prop · G2039 · 1978-12-31 00:00:00 — Deportföljer som fondkommissionsfirmorna innehar är i en del fall större än vadsom blir tillåtet med de regler som utredningen föreslår. Vissa placeringar harklara inslag av investmentkaraktär. Vidare innebär begränsningen i rätten atlköpa aktier alt flertalet firmor kommer att få skatta för dolda reserver genomatt de inte vid årsskiftena i bokslutsdisponerande syfte kan påtagligt öka sittaktieinnehav. Anpassningen till de nya reglerna kan därför kräva relativt långtid. Utredningen föreslår en övergångstid av för att nedbringaaktieinnehavet lill den nivå som föreslås. Beträffande de företag som äger såstor del i fondkommissionsfirma, att deras aktieportfölj räknas samman medfirmans vid tillämpning av begränsningsregeln, föreslår utredningen också enövergångslid för att lösa upp ägarförhållandet eller vidta annan åtgärdså att de föreslagna reglerna kan följas, I sistnämnda fall föreslårutredningen dessutom alt bankinspektionen får medge ytterligare anstånd med tvåår om synneriiga skäl föreligger. Prop.1978/79:9 44 LedamotenLangenskiöld har reserverat sig mot majoritetens förslag alt utsträcka i 33 ! ;lagförslaget angivna förbud och begränsningar till alt omfatta också annatbolag i samma koncern. Med hänsyn till att bankinspektionen hargodtagit ett större börsnoterat förelag som innehavare av fondkommissionsfirmaanser Langenskiöld förslaget obegripligt och opåkallat. Det kan få allvariigaekonomiska konsekvenser för bl. a. anställda och ägare till defondkommissionsfirmor som berörs. Utredningenharövervägt kompletterande regler i anslutning lill fondkommissionärss/ö/i7/)(rac/(? i ett kunduppdrag. Rätt till självinträde kan kommissionärenha på grund av avtal, handelsbruk eller annan sedvänja. Bestämmelserna omsjälvinträde, som finns i 40-45 §§ KL, är av tvingande natur. Det är genom attkommissionären, när han meddelar att ett uppdrag har utförts, uttryckligentalar om för kommittenien all han själv är köpare eller säljare somsjälvinträde äger rum. Vill kommittenien göra gällande alt kommissionären inteär berättigad till självinträde, skall han utan oskäligt uppehåll efter det attmeddelandet om självinträde har kommit honom tillhanda meddela kommissionärendetta. 1 annat fall får han inte avvisa självinträdet. Kommissionären ärskyldig all vid själviniräde tillvarata kommittenlens intresse med sammaomsorg, som när han utför sitt uppdrag genom atl sluta avtal med tredje man.Priset får inte sättas lägre än det som var gängse , dåkommissionären avsände meddelandet om självinträde eller muntligen gav dettatillkänna. Reglernaom självinträde kan betraktas som stränga. De har dock ej alllid strikttillämpats av fondkommissionärerna. Utredningen har därför övervägt alt somkomplement lill reglerna om handel för egen räkning utforma särskilda reglerför själviniräde i fondkommissionslagen. Emellertid har utredningen inte funnittillräckliga skäl atl föreslå sådana specialregler. Utredningen anser de föralla kommissionärskategorier gällande reglerna i och för sig vara tillfyllest.En erinran om att kommissionslagens bestämmelser gäller har dock, som lidigarehar anförts, gjorts i förslaget till fondkommissionslagen. Bankeroch fondkommissionsfirmor brukar biträda aktiebolag och innehavare av siörreaktieposter vid utförsäljning av aktier lill allmänheten i samband medaktiernas introduktion på börsen. Ett marknadserbjudande föregås regelmässigtav ett omfattande förberedelsearbete. En närmare redovisning lämnas ibetänkandet s. 102-103. Fondkommissionär har också möjlighet att garanteraavsättningen av utbjudna aktier. Affärsbank kan utfärda sådan garanti efteregel bedömande, medan sparbank och centralkassa för jordbrukskredit kan göradet först efter tillstånd av bankinspektionen. Aktie som måste förvärvas pågrund av en sådan garanti skall avyttras så snart det lämpligen kan ske ochsenast efter förvärvet, om inte bankinspektionen förlänger fristen. Förfondkommissionsfirmorna finns inte några sådana begränsningar. 