avangivet slag, bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Etter remiss har yttrandenöver promemorian avgetts av riksåklagaren (), , ,, läns norra tingsrätt, , Huddingetingsrätt, skydds-konsulenterna i norra, södra, Stockholm-Enskedeoch distrikt samt läns landsting. RÄ har överlämnatyttranden från överåklagarna i , och distrikt,länsåklagarna i och samt länsåklagaren i Västernorrlandsoch . En sammanställning avremissyttrandena över promemorian bör fogas till protokollet som bilaga 2. Undersenare tid har stora ansträngningar gjorts att komma till rätta mednarkotikaproblemen vid kriminalvårdens anstalter. a. har inrättats ett ökatantal särskilda visitationspatruller, som har till uppgift att söka 1978/79:182 4 efternarkotika m. m. på anstalterna. På grundval av förslag från ledningsgruppenför narkotikafrågor (S 1977: 06) har inrättats en frivillig drogfribehandlingskedja vid tre anstaltsenheter, det s. k. Österåkersprojektet.Verksamheten har påbörjats . Narkotikafria avdelningar harunder inrättats även vid kriminalvårdsanstalterna Hinseberg, ochMalmö. Vidare har viss verksamhet inletts med differentiering efternarkotikaberoende av intagna meUan olika anstalter. a. för att underlättadenna differentiering har lagstiftningen om kri minalvård i anstalt nyligenändrats (prop. 1978/79: 62, JuU 1978/79: 15, rskr 1978/79: 90). Detär för tidigt att bedöma effekterna av dessa insatser. Klart är emellertid attnarkotikaproblemen vid kriminalvårdens anstalter är allvarliga.Narkotika förekommer på ett stort antal anstalter och insmugglingsvägarna ärsvåra att upptäcka. Många intagna med narkotikaproblem vUl komma ifrån sittmissbruk, men kriminalvårdens möjligheter att erbjuda behandling såväl underanstaltstid som inom frivården är begränsade. Mot denna bakgrund och med hänsyntill det samband som otvivelaktigt föreligger mellan narkotikamissbruk ochåtminstone vissa former av kriminalitet framstår det som angeläget attytterligare åtgärder fortlöpande vidtas. Vid Ulleråkerssjukhus i har tillbaka funnits planer på att bygga upp enförsöksverksamhet med kontraktsbunden vård som ett alternativ tUl frihetsstraffför narkotikamissbrukare, som har begått brott. Medel för dennaförsöksverksamhet kan ställas till förfogande bl. a. av delegationen försocial forskning. Den planerade försöksverksamheten har delvis de amerikanska s.k. civil commitmentsyste-men som förebild. Dessa system förekommer i någotvarierande utformning i vissa delstater i men har som gemensamtkännetecken att en missbrukare, som har övertygats om brott, under vissaförutsättningar kan erbjudas att undergå vård enligt ett särskiltbehandlingsprogram i stället för frihetsberövande påföljd inom den reguljärakriminalvårdens ram. Misskötsamhet medför att målet på nytt tas upp av domstolenför utmätande av straff eller för beslut om verkställighet av det straff somursprungligen har ådömts missbrukaren. Underden försöksverksamhet som sålunda planeras vid är avsiktenatt vård skall kunna beredas en del av de narkotikamissbrukare i Uppsala- ochStockholmsområdena som har övertygats om brott och som väljer vården i ställetför den frihetsberövande påföljd, som annars kunnat påräknas. Verksamhetensyftar till att lokalisera och behandla de missbrukare som i en akuträttslig tvångssituation har behandlingsvilja. Klienten skall själv åta sigatt undergå vården, och avsikten är att han även skall underteckna ettvårdkontrakt. Detta kontrakt avses inte ha någon egentlig juridisk betydelseutan fyller främst en psykologisk funktion. Prop.1978/79:182 5 Behandlingenskall inledas med en vistelse på narkomanvärdskliniken vid sjukhuseller därtill knuten enhet under sexåtla veckor. Efter sjukhusvistelsen förspatienten över till öppen vård. Han får då arbela och bo i siU hem men ärskyldig att två gånger infinna sig vid sjukhus inom ellerStockholms lan för rådgivning och kontroll av att han är drogfri. Kontrollenav drogfriheten avses ske genom kemiska test av urinprov. sjukhusbehäller samordningsansvaret även nar återbesöken sker vid annat sjukhus. Samtligaurinprov skall också analyseras vid UUeråkers sjukhus. Försöksverksamhetenbygger på principen att misskötsamhet från klientens sida innebär attkontraktet anses "bruiet" och att