prop · G20362 · 1978-12-31 00:00:00 — Tillägget gör dessutom ett någotklumpigt intryck från redaktionell synpunkt. Om en särskild markering avrisken för fortsatt brottslig verksamhet likväl anses påkallad vid sidan av rekvisitetmissbruk förordar hovrätten i vart fall att ordet "påtaglig" utgår.Det innebär enligt hovrättens mening en alltför stark begränsning avmöjligheten att vägra permission i fall av fara för fortsatt brottslig verksamheioch är ägnat att försvåra tillämpningen av detta rekvisit. Det torde isammanhanget ändå framstå som uppenbart att en sådan tillämpning inte får gmndaspå lösa misstankar utan skall ha täckning i den intagnes tidigare beteendeeller andra konkreta omständigheter, i ifrågasätter beträffandeändringen i 7 § KvaL om det inte vore lämpligare att redan i författningstextendirekt ange vilken typ av brott som åsyftas än atl markera skärpningen genomatt låta den angivna exemplifieringen utgå och hänvisa tillämpningen till motivuttalanden.Den på föreslagna sätt åstadkomna ändringen ger intryck av att vara av merredaktionell än saklig natur. Prop.1978/79:62 13 i reagerar mol uttalandel allutfallet av tidigare permissioner måste vara den väsentligaste faktorn vidbedömningen av faran för fortsalt brollsig verksamhet. Nämnden anser atl manvid denna bedömning lika myckel skall ta hänsyn lill den intagnes sinnesändringoch beleende under pågående anstaltsvistelse. Den föreslagna ändringen av 7 § onödig eftersom lagrummet redan nu är tillämpligt på de intagnasom ändringen avser. Utredningenom isolering inom kriminalvården ställer sig tveksam till den föreslagnaändringen av 32 § KvaL. Även intagna som regelmässigt utnyttjar permissionerför ny brottslighet bör ges möjlighet till att regelbundet komma utanföranstalten. Detta önskemål kan tillgodoses genom atl de beviljas bevakadepermissioner. Om en permission görs bevakad kan nämligen fara för fortsattbrottslig verksamhet sällan föreligga. Att en liten grupp iniagna ges tillfälleatt under läla permissioner begå omfaitande brottslighet kan emellertid också istor ulsiräckning förhindras genom alt gällande bestämmelser och kvalifikationstideriakttas och genom att inte ringa permissionsmissbruk beivras på så säll altkommande permission se-nareläggs. Utredningen ställer sig bakom förslaget om enförkortning av kvalifikationstiderna för vissa grupper iniagna. Om en sådanförkortning genomförs och om kvalifikationstiderna strikt iakttas torde behovetav en skärpning av permissionsbestämmelserna bli väsentligt mindre. För attkvalifikationstiden skall kunna förkortas och beviljade permissioner förberedasbättre lorde emellertid krävas ett tillskott av assistenter till kriminalvården.Ulredningen släller sig tveksam även lill den föreslagna ändringen av 7 § KvaL.Enligt utredningen har arbetsgruppen inte särskilt beaktat atl en intagen somhänförs till 7 § tredje slyckel KvaL kan hållas avskild från andra intagnaenligt 20 § andra stycket KvaL. Mot samhällets behov av skydd skall vägas inteblott den s. k. behandlingen av den intagne såsom gjorts i promemorian utanäven de krav humanitära hänsyn ställer. Med hänsyn härtill ifrågasätter utredningenom inte den brottslighet som skall omfattas av bestämmelsen i 7 § tredjestycket KvaL fått alltför vid omfattning. Förutom narkotikabrottslighet ochbrott med internationell anknytning kan brott som utförts med vapen eller vidvilka gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet omfattas. Däremot bör inteblott det faktum att den intagne visat sig oemottaglig för påverkan att upphöramed sin brottslighet i och för sig utgöra tillräcklig grund för att hänförahonom till bestämmelsen. Den utvidgning av möjligheterna atl hålla intagenavskild från andra intagna som förslaget till ändring av 7 § tredje stycket KvaLinnebär bör närmare övervägas. På samma sätt som kriminalvårdsnämndens praxis iärenden om villkorlig frigivning inte avses påverkas av den föreslagna ändringenav 7 § tredje stycket KvaL bör också avskildhetsbeslämmelsen i 20 § andrastycket