prop · G203163 · 1978-12-31 00:00:00 — Skötsellagen stadgar anmälningsplikt,naturvårdslagen tillståndsplikt. Nämnden anser att det är otillfredsställande inte minst ur den enskildes synpunkt med skilda regelsystem i olika lagar.Lantbruksstyrelsen är av samma mening och anser dessutom att skillnaden ärringa mellan anmälningsplikt i skötsellagens mening och tillståndsplikt. Detfinns således flera omständigheter som talar till förmån för tillståndsplikt.Styrelsen vill dock inte motsätta sig att ett anmälningsförfarande införs. Möjligheten att föreskrivaviss växtodling eller användning motiveras av utredningen med attlantbruksnämnd bör "kunna föreskriva viss inriktning av företagetsväxtodling så att produktionsinriktningen blir lämplig med hänsyn till deförhållanden som råder på orten". Lantbruksstyrelsen har inget att erinraemot möjligheten att föreskriva viss växtodling men anser att det bättre bör klarläggasvilka typer av förelägganden om växtodlingsåtgärder som skall få förekomma.Utgångspunkten bör därvid vara att ingripanden endast skall få ske i sådanafall dä åtgärder erfordras för att en meningsfull växtodling skall kunnabedrivas. Man bör vidare vara medveten om det stora arbete med övervakning somblir följden av alltför flitig användning av möjligheten att föreskrivaväxtodlingsåtgärder. 1fråga om ogräsbekämpning bör slås fast, huruvida kemisk ogräsbekämpning skallkunna föreskrivas eller ej. Med hänsyn till att alternativa bekämpningsmetoderi vissa fall saknas bör även kemisk bekämpning komma i fråga. Omodlaren har invändningar mot sådana metoder bör han vara skyldig att lösaproblemet på annat sätt även om det skulle visa sig dra avsevärt störrekostnader. Ettspecialfall av ogräsbekämpning är flyghavrebekämpning för vilket den särskildalagen (1970: 299) om skydd mot flyghavre gäller. Flyghav-relagen har visat sigvara ett otillräckligt instrument för att tillfredsställande komma till rättamed flyghavreplantor innanför de skydds-zoner som omfattas av en s. k. allmän bekämpningsplan.Det kan inom 1978/79: 163 9 sådana inre områden vara fråga om att är såbemängd med flyghavre att denna utgör en väsentlig del av grödan. Under sådanaförhållanden kan det inte anses att markens produktionsförmåga tas till vararationellt för jordbruksproduktion. Skötsellagen bör därför kunna tillämpas ochblir då ett komplement till flyghavrelagen. Lantbruksstyrelsen har för avsiktatt se över behovet av en revidering av flyghavre-lagstiftningen mot bakgrundav förslaget till skötsellag. Huvuddelen av lantbruksnämnderna har inte berörtjordbrukets byggnader, vilket torde få ses som ett uttryck för att det totaltsett inte anses föreligga något angeläget behov av att göra skötsellagentillämplig på byggnader. Lantbruksstyrelsen är för sin del av uppfattningen attdet hör till undantagen att ägare till utvecklat eller utvecklingsbart jordbruksföretaglåter sitt byggnadskapital förstöras och att det i vart fall inte förnärvarande finns behov av att låta skötsellagen även omfatta byggnaderna vidjordbruket. :-------- Vidanmälan om nedläggning, som ej föran leder åtgärd från lantbruksnämndens sida, bör dock anmälan vidarebe fordras till . Åtgärder kan då snabbt vidtagas för att beskoga marken innan denna förvildas. Det är ur skogsbrukssynpunkt angeläget att det i anvisningarna till lagen preciseras vad som är att an se som nedläggning. Om ett sporadiskt och alltför extensivt brukande godtas innebär detta att marken förvildas före den slutliga nedläggning en, innebärande stora problem vid den efterföljande skogsodlingen. : I 3 § anges att jordbruksmarkskall brukas så att markens produktionsförmåga tas till vara rationellt. Iutredningens specialmotivering (sid. 53) skrivs följande: "Vad som kananses rationellt får avgöras med ledning av förhållandena på orten." Verketanser att denna formulering är oklar och bör preciseras eller utgå. Texten ilagförslaget kan tolkas så att exempelvis brukningshinder i form av rosen,diken etc, skall tas bort för att möjliggöra en rationell