prop · G203164 · 1978-12-31 00:00:00 — Bakgrundenär att man pä fastighetsmarknaden i kunnat förmärka ett ökande iniressefrän personer som är yrkesraässigt engagerade i fastighetsbranschen istorstadsområdena och som tidigare ej visat iniresse för fastigheter i Gävle.Nalurligt nog är influensen från tydligast märkbar i ,En utvidgning av lagens geografiska lUlärapningsoraräde skulle kunna förhindra,att personer som i slorstadsoraräden ej tilläts förvärva delta slagshyresfastigheter i stället etablera sig i andra kommuner. En annan tendens sora raankunnat spåra är att del uppkommit en ny krets av intressenter för hyreshus sominnehåller enbart lokaler och sora därför inte orafattas av den nämnda lagen.De alltmer stigande kraven på god arbetsmiljö i industrilokaler och andraarbetsplatser medför alt behovet av gott underhåU och god fastighelsskötselökar även beträffande dessa fasligheter. Det borde därför övervägas attutvidga lagens lill-lämpningsoraräde lUl att gälla även andra större hyresfastigheterän sädana sora innehäller många bostäder. De erfarenheter vi har avutvecklingen i är självfallet icke tillräckligt underlag förlagändringar. Vi anhåller därför, att atl göra en undersökning ora utvecklingen i andra störretätorter varit likartad och att ora så är fallet verka för lagens utvidgningbåde geografiskt och beträffande typer av hyresfastigheter. 6 kommuns utredning om fastighetshandeln Stockholraskoraraunstyrelse beslulade att tillsätta en utredning rörandesocial utslagning och ekonomisk brottslighet. En delutredning avserfaslighetshandeln och leds av förste intendenten . En delrapport 1Fastighetsspekulationen och tillständslagen har enligt kommunstyrelsens beslutden för kännedom överlämnats till . Idelrapporten behandlas de ärenden om tillstånd att förvärva hyresfastighet somprövats i hyresnämnden i . Kommunen har i sjufaU avstyrkt tillstånd med spekulalionskrileriet som främsta grund. Trotsdetla har hyresnämnden i sex av dessa faU givit sökanden tUlstånd. Enligtdelrapporten bör lagstiftningen förtydligas så alt täta fastighetstransaktionerdirekt blir diskvalificerande för tUlstånd att förvärva hyresfastighet. En delrapport 2 har den 6september 1978 överläranats till kommunstyrelsen, I delrapporten behandlasdels tUlämpningen av tillståndslagen Prop.1918/19:164 62 , dels tiUståndslagen och aktieförvärv i fastighetsbolag.Avsikten är alt även delrapport 2 skaU överlämnas till justitiedepartementet.Utredningsarbetet fortsätter. Enligtdelrapport 2 har fr. o. ra. (då lagen Irädde ikraft sävitt gäller aktieförvärv) till hyresnämnden iStockholm korarait in endasl sex ansökningar om tillstånd till förvärv avaktier eUer andelar i bolag. Av dessa ansökningar har fyra bifallits och tvååterkallats. I rapporten görs ett försök att närmare undersöka frekvensen avtiUståndspliktiga förvärv. Det framhåUs som önskvärt alt man fär en förbättradkontroU över aktie- och andelsförvärv och en del tänkbara ätgärder diskuteras. 7 Lagfartsplikten 7.1 Gällande rätt Densom med äganderätt har förvärvat fast egendom skall enligt 20 kap. 1 §jordabalken söka inskrivning av förvärvet (lagfart). Enligt 20 kap. 2 §jordabalken skaU lagfart sökas efter det att den handling pävilken förvärvet grundas (fängeshandlingen) upprättades. Tiden för sökande avlagfart räknas dock för förvärv sora beror av villkor, myndighets tillståndeller annan sådan omständighet, frän det förvärvet fullbordades. Det anges ibalken även andra förhällanden som medför att tidpunklen för lagfartspUktensinträde förskjuts. Om inte lagfart söks inomföreskriven tid, fär inskrivningsmyndigheten enligt 20 kap. 3 § jordabalkenförelägga vite för lagfartsskyldighetens fullgörande. Sådant vite får enligt 19kap. 4 § jordabalken bestämraas till högre belopp än som eljest gäUer enligt deallmänna bestämmelserna i 9 kap. 8 § . Inskrivningsrayndighetenfår även döma ut vitet. Den som söker lagfartskall enligt 20 kap. 5 § jordabalken ge in fängeshandlingen samt de övrigahandlingar sora