1978/79:9 45 Utredningenser positivt på den service som fondkommissionärer lämnar i samband med utförsäljningi förening med börsintroduktion. Emellertid framhålls den särskilt ömtåligasituation som kommissionären befinner sig i när han lämnar denna service.Kommissionären satsar sin prestige på att företaget är moget förbörsintroduktion och att kurssättningen är skälig. Ett sådant ansvar kaninnebära frestelser att söka påverka kursen. Särskilt riskabel är situationenom kommissionären har garanterat emissionen och därmed löper direkta ekonomiskarisker. Utredningen anser det vara ett naturligt inslag i bankrörelse attbanken lämnar garanti även vid försäljning av aktier i förening medbörsinlroduktion. En bank har de kapitalresurser som behövs för all klara enmisslyckad emission. Bankernas rätt att lämna garanti vid emissioner börkvarstå i nuvarande omfattning och gälla vid sidan av den rätt atl förvärvaaktier föregen räkning som utredningen har föreslagit. För enfondkommissionsfirma är det däremot för riskabelt alt lämna en garanti isamband med emission. En sådan firma har i allmänhet inte de kapitalresursersom behövs för att kunna överta den del av en garanterad emission som man intehar lyckats placera i vanlig ordning. Följderna av en misslyckad emission görfrestelserna stora all utnyttja ställningen som fondkommissionär. mening bör fondkommissionsbolag därför inte få lämna garanti avemission. Utredningenhar tagit upp den handel JÖr egen räkning som bedrivs av börsombud och andrasom står fondkommissionärerna nära. Därvid har utredningen hänvisat tilldelbetänkandel Fondbörsen (s. 59-60). Börsombud föreslogs där bli skyldiga atlvid äventyr av straffansvar till bankinspektionen anmäla innehav och ändring iinnehavet av börsaktier och vissa andra värdepapper, t. ex. konvertiblaskuldebrev, enligt ett system som var utformat med lagen (1971:827) omregistrering av aktieinnehav som förebild. Emellertid är det enligt vadutredningen framhåller i slutbetänkandet inte bara börsombuden som har enspeciellt känslig ställning. Överblick över orderläget och insikt imarknadssituationen har även andra medarbetare i en fondkommissionsfirma elleri en bank. Utredningen avser t.ex, chef för fondavdelning, analytiker ochordermottagare men även ägare till fondkommissionsfirma. Utredningen anser atläven dessa kategorier bör få vidkännas begränsningar i sin rätt att handla föregen räkning. Utredningen föreslår därföratt innehavare av ledande befattninghos fondkommissionsfirma eller i bank eller befattningshavare som normall harinsyn i uppdragsgivares affärer i värdepapper inte får för egen räkning genomköp, byte eller därmed jämföriigt fång förvärva värdepapper annat än förlångsiktig förmögenhets-förvaltning. De värdepapper som avses är aktier,emissionsbevis och konvertibla skuldebrev. Idelföregåendeharexemplifieratsvilka befattnings-ha vare det kan bli fråga om. Förhållandena kan emellertidskifta mellan olika fondkommissionsfirmor liksom mellan olika banker. Del bördärför ankomma på varje firma och bank all efter samråd med bankinspektionen 1978/79:9 46 avgöravilka befattningshavare som omfattas av bestämmelsen. Kan inte enighet nås omvilka personer som omfattas av inskränkningarna, fattar bankinspektionen beslutdärom. Mot beslutet får talan föras hos regeringen. Altavgöra vad som är annat än långsiktig förmögenhelsförvallning kan vara en svåruppgift. Regeln utgör en inskränkning i förhållande till de regler som f n.gäller för börsombuden enligt börsstyrelsens bestämmande. 