prop · G20313 · 1978-12-31 00:00:00 — Motdenna bakgrund är det enligt lantbraksstyrelsen påkallat fråndjurskyddssynpunkt att i lagen om djurskydd införa krav på tUlstånd föryrkesmässig uthyrning av hästar för ridning eller annan upplåtelse av hästar istörre omfattning. Jagdelar lantbruksstyrelsens och remissinstansernas uppfattning att det finns ettbehov av att från djurskyddssynpunkt kontrollera den numera vanligtförekommande användningen av hästar för ridskoleverksamhet och liknandeändamål. Enligtmin mening bör detta behov kunna tUlgodoses genom att regeringen fårbemyndigande att ålägga den som yrkesmässigt eller annars i större omfattninghyr ut hästar eller använder hästar i ridskoleverksamhet att göra anmälan omsin verksamhet till hälsovårdsnämnden. Ett anmälningsförfarande underlättar förhälsovårdsnämnderna att få kännedom om var och i vilken omfattning sådanverksamhet bedrivs och ger dem möjlighet att vid behov ingripa med stöd avdjurskyddslagens tillsynsbestämmelser. Ett sådant anmälningsförfarande tordeock- Prop.1978/79:13 23 såfrån administrativ synpunkt bli mindre betungande än om tillståndstvånginförs. Jagförordar således att i djurskyddslagen i avsnittet om tillsyn förs in en nyparagraf, 16 a §, som ger regeringen eller myndighet som regeringen bestämmermöjlighet att meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet för den somyrkesmässigt eller eljest i större omfattning upplåter hästar eller använderhästar i ridskoleverksamhet. 2.4.2 Skyldighetatt anlita veterinär Enligt11 § första stycket lagen om djurskydd skall veterinär anlitas för sådanbehandling av djur som syftar tUl att bota sjukdom eller skada, om behandlingenär förenad med operativt ingrepp av någon betydelse eller avsevärt lidande fördjuret. Enligt andra stycket i paragrafen föreligger dock inte skyldighet attanlita veterinär om detta skulle medföra oskälig kostnad eller vålla tidsutdräktsom äventyrar ändamålet med behandlingen. Lantbruksstyrelsenhar i skrivelse tiU regeringen föreslagit upphävande av föreskriften omundantag från skyldigheten att anlita veterinär i det fall anUtandet skuUemedföra oskälig kostnad. Enligt lantbruksstyrelsen blir kostnaderna numeraknappast någonsin oskäliga, eftersom djur-ägarna kan få lindring i kostnadernaför veterinärvård enligt veterinär-taxeförordningen. Samtligaremissinstanser tUlstyrker lantbruksstyrelsens förslag. Även jag ansluter migtill förslaget. Jag förordar således att angivna bestämmelse idjurskyddslagen, innebärande att veterinär av kostnadsskäl inte behöver anlitasför att i vissa fall bota sjukdom eller skada hos djur, skall upphöra att gällavid utgången av juni månad 1979. 2.4.3 Omhändertagandeav djur, m. m. Bestämmelserom rätt att omhänderta djur finns i 1719 §§ djurskyddslagen. Enligt 17 § kandjur omhändertas genom polismyndighetens försorg, om de är utsatta fördjurplågeri och rättelse inte sker på tillsägelse av polismyndigheten,hälsovårdsnämnden eller . Beslut om omhändertagande meddelas avlänsstyrelsen. Sådant beslut kan också meddelas, om djurägare inte iakttarenligt 14 § 4 mom. meddelat föreläggande att avhända sig djur eller förbud attanskaffa djur. Sedan djur omhändertagits får ägaren inte förfoga över det utanpolismyndighetens tillstånd (18 §). skall efter värderinglåta sälja eller avliva djur som omhändertagits. Kostnaderna för förfarandet förskollerasav allmänna medel men skall återbetalas av den försumlige, bl. a. om dennedöms för djurplågeri. Närmare bestämmelser om förfarandet finns i kungörelsen(1968: 736) om omhändertagande av djur m. m. Bl.a. i motioner i har påtalats vissa brister i djurskydds- Prop.1978/79:13 24 lagen,främst då det gäller ärenden angående omhändertagande av djur och förbud atthandha djur. Med aiiledning härav har lantbraksstyrelsen låtit undersöka dessaförhållanden, bl. a. genom en enkät till länsstyrelserna. Lantbruksstyrelsenanför att flera länsstyrelser på grund av nu gällande lydelse av 17 §djurskyddslagen anser sig förhindrade att