klienten i så fall skallöverföras till kriminalvården. Omfattningenav och innehållet i vården har i en av projektledaren den 28 februari 1979upprättad promemoria beskrivits på följande sätt. Underden slulna vårdperioden sker först en medicinsk hälsokon troU av missbrukaren, som efter långa missbruksperioder ej sällan dras med infektioner genom osterila injektioner, misskötta tänder, etc. Under och efter behandling av ev. infektionshärdar görs ansträngningar att få missbrukaren med i olika sociala sammanhang, t. ex. kursverksamhet för att fylla hans kunskapsdeficit, samt för att få honom med i en roH som elev hellre än som klient. insattes även regelbunden fysisk träning. Gruppsykoterapi användes bl. a. för att intensifiera och syste matisera det sociala umgänget samt genom undervisning övertyga miss brukarna om möjligheten att upphöra med narkotika utan alt ersätta den med nya kemiska problemlösningar. Det viktigaste elementet i narkomanvård är utan tvekan terapeuternas personUghet, mindre bety delsefull är den psykoterapeutiska skola de ansluter sig tiU. Terapeuten måste förmedla trygghet och värme genom sin person och han/hon måste också besitta civilkurage för att kunna ta itu med patienternas undanglidande bekvämlighetsattityder eller på annat sätt demonstrerat terapeutiskt motstånd. Ienlighet med kontraktet medverkar missbrukaren vid anskaffandet av bostad ocharbete, men här har han hjälp av sjukhusets eftervårdsgrupp och kuratorer. Öppenvårdskontakternaskall arrangeras som en fortsäUning på de tidigare inledda gruppterapeutiska samtalen. På det hela taget lämpar sig detta klientel oftast för gruppaktiviteter, men möjlighet kommer att finnas också för individualterapeutiska stödinsatser. Alla de påtänkta behandlingsställena förfogar över psykologisk-terapeutisk assistans med speciellt intresse för missbruksproblematik. En viktig del av behand- lingsprogrammels skötsel utgör givetvis också urinprovskontroUerna som innebär att missbrukaren vid varje öppenvårdsbesök lämnar eU urin prov som (efter anteckning om provets temperatur) insändes till äker för analys. Kännedomen om att uteblivna öppenvårdsvisiter och positiva urinprover kan föranleda (och kommer att föranleda) att målet återupptages, torde ha en återhållande effekt vid tankar på återfall i missbruk. 1978/79:182 6 Somjag har angett inledningsvis har inom upprättats enpromemoria med förslag till förfatlningsmässig reglering av förutsättningarnaför försöksverksamheten. Promemorian har remissbehandlats. Angående dentidigare behandlingen av frågan om införande av en motsvarighet tUl civil commitmenti får jag hänvisa tUl promemorian (avsnitt 3). Ipromemorian påpekas att den grundläggande tanken bakom civil commitment är atten missbrukare som har begått brott och som antingen har ådömts eller ocksåstår inför hotet att bli ådömd ett frihetsstraff skall kunna välja att istället i kontrollerade former undergå behandling mot sitt missbruk. Enligtpromemorian står det klart att ett system av detta slag inte ens som enförsöksverksamhet kan införlivas med det svenska straffrättsliga systemet utanmycket stora ingrepp i detta. Det bedöms emellertid som värdefullt omförutsättningar kan skapas för en försöksverksamhet där åtminstone vissagrundläggande moment hos systemet finns bevarade. Ipromemorian föreslås att försöksverksamheten till en del genomförs med stöd avde gällande bestämmelserna i 34 § lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt (KvaL).I detta lagrum föreskrivs att intagen, om han genom vistelse utanför anstaltkan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hansanpassning i samhället, kan få medgivande att för sådant ändamål vistas utanföranstalten , förutsatt att särskilda skäl föreligger. Ätt byggaförsöksverksamheten enbart på s. k. 34 §-placeringar är emellertid enligtpromemorian inle möjligt. Åtskilliga omständigheter sammanhängande medlagstiftningens konstruktion medför nämligen att verksamheten då inte skullekunna genomföras utan betydande avvikelser från de grundläggande tankarnabakom projektet. Enligt promemorian är det inte heller ändamålsenligt att låtaförsöksverksamheten omfatta skyddstillsynsdömda som genom särskild föreskrifthar ålagts att underkasta sig