fordras till styrkande av förvärvet. I20 kap. 6 § jordabalken anges de faU då lagfartsansökan skall avslås. Så skallenligt punkt 8 ske, om det för sökandens rätt att förvärva fastigheten fordrasmyndighets tUlstånd och i lag föreskriven tid för sökande av sådant tiUståndförsuttits eller ansökan därom avslagits. det inte förekorameromständighet som avses i 6 §, skaU lagfartsansökan enligt 20 kap. 7 §jordabalken förklaras vilande bl. a. om vid köp eller byte förvärvet ärberoende av att förköp inte sker eller vid förköp detta inte är fullbordat(punkt 10) eller om förvärvet i annat fall enUgt lag är beroende av domstolseller annan myndighets tillstånd (punkt 11). Omtomträtt övergår till ny innehavare, skall denne enhgt 21 kap. Prop.1978/79:164 63 7§ jordabalken söka inskrivning av sitt förvärv. Om inskrivningen gäller 20kap. i tUlämpliga delar. Underförarbetet till jordabalken uppmärksammades behovet av kontroll av att lagfartsöks. För att få tUl ständ en bättre kontroll föreslog lagberedningen att lagaköpevittne skulle bestyrka köpehandlingen och rapportera fastighetsförvärvettiU inskrivningsdomaren. En liknande ordning föreslogs avjordabalksutredningen. I jordabalkspropositionen anförde departementschefen ifråga om det föreslagna vittneskravet (prop. 1970: 20 del Bis. 137) bl. Detär givetvis av vikt att lagfartspUkten fuUgörs. Särskilt blir dettaförhållandet med hänsyn tUl den ökade betydelse som lagfarten tillmäts enligtjordabalksförslaget. Lagfartens rättsverkningar är emellertid väsentligen avsådan art att det ligger i köparens eget intresse att erhålla lagfart. Enförbättrad lagfartskontroll i fråga om överlåtelse blir också av begränsadbetydelse för fastighetsböckernas tUlförlitlighet så länge inte en motsvarandekontroU ordnas för andra fång, främst sådana av faraUjerättslig karaktär. Ävenmed tillbörligt hänsynstagande tUl det önskvärda i en lagfarts-kontroll vid köpmöter starka betänkligheter mot det föreslagna vittnes-institutet. Parternakommer att åsamkas inte obetydliga besvär och kostnader och det föreslagnaformkravet mäste anses bli ett i förhåUande tUl den uppnådda fördelen alltförtyngande band pä omsättningen. Därtill komraer den av lagberedningen hävdadekonsekvensen att även an-nuUering av köpeavtal måste ske med iakttagande avformkravet. Jag finner inte tillräckliga skäl föreligga alt införa ett formkravmed en för rådande rättsuppfattning sä främmande innebörd och verkan. Förslagetom medverkan vid köp av ett kvalificerat vittne har därför inte lagits upp idepartementsförslaget. Vidremissbehandlingen har vissa alternativ tiU instituten laga köpevittne ochlagfartsvittne antytts. Vad som för fastighetsköpets vidkommande är av särskUtintresse är förslaget om en ogiltighelspåföljd vid försummelse att sökalagfart inom föreskriven tid. Om lagfartsskyldighetens fuUgörande görs till ettformkrav, möter i och för sig inte hinder att låta en ogiltighelspåföljdinträda vid åsidosättande av denna skyldighet. En sädan anordning, som blirkonsekvent genomförd i ett s. k. nolarial-system enligt vUket köpet kommer tillstånd inför den registrerande myndigheten, möter emellertid starkabetänkligheter, särskilt med hänsyn till att den radikalt bryter med svenskrättstradition på detta område. Fråganom fullgörandet av lagfartspUkten togs upp även i specialmoliveringen tiU 20kap. 3 §, varvid departementschefen anförde (prop. 1970: 20 del B 2 s. 569) bl.a. följande. Ijordabalksförslagen redovisas inte någon utredning angående den omfattning ivUken fastighetsägare försummar att söka lagfart eller söker lagfart för sent.Lagberedningen torde emellertid ha utgått från att läget inte kan ansestiUfredsstäUande och att alltså fastighetsägarens eget intresse av att vinnalagfart inte utgör en tillräcklig drivfjäder för att förmå honom att lagfarasitt förvärv. I syfte att komma till rätta med della problera tänker sigberedningen att göra övervakningen mera effektiv genom att dels flytta dettaåliggande frän åklagaren till inskriv- 