förordna om omhändertagande, innanärendet har prövats av domstol och denna fastställt att djurplågeri föreligger.I avvaktan på att så sker, vUket kan dröja mycket länge, händer som regel ingetsom förbättrar djurens förhållanden. Det finns alltså ett uppenbart behov avpreciseringar när det gäller skälen för ett omhändertagande för att underlättabedömningen för aUa parter. Enligt lantbruksstyrelsen finns det också exempelpå att djur under ett långt utredningsarbete har utsatts för lidande ochvanvård. Lantbruksstyrelsenföreslår därför att ordet "djurplågeri" i 17 § första stycket förstapunkten utgår och ersätts med orden "lidande genom misshandel,överansträngning, vanvård eller på liknande sätt". Enligtlantbruksstyrelsen bör vidare i djurskyddslagen införas bestämmelser som gördet möjligt att tUlfälligt omhänderta djur. Denna möjUghet bör enligtlantbruksstyrelsen kunna utnyttjas under handlägg-ningstiden, tUlslänsstyrelsen har fattat sitt slutliga beslut, när t. ex. djuret uppenbarligenhar vanvårdats eller skadats genom misshandel och behöver kommaunder vård. Beslut om tillfälligt omhändertagande bör kunna meddelas avlänsstyrelsen eUer polismyndigheten. F. n.gäller att polismyndighetens; kostnader vid omhändertagande av djurförskotteras av allmäima medi;l och att djurägaren i princip skall återbetalakostnaderna. Om djuren tas om hand på grund av misshandel, vanvård e. d. ochvederbörande inte blir dömd för djurplågeri, är han emeUertid inteåterbetalningsskyldig. Enligt lantbruksstyrelsen bör återbetalningsskyldighetföreligga för djurägaren även om omhändertagandet inte leder tiU fällande domför djurplågeri, under föratsätming att det inte ter sig orättvist att krävatillbaka kostnadema av den enskilde. Lantbraksstyrelsenföreslår vidare en ändring av 14 § 2 mom. djurskyddslagen i förtydligandesyfte. Enligt detta moment kan hälsovårdsnämnden meddela föreskrifter ochförelägga vite, om någon åsidosätter vad som föreskrivs i 26 §§ eUer 8 b §.Med stöd av denna bestämmelse har vissa hälsovårdsnämnder vid vite förbjuditdjurhållning i viss byggnad. I några fall har emeUertid hälsovårdsnämndernasbeslut senare upphävts av , eftersom besluten med lagens nuvarandeutformning har ansetts sakna laglig grand. Men det finns även exempel på atthälsovårdsnämndens beslut i samma fråga inte har ändrats. Rättsläget måstedärför anses ovisst när det gäller hälsovårdsnämnds befogenhet att förbjuda djurhåUningi undermålig byggnad. Enligt lantbruksstyrelsen är det angeläget att det kommertill klart ut- 1978/79; 13 25 trycki djurskyddslagen att hälsovårdsnämnden äger befogenhet att vid vite förbjudadjurhållning på viss fastighet, i viss byggnad eller lokal eller i visstutrymme. Ett sådant förtydUgande skulle förbättra möjligheterna förtillsynsmyndigheterna att på ett tidigare skede än f. n. förhindra att djurhålls under förhållanden som inte kan accepteras från djurskyddssynpunkt. Lantbraksstyrelsensförslag tUlstyrks i huvudsak av remissinstanserna eller lämnas utan erinran.Några remissinstanser ifrågasätter emeUertid om den föreslagna preciseringen avbegreppet djurplågeri lidande genom misshandel, överansträngning, vanvårdeller på annat sätt kommer att förenkla lagens tUlämpning, eftersom begreppetlidande är svårt att bestämma. Götahovrätt anser det lämpligt att som lantbraksstyrelsen föreslagit i 17 § ersättaordet "djurplågeri" med den i 16 kap. 13 § gjordabeskrivningen av djurplågeri. Jämfört med tidigare regler uppstår därvid denskillnaden att något ställningstagande till om handlingen företagits med uppsåteller grov oaktsamhet inte behöver göras vid beslut om omhändertagande. Dettabör enligt hovrättens mening underlätta den veterinära bedömningen ochhandläggningen i övrigt i samband med beslut om omhändertagande. Hovrättenifrågasätter dock om det inte av paragrafen bör framgå att endast ettotillbörligt utsättande för lidande kan föranleda omhändertagande. Hovrätten delarlantbruksstyrelsens mening att skyldigheten för djurägaren