jordbruksproduktion.Vidare kan extensiva produktionsformer, som betesdrift, missgynnas i förhållandetill mer intensiv spannmålsproduktion. Formuleringen i 3 § innebär attjordbruket blir överordnat alla andra intressen, vilket enligt verkets meninginte är rimligt. För jordbruksnäringen gäller liksom för alla andra näringaratt verksamheten skall bedrivas med utgångspunkt från den ekologiskagrundsynen. a. i samband med yttrandet över denfysiska riksplaneringens planeringsskede framhållit att jordbruket såväl somandra näringar måste ta sin del av ansvaret för naturmiljön. Verket har ocksåanfört att jordbruket självfallet skall följa naturvårdslagens allmännaparagraf om hänsynstagande till naturen. Att avstå från jordbruksproduktioninom mindre områden av särskilt värde för flora och fauna, friluftslivet etc.bör sålunda ingå i varje markägares skyldighet. Sista satsen i 3 § bör med hänsyn till vad som anförtsinledningsvis och enligt ovan få följande formulering: "skall med hänsynlagen titt naturmiljön brukas så, att markens produktionsförmåga tas till varaför sådan produktion". Från naturvårdssynpunkt är det vidare angeläget atttillämpningsföreskrifterna ges en sådan utformning att olika produktionsformeroch ägoslag kan accepteras inom ett område. Verket anser att utarbetandet avdessa föreskrifter bör ske efter samråd med . : Nedläggning bör även i fortsättningen kunnaske av marginell jordbruksmark för överföring till exempelvis skogsproduktion Prop.1978/79:163 10 när så är motiverat från bl. a. företagsekonomisksynpunkt. instämmer i förslaget med tillägg av följande: Nedläggning och överföring bör tillåtas, inte enbart av ejutveckhngs-hara företag eller delar därav utan även av begränsatutvecklingsbara företag i samband med att sittande arrendator eller brukare upphörmed brukningen och naturvårdsskäl ej hindrar nedläggning. Verket förutsätter vidare att tillämpningsföreskrifterutformas så, att överföring av i och för sig lämplig jordbruksmark till annanproduktion fillåts, när överföringen är motiverad från samhällsekonomiskoch/eller företagsekonomisk synpunkt. Det bör sålunda även i fortsättningen gesmöjlighet att använda jordbruksmark för odling av exempelvis parkträd, pyntegrönt,campingplats, fritidsanläggning osv. Länsslyrelsen i : har intenågot att erinra mot de föreslagna bestämmelserna. Den tid somvederbörande myndighet har att avgöra ärenden syns dock vara väl korttilltagen. föreslår att anmälningsplikten skall gälla minst tremånader före planerad åtgärd. i : Bl. a. lantbruksnämnden ärkritisk till det föreslagna instrumentet anmälningsplikt vid avsikt att tajordbruksmark ur produktion och vid kommersiell matjordstäkt. instämmeri kritiken och anser att en tillståndsprövning är att föredra. Länsslyrelsen i : Som skett i flera andralagar synes kunna ifrågasättas om inte en allmän hänsynsregel till naturvårdensintressen bör inskrivas i lagen. Detta synes i så fall böra ske som en kompletteringtill 3 § i lagförslaget (jfr 1 § nuvarande skogsvårdslag och 22 § i förslagettill ny skogsvårdslag). Länsslyrelsen i : stöderutredningens förslag att den jord som är brukningsvärd som åker ellerkultiverad betesmark skall brukas rationellt och också förslaget attingripande kan ske både när brukningen upphört och om brukningen är mycket extensiv. vill dock understryka betydelsen av atttillämpningen sker med en anpassning till de lokala och regionalaförutsättningarna. Uttrycket rationell får således icke hindra ingripande medstöd av lagen i sådana bygder i inlandet där jordbruket kommer att utgöra ettkomplement till annan sysselsättning och där förutsättningar inte finns attskapa bärkraftiga lantbruksföretag baserade enbart på jordbruksproduktion. I anslutning till .det särskilda undantaget från kravet påbrukning som återfinns i § 4 vill framhålla att varken avlagtexten eller förarbeten framgår hur awägningen skall ske mellan jordbruksintressetoch andra intressen, när föreslås att tas ur produktion. Den nyalagstiftningens förhållande till den