behandling mot narkotikamissbruk. Med hänsyn tiUatt försöksverksamheten är förhållandevis begränsad den avses pmfatta ca 50fall bedöms det inte som lämpligt att genom entidsbegränsad lagstiftning införa en särskUd påföljdskonstruktion avpassad förförsöksverksamheten. HärtUl kommer enligt promemorian att principieUabetänkligheter kan möta mot en ordning som innebär att en speciell påföljdsformskapas för vissa regioner. Motdenna bakgrund läggs i promemorian delvis efter förebild av brittisklagstiftning fram ett förslag som har följande huvudsakliga innebörd. Domstoltilläggs inom ramen för försöksverksamheten befogenhet att under vissaförutsättningar förklara brottmål vUande , om den tUltalade ärnarkotikamissbrukare och förklarar sig villig att undergå behandling vid UUeråkerssjukhus enligt den avsedda 1978/79:182 7 Denna innefattar som förut har berörts dels vård vid Ulleråkerssjukhus narkomanvårdsklinik eller därtUl knuten enhet, dels regelbundnaåterbesök för rådgivning och urinprovskontroll vid sjukhus inom Stockholmseller län (i eller ). Enförutsättning är att missbrukaren kan tas emot för sådan behandling Uksom atthan vid huvudförhandling har erkänt gärningen eller övertygande bevisningdärvid har förebragts om aU han har begått den. Målet skaU omedelbartåterupptas och slutbehandlas bl. a. om anmälan inkommer att den tiUtalade har miss-sköUnarkomanvården eller om att han har begått nytt brott. Har målet inteåterupptagits av sådant skäl, skaU det aUlid tas upp och avgöras efterdet aU har förflutit från beslutet om vUandeförklaring. Därvid skallregelmässigt yttrande från sjukhuset föreligga till ledning för påföljdsfrågansbedömning. Omden tUltalade har klarat narkomanvården och inga nytUlkomna omständighetertalar i annan riktning, har man enligt promemorian anledning räkna med atticke frihetsberövande påföljd (i allmänhet skyddstiUsyn eller viUkorlig dom) ådöms.Enligt promemorian skaU nämUgen vUandeförklaring få komma i fråga bara i falldär det anses möjligt att döma tUl icke frihetsberövande påföljd underförutsättning att den tiUtalade verkligen lyckas klara avnarkomanvårdsbehandlingen. Om brottet är av sådan art att det redan från börjanstår klart att frihetsberövande påföljd under aUa förhållanden måste väljas avallmänpreventiva skäl exempelvis vid särskilt allvarlig narkotikabrottslighet bör sålunda inte vUandeförklaring få tUlämpas, liksom inte heller om detframstår som uppenbart att icke frihetsberövande påföljd kommer att tUlämpasoavsett om den tUltalade missköter narkomanvårdsprogrammet. Ipromemorian framhålls att vissa nackdelar är förenade även med en lösning efterde linjer som har angetts . Dessa nackdelar bedöms dock inte som avgörande.Lösningen anses innebära beaktansvärda fördelar i förhållande tUl de övrigaalternativ som kan tänkas när det gäller att finna en reglering som är avpassadför försöksverksamheten. Med hänsyn härtiU förordas det att frågan löses efterde linjer som har angetts . En särskild fördel blir enligt promemorian attnågra ändringar i påföljdssystemet eller verkställighetsreglerna för det klientelsom omfattas av försöksverksamheten inte behövs. Påföljden kan vid måletsslutbehandling bestämmas enligt vanliga regler och även verkställigheten kanfölja gällande ordning. Ipromemorian påpekas att de nuvarande bestämmelserna i 32 kap. 5 § (RB) om vilandeförklaring av mål ger domstolen möjlighet att förklara ett målvilande endast när det för prövningen är av synnerlig vikt att fråga som ärföremål för annan rättegång eller behandling i annan ordning först avgörs ellerom det mot handläggningen möter annat hinder av längre varaktighet. 