prop · G203183 · 1978-12-31 00:00:00 — Lanlbmksslyrelsen lillsiyrker därför förslagei allarrendeslällels avkaslningsförmäga skall vara vägledande vid faslslällande avarrendeavgiftens storlek. Förslaget ligger också i linje med den prövning avköpeskillingens skälighet vid förvärv av jordbruksfastighet som föreslås iregeringens lill lagrådet överlämnade förslag lill ny jordförvärvslag. Även vidsistnämnda prövning föreslås egendomens avkaslningsvärde väga lungl. Lanlbruksstyrelsen vill här betona de svårigheter somföreligger atl med större exakthet fastställa ett arrendeslällesavkastningsförmåga. Ekonomisk kalkylering kan härvid uigöra eli värdefullthjälpmedel. En ekonomisk kalkyls lillförlillighel slär emellertid och fallermed möjligheterna alt fä fram tillförlitliga gårdsspecifika normdata. Dessamöjligheter är i allmänhet begränsade. Lantbruksslyrelsen vill därförunderstryka viklen av alt Prop.1978/79:183 85 ulfallet av en ekonomisk kalkyl inte fär användas som endaunderlag vid bestämning av arrendeavgiftens sioriek. Hänsyn mäste ocksä laslill de förutsättningar kalkylen bygger på, omständigheterna i övrigt samlövriga arrendevillkor. Kommittén har inle funnit skäl atl inrälla nägra nyarådgivande organ i samhälleis regi för behandling av arrendeavgifter m.m.Lantbruksstyrelsen är av samma äsikl. Den rådgivning som erfordras i fråga omarrende-sättning lorde, som bl. a. lanlbruksnämnden i anför,kunna lillgodoses av en arrendeuppskallningsgrupp med represenianier för befintligajordägare-och arrendatorsorganisalioner. Kommitténs förslag atl vidhålla principen om fullavtalsfrihet beträffande arrendeavgiftens storlek vid ny upplåtelse avjordbruksarrende innebär att avsieg görs frän principen atl arrendeslällelsavkaslningsförmäga skall vara vägledande vid faslslällande av arrendeavgiften.Lanlbruksstyrelsen tillslyrker dock förslagei mot bakgrund av de olägenheieroch koslnader som en reglering av förstagängsavgiftema skulle medföra. SCB:sarrendeundersökning har ocksä visat atl arrendeprisutvecklingen på de fleslahäll varit förhållandevis lugn. Lantbruksslyrelsen har heller ingen erinran molvad kommittén anför i fräga om s. k. anbudsarrenden. Nägra lantbruksnämnder har framfört invändningar avformell art mol kommtléns förslag lill lillägg i 17 § nämndlagen omarrendenämndens möjlighel alt inhämla sakkunnigutlåtande om arrendeställelsavkastningsförmåga. Ordet "lanibrukskonsuleni" i lagtexten föreslåsbli ersatt med det mera neutrala begreppei "tjänsteman".Lanlbruksstyrelsen inslämmer i della förslag eftersom lagtexien ej börinnehälla ijänsleiillar som lid efter annan ändras. 1 detta sammanhang villstyrelsen föreslå atl arrendenämnden ges möjighei all inhämla lanlbmksnämndensyttrande över arrendeavgifts skälighet. bör enligt styrelsens mening sket.ex. när flera kalkyler presenteras i del akutella ärendei. Med hänsyn lillvad i det föregäende sagts om underlaget för kalkylerna kan nämligen dessa visabetydande olikheter i resultatet. Efiersom lantbruksnämnderna enligt förslagettill ny jordförvärvslag i siörre ulsiräckning än nu har all övervakaprisulvecklingen vid försäljning av jordbruksfasligheler ser lantbruksslyrelsendel som naturiigi alt lantbruksnämnderna även ges en aktivare roll i fräga omprisövervakningen på arrendeområdet. i län: Nämnden vill beiräffandeförhållandena i län redovisa följande erfarenheter. Prisulvecklingenhar varil olika för skilda delar av länel och för olika arrendeformer dvs. försidoarrenden och gärdsarrenden. Inom de bältre jordbruksbygderna harefierfrågan på sidoarrenden ökat alltmer - delta som följd av det minskadesaluutbudet på jordbruksfastigheter. Till följd härav har avgifterna tenderattill att öka alltmer. 1 konkurrensen har inte alltid de jordbrukare som är mesti behov av tillskollsmark kunnat fä arrenden. Utvecklingen beträffandesidoarrenden är sålunda problematisk - den kan molverka en rationellindelning i brukningsenheler. Inom de sämre jordbruksbygderna med animalieproduklion hararren deavgifterna överlag höjts måttiigl. är hell nalurligl efiersom anima- lieprodukiionen ej kräver så siora arealer. Uivecklingen har varil densam ma för gärdsarrenden - dvs. en måttlig ökning av avgifterna. Detla torde till stor del bero på att fastighetsägare i allmänhet har iniresse av atl arrendalorn får likviditet att tillfredsställande underhålla fastigheterna. I de fall man konstaterat atl avgiften vid gårdsarrende varit orealistisk har avtalet oftast träffats efter anbudsgivning. Prop.1978/79:183 86 ej nu beredd atl föreslå en reglering vid förstagångsupplälelsemen anser all ytterligare undersökningar bör göras beträffande sidoarrenden. Nämnden tillstyrker kommitténs förslag alt arrendeavgiftenvid avtalsförlängning knyts till arrendeställels normala avkastningsförmåga.Detla gär i linje med bestämmelserna i den nya jordförvärvslagen, nämligen atlköpeskilling för egendom sälls i relation lill dess avkaslningsvärde. Nämndenföreslär all den arbelsgrupp hos lantbruksslyrelsen som skall utarbeta normerför beräkning av fastighets