översiktliga planläggningen och detkommunala ansvaret härför är inte tillräckligt klarlagt. Denna fråga böruppmärksammas i anvisningar och tillämpningsföreskrifter. Det bör klart framgåatt avvägning skall ske i samma former som gäller i fråga om övriga om markenkonkurrerande intressen, dvs. inordnas inom planlagstiftningens regelsystem. Länsslyrelsen i : Innan jordbruksmark avnågon betydelse, som är lämplig för jordbruksproduktion, får tas ur produktionskall markägaren anmäla detta till lantbruksnämnden. Utredningen har i motiven angettvissa exempel då anmälningsplikt ej behöver föreligga. Det torde åtminstone vidstora och medelstora företag finnas exempel på nedläggning av större areal änsom angetts i motiven, då markägaren Prop.1978/79:163 1 j kan anse att det inte är fråga om jordbruksmark av någonbetydelse. Begreppet "jordbruksmark av någon betydelse" bör därförbelysas och exemplifieras närmare. Enhgt utredningen skall jordbruksmark brukas så attmarkens produktionsförmåga tas till vara rationellt för jordbruksproduktion.Om så inte sker får lantbruksnämnden ingripa och föreskriva vilka åtgärder somskall vidtas. I betänkandet har på sid. 46 och 47 angivits vissa exempel påsådana åtgärder bl. a. dikning, rensning, stenröjning, buskröjning och andratekniska åtgärder på jordbruksmark. bör vidare enhgtutredningen lämna föreskrifter om inriktning av företagets växtodling ochgrundgödsling, ogräsbekämpning m. m. ifrågasätter om sålångtgående åtgärder skall kunna föreskrivas även om de kan vara erforderligaför ett rationellt brukande. Ett föreläggande bör under alla förhållanden inteinnefatta mer långtgående åtgärder än vad som kan anses normalt i trakten. Detär viktigt att frågan belyses ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetetoch i anvisningar och tillämpningsföreskrifter. i : Utredningen föreslårockså anmälningsskyldighet för markägare som avser att nedlägga jordbruksmark,som inte omfattar endast obetydliga arealer. För att undvika onödigt krångelför kommunerna bör man från sådan anmälningsskyldighet, utöver mark inomstads- och byggnadsplaneområde, även undantaga mark som ingår i avkommunfullmäktige eller byggnadsnämnd antagna stads-eller byggnadsplaner vilkaännu ej fastställts. Då lantbruksnämnderna numera regelmässigt yttrar sig iplanfrågor där av någon betydenhet ingår, kan man förutsätta atterforderligt samråd om åkernedläggning kommer till stånd utan attanmälningsskyldighet föreligger. : Det framlagda förslagettill ny lagstiftning omfattar all åker och kultiverad betesmark med undantagav sådan mark som från jordpolitisk synpunkt saknar intresse. Förbundet anseratt vissa tolkningssvårigheter kan uppstå var gränsen går för mark som ur jordpolitisksynpunkt saknar intresse. En starkare precisering av var gränsen skall gåmellan brukningsvärd jordbruksmark och ej brukningsvärd vore önskvärd. vill vi föreslå att företagsekonomiska aspekter införs i dettasammanhang. En jordbruksmark kan, om den ses separat, vara olönsam elleromöjlig att använda för rationell brukning men kan i samband medstrukturrationalisering bli både företagsekonomisk och rationell. Brukningsskyldighetenbör därför inte begränsas till nuvarande förhållanden utan även till enframtida möjlig strukturrationalisering. En sådan bedömning av lagstiftningenkan i vissa lägen främja ett tidigareläggande av en önskvärd strukturrationalisering. Förbundet vill vidare peka på behovet av att, vidutarbetandet av till-lämpningsföreskrifterna till den nya lagen, begreppetrationell produktion noggrannare preciseras. Härvid är det önskvärt att kravetpå sådan kan göras relativt flexibelt. : Enligt lagförslaget skalljordbruksmark som med hänsyn till belägenhet, omfång och övriga förutsättningarär lämpUg för jordbruksproduktion, brukas så att markens produktionsförmågatas tillvara rationellt för sådan produktion. LRF vill peka på oklarheten ibegreppet "rationell produktion". Förslaget kan t. ex. tolkas så inte får ha betesmark på god . Målsättningen måste vara att