1978/79:182 8 regleringav det slag som har förordats är därför alt regeringen av genomlag erhåUer ett bemyndigande att i anslutning till försöksverksamheten meddelabestämmelser som ger slöd för vilandeförklaring i sådana fall. De föreskriftersom i övrigt behövs bedöms kunna meddelas av regeringen genom förordning. Förslaglill lag och förordning läggs fram. För regleringens närmare innebörd får jaghänvisa tili promemorian (avsnitt 6.3.2). Förslagethar vid remissbehandlingen fält ett blandat moiiagande. Samtliga remissinsianserhar visserligen ställt sig i princip positiva tUl tanken på enförsöksverksamhet i civil commilmenlssyslemets anda. Promemorians förslag tillreglering tiUstyrks också i huvudsak av flertalet instanser. a.socialstyrelsen och överdirektören vid avstyrker emeUertidbestämt förslaget. Som argument mot förslagethar bl. a. åberopats att det strider mot principen att brottmål skall avgörasså snabbt som möjligt. Vidare har förslaget kritiserats på den grunden att denföreslagna lagstiftningen kan tillämpas endast i fråga om personer som ärbosatta inom Uppsala-eller och sålunda har praktisk möjlighetatt fullgöra återbesök för rådgivning och kontroll vid sjukhus inom Uppsalaeller . Ätt möjligheterna tUl deltagande i försöksverksamheten pådetta sätt blir beroende av bostadsort sägs strida mot aUmänt vedertagnarättsgrundsatser. Ätt endast en vårdenhet skall ingå i försöket är enligtsocialstyrelsen olyckligt även med tanke på att vårdbehoven ser mycket olika uthos olika missbrukare och lill att principen om en viss valfrihet i vården börgälla också för en försöksverksamhet med kontraktsvård. Vidare anser styrelsenatt möjligheten till en objektiv utvärdering försvåras. Socialstyrelsenuttalar vidare bl. a. att meningarna om de amerikanska civil commitmentsystemengår starkt isär. En bred redovisning av de amerikanska erfarenheterna börenligt styrelsen föregå ett ställningstagande till frågan om försök medkontraktsvård av detta slag skall göras i . Ändraargument som har anförts mot förslaget går ut på att det skuUe begränsadomstolens obundenhet och att del kan ge spridning åt uppfattningen attnarkotikamissbrukare kan undgå fängelse. Några instanser har särskiltunderstrukit att massiva socialkurativa insatser av skiftande slag,innefattande bl. a. bostads- och arbetsanskaffning, måste komplettera demedicinska behandlingsinsatser och de begränsade kontrollfunktioner, som äravsedda att ombesörjas genom sjukhusens försorg. En del instanser har slutligenförordat andra lagtekniska lösningar än den som har valts i promemorian. Föregen del vill jag efter samråd med chefen för anföraföljande. 1978/79:182 9 Medhänsyn till narkotikamissbrukets stora skadeverkningar och till den aUvarligasituation vad gäller narkotikamissbruk bland kriminalvårdens klienter som jagberörde inledningsvis är det enligt min mening angeläget att alla allvarligtsyftande förslag att komma till rätta med problemen beaktas. Som också påpekasi promemorian visar erfarenheterna från missbruksvården att det därvid är avvärde om även nya och delvis okonventionella metoder kan prövas. Det finnsredan mot denna bakgrund enligt min mening mycket starka skäl som talar för bör ta tillvara det behandlingsprogram som har utarbetats vid Ulleråkerssjukhus och den entusiasm som föreUgger bland narkomanvårdsklinikens personalför ett genomförande av förslaget. Behandlingsprogrammet hartill väsentlig del inspirerats av de amerikanska civil commitmentssystemen.Den genomgång av amerikanska rapporter på området som projektledningen vid Ulleråkerssjukhus har redovisat i ärendet ger vid handen att behandlingsformen har beräknalsresultera i drogfrihet beiräffande upp tUl av de i behandlingenaccepterade fallen. Som har påpekat föreligger emellerliddelade meningar bland de amerikanska forskarna, något som också har framhållitsav projektledningen. Vårdformen har i både entusiastiska förespråkare ochmotståndare. Det skulle naturligtvis med hänsyn härtUl i och för sig vara avvärde om den aktuella försöksverksamheten i enlighet med socialstyrelsensförslag kunde föregås av en bred redovisning av de amerikanska erfarenheternafrån olika delstater och den omfattande litteratur som finns på området. Somhar framhållits i betänkandet (SOU 1977: 23) Psykiskt störda lagöverträdare (s.334) torde man dock inte av de amerikanska erfarenheterna kunna dra några mera bestämdaslutsatser om hur ett sådant system kommer att fungera hos oss. a. gälleratt stora skUlnader föreligger mellan de amerikanska straffrättsliga systemenoch det svenska. Mot denna bakgrund har jag inte anseit det motiverat attuppskjuta ärendets avgörande i avbidan på resultatet av en utvärdering av deolika amerikanska systemen på området, något som kan förutsätlas ta avsevärdtid i anspråk. Härtill kommer att det avsärskilda skäl är värdefullt om en försöksverksamhet med den aktueUainriktningen kan påbörjas. Sålunda har chefen för socialdepartementetnyligen tillkallat en särskild utredare (1979: 102) med uppdrag att prövafrågan om kontraktsvård för missbrukare av alkohol och narkotika. 