att återbetalakostnaderna för omhändertagande inte med nödvändighet behöver bero av utgångeni ett eventuellt djurplågerimål. Hovrätten anser dock att den föreslagnaändringen av 19 § andra stycket är olämpligt utformad. Det föreligger enligthovrättens mening ingen anledning att frångå nu gällande ordning, som innebäratt domstol i djurplågerifallen låt vara indirekt har avgörandetbeträffande återbetalningsskyldigheten. För att erhålla underlag förverkställighet gentemot den som inte godvHligt fuUgör denåterbetalningsskyldighet som enligt lagen åvilar honom är det dessutom i allafall erforderligt att anställa civil talan. Det förefaller enligt hovrätteninte innebära någon nackdel att behålla denna ordning som domstolentilläggs rätt att alltid pröva huruvida särskUda skäl föreligger att befriafrån återbetalningsskyldighet. Ilikhet med remissinstanserna anser jag att de framlagda förslagen är ägnade attförbättra samhällets möjligheter att omhänderta djur och härigenom tUlgodosedjurskyddslagens huvudsyfte att skydda djur mot lidande. Jag förordar såledesatt i enlighet med lantbruksstyrelsens förslag i 17 § djurskyddslagen tas inen bestämmelse som gör det möjligt för eller polismyndigheten attomhänderta djur i avvaktan på att ett ärende om omhändertagande slutgihigtavgörs. beslut att tUlfälligt omhänderta djur bör underställaslänsstyrelsen. 1978/79:13 26 Vidarebör begreppet djurplågeri i 17 § första stycket djurskyddslagen förtydligas påsätt lantbraksstyrelsen föreslagit. Som anförts vid remissbehandlingen bördock markeras att paragrafens tlUämpningsområde är begränsat tUl fall då djur otillböriigenutsätts för lidande. Ifråga om ansvaret för kostnadema för åtgärder i samband med omhändertagandedelar jag lantbraksstyrelsens mening att dessa kostnader i princip bör bäras avden mot vUkeii åtgärden riktas. Kostnadema bör dock alltid förskotteras avallmänna medel. Om den mot vilken återbetalningsskyldigheten slutligen riktasvägrar att betala bör frågan liksom f. n. prövas av domstol. bördomstolen ges rätt befria från återbetalningsskyldighet om särsldlda skälföreligger. Jagansluter mig tiU lantbraksstyrelsens förslag att förtydliga bestämmelsen i 14§ 2 mom. första stycket så att det klart framgår att föreskrift somhälsovårdsnämnd har befogenhet att meddela med stöd av bestämmelsen också avserförbud att håUa djur i visst förvaringsrum eller inom visst område. I sambanddärmed bör vissa redaktionella ändringar göras i lagtexten. Föratom de ändringar idjurskyddslagen som föranleds av de nya bestämmelser som jag har förordat böräven vissa ändringar av huvudsakligen formell natur göras i lagen. Sålunda börbestämmelserna i 17 § andra och tredje stycket om förfarandet när djuromhändertas lämpligen flyttas tUl 18 § som ett andra och tredje stycke. I 17 §tredje stycket bör i StäUet bestämmelsema om tillfälligt omhändertagande avdjur tas in. Lantbruksstyrelsenhar vidare föreslagit att i likhet med vad som gäller för hundartillståndstvång skall införas också för uppfödning eller försäljning av kattereller mottagande av katter till förvaring och utfodring. Styrelsen anför attyrkesmässig katthållning av mer betydande omfattning i många fall avser uppfödningav försöksdjur. Styrelsen anför vidare att en god uppfödningsmiljö självfalletär viktig även vid uppfödning av sällskapskatter. I fråga, om inackordering avkatter skulle tUlståndstvånget utgöra en viss garanti bl. a. för att förvaringsulrymmenoch skötsel får en godtagbar standard. RemissinstansernatUlstyrker förslaget att de former av hantering av katter somlantbruksstyrelsen åsyftar blir föremål för offentlig reglering. Fleraremissinstanser framhåller dock att omfattningen av katthållning av den art somavses är ringa. Föregen del får jag framhåUa följande. Under det avsnitt som behandlarförsöksdjursfrågor har jag förordat bestämmelser om destinationsuppfödning sominnebär att det krävs tUlstånd av lantbruksstyrelsen för uppfödning avförsöksdjur. Yrkesmässig kattuppfödning av