Kval nu lämnas oförändrad. Utredningen kommer att i samband med entotal översyn av avskildhelsbeslämmelserna i KvaL pröva också omfattningen avdetta stadgande. Prop.1978/79:62 14 Bankinspektionen understryker behovei av alt ändringar ipermissions-bestämmelserna i enlighet med promemorian genomförs när det gällersådana intagna som gjort sig skyldiga lill väpnade rån mot bank- och postkontor.Med sådana brott bör jämställas rån mot värdetransporter samt sprängningar av serviceboxar.Inspekiionen ifrågasätter dock om bestämmelsen i 7 § tredje stycket KvaL efterden föreslagna ändringen verkligen kommer atl lillämpas på hela den avseddakategorin. Enligt promemorieförslaget skall det alltjämt krävas atl denbefarande brottsliga verksamheten skall vara ""av särskilt allvarligkaraktär". Ordet "särskilt" bör enligt inspektionen utgå. Vidareifrågasätter inspektionen om inte stadgandet i 32 § andra slyckel KvaL, somanger alt permission för ifrågavarande kategori skall vara enundantagsföreteelse, bör skärpas genom att man tillfogar det ytterligarevillkoret att permissionen kan anordnas på sådant sätt att risken för missbrukär obetydlig. anser all det föreslagna tillägget i 32 §KvaL ger intryck av alt en skärpning av möjligheten för iniagna iallmänhet att få permission är åsyftad. Detta eftersom den lilla grupp somändringen i 32 § KvaL främst tar sikte på i allmänhet också kommer alt omfattasav 7 § tredje stycket KvaL i dess i promemorian föreslagna lydelse. Samfundetframhåller dock att det i och för sig ställer sig bakom tanken att permissionskall kunna vägras då påtaglig fara för fortsalt brottslig verksamhet föreligger. SAK anser att den totala missbruksfrekvensen avpermissioner är avsevärt högre än vad statistiken visar. Det finns anledningatt förmoda att per-miitenters delaktighet vid ouppklarade brott är inteoväsentlig. Insmuggling och langning av narkotika vid återkomst frånpermission kan med sannolikhet bedömas som mycket vanligt förekommande. SAKanser att kriterierna på missbrukad eller misskött permission är vagtformulerade i permissionsbestämmelserna. Därför varierar praxis vidbedömningen från anstalt till anstalt. SAK påtalar särskilt den stora oredasom skapades i samband med introduktionen av KvaL. Begreppet "höjdtoleransnivå" innebärande bl. a. atl man på anstalterna inte skulle fästaså stor vikt vid om per-mittenten var full eller på annal sätt påverkad vidåterkomst från permission har skapat stor osäkerhet hos ansialspersonalen.Personalen upplever mycket påtagligt att den hamnat i ett normkaos. Man är överhuvud glad för varje intagen som återkommer efter permission. Detla har ocksåmedfört högst olika praxis i vilka fall styresmän anser sig böra hos kriminalvårdsstyrelsenbegära prövning enligt 35 § KvaL. SAK förmodar att ell okänt antal missköttapermissioner (för sen ankomst, sprit- och narkotika-berusning) interapporteras. SAK tillstyrker de föreslagna lagändringarna men ifrågasätter ominte den intagnes skötsamhet i anstalt bör vägas in vid prövningen avpermissionsärende. anser att de föreslagnaändringarna av 7 och 32 §§ KvaL inte bör genomföras. Förslagen medför att deskadliga verk- Prop.1978/79:62 15 ningarna av ett frihetsstraff ytterligare ökar. Ändringenav 32 § KvaL skulle få lill följd att ell flertal iniagna vägras ett frånbehandlingssynpunkt nödvändigt avbrott i fängelsevistelsen. Om man vidbedömningen av faran för fortsall brottslig verksamhei går tillbaka och serefter hur den intagne tidigare skött sina permissioner kommer della alt få lillföljd atl en intagen som lidigare misslyckats med permissioner kommer atl löpaen ännu siörre risk alt misslyckas , dä fängelsestraffet kommer atldrabba honom ännu hårdare på grund av uteblivna permissioner. Den föreslagnaändringen av 7 § KvaL kan komma atl leda till atl gruppen ""broltsfixera-de'"växer saml lill att den s, k, återanpassningen av de intagna som tillhör dennagrupp avsevärt försvåras. Föreningen polischefer tillstyrker de föreslagnalagändringarna. Föreningen framhåller särskilt