oavsettväxtslag, markens produktionsförmåga utnyttjas 1978/79:163 12 rationelltoch får en ändamålsenlig ekonomisk användning. LRFkonstaterar att jordbruksmark som är lämplig för jordbruksproduktion enligtlagförslaget får tas ur produktion endast när särskilda omständigheterföreligger. Ett särskilt skäl är användning för annat godtagbart ändamål,exempelvis golfbana, campingplats eller marknadsplats. LRF accepterar attandra godtagbara ändamål föranleder att jordbruksmark tas ur produktion menkänner för sin del oro över utredningens exemplifiering. LRF vill hävdabetydelsen av entydiga regler där jordbruksmark tillvaratas för den i bygdenyrkesverksamma befolkningen. Enligt§ 9 i lagförslaget får tillsynsmyndigheterna meddela föreläggande eller förbudsom behövs för lagens efterlevnad, vilket avgör lagens omfattning. Som exempelnämns i lagförslaget viss växtodling eller markanvändning. Enligt LRFs meninginnefattar lagförslaget en möjlighet för tillsynsmyndigheterna att föreskrivaviss odling, t. ex. vall. LRF har uppfattningen att den enskildes ekonomiskaansvar för sitt lantbruksföretag bör vara avgörande vid handläggningen avdylika ärenden. För ingripande skall krävas att det är uppenbart att skötselnav jordbruksmark är orationell i den mening som anges i lagförslagets 3 §. LRFvill understryka att lagen bör ha en lämplig balans mellan vad som kanbetraktas som samhällsekonomiskt och företagsekonomiskt. För att kommatillrätta med passiva ägoförhållanden är det emellertid nödvändigt med ettsamhällsekonomiskt synsätt. Som exempel på fall där samhällsekonomiskavärderingar bör väga tungt vill LRF peka på passivt ägda brukningsenheter, därlångtgående investeringar erfordras för att jordbruket skall bli rationellt.Investeringar i dessa företag är i regel ej företagsekonomiskt lönsamma. Istället bör en sådan effekt åsyfta att dylika brukningsenheter blirtillgängliga för jordbrukets yttre rationalisering. Utredningen föreslår somalternativ till försäljningen frivillig utarrendering i vilket LRF instämmer.LRF förutsätter att skriftliga kontrakt upprättas, som följer arrendelagensbestämmelser och omfattar . LRFfinner det angeläget att övergripande åtgärder som har betydelse för ettflertal lantbrukare ej hindras av passiva ägoförhållanden. Som exempel kannämnas vattenavledningsföretag som ofta är en förutsättning för att uppnåväsentliga markförbättringar. Enligt LRFs mening bör utformningen avtillämpningsanvisningar ge lantbruksnämnderna möjlighet att ingripa motmarkägare som uppenbart förhindrar sådana angelägna gemensammagrundförbättringsåtgärder. Enligtlagförslaget skall föreläggande och förbud allt efter omständigheterna riktasmot ägaren eller nyttjanderättshavaren eller mot båda. De fall därföreläggande och förbud riktas mot arrendatorn bör vara föranledda av särskildaomständigheter. Huvudregeln bör enligt LRFs mening vara att föreläggandenriktas mot markägare. : Utredningen föreslår också att lantbruksnämnden börkunna föreskriva en viss inriktning av företagets växtodling. Detta synes varaklokt inte minst ur rådgivningssynpunkt. I vissa fall anser utredningen ocksåatt föreskrifter skall kunna ges att brukaren skall ha djurhållning. Det måstedock i sådana fall krävas en mycket noggrann bedömning inte bara av justekonomin på det enskilda företaget utan av hela infrastrukturen. Utredningenföreslår att det även skall vara möjligt att ingripa mot mark som tidigarenedlagts utan prövning enligt gällande lag. det tidigare inte erfordrades tillstånd för nedläggning avåkermark, kan det antagas att en sådan åtgärd skett med ett speciellt motiv.Det synes då vara något tveksamt att med stöd av en ny lagstiftning åter krävaatt marken sätts in i produktionen. Även om ett passivt ägande av ide flesta fall är av specifikt intresse enbart för markägaren kan ettingripande som till slut leder till expropriation förefalla vara ett hårdareingrepp i det personliga handlandet än vad som vanligtvis brukar tillämpas idet svenska näringsHvet. Utredningens förslag om en utvidgad