mer betydande omfattning avser, somsåväl lantbruksstyrelsen som flera remissinstanser framhåUit, huvudsakligenuppfödning av försökskatter. Genom bestämmelserna om destinationsuppfödningkommer följaktli- Prop.1978/79: 13 27 genmerparten av den yrkesmässiga katluppfödningen att bli föremål för tillståndsprövningav lanlbruksstyrelsen. Det torde därför inte finnas något större behov avytterligare regler om yrkesmässig katthåUning. Dessutom ger de allmännabestämmelserna i djurskyddslagen hälsovårdsnämnderna möjligheter att i sintillsynsverksamhet ingripa i sådana fall då katter inte tas om hand på ett fråndjurskyddssynpunkt godtagbart sätt. Jag kan därför f. n. inte tillstyrkaförslaget i denna del. 2.5Överföring av ägg meUan hondjur för avel av husdjur framställning till regeringen har lanlbruksstyrelsen lagt framförslag tUl lagstiftning om överföring av ägg mellan hondjur för avel avhusdjur. Lantbruksstyrelsenanför att enstaka tillämpningar av äggtransplanta-tion på nötkreatur sannoliktganska blir önskvärda i vårt land. Äggtransplantationer har företagitsfrämst i och . Endast hos nötkreatur har metoden kommit tUlanvändning men den kan i princip användas också på t. ex. häst och svin.Metodiken är ännu inte färdigutvecklad. Den måste betraktas som exklusiv ochkostsam. Ändamålet med äggtransplantationen är atl utnyttja arvsanlag från särskUtvärdefulla enskUda hondjur i större utsträckning än vad som annars är möjligt.Härvid kan hondjur med mindre framstående arvsegenskaper utnyttjas somfostermödrar. Äggöverföring kan ske genom kirurgiskt ingrepp. finnsockså en oblodig teknik. Sistnämnda metod ger inte tUlfredsställande resultat,men forskningen anses stå nära en praktisk lösning som gör den likvärdig medden kirurgiska. Lantbruksstyrelsenframhåller att äggtransplantation innebär ett viktigt principiellt steg motalltmer avancerat utnyttjande av våra husdjur men innebär endiskutabel manipulering av djuren. Metoden bör därför bedömas inte bara från lönsamhetssynpunklulan också från etisk synpunkt och djurskyddssynpunkt. Del gäller särskilt omoperativa ingrepp ingår i metodiken. Ifråga om tekniken för iransplantalion anser styrelsen atl endast den oblodigaskall tillåtas. Eftersom denna teknik, ehuru inte färdigutvecklad, är möjligatt använda finns av djurskyddshänsyn inte anledning tillåta den kirurgiska metoden. Enligtlantbruksstyrelsens mening talar arvsbiologiska, hygieniska och djurskyddsmässigaskäl för all föreskriva regler för tillämpningen av äggtransplantation.Arvsanlag från enskilda individer mångfaldigas i icke naturlig omfattning ochdärför måste särskilda kvalitetskrav finnas och äggens ursprung m. m. måstesäkerställas. Vidare måste verksamheten stå under fortlöpande veterinärkontroll. Överhuvudlaget måste enligt lantbruksstyrelsens mening storförsiktighet iakttas vid tiUämpningen av den nya metoden för äggtransplantation. PH»p. 1978/79:13 28 Vidareanser styrelsen det nödvändigt att föreskriva tillståndstvång i varje enskUtfall tUls större erfarenhet vunnits av äggtransplantation. Det får senareövervägas om det kan bli möjligt att övergå tUl enbart anmälningsskyldighet tUlstyrelsen i likhet med vad som gäller för seminverksamhet. Lantbraksstyrelsenföreslår därför en lag som bemyndigar regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter om överföring av ägg mellan hondjur föravel. Vidare föreslår lantbruksstyrelsen att bestämmelser införs som reglerarinförseln av befruktade ägg. Detta bör ske genom att vissa tiillägg görs ikungörelsen (1951: 637) angående införsel av djursperma. Remissinstansemadelar lantbruksstyrelsens uppfattning om behovet av en lagstiftning som gör detmöjligt att reglera villkoren för äggöverföringen. Flertalet av dem tUlstyrkeri huvudsak styrelsens förslag att regeringen i en särskUd lag får bemyndigandeatt meddela föreskrifter om sådan överföring av ägg. Enda undantag är , som framhiiller att en eventuell lagstiftningbör utformas som en förbudslagstiftning, där endast efter