1978/79:164 64 ningsdoraaren,dels förse denne raed material som grundval för övervakningen genom att åläggalaga köpevittnena att rapportera fastighetsöverlåtelserna tillinskrivningsdomaren. har lill och med velat betrakta lagaköpevittnena uteslutande som ett led i övervakningen av lagfartsskyldighetensfullgörande. laga köpevittnen (lagfartsvittne) inte ges någon motsvarighet idepartementsförslaget måste spörsmålet om övervakningen beiräffandelagfarlsskyldighelen prövas pä nytt. Jag har inle funnit tillräckliga skäl attsöka införskaffa någon uiredning i vilken utsträckning lagfartsskyldighelenförsumraas. Jag hyser dock den uppfattningen att probleraet inte har sådanbelydelse, att det motiverar några raera långtgående anordningar. Dennauppfattning utgör för övrigi, såsom framgår av vad jag anfört i anslutning tiU4 kap., ett viktigt skäl till att jag tagit avstånd från institutet lagaköpevittne. Enspeciell väg att påverka fastighetsförvärvare att söka lagfart har påsenare tid diskuterats. Jag syfiar på stärapelskatteutredning-ens (SOU 1961:37) förslag att slärapelskatten skulle utgå med förhöjt belopp vid dröjsmålraed lagfartsansökan. I avvaktan på resultatet av den prövning som förslaget omlaga köpevittnen skulle komma att undergå medtogs inte förhöjningsregeln i1964 års slämpelskatteförord-ning. Utraönstringen av institutet laga köpevittnetorde böra medföra att slämpelskatteutredningens förslag tas upp tUl förnyadprövning. Närdet gäller att öva direkt kontroU över lagfartsskyldighetens fullgörandeligger den väsentliga svårigheten i att som grundval för kontrolleninförskaffa utredning om de fastighetsförvärv, som äger mm. En möjlighet attlösa detla problem kan måhända bestå i alt i en eller annan form utnyttja denutredning angäende ägandeirätten tUl fast egendom, som finns hos lokalskattemyndighet eller taxeringsnämnd. Enligtmin mening kan inte anses nödvändigt att redan i detla sammanhang ta ställningtiU frågan om några särskilda anordningar behöver vidtas för att skärpaefterlevnaden av skyldigheten att söka lagfart samt ora i så faU skärpningenbör ske i form av en direkt övervakning. Sådana anordningar bör inte införasannat än om det blir klart visat att lagfartsskyldigheten försuramas ibesvärande utsträckning. Jag är för övrigt inte övertygad ora att enövervakning om en sådan lösning anses ofrånkomlig bör anförtrosinskrivningsmyndigheten. Riksrevisionsverkethar som ett led i förvaltningsrevisionen av domstolsväsendet undersöktförhåUandena rörande expeditionslider m. ra. vid inskrivningsmyndigheterna.Härvid har verket ocksä uppmärksammat frågan om lagfartspUktens efterlevnad. tUl överlämnad rapport (dnr 1976: 536)konsiaterar att antalet förseningar med lagfartsansökan ärstort (). Tidsfördelningen av förseningarna är sådana attfastighelsböc-kernas tillförlitlighet kan anses mindre tillfredsställande.Förseningar medför dessutom ränteförluster för staten. Under förutsättning attett av gjort urval är representativt uppgår den årliga rän- Prop.1978/79:164 65 teförlustentotalt till ca 3,4 milj. kr. bör därför närmare överväga problemetoch utreda vilka möjligheler som är raest lämpade för att förbättraefterlevnaden av lagfartsskyldighelen. Domstolsverkethar tUl överlämnat en dagtecknad promemorianr 24 ora kontroll av atl lagfart söks. Promemorian har framstäUts ochbehandlats av en projektgrupp inom projektInskrivningsmyndigheternas organisation, arbetsformer m. ra. Iproraemorian framhålls vad gäller atl det kanifrägasätlas ora de aUvarliga slutsatser verket drar har tillräcklig grund iundersökningsresultatet. Rapporten ulvisar att närraare av förvärvenlagfars i rätt tid och . Siffrorna är enligtprojektgmppen säkert än högre i verkligheten, eftersora i undersökningen angesalt hänsyn inte tagits tUl möjligheten av att viUkor knutits till förvärvet,vilket raedfört atl lagfartsskyldighetens inträde förskjutils. Denbortskrivning av denna osäkerhetsfaktor sora skett genora hänvisning tillförköpsfallen förefaller projektgmppen