kontroll över matjordstäktermöter inga invändningar från remissinstansema. Från flera håll framförs docksynpunkter på samordningen av täktreglerna i en reviderad jordhävdslagstiftningoch naturvårdslagen. Hovrätten för Nedre Norrtand: Enligt utredningen skalltakt av matjord på jordbruksmark för annat ändamål än till markinnehavarenshusbehov likställas med att jordbruksmark tas ur produktion. Paragrafens andramening bör omformuleras så att därav tydligt framgår att jordbruksmark, som ärlämplig för jordbruksproduktion, inte får användas för takt av matjord förannat ändamål än till markinnehavarens husbehov såvida inte den i förstameningen angivna särskilda förutsättningen är för handen. Lantbrukssiyrelsen: Lantbruksstyrelsen är medveten om attredan nuvarande regler om matjordstäkt inneburit vissa problem, som emellertidur myndigheternas (och lantbruksnämndens) synpunkter hittillshar kunnat bemästras tillfredsställande samordningsvägen. Önskvärt voreemellertid att samtliga regler rörande tillstånd till matjordstäkt kunde samlasi en lag. Matjordstäkt är primärt en fråga om att se till att jordbruksmarkinte förändras så att dess produktionsförmåga inte tas till vara rationellt förjordbruksproduktion, alltså en prövning mot den målsättning som slås fast iskötsellagens 3 §. Denna prövning ankommer på det regionala fackorganet pålantbrukets område, nämligen lantbruksnämnden. Täktverksamhet rörande sten,grus, sand o. dyl. är däremot frågor som hänger samman med skyddet avnaturmiljön i allmänhet och som därför faller inom länsstyrelsenstillsynsområde. Reglema för prövning av tillstånd till matjordstäkt skulleenligt lantbruksstyrelsens mening med fördel kunna samlas i en reviderad jordhävdslagstiftning.Skall emellertid tillståndsplikt enligt naturvårdslagen kvarstå anser styrelseni likhet med utredningen att bestämmelser häronrt även bör finnas iskötsellagen. Samordningen mellan lantbruksnämnd och länsstyrelse torde liksomhittills få regleras genom tillämpningsföreskrifter. Lantbruksstyrelsen ansluter sig till den av utredningenföreslagna definitionen av husbehovstäkt, nämligen takt som är normal förskötsel av tomtmarken till innehavarens och de anställdas bostäder. Begreppet husbehovstäkti naturvårdslagen bör ges samma snäva innebörd. Slalens naturvårdsverk: Den avgränsning som görs i betänkandetav vad som är att betrakta som husbehovstäkt av matjord överensstämmer i alltväsentligt med den avgränsning som görs enligt NVL. Detta innebär att sammatakter som kräver tillstånd enligt NVL också är anmäl- 1978/79:163 14 ningspliktigaenligt den föreslagna lagen. Förutsättningar för att undvika att sökandenskall behöva vända sig till två myndigheter i samma fråga bör därmed förehgga.Ett förenklat handläggningsförfarande skulle kunna uppnås, om ,när ansökan om matjordstäkt inkommer, underrättar lantbruksnämnden härom.Härigenom skulle sökandens anmälningsskyldighet till lantbruksnämnden ansesfullgjord. Skulle innan gått sedan lantbruksnämndenunderrättats, medge täkttillstånd bör detta innehålla föreskrift om att taktenej får påbörjas före visst datum. Detta datum utgör den tidpunkt då två månadergått sedan lantbruksnämnden underrättats. Ett sådart förfarande som detovannämnda tillämpas för skogsavverkning för vilken föreliggeranmälningsplikt enligt 8 a § SVL. Anmälan för sararåd med enligt20 § NVL anses ha gjorts när anmälan enligt 8 a § SVL ingivits tillskogsvårdsstyrelsen. Länsslyrelseni : Det kan enligt uppfattning övervägas attinföra tillståndsplikt i stället för anmälningsplikt vid genomgripande fysiskförändring av jordbruksmark exempelvis vid matjordstäkt för annat ändamål äntill markinnehavarens husbehov. Länsslyrelseni : Enligt uppfattning bör all matjordstäktomfattas av lagen. Något behov av generellt undantag för husbehovstäkt synesinte föreligga. Detta torde för markägarna inte innebära några olägenheter dåmarginella takter generellt är undantagna enligt 5 §. Länsstyrelsenifrågasätter huruvida det inte från såväl allmänhetens som