särskilda regler ochefter noggrann prövning i vaije enskUt faU dispens skall kunna medges. Ävenjag anser det vara angeläget att samhället främst från djurskyddssynpunktgenom lagstiftning får kontroU över de nya metoder för avelsarbetet genomöverföring av ägg mellan hondjur som börjar användas. Enligt lantbraksstyrelsenbör endast den s. k. oblodiga metoden tUlåtas. Jag föreslår därför enlagstiftning som bör utformas på så sätt att regeringen bemyndigas att förbjudaeller föreskriva vUlkor för överföring av ägg meUan hondjur för avel avhusdjur. Regeringen bör också ges möjligheter att delegera frågor härom tillmyndighet. Lagen bör träda i kraft . Detankommer på regeringen att meddela föreskrifter om import av befruktade ägg. Medhänvisning tUl vad jag nu har anfört hemstäUer jag att regeringen föreslårriksdagen att delsantaga inom upprättade förslag tUl 1. lag om ändring i lagen (1944:219) om djurskydd, 2. lag om överföring av äggmellan hondjur för avel av husdjur, dels 3. godkännade allmänna riktlinjer för försöksdjursverksamheten som jag har angett i det föregående. 1978/79:13 29 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram. 1978/79:13 30 Sammanfattningav försöksdjursutrednings betänkande (Ds 11975:4) Framtida försörjningmed försöksdjur m. m. Idirektiven till utredningen' angavs att dess viktigaste uppgift var att medutgångspunkt från bedömningar av det framtida behovet av försöksdjur sökafinna en mer ändamålsenlig och samordnad organisation av för-söksdjursförsöijningen.Bland de alternativ som härvid kunde övervägas var ett centralt statligt organför uppfödning resp. kontraktsbunden uppfödning vid olika institutioner ellerav enskilda uppfödare. Om ett centralt organ valdes for uppfödning bordesärskilt granskas föratsättningama för en fortsatt drift i . 1.2 Nuvarandeförsörjning med försöksdjur Djuranvänds för vetenskapliga försök av ett flertal myndigheter, en rad institutionervid universitet och högskolor, vid sjukhus samt av läkemedelsindustrin och denkemiska industrin. Användningenav försöksdjur ökade från 170 1956 till ca 900 1970, då förbrakningensynes ha kulmineral. uppgick antalet använda försöksdjur tiU700000 Inköpskostnadema för försöksdjur uppgick tUl 2,5 milj. kr. och ökadefram tiU 9,5 milj. kr. Ar uppgick dessa kostnader tiU ca II milj.kr. Huvuddelen av de använda försöksdjuren tillhör arter som traditionelltbenämns laboratoriedjur, nämligen apa, groda, hamster, hund, kanin, katt,marsvin, mus och råtta. De här nämnda arterna representerar av detotala inköpskostnaderna. Behovetav djur täcks genom produktion av försöksdjur inom landet samt genomviss import. En del användare föder upp djur i egen regi medan andra köper djureller färdiga tester gjorda på försöksdjur från uppfödare eller andrainstitutioner inom eUer utom landet. I mindre utsträckning sker sådana köpfrån icke kontroUerade uppfödare, som säljer djur av okänd kvalitet. Vissexport av djur som produceras i förekommer, dock endast i mindreomfattning. Isyfte att samordna och rationalisera anskaffandet av djur för vetenskapligaförsök påböljades en försöksmässig uppfödning av laboratoriedjur istatlig regi. Denna uppfödning ombesöijs av förenade fabriksverken (FFV) vidÅkers krutbmk. Verksamheten avser uppfödning av kanin och marsvin av högkvalitet samt en begränsad testverksamhet baserad på den egna djurproduktionen.Bl.a. beroende på att verksamheten inte sker i full skala har driften i Åkerhittills varit föriuslbringande. Försöksdjursproduklionenäger rum under mycket varierande former. För vissa begränsade ändamålproduceras och håUes djur i absolut slutna rumsenheter bakom s. k. barriär, dvs.uppfödningen sker helt sterilt. Lo-kalema forses med sterilfiltrerad luft.Fodret har underkastats viss process i syfte att eliminera sjukdomsalstrandemikroorganismer. 'Som utredningsman tillkallades f. d. landshövdingen . Sedan Nilssonavlidit förordnades länsveterinären att slutföra utredningsuppdraget. 