att den uppfattat innebörden avändringen i 32 § KvaL bl, a, vara den att prövningen av permissionsansökningarskall ske med särskild noggrannhet i de fall den intagne dömts för svåra våldsbrott,grova narkotikabrott och liknande grövre brott. Permissioner åt intagnatillhörande denna gmpp har förorsakat avsevärda problem inte bara för polisenulan vad värre är även för allmänheten, I begreppei permissioner inbegriperföreningen även dellagande i sådana särskilt svårövervaka-de aktiviteter som idrollslävlingarutanför inhägnat område etc. Visserligen föreligger för den avsedda gruppen avintagna de starkaste skälen för en aktiv återanpassningsinriktad vård men allmänhelensskyddsinlresse bör dock inte tvingas i bakgrunden av den anledningen. Särskiltpåfallande blir problematiken då fråga är om dömda med långa frihetsstraff sominte skall återanpassas till det svenska samhället utan förpassas ur rikel, RNS förordar alt 7 § tredje stycket KvaL får en sådanlydelse att bestämmelsen kan tillämpas på alla som dömts för grovtnarkotikabrott, dvs, även på intagna som ådömts ett frihetsstraff på mellan ettoch . Vidare bör enligt RNS möjligheten att vägra permission kunnautnyttjas i högre grad än vad som föreslagits i promemorian. Permission börsålunda kunna förvägras även andra än dem som bevisligen regelmässigt utnyttjatpermissionerna till atl begå brott. Följden blir annars atl bevissvårighelervid per-mfssionsmissbruk leder till att den dömde beviljas ny permission trots atlhan ofta eller kanske t, o, m, vanligen missbrukar sina permissioner. Vidbedömningen av om fara för fortsatt brottslig verksamhei föreligger eller inteförtjänar ett aktuellt narkotikamissbruk myckel stor uppmärksamhet. Storkriminell belastning är mycket ofta nära förknippad med narkotikamissbruk. Dåen permittenl med aktuellt missbruk synes ha påtagligt svårt att undvikaåterfall i såväl missbruk som brott ifrågasätter RNS om sådana interner överhuvud tagel skall beviljas permission på egen hand. Vidare bör insmuggling avnarkotika till anstalterna betraktas som ett mycket allvarligtpermissionsmissbruk vilket på ett mera uttryckligt sätt bör framgå av självalagen. Beträffande de frågor som i promemorian tas upp rörande tillämp- Prop.1978/79:62 16 ningen av permissionsbestämmelserna m.m. samt samarbetetmellan kriminalvården och polisen har ett övervägande antal remissinstanser, iden mån de yttrat sig över dem, tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utanerinran, RÅ avstyrker förslaget till tätare permissioner vidlokalanstalter och öppna riksanstalter, RÅ menar atl förslaget i denna delsaknar tillräckligt underlag i utredningen beiräffande avvägningen mellanfördelarna för de iniagna och kostnaderna för dessa och för del allmänna. RÅhänvisar till vad som om della anförts i betänkandet Kriminalvård i anstalt (SOU1971:74) sid. 154 f RÅ anför vidare. Beträffande samarbetet mellan kriminalvården och polisenär det som arbetsgruppen påpekat uppenbart att delta f. n. inte är helttillfredsställande, vilkel synes ha sin grund i dels alt uttryckliga föreskriftersaknas för polisens vidkommande, dels att de anvisningar som gäller förkriminalvården inte iakttas fullt ut. Jag vill understryka de synpunkter somlämnats om frågans snara lösning. Jag ställer mig dock tveksam tillantydningen atl ofullständiga brottsutredningar skulle få utgörabeslutsunderlag för kriminalvårdsmyndighet i permissionsfrågor på annat sättän att fortsatt permission bör kunna vägras i avbidan på atl utredningen görsfullständig. Från rättssäkerhetssynpunkt kan hävdas att endast klart utreddaoch erkända brott borde fä beaktas. Jag är mol denna bakgrund inte främmandeför att polisen åläggs att tidsmässigt söka prioritera utredningar av brottbegångna under permission. Vidare kan ifrågasättas om inte åklagarinträde alltidbör ske före underrättelse till kriminalvårdsmyndighet. Härigenom skulle man fåvissa garanti för all meddelandel är tillräckligt välgrundat från rättssäkerhetssynpunkt.Praktiskt sett syfterjag