1 fråga omrealisationsvinstskatt gäller att all vinst som uppslår på en aktie som harinnehafts kortare lid än beskallas i sin helhet. Med den regeln somutgångspunkt anser utredningen att en försäljning som sker frånförvärvet kan presumeras vara annat än långsiktig förmögenhelsförvallning. av den lidvis omfattande handeln inom kretsen av närstående personermöjliggörs genom krediter. Utredningen har därför övervägt atl införa ettförbud för denna krets att uppta kredit för köp av värdepapper. En sådan regelskulle emellertid innebära ett alltför drastiskt ingrepp i den enskildesekonomi. Utredningen är dock av den uppfattningen alt, om aklieköpare har tagitupp kredit för förvärvet, det finns anledning att presumera alt detta skett förannat än långsiktig förmögenhetsförvaltning. Detta gäller i synnerhet om det ärfråga om stora krediter. Debefattningshavare som avses med begränsningsregeln skall till banken respektivefondkommissionsbolaget ofördröjligen anmäla sitt innehav av aktier,emissionsbevis och konvertibla skuldebrev liksom ändring i innehavet. Ägerbanken aktiebolag, t. ex. i form av fondbolag, bör befattningshavare i dettabolag träffas av begränsningsregeln och anmälningsskyldigheten. Detsamma gällerom t. ex. ett fondkommissionsbolag har föriagi sin analysverksamhel till ettdotterbolag. Banken respektive fondkommissionsbolaget skall föra enförteckning över de anmälningar som görs. Förteckningarna skall hållastillgängliga för bankinspektionen. Anmälningsskyldigheten föreslås omfattaockså befattningshavarens familjemedlemmar och sådana juridiska personer medvilka han har väsentlig ekonomisk gemenskap på det sätt som f n. gäller enligtbörsordningen och lagen om registrering av aktieinnehav. Utredningenframhåller att fondkommissionsrörelsen i en bank aren liten del av den totalarörelsen, medan den i en fondkommissionsfirma utgör den huvudsakligaverksamheten. Den egentliga bankverksamheten är ingående reglerad i lag. Förfondkommissionsfirmorna finns inte någon sådan förfatlningsmässig reglering avden verksamhet som bedrivs utöver fondkommissionshandeln. Utredningen har intefunnit anledning att föreslå några ändringar i de regler som gäller bankernasverksamhet utanför fondkommissionsrörelsen. Däremot föreslås alt det i lagskall bestämmas vilken verksamhet - utöver fondkommissionshandel - som enfondkom- Prop.1978/79:9 47 missionsfirmafår bedriva, 1 det följande behandlas de verksamhetsgrenar som föreslås blitillåtna. Utredningennoterar att betänkligheter mot att fondhandelsverksamhei kombinerades medkreditgivning kom till uttryck redan i samband med FL:s tillkomst.Fondkommissionsfirmorna är ofta mindre företag. Därför går det knappast attskilja de olika verksamhetsgrenarna åt på ett effektivt sätt. Den som driverfondkommissionsrörelsen och har beslutanderätten där har också avgörandetbeträffande kreditgivningen. Kreditvolymen hos firmorna har stigit påtagligt.Krediterna kan vara på betydande belopp och väsentligt överstiga vad låntagarnaskulle ha kunnat erhålla i bank. Där sker kreditprövningen utan organisatorisktsamband med fondkommissionsrörelsen och kredit för placering i värdepapper vägsmot kredit för andra ändamål. Utredningen anser det därför i viss måndiskutabelt att medge fondkommissionsfirmorna rätt alt också bedrivakreditgivning. har emellertid möjligheten atl ge kredit storbetydelse från konkurrenssynpunkt. Redan strävan att få en så konkurrensneuirallagstiftning som möjligt gör utredningen benägen föreslå att ävenfondkommissionsfirmorna skall vara berättigade atl ge kredit. Avgörande viktfäster emellertid utredningen vid att tillgång till kredit i enkla former hosfirmorna medverkar till att göra kundernas placeringar i värdepapper likvidaoch hela marknaden därmed smidigare. Utredningen föreslår därför attfondkommissionsfirmorna i princip får behålla sin rätl alt medfondkommissionshandel förena kreditgivning. Rättenall ge kredit bör emellertid inte vara obegränsad. Kreditgivningen får inte bliav sådan omfattning att fondkommissionsfirmorna får karaktären avkreditinstitut. Utredningen har föreslagit att rörelsens huvudinriktningmarkeras genom alt den inregistrerade firman för ett fondkommissionsbolag skallinnehålla ordet fondkommission. För att i konsekvens härmed motverka att sådanabolag av allmänheten uppfattas som kreditinstitut och för att understryka denbegränsning av kreditverksamheten som åsyftas, föreslår utredningen alt ettfondkommissionsbolag inte i sin firma skall fa använda