något lättvindig. Statens ränteförlustpå grund av försenade lagfarlsansökningar torde i vart fall till en deluppvägas av den räntevinst sora görs genora att fastighetsägare i icke ringautsträckning ansöker ora lagfart före lagfartsskyldighetens inträde. Iproraemorian hänvisas vidare till en av () år 1975utförd statistisk bearbetning av underlaget till lagfarts- ochfas-tighelsprisstatistiken. En grov beräkning av statens ränteförlust på grundav de förvärv som undersökts av SCB slutar enligt promemorian pä 2,5 railj. Iproraemorian diskuteras fem olika åtgärder för att förbättra lagfartspliktensfuUgörande. Införande av laga köpevittnen(lagfartsvittnen) med rapporteringsskyldighet tUl inskrivningsmyndigheten. Ogiltighelspåföljd vid för senlagfartsansökan. Förhöjd stämpelskatt vid försen lagfartsansökan. Utnyttjande i en eller annanform av den informaiion sora finns hos lokal skalterayndighet eUertaxeringsnärand. Tillskapande av saraband mellanbanker och övervakande rayndighet, sä att långivning till fastighetsköpautoraatiskt raeddelas till inskrivningsrayndigheten. Projektgruppenkonstaterar alt de skäl som under förarbetena lUl jordabalken anförts motstadgande om laga köpevittnen (lagfartsvittnen) och ogiltighetspåföljd vid försen lagfartsansökan alltjämt är bärkraftiga, 5 1978/79. 1 saml Nr 164 Prop.1978/79:164 66 iall synnerhet sora och undersökningar visar atldeparleraenlschefens bedöraning av probleraens vidd var den riktiga.Beiräffande laga köpeviltnen finner projektgruppen vidare att det avjordabalksulredningen föreslagna systeraet skuUe raedföra en kraftig belastningpå inskrivningsrayndighelerna (IM). För att tanken frän IM:s synpunkt skall hanågot berättigande borde vittnenas uppgifter utökas med obligatorisktkomraissionärsskap innefattande atl lagfart söks i rätl tid och på rätt sätt.Man kunde då ha förhoppning om alt den nuvarande av riksrevisionsverketpåpekade bristfälliga standarden hos lagfartsansökningarna förbättradessamtidigt som IM besparades merarbetel med lagfartsbevakning. Projektgruppenanmärker också att IM med nuvarande ordning sällan har anledning att särskilt kontrolleraalt lagfartsskyldigheten iakttagits i rätt tid. Ogiltighetspåföljd skulledärför ulöver de av departeraenlschefen anförda nackdelarna även raedföra etticke ringa merarbete för IM. Närdet gäller möjligheten att ta lill straffskall hänvisar projektgruppen tilldepartementschefens uttalande att förkastandet av lagfartsvittnes-systemelaktualiserade förnyad prövning av straffskattefrågan. Någon sådan prövning hardock ännu inte skett. Projektgruppen konsiaterar atl IM säUanhar anledning att särskilt kontrollera att lagfart sökts i rätt tid. Det skulleinnebära ett beaktansvärt merarbete för IM alt ta ställning i denna frägabeträffande alla ärenden som föranleder stämpelskall. Ytterligare tillkommerbesväret med att beräkna den förhöjda skallen. Del är enligt projektgruppenatt märka att påföljden inle berör stämpelskattefria fång, vilka utgör ca 23 %av förvärven (1973). Vidare kan man, anser projektgmppen, riskera att enstraffskattebesläm-melse leder till manipulationer i form av posldalering ochomskrivning av köpeavtal o. d. Iförarbetena hade vidare framförts som en möjlig lösning atl utnyttja deninformation sora finns hos lokal skattemyndighet eller taxeringsnämnd.Projektgruppen konstaterar alt dessa myndigheter endast i begränsadutsträckning torde ha större kännedom om ägarbyten än vad IM har. Härtillkoramer att underrättelse till IM kan ske endast med betydandetidsförskjutning. Projektgruppentar slulligen upp frägan om underrättelse från banker vid långivning. Projektgruppenanför därvid att en undersökning av sambandet mellan bankfinansiering avfasiighetsförvärv och tid för lagfartsansökan torde komraa att visa att ivart faU där banken själv är långivare lagfart oftast sökts i anslutning tUllåneutbelalningen. I den män banken inle själv biträder vid ansökningen, vUkettorde vara det vanligaste, begär banken ofta kopia av