exempelvis på att man bör undvika den konfliktsituationenatt en polisrapport om brottsmisstanke, som föranleder permissionsindragning,senare inte leder till beslut om åtal eller Underlätelse härav på grund av attbrott ej kan anses styrkt. En viss fara ligger nämligen erfarenhetsmässigt iatt det hårt belastade klientel som det här är fråga om - låt vara inteoberättigat - i regel å priori utsätts för misstanke om brott påpermissionsorten, i synnerhet när polisen på förhand fått underrättelse omderas vistelse. Lånsåklagaren 1 län anför atl det självfalletendast ankommer på åklagare atl avgöra om brott begångna under rymning kanmedföra ytterligare påföljd. Förslaget att polisen i vissa fall skall görautredningar med lägre ambitionsgrad att användas enbart avkriminalvårdsmyndighet som beslutsunderlag avvisas. upplyser att en omarbetning avgällande anvisningar för permission f. n. pågår inom styrelsen. Omarbetningen,som sker enligt de riktlinjer som anges i promemorian, beräknas vara slutförd isamband med alt lagändringarna träder i kraft. bör riktlinjerha dragits upp för hur ett närmare samarbete mellan polis och kriminalvård ipermissionsärenden skall utformas. betonar att det inteminst vid bedömning av om ny permission skall beviljas vid misstanke om attbrott begåtts under tidigare permission är angeläget att Prop.1978/79:62 17 samarbetet med polisen fungerar tillfredsställande. Vid ensådan bedömning skall en avvägning göras mellan å ena sidan risken förfortsatt brottslig verksamhet och å andra sidan den enskilde intagnes rältssäkerhetsin-tresse.Det är därvid av största vikt att kriminalvårdsmyndigheterna har tillgång tillfullständigast möjliga information från polisen rörande grunden för misstanken.Kriminalvårdsstyrelsen anför vidare atl det beträffande de särskildapermissionerna är angeläget atl man för visst fall inte hårdrar resonemangetom atl permissionen kan tillgodoses på annat sätt. Särskilda permissionerfyller en inte oväsentlig funktion inför många intagnas frigivning. Främst förlokalanstalternas del bör det även fortsättningsvis finnas utrymme försärskilda permissioner inför frigivningen. Z,0 ansluter sig i och för sig till förslagen om ettförbättrat informationsutbyte mellan kriminalvård och polis och bätireutredning av brott begångna under permission, men konstaterar att del ipromemorian inte gjorts några beräkningar av vilka resurser det kräver attgenomföra förslaget. Lö anser också all rättssäkerhetsaspekterna behandlasalltför knapphändigt. Tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier för denenskilde intagne måste skapas innan förslaget genomförs. LO är vidare tveksamtill tanken på att vid lokalanstalter permissionsmissbruk skall leda till attbeslutanderätten beträffande permissioner återgår till regionchefen. Förslagetrymmer risk för byråkrati och fördröjning av besluten. Man bör inte minskakraven på anstaltscheferna utan se till att dessa verkligen tar på sig det fullaansvaret. menarall en minskning avkvalifikationstiderna för erhållande av regelbunden permission medför behov avmer personal inom kriminalvården. SACOISR betonar all vad som saknas inom kriminalvården ärmöjligheter atl inbegripa permissionsinslitutet i ett psykosocialtbehandlingssammanhang. /SR stöder förslaget att frivårdsorganisationen börbistå en intagen under förutsättning atl psykologorganisationeninom frivården får mera resurser för att kunna hinna med arbetet också pålokalanstalterna. Även flera riksanstalter har behov av egna psykologtjänsler.Enligt /SR är vidare förslaget om alt beslutanderätten vid missköttpermission vid lokalanstall skall återgå till regionchefen inte hell invändningsfrilt.Risk föreligger för en omfattande byråkratisering. 