ordet bankir ellerdärmed jämförlig svensk eller utländsk term. Fondkommissionsfirmornaskreditgivning har i allt väsentligt varit inriktad pä förvärv av aktier ellerandra värdepapper i samband med fondkommissionshandeln. Det har emellertidförekommit kredit även för andra ändamål. bör kreditgivningenuttryckligen begränsas till att avse sådan utlåning som behövs för attunderiäita handeln i kommission. Avsikten är att ett fondkommissionsbolag skallfå ge kredit för förvärv av aktier, andra delaktighetsbevis ibolag,obligationer, föriagsbevis och liknande skuldebrev samt andelar i aktiefonder.Anknytningen till fondkommissionshandeln bör dokumenteras genom den form avsäkerhet som krävs. Utredningen anser au ett fondkommissionsbolag som säkerhetendast bör få ta emot värdepapper som har inregistrerats vid fondbörs eller somhar bjudits Prop.1978/79:9 48 uttill försäljning under sådana förhållanden atl sannolika skäl finns alt antaalt de från avtalet kommer atl inregistreras vid fondbörs. Den säkerhet som lämnasför en kredit måste vara betryggande. I enlighet med vad som gäller f n. börbankföreningens belåningsvärden tiäna som riktmärke och utgöra högsta gräns förden kredit som kan ges mot ett vissl slag av säkerhet. Den del av en kredit somöverstiger säkerhetens belåningsvärde bör jämställas med en blancokredit.Sådan kredit bör i princip inte vara tillåten för fondkommissionsbolag. Enkredittagare vars lån inte längre ligger inom belåningsvärdena bör anmodas atlantingen nedbringa krediten eller ställa ytterligare säkerhet. Möjlighet bördock enligt utredningen öppnas atl ställa även annan egendom än värdepapper somtilläggssäkerhet. Denna möjlighet får dock inte utnyttjas i syfte alt kringgåhuvudregeln. Sålunda får inte lilläggssäkerhet i annan egendom godkännas, omsäkerheten i form av värdepapper redan vid kreditens beviljande varotillräcklig. Utredningenbehandlar också fondkommissionsfirmornas utlåning på en hand. En riktpunkt vidbedömningen av om en sådan kredit är för stor kan vara all krediten inteöverstiger 15 96 av del egna beskattade kapitalet och det belopp som haravsatts till värderegleringskonto. För krediter som totalt ej överstiger någothundratusental kr. kan utgångspunkten sällas högre, t. ex. vid . Vidbedömningen bör krediter till kredittagare som är förbundna med varandra iväsentlig ekonomisk intressegemenskap räknas samman i en post. Överstiger detsammanlagda kreditbeloppel lill kredittagare som slår i sådan intressegemenskapde angivna gränserna för enhandskrediter, föreligger en presumtiv fara förfpndkommissionsfirmans solvens. Vilar den säkerhet som en fondkommissionsfirmamottar för olika krediter på ett och samma förelags vinsikapacilei, kan ävendetta utgöra en fara för fondkom-missionsfirmans solvens. Utredningen avsersådana fall där säkerheten utgörs av aktier eller föriagsbevis som har givitsut av samma aktiebolag eller av aktiebolag som är förenade i nyssnämndaintressegemenskap. Densäkerhet som fondkommissionsbolag föreslås få ta emot får anses vara av godkvalitet. För banker gäller enligt bankinspektionens praxis att ienhandskrediter ej räknas in krediter mol säkerhet av börsnoterade aktier inomaktiernas belåningsvärden. Det kan ifrågasättas om inte samma regel borde gällaför fondkommissionsfirmorna. Kreditgivningen hos fondkommissionsbolag kommeremellertid alt ske enbart mol vissa slag av värdepapper. I en bank förekommeren helt annan riskspridning såväl beträffande ändamålet med en kredit sombeträffande säkerheten. Ensidigheten i säkerheterna och i rörelsen hos ettfondkommissionsbolag gör det nödvändigt att i enhandskrediter inräkna ävenkrediter mot säkerhet av börsnoterade aktier inom belåningsvärdena. Däremot börman vid beräkning av enhandskrediter kunna bortse från krediter mol säkerhetav svenska obligationer inom av tillämpade belåningsvärden ellermedel som slår inne på bankräkning. Prop.1978/79:9 49 LedamotenLangenskiöld har reserverat sig mot majoritetens uttalanden i fråga omenhandskrediter. Langenskiöld, som