det sedermera utfärdadelagfarts-beviset. Detla torde regelmässigt tiUämpas av t. ex.stadshypoteksför-eningarna. För det stora flertalet fall där bankerna medverkarvid fastighetsöverlåtelser torde sålunda särskilda kontrollanordningar varaöver- 1978/79:164 67 flödiga.En underrättelseplikt för banken skulle i dessa fall endast innebära ettonödigt byråkratiskt system, som utan atl ge vinsler för statsverket skulle leda till att kunderna drabbas av en höjning av de redan kännbaraavgifterna till banken. Motbakgrund av det anförda gör projektgmppen följande bedömning. Fråganora kontroU av lagfartspUktens fullgörande har kommit att debatteras av tvåfrån varandra skilda skäl. Den ena är atl lagfartsförsummelse utnyttjas elleringår sora ett led i ekonoraisk brottslighet i vid raening, varvid särskUthandeln med hyresfastigheter nämnts som exempel. Det andra är att det anses attlagfart i allt för stor utsträckning söks för sent allmänt sett, vilket lederlill ränteförluster för staien och bristande tillförlitlighet hosfastighelsböckerna. AvSCBs slatislik framgår att av antalet inskrivna förvärv endast fyraprocent avsäg överlåtelser av hyres- och affärsfastigheter. Härav bör dras denslutsatsen att de missförhållanden sora är knutna till orasältningen av dessafastighetstyper lämpligen skall motverkas genom selektiva åtgärder. Lagen(1975: 1132) om förvärv av hyresfastighet ra. m, torde ha grundats på dettasynsätt. De ätgärder sora ovan diskuterats är alla av generell natur. Samtligaförslag raedför beaktansvärt raer-arbete för IM och flertalet innebär att denhelt övervägande delen lojala fastighetsägare oskyldigt drabbas av ökadbyråkrati eller ökade koslnader. Projektgruppens bedöraning blir därför denall önskeraålen atl motverka den ekonomiska brottsligheten inte tillräckligtmotiverar generella åtgärder. Del ligger uianför projektgruppens korapetens altpeka pä lärapliga selektiva ätgärder. Vadsedan gäller allraän försummelse av rätlidig lagfarlsansökan skulle kunna sägasalt summan dvs. statens ränteförlust enligt utgörövre koslnadsgränsen för evenluella kontrollåtgärder. I själva verket börbeloppet justeras nedåt, eftersom ränteförluster uppkoraraer även vidfraratvingade ansökningar. Vid en handläggningslid för anmaning, ansökan,beslut och betalning om en månad skall justering ske raed , vUket geren rest av 2,25 rakr. Det är tveksamt om en kontrollapparat gmndad på något avförslagen 1, 2, 4 eller 5 kan åstadkommas till koslnader som understiger detlabelopp. Denbristande tillförlitligheten hos fastighetsböckerna som kan föranledas av altlagfart söks för sent bör bedömas i järaförelse med den osäkerhet omrättsförhåUanden som en utdragen beslutsprocess hos IM medför. Det torde varaviktigare att fastighetsboken utvisar av IM inom föreskriven expeditionstidfattade beslut i anhängiggjorda ärenden och inte under längre lid infördaraen inle justerade beslut än att lagfart söks i rätt tid i saratliga fall.Det är därför angeläget att IM inte åläggs ytterligare kontroUskyldigheler,sora kan förlänga expeditionstiderna. Mot denna bakgrund frarastär det sora tveksaratom älgärdsför-slag 3 kan ge ett totalt sett positivt resultat. Projektgruppenlämnade sin slutrapport från inskrivningsprojektet . Irapporten godiar projektgruppen de ställningstaganden som promemorianinnehäller. Rapporten har överlämnats tUl för kännedom. 1978/79:164 68 7.4Lagutskottets betänkande 1976/77: 22 Medanledning av en motion om skärpt lagfartsplikt anförde lagutskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande (LU 1976/77: 22 s. 9) bl. a. följande. Utskottetvill för sin del understryka angelägenheten av atl sädana ätgärder inte vidtassom raedför en kraftig belastning pä inskrivningsmyndigheterna med åtföljanderisk för att de redan nu i vissa fall alltför länga expeditionstiderna ytterligareförlängs. Utskottet pekar ocksä på alt antalet fastighetsöverlåtelser sorautgör föreraål för ekonoraisk brottslighet är raycket litet i förhållande tillhela antalet fastighetsöverlåtelser. Enligt utskottets mening Ugger det därförnärmast till hands att på detta omräde ingripa mot den ekonoraiskabrottsligheten med selektiva åtgärder. Vissa resultat kan uppnås omhyresgäster, hyresgästföreningar eller andra intressenter anmäler kända fall avunderiålenhet alt söka lagfart till inskrivningsmyndigheterna som härigenomkan få möjlighel alt ingripa med vitessanktioner. Enligtvad utskottet inhämtat är frågan ora försenade lagfartsansökningar f. n.föremål för överväganden inom . Nägon vidare åtgärd frånriksdagens sida är därför inte påkallad. 