7"CO understryker att det förslag som läggs fram omatt även misstanke om brott skall ligga som grund för beslut om permission intefår användas på sådant sätl atl rättssäkerheten kan ifrågasättas. Vidare börsamarbetet mellan polis och kriminalvård kunna ske på sådana villkor atlexempelvis polisens uppfattning om den intagnes förhållanden hanvarit avviken från anstalt las med i bedömningen då ny permission skall beviljas. Föreningen finner del vanskligtfrån rättssäkerhetssynpunkt att polisen i fall då skuldfrågan inte är klarlagdlill kriminal- Prop.1978/79:62 18 vården rapporterar misstankar mot en intagen om brottsligtförfarande och atl sådant material läggs till grund för en skärpning ibehandlingen av den intagne. Såsom underlag för kriminalvårdsmyndighetsbedömning av faran för fortsau brottslig verksamhet bör tjäna åtalsbeslut och åtalsunderlåtelsesom på sedvanligt sätt kan fås genom personbladsrutinen inom Rl-syste-met. Föreningen ifrågasätter om inte åklagarealltid bör inträda som fömndersökningsledare innan underrättelse om brott somintagen misslänks ha begått under permission avges till kriminalvårdsmyndighet.Härigenom skulle viss garanti erhållas för att meddelande endast lämnas isådana fall då misstanken är från rättssäkerhetssynpunkt tillräckligt välgmndad. SAK ställer sig i princip positiv till förslaget attförkorta kvalifikationstiderna för erhållande av regelbunden permission. Ensådan utvidgning av permissionsinstitutet innebär dock ökade kostnader förstatsverket dels för mer personal på anstaltssidan, dels för täckning av deintagnas ulgifter i samband med permission, SAK är vidare allmänt positiv tillvad som anförs i promemorian om beslutanderätten beträffande permissioner, inte oförbehållsamt instämma i förslaget att bemyndigande om att beslutai permissionsärende vid lokalanstall skall återgå efter missbruk. Omgången medatt begära prövning av permissionsärenden hos högre instanser underlättar påintet sätt styresmännens resp, assistenternas arbetsuppgifter. Vad beträffarinte endast riksansialterna utan också lokalanstaller-na anser SAK det viktigtatt de inspekteras av personal från , SAK anserslutligen att det 1976 av 47 § KvaL, som medförde attpermissionsmissbruk kan disciplinärt bestraffas, blivit svårare förintagna att återkomma i rätt tid efter permission. Många intagna ser det nunärmast som en rättighet alt ta "semester" på lämplig tidpunkt. kriminalvårdsreform innebar bl. a. att man i ökadutsträckning satsade på öppna vårdformer och andra åtgärder såsom generösapermissionsbestämmelser i syfte att underlätta de intagnas anpassning i samhället.Därmed ökades också möjligheterna för de intagna att avvika från anstalternagenom rymningar eller genom att inte återvända efter permission. Mot bakgrundav en stigande brottslighet och i ljuset av vissa uppmärksammade rymningar ochfrilagningar har man i den allmänna debatten ibland gjort gällande atl de nyareglerna inte tillgodoser samhällets behov av skydd mot det mest brottsaklivaklientelet. Man har även ifrågasaU om inte kriminalvårdsreform meddess mera liberala permissionsbestämmelser är en av orsakerna till den ökandebrottsligheten. Mol denna bakgrund tillsattes inomjustitiedepartementet Prop.1978/79: 62 19 en arbetsgrupp med representanter även förkriminalvårdsstyrelsen och . Gruppen fick i uppdrag atl kartläggapermissionsbe-slämmelsernas lillämpning och effeki och pröva behovet av ålgärderför all begränsa eventuellt permissionsmissbruk. Gruppen har i december 1977presenterat sina överväganden i en departementspromemoria, Permissioner inomkriminalvården. I promemorian läggs fram förslag rörande permissionssystemel.Förslagen syftar till all minska riskerna för alt permissioner missbrukas. Arbetsgruppenhar därvid koncentrerat sig pä det missbruk som består i att den intagne begårnya brott. I promemorian förslås ändringar i 7 och 32 §§ KvaL. Vidare framläggsförslag rörande tillämpningen av permissionsbe-slämmelserna saml samarbetetmellan kriminalvården och polisen. Promemorian har remissbehandlats. Den har därvid fåll ettövervägande positivt mottagande. Även jag anser promemorieförslaget vara välägnat atl läggas lill grund för lagstiftning. I promemorian konstateras att den brottslighet som begås isamband med permissioner och rymningar betyder mycket litet för den