inte har något all erinra mot den föreslagnaförfattningstexten, anser atl majoritetens uttalanden är omotiverade och t. o.m, felaktiga. De kan vidare uppfattas som direktiv för bankinspektionen ochleda till atl siörre kreditkunder förbehålls bankerna. Väl fungerandekundförhållanden skulle kunna brytas sönder med risk för allvariig försämringav fondkommissionsfirmornas lönsamhet, 1analogi med vad som gäller för banker föreslår utredningen vidare alt ettfondkommissionsbolag inte får förbehålla sig andel i vinst på affär som bolagetinte själv får avsluta. Fondkommissionsfirmornautövar f. n. verksamhet som består i att la emot värdepapper liW förvaring ochförvaltning samt lämna råd i fråga om placering av medel i värdepapper. Dennaservice ställer särskilda krav på personella och lokalmässiga resurser och ärdärför kostnadskrävande. Höga anspråk bör ställas på snabb och säker bokföringav kundernas värdepapper. Effektiv åtskillnad mellan egna och andrasvärdepapper utgör förutsättning för atl ett fondkommissionsbolag skall fätillhandahålla nu berörda tjänster. De värdepapper som fondkommissionsfirmornaförvaltar för kundernas räkning uppgår sammanlaget till mycket betydandebelopp. Kvalificerade, bankmässiga krav måste därför ställas på de valv ellerbankfack vari värdepapper förvaras. Vidare måste valvsfunklionen och bokföringsfunktionenvara åtskilda i firmornas verksamhet. Varje fondkommissionsbolag bör även hållavärdepapperen försäkrade till betryggande belopp. Det får ankomma påbankinspektionen att löpande tillse alt nu skisserade krav upprätthålls. Uppräkningenav de verksamhetsgrenar som enligt utredningen bör vara tillåtna förfondkommissionsbolag avses vara uttömmande. Utredningen har emellertid inteansett sig böra hindra fondkommissionsbolag att driva all annan verksamhet. Försådan annan verksamhet bör dock krävas bankinspektionens tillstånd. Det måsteföreligga särskilda skäl för tillstånd och vidare förutsätts alt verksamhetenhar samband med kommissionshandeln. Utredningen har närmare belyst dessa frågori betänkandet s. 113. F,n. anskaffar fondkommissionsfirmorna en mycket väsentlig del av det förrörelsen nödvändiga kapitalet genom in- och upplåning i olika former. Encentral roll för firmornas inlåning spelar de s. k. kundkoniona. Vid meravaraktiga relationer med firmans kunder sker redovisning över sådani konto, påvilket alla transaktioner mellan parterna bokförs. Ett kundkonto kan öppnasexempelvis i samband med att kunden till firman betalar in ett belopp meduppdrag att göra inköp på marknaden, när det ter sig gynnsamt. I andra fall kankunden från början deponera värdepapper hos firman med uppdrag alt göralämpliga omplaceringar. Kunden kan också starta sin affärskontakt med firmanmed ett försäljningsuppdrag som skall redovisas på ett nyöppnat konto. Dennametod att reglera förhållandet mellan en fondkommissions- 4Riksdagen 1978/79. 1978/79:9 50 firmaoch dess kunder tillämpas allmänt och av firmorna. Den har ansettsbidra till en snabb och enkel handläggning av uppdragen och därmed till godakundkontakter och allmänt sett till en smidigare akliehan-del. 1 en del fallsaknas emellertid något samband mellan kundkontot ochkommissionshandeln. Del finns enligt utredningen anledning anta att firmornalar emot en del av inlåningen på kundkonto för ren förräntning. Utredningenkonstaterar att kundkontol fyller en funktion i fondkommissionshandeln.Utgångspunkten för utredningen är all fondkommissionsbolagen egentligen intebör ägna sig åt annat än kommissionshandel. De avsteg som har gjorts ärföranledda av att de ansetts underiäita fondkommissionshandeln. Det är för altunderlätta handeln i kommission som utredningen har godtagit atlfondkommissionsfirmorna också i fortsättningen skall fä ägna sig åtkreditgivning och handel för egen räkning. Utredningen har understrukit delangelägna i alt avstegen inte utformas så alt fondkommissionsbolagen ipraktiken blir en ny typ av auktoriserade kreditinstitut. Utredningen serdärför inte någon anledning alt medverka till lagregler som skulle kunnauppfattas som inbrytning i bankernas ensamrätt atl la emot inlåning frånallmänheten på bankräkning. Däremot anser utredningen atl kundkontol i och försig bör tillåtas när det har ett samband med kommissionshandeln. 