7.5Lagutskottets betänkande 1977/78:18 Fräganom skärpt lagfartsplikt aktualiserades med anledning av en motion även våren1978. anförde i sitt av godkända betänkande (LU1977/78: 18 s. 4) bl. a. följande. Enligtvad utskoitet nu inhämtat övervägs frågan om åtgärder mot försunJiglagfartssökanden alltjämt inom . Utskottet vill ocksäpeka på att lagen om förvärv av hyresfastigheter är föremål för översyn inomregeringens kansli efter hemställan av . Det ler sig enligt utskottetsmening naturligt atl vid en sädan översyn även frågor rörande lagfartspliktensfullgörande blir föremål för överväganden. Någonåtgärd från sida är därför inte heller nu påkallad. Frånhyresnämnderna i , och har tUl justiliedepartementelingivits dels vissa statistiska uppgifter, dels saratliga beslut under tidenden i vilka tillstånd tUl förvärv avhyresfastighet har vägrats. I vissa fall har även ingivits beslut i sädanaärenden där tiUstånd visserligen har givits men tUlständsfrägan har tett sigkontroversiell. Frän bostadsdorastolen har ingivits motsvarande statistiskauppgifter och samtliga beslut den 1 januari 1976den iärenden om tillstånd till förvärv av hyresfastighet. Destatistiska uppgifterna redovisas i tabellerna 15. Av tabellerna fraragår bl.a. alt hyresnäranderna den31 raars 1978 fått in 2 163 ansökningar och av dessa hunnit pröva 1 761. Avhyresnämndernas avgöranden har 1 582 innefattat bifall medan 39 raedförtavslag och 140 annat beslul (avskrivning p, g, a, återkaUelse o. 2 avavslagsbesluten har efter besvär från sökanden ändrats av bostadsdomstolen. tillstånd till förvärv av hyresfastighet m. m. (ej aktie- ellerandelsförvärv) 'Samtliga 23 avslag har meddelats i ett beslut och avser två bolag. Ärenden hos hyresnämnderna samt Justitiedeparteraentethar erhållit följande upplysningar ora ansökningar om tillstånd till aktie-och andelsförvärv den 1 juli 1977den . Hyresnäranden iGöteborg: 11 ansökningar, varav 7 bifall, 2 avslag och 2 ärenden ännu ejavgjorda. i : 13 ansökningar, varav 9 bifall, 1 annal beslutsamt 3 ärenden ännu ej avgjorda. Statistik för hyresnämnden i Stockholmredovisas i avsnitt 6. 9 Överväganden och förslag Lagen(1975: 1132) om förvärv av hyresfastighet ra. (tiUståndslagen) syftar tUlatt förebygga spekulation i hyresfastigheter och att hindra personer sora ärolärapliga alt förvalta sådana fastigheter frän att förvärva dem. Lagen innebäratt förvärv av hyresfastighet är beroende av tUlstånd av hyresnärand.TiUslåndsplikt gäUer ocksä för förvärv av aktie eller andel i bolag i vissafall. HärtUl anknyter bestäraraelser om komraunal förköpsrält vidaklieöverlålelse. Bestämmelsernai 17 §§ om tUlstånd för förvärv av hyresfastighet gäller enligt en särskildövergångsbestämmelse endast i sju angivna kommuner, nämligen , ,, , , och . I övrigt gäller lagen i helalandet. Begränsningarnai lagens tillämplighetsomräde när det gäller fastig- Prop.1978/79:164 71 hetsförvärvinfördes vid lagens tUlkomst efter en avvägning raeUan behovet av enförhandsprövning och olägenheterna därav för den norraalafaslighetsorasättningen och den därtill knuina administrationen (CU 1975/76: 5 s.4). har vären 1977begärt atl en utredning skall göras inora regeringens kansli för att belysabehovet av en utvidgning av tillärapningsomrädet (CU 1976/77: 20 s. 3). Föralt utföra den av begärda ulredningen har en arbelsgrupp bildats inomjustitiedepartementet, I arbetel har deltagit företrädare för .