totalabrottsnivån. Arbetsgruppens undersökningar visar också att det vidgade per-missionsinstituletsom infördes genom KvaL för de flesta intagna har visat sig fungera väl.Omkring 90% av permissionerna sköts. Med hänsyn härtill kanjag ansluta mig lillarbetsgruppens uppfattning atl det inte är påkallat med en sådan skärpning avpermissionsbestämmelserna som skulle leda till en allmän minskning av antaletbeviljade permissioner. Permissionsinslitutet kan uigöra ett värdefullt medeli behandlingen av dem som är intagna i anstalt. Arbetsgruppens undersökningarger stöd för uppfattningen atl det bör vara möjligl alt ytterligare liberaliserapermissionsbestämmelserna för vissa grupper intagna. Till denna frågaåterkommer jag i del följande. Även omsåledes permissionerna i allmänhet utnyttjas av de intagna på avsett sätt visararbetsgruppens material att en mindre grupp intagna, uppskattningsvisomfattande tvåhundra - trehundra personer som är tidigare starkt kriminelltbelastade, i mycket stor utsträckning begår nya brott under permissioner.Undersökningsmaterialet antyder också att denna grupp tycks erhålla permissioni större omfattning än övriga intagna. En sådan ordning är självklart intetillfredsställande. Jag biträder därför arbetsgruppens förslag om en skärpningav permissionsbestämmelsen i 32 § första stycket K v a L så att möjligheten attvägra permission vid risk för fortsatt brottslighet särskilt markeras. Förslaget innebär att korttidspermission skall kunnabeviljas, om inte påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet elleravsevärd fara för annat missbruk föreligger. Under remissbehandlingen har det föreslagna tillägget"påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet" fått viss kritikdels för att det inte skulle vara tillräckligt klargörande, dels för atttillägget inte skulle vara nödvändigt. 1978/79:62 20 Enremissinstans har vidare förordat atl ordet påtaglig skall utgå efiersom delinnebär en alltför stark begränsning av möjligheten alt vägra permission ifall av fara för forisatt brottslig verksamhet och dessutom är ägnat attförsvåra tillämpningen av detta rekvisit. För egen del godtar jag arbetsgruppenslagtekniska lösning. Genom kravel på atl faran för fortsalt brottsligverksamhet skall vara påtaglig klargörs att tillägget tar sikte främst på denbegränsade grupp av kriminellt aktiva intagna som mera regelmässigt utnyttjarpermission för ny brottslighet. Någon allmän skärpning av möjligheten för deintagna att erhålla permission är, somjag nämnt, inte avsedd. Den valdaformuleringen är enligt min mening nödvändig för att förebygga missförstånd pädenna punkl. Arbetsgruppenmenar att man vid prövningen av missbruksfaran får väga en rad fakiorer molvarandra såsom arlen och omfattningen av tidigare kriminalitet,verkställighetens längd, återstående strafftid, pågående narkotikamissbruketc. Den väsentligaste faktorn måste dock enligt arbetsgruppen vara utfalletav tidigare permissioner. Dessa uttalanden har föranlett vissa remissinstanseratt framhålla andra faktorer som mera avgörande för bedömningen. För egen delvill jag understryka att del av hänsyn till rättssäkerheten givetvis är nödvändigialt kriminalvårdsmyndigheierna gör en så noggrann prövning av del individuella fallelsom är möjlig varvid samtliga relevanta fakiorer får vägas mot varandra. Delligger därvid i sakens natur alt man lar särskild hänsyn lill vad som harförekommit i samband med tidigare permissioner, Mol bakgrund av den ökade riskför brottslighet som ofta hänger samman med ett pågående, intensivt narkotikamissbrukbör den aktuella situationen i delta hänseende också noga beaktas. Jagansluter mig i allt väsentligt till arbetsgruppens överväganden på denna punkl. Föratt kriminalvårdsmyndigheterna skall kunna göra en från olika synpunktertillfredsställande bedömning av faran för fortsalt brottslig verksamhet behövsökade insatser av polisen för atl uireda brott begångna under permissioner.Vidare behövs ett bättre och utvidgat informationsutbyte mellan polis ochkriminalvård.