1syfte alt så långt möjligt säkerställa kommissionskundens fordran föreslårutredningen som huvudregel alt fondkommissionsbolagen åläggs atl genastavskilja och insätta på räkning i bank de medel som har tagits emot medredovisningsskyldighet, dvs. alla medel som ett fondkommissionsbolag i egenskapav kommissionär lar emot från uppdragsgivare. Emellertid bör del öppnasmöjlighet för bolagen att träffa avtal med sina kunder atl de inte behöveravskilja mollagna medel. Har avtal träffats, får fondkommissionsbolagen laemot medlen på kundkonio och använda dem i den egna rörelsen. Även om avtalföreligger, får emellertid kundkontot användas enbart för att ta emot förskottpå värdepappersaffärer och försäljnings- och utdelningsbelopp avsedda altutbetalas eller tämligen omgående reinvesleras. Avtal får alltså endasl slutasbeträffande sådana medel som slår i ett nära samband med kundensvärdepappersaffärer. Utredningen anser det angeläget alt avtalet mellan kundoch fondkommissionsbolag klarlägger kontots funktioner. Det bör därför vara ettkrav alt avtalet skall upprättas skriftligen. Regelsystemet föreslås ocksåomfatta juridisk person som direkt eller genom annan äger mer än en femtedel avaktierna i ett fondkommissionsbolag. Med hänsyn lill nuvarande ägarförhållandenboren övergångslid av tre årgälla. Denna tid bör kunna föriängas avbankinspektionen om synneriiga skäl föreligger. LedamotenLindencrona har reserverat sig mol förslaget om möjlighet att också ifortsättningen kunna använda sig av kundkonton. Prop.1978/79:9 51 cronabör undantag inte medges från skyldigheten att hälla anförtrodda medelavskilda. Ibegreppet upplåning inbegriper utredningen all den externa finansiering somfondkommissionsfirmorna verkställer utan att anlita kundkonton. Denna upplåningäger i allt väsentligt rum mol revers eller i form av checkräkningskredit ibank. Den del av upplåningen som sker i bank har minskat i betydelse somfinansieringskälla. Utredningen har förul understrukit attfondkommissionsbolag inte bör fl driva rörelse som ankommer på auktoriseradekreditinstitut. Utredningen föreslår därför att bolagen inte får verkställa sinupplåning genom att utfärda förskrivningar som är avsedda för den allmännarörelsen. I syfte att undvika att bestämmelsen kringgås föreslår utredningenatt förbudet skall omfatta också bolagen närstående juridiska personer ochförses med övergångsbestämmelser i likhet med vad som har förordats i fråga ombolagens inlåning. Utredningentar i detta sammanhang upp de likviditetskrav som bör ställas påfondkommissionsbolagen. Enligt utredningens mening bör bolagen åläggas atthålla en belalningsberedskap som är tillfredsställande med hänsyn tillrörelsens art och omfattning. För atl belalningsberedskapen skall kunna ansestillfredsställande måste den innefatta planering av likviditeten såväl på kortsom på lång sikt. Som riktpunkt för kassalikviditelen bör gälla alt avistatillgångar bör vara lika stora som avista skulder. Även annan likviditet änkassalikviditet bör planeras så atl tillgångarnas bindningslid överensstämmermed skuldernas. Del bör ankomma på bankinspektionen atl följafondkom-missionsbolagens likviditetsplanering. Fören fondkommissionärs dagliga arbete spel ar lagen (1919:242) med vissabestämmelser om rätt att förfoga över annan tillhöriga fondpapper viss roll. Omlagens motiv och närmare innehåll hänvisas till betänkandet s. 117-118.Utredningen har - med hänsyn lill praktiska svårigheter som lagen ansesförorsaka - övervägt möjligheten att slopa regleringen. Utredningen anseremellertid alt de olägenheter lagen medför får vika fördel skydd den avses gepersoner som investerar i värdepapper En mindre justering, vilken redovisas ispecialmotiveringen, föreslås dock.