1 direktivenanges att uppdraget bör redovisas i sådan tid att eventuella åtgärder kangenomföras med ikraftträdandet av den planerade nya socialtjänstlagsliftningen.Som har förutskickats i årets budgetproposition (prop. 1978/79: 100 bil. 5 s.9) har jag för egen del begärt regeringens bemyndigande alt tillkalla tväutredningar på straffrättens och kriminalpolitikens område, varav den ena skallbehandla bl. a. frågan om alternativ till frihetsstraff. Prop.1978/79:182 10 nu aktuella försöksverksamheten kan förväntas bli av stortvärde för dessa utredningar, och det är därför önskvärt att det finnsmöjligheter för dem att tUlgodogöra sig åtminstone de preliminära resultatenfrån verksamheten. Mot denna bakgrund förordar jag att denna i enlighet medvad som har förutsatts får ta sin början redan nästa budgetår. När det gäUer den rent lagtekniska formen förförsöksverksamheten föreligger delade meningar bland remissinstanserna, även omflertalet av dem i princip tillstyrker promemorieförslaget. Jag har förståelseför den tveksamhet eller kritik som har förts fram från några håll, särskiltmot bakgrund av att det här gäller en reglering som principieUt sett har endelvis ny karaktär. Jag är också medveten om att vissa invändningar från olikasynpunkter kan riktas mot förslaget. Med hänsyn till angelägenheten av attförsöksverksamheten kommer tiU stånd anser jag dock i likhet med de flestaremissinstanserna att dessa invändningar inte kan vara avgörande. Jag hardärvid särskilt beaktat att det här rör sig om endast en försöksverksamhetomfattande ett rätt begränsat antal fall. SjälvfaUet skuUe det i och för sigvara av värde om i enlighet med förslag fler orter ellerregioner kunde inbegripas i försöksverksamheten. Såvitt kan bedömas för dagenföreligger emellertid inte praktiska förutsättningar härför. Om sådana skulleuppstå , ser jag för min del inget hinder mot att försöketutvidgas. Den nu diskuterade lagtekniska lösningen ger också utrymme härför. Från några håll har som nämnts förordats alternativalösningar när det gäller de lagtekniska förutsättningarna förförsöksverksamheten. RA har föreslagit att dessa skall utformas på det sättetatt domstolen tiUäggs befogenhet att döma till frihetsstraff och i sambandhärmed förordna om kontraktsvård som ett altemativ. Ett par instanser harförordat att domstolen i brottmål skall kunna meddela ett slags mellan-dom iskuldfrågan, och från något håll har föreslagits en möjlighet för domstolen attförordna om anstånd med verkställighet av frihetsstraff på vissa viUkor. Jaganser att dessa olika förslag till lösnmgar är beaktansvärda, om kontraktsvårdi framtiden skulle anses böra införlivas med svensk lagstiftning som ettpermanent institut. De lämpar sig däremot enligt min mening inte för enförhållandevis begränsad försöksverksamhet med hänsyn till den omfattandereglering i och andra författningar som skulle bli ofrånkomlig.Jag ansluter mig vidare tiU promemorians bedömning att försöksverksamhetendelvis bör kunna ske med stöd av 34 § KvaL inom ramen för vad gällande regleroch praxis medger. Det är å andra sidan inte realistiskt att begränsa försöksverksamhetentill att omfatta enbart sådana fall. Som har framhållits i promemorian synesverksamheten inte heller med nuvarande regler och praxis kunna ske inom ramenför påföljden skyddstUlsyn. Prop.1978/79:182 11 Motdenna bakgrund vUl jag för egen del i huvudsak tillstyrka promemorians förslagtill lösning. Denna går som nämnts ut på att regeringen genom en särskildtidsbegränsad lag skall bemyndigas att i den mån det påkallas avförsöksverksamhet på narkomanvårdens område föreskriva att domstol underrättegången i brottmål får förordna att målet skall vila i avbidan påresultatet av narkomanvård, som den tUltalade har förklarat sig viUig attundergå. Enligt min uppfattning bör den nya lagen därutöver ange degrundläggande förutsättningarna för att vilandeförklaring skall få tUlämpas ihär avsedda fall liksom den huvudsakliga innebörden i övrigt av det aktuellasystemet.