lantbruksnämndenssynpunkt vore mera praktiskt att införa en generell tillståndsplikt för matjordstäkti stället för anmälningsskyldighet kombinerat med eventuella beslut om förbud.Länsstyrelsen förutsätter att en samordning kan åstadkommas mellantillståndsplikt enligt naturvårdslagen och lagen om skötsel av jordbruksmarkså att sökanden endast behöver lämna en ansökan om täkttillstånd. Länsstyrelseni : delar utredningens uppfattning att prövning avmatjordstäkt skall ske såväl enligt den föreslagna skötsellagen som enligtnaturvårdslagen. Det är därvid viktigt att det sker en samordning avprövningsförfarandet. Ett sätt att förenkla handläggningen kan vara att bådaansökningarna inges till , som därefter översänder ansökningarnatill i täktärendet, varefter länsstyrelsenbeslutar i täktärendet och lantbruksnämnden beslutar i nedläggningsärendet. Naturvårdsförordningenföreslås ändrad och motsvarande förordning till lagen om skötsel avjordbruksmark föreslås utformad så att ovanstående synpunkter tillgodoses. Länsstyrelseni : I ett speciellt avseende bör samordningsmöjligheterna ivart fall studeras ytterligare. Det gäller prövningen av matjordstäkter. Denföreslagna anmälningsskyldigheten till lantbruksnämnden kommer att gälla vidsidan om tillständsplikten enligt naturvårdslagen. För sökanden måste en sådanordning framstå som ett förvirrande och onödigt krångel. En bättre samordningmåste ske. För del vore det värt att övervägas atttillståndsplikten för matjordstäkt i naturvårdslagen överflyttas till den nyalagen om skötsel av jordbruksmark samt kompletteras med motsvarande prövning urjordbrukssynpunkt. Det skulle innebära att i stort sett samma krav påmyndighetskontakt som gäller f. n. skulle ställas på exploatören och jordbruks-och natur/kulturvårdsintressen vägs samman i samhällets 1978/79: 163 15 prövning av det aktuella företaget. Att på detta sättflytta över ett visst naturvårdsansvar från till lantbruksnämndenskulle stämma väl med det av uttalade kravet att varje näringskall bära sitt eget natur- och miljövårdsansvar. Från naturvårdshåll finns inget att förlora på detföreslagna förfarandet eftersom jordbruks- och naturvårdsintressen måsteöverensstämma i täktregleringen för att den ska få avsedd verkan på längresikt. Utan ett uttalat intresse hos verkaför fortsatt hävd av ett tilltänkt täktområde torde ett avslag av länsstyrelsenpå en täktansökan i de flesta fall enbart leda till igenbuskning och vanskötselav det aktuella området. Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak utredningensförslag eller lämnar det utan erinran. Ett par remissinstanser anser dock attinlösen-bestämmelserna bör utvidgas till att i vissa fall kunna omfatta en hel brukningsenhet. Hovrätten för Nedre : Utredningen har föreslagitatt staten i princip är skyldig att lösa hela fastigheten, om denna helt ellerdelvis berörts av föreläggande eller förbud. I fråga om inlösen skall vidare expropriationslagengälla i tillämphga delar. Utvidgningen av skyldigheten för staten att lösaberörda markområden måste anses vara till gagn för markinnehavaren och främjatillskapandet av mer rationella brukningsenheter. Hovrätten anser attbestämmelsen skall kunna avse hela brukningsenheten eller ekonomiska enhetenom denna omfattar flera registerfastigheter. Därigenom anpassas reglerna tillden expropriationsrättsliga lagstiftningen. Lantbrukssiyrelsen: Svårigheten att i vissa fall fastighetsbildningsmäs-sigtkunna bryta ut mark är en stor nackdel vid tillämpningen av nu gällande jordhävdslag.Möjlighet att kunna inlösa hel fastighet (registerfastighet) är därförnödvändig. Med den föreslagna konstruktionen av inlösenreglerna kan emellertiduppstå situationer som den följande. Skyldighet föreligger för staten att lösain en av flera registerfastigheter inom en brukningsenhet. Inlösenfastighetenligger som en enklav inom enhetens övriga fastigheter. Inlösen får i sådantfall en olycklig effekt på den avstående brukningsenheten. Det kan dessutom blisvårt för lantbruksnämnden att sälja fastigheten.