1978/79:13 31 enproduktion av försöksdjur med enklare hälsokontroU och sjukdomsförebyggandeåtgärder. Djurav helt okontrollerad uppfödning kan också förekomma liksom vissa vilda djur,t. ex. grodor, vissa fiskarter samt kräftor. Av exotiska djur kan nämnas apor. Denseriösa försöksdjursproduktionen är en känslig och krävande verksamhet. Utöverden enskUde producentens eUer forskarens kunskaper och insatser fordras oftaexpertis för att läcka frågeställningar utöver mtinen. Det kan gäUa försöksdjursartemasutfodrings-, närings- och sjukdomslära samt specialiserade byggnadstekniskafrågor. För att i viss mån tillgodose dessa behov har en försöksdjurskonsulenlvarit knuten tiU universitets-kanslersämbetel (UKÄ) . Vidare har fr.o. m. en konsulent för sjukdomar hos försöksdjur varit placerad vidstatens veterinärmedicinska anstalt (SVA). Tjänster med benämningen försöksdjursassislen-terhar inrättats vid fyra av landets universitet. Denav statens medicinska forskningsråd och universitetskanslersämbetetsförsöksdjurskonsulent initierade utbildningen av forskare har rönt intemalionelluppmärksamhet. På det byggnadstekniska området och i fråga om djurlaboratoriemasarbetsplanering har vidare betydande insatser gjorts av ' djurhusgrappoch . 1.3Utredningens överväganden och forslag är användandet av försöksdjur en nödvändighet för ett stort antalforsknings-, utvecklings- och kontroUfunktioner. Möjligheterna all i ställetanvända vad som kallas alternativa och kompletterande metoder är enligtutredningens bedömningar f. n. begränsade, men av bl. a. etiska skälrekommenderas att man följer utvecklingen på området. Denframtida förbrukningen av försöksdjur är enligt utredningen svår att beräkna.Nya och utökade verksamhetsområden för forsöksdjursanvänd-ning kan förväntas.Betydelsefulla torde härvidlag bli lagbestämmelserna i fråga om miljövård samtprodukt- och livsmedelskontroll. föreligger även faktorer som kankomma all begränsa eller reducera behoven av försöksdjur. En ökad användning avhögkvalitativa försöksdjur bör således, liksom en eventuell utveckling av altemativaoch kompletterande metoder, kunna bidra till att behovet av försöksdjurminskas. Utredningensförslag och rekommendationer rörande försörjningen med försöksdjur förvetenskapligt ändamål har inte begränsats enbart till produktionen avförsöksdjur och därmed sammanhängande försöksdjursmarknad utan berör helakedjan uppfödning, distribution och användning av försöksdjur. Isyfte att förbättra marknadssituationen för seriösa producenter av försöksdjuroch förhindra okontrollerad produktion föreslår utredningen att djurskyddslagenkompletteras med ytterligare bestämmelser angående försöksdjur, innebärandeatt enbart djur som uppförts i syfte att användas tUl vetenskapligförsöksverksamhet får användas för ändamålet - s. k. destinationsuppfödning.Undantag från kravet på destinationsuppfödning skall kunna medges. Även ifortsättningen bör lantbruksstyrelsen förbli högsta tillsynsmyndighet samthandha tiUslåndsgivningen. TiU de krav som skaU uppfyllas för erhållande avtillstånd räknar utredningen bl. 'för universitetoch högskolor. 1978/79:13 32 ningarför sjukdomsskydd samt att utfodring, vård, förvaring och tUlsyn anpassas tiUoch i princip efterliknar den kommande laboratoriemUjön. Vadbeträffar forsöksdjursfrågoma i övrigt föreslås att nuvarande relativtsplittrade handläggning centraliseras till ett särskilt (), understäUt . Institutet föreslås organiserat på encentral enhet förlagd tiU , en regional representation samt en enhetsom omhänderhar viss produktion. föreslås sammansatt avföreträdare för producenter, avnämare, berörda myndigheter samt de ideella djurskyddsrörelsema.Till SFI föreslås överförda UKÄ:s och SVä:sförsöksdjurskonsulenter. SFl:scentralenhet föreslås få följande huvuduppgifter, nämligen marknadsbevakninginkl. prognoser, fömiedling av försöksdjur, information och rådgivning, kvalitetsklassificering,handläggning av ekonomiskt stöd tiU uppfödare av försöksdjur samtinternationell samverkan och representation.