avkastningsvärde även utarbelar sädana ifråga omarrendeavgift. i : Nämnden har ingenerinran mot de föreslagna nya reglerna om hur arrendeavgifien skall beslämmas.Det synes oklart i vilken omfattning förelagsekonomisk expertisbehöver ställas till arrendenämndens förfogande men finner lanlbruksnämndenäven i della sammanhang anledning underslryka nödvändigheien av all de redan inuläget klarl olillräckliga personalresurserna pä del förelagsekonomiskaomrädel försläikes. Nämnden ansluler sig lill kommitténs moliveringar för altavlalsfrihel allljäml bör råda vid nyupplåtelse. i : Nämnden tillstyrkerkommitténs förslag om att prövningen av arrendeavgiftens skälighet vidförlängning bör ske med utgångspunkt i arrendeslällels normalaavkastningsförmåga. Den fullständiga avtalsfriheten vid nyupplåtelse, isynnerhei i samband med anbudsförfarande, kan resuliera i orimligaarrendeniväer. Kommiiiéns konstaterande att lantbruksnämnderna ochLantbrukarnas här kan uigöra en naturlig spärr mol alllför högaarrendeavgifter genom all vägra ekonomiski slöd synes i prakiiken enbarlinnebära atl nytilllrä-dande arrendatorer med litel egel kapital får del änsvårare i konkurrensen med de mera kapitalstarka arrendalorerna som ickebehöver låna pengar med slöd av ovanstående. Möjlighel föreligger sälunda attoberoende av arrendeslällels avkastningsförmåga "köpa sig till" enförslagängsupplälelse med förhoppning om en välvillig behandling iarrendenämnden i samband med förlängning av arrendeavtalet. Lantbruksnämndenfinner detla otillfredsställande, men vill ändå inle föreslå ett direkl förbudmol anbudsförfarandet, dock bör det begränsas. I synnerhei de publika arrendenabör kunna upplåtas utifrän andra utgångspunkter. Jordägarna synes här med sinomfatlande överblick av arrendemarknaden i kombinalion med lillgång tilllämpliga kalkyler kunna fastställa en normal arrendenivä utan anbudsförfarande. Beiräffande önskemålet om inrättandet av s. k.arrendeuppskattnings-nämnder med uppgifi atl biträda parterna vid bestämmandeav arrendeavgifl har nämnden olaliga exempel pä parternas, såväl jordägare somarrendatorer, okunnighet om arrendenivåerna. Aktuell och rättvisande slaiisliksaknas också. Problemet synes på ell enkell sätl delvis kunna avhjälpas genomall införskaffa även uppgifier om arrendeavgifterna i samband med de äriigaobligatoriska anmälningarna till skördeskadeskyddet och lant-bruksregistrel. Enregional sammanställning härav skulle vara av värde också förlantbruksnämnderna. Även en centralt utförd sammanställning av arrendeniväernai samband med statlig lånegaranti skulle ge en viss uppfattning om den normalaarrendenivån. i län: För atl arrendenämndernaoch exempelvis lantbruksnämnderna i sin rädgivningsverksamhet skall få fastarebedömningsnormer är det önskvärt alt officiell statistik rörande arrendenivåerm. m. finns all lillgå. Det borde inle innebära något väseniligi merar- Prop.1978/79:183 87 bete för vare sig lanlbrukare eller myndigheler, om SCBlill lanlbruksregis-irel vid den s.k. juniinvenleringen infordrade uppgifter omarrendeavgifter, arrendelidens längd och arrendeomrädels omfallning. Medhänsyn lill all risk föreligger för all arrendesumman blir lägre vid förlängningän vid förstagångsarrende får det anses vara av väsentlig betydelse att man viduppgiflsinsamlingen skiljer pä dessa fall. Nämnden delar kommitténs uppfattning atl del är önskvärtatt arrendeslällels normala avkaslningsförmäga beaktas i större ulsiräckningän som f n. sker vid prövningen av arrendeavgiftens skälighet i samband medförlängning. Svärigheterna all bestämma ell arrendeslälles avkaslningsförmägabör dock underslrykas. Vid kalkyleringsarbelel föreligger del sior risk för attden sittande arrendatorns kapacitet och driftsinriktning kommer atl påverkaden för arrendeslällel framräknade normala avkaslningsförmägan. Vidförlängning kan sälunda en dukiig arrendator riskera fä betala en högre avgiftän en mindre dukiig. Nämnden vill vidare påpeka belydelsen av altanbudsförfarande undviks i möjligaste män i samband med förslagängsupplälelseav arrende. Med hänsyn lill viklen för jordbruket av väl avvägdaarrendeavgifter bör de publika jordägarna vid nyupplåtelse undvikaanbudsförfarande och så längl möjligl anpassa arrendeavgifterna till denavkastningsprincip som enligt kommitténs förslag skall gälla vid förlängning avartendeavlal. i : Nämnden tillslyrkerförslaget att arrendeslällels normala avkastningsförmåga skall tjäna som enriktpunkt för arrendenämndens bedömning av arrendeavgiften. Lantbruksnämndenvill emellerlid slarkl understryka vikten av alt kalkyleringen endast betraktassom ell hjälpmedel i sammanhanget och alt den som använder detla hjälpmedel ärmedveien om atl kalkylresullalet är relativt osäkert beroende på osäkraingångsdata. Detta är lantbruksnämnderna medvetna om och använder därförkalkylresultatet som en bedömningsgrund lillsammans med andrabedömningsunderlag. Med kännedom om under vilka förutsättningarkalkylresullalet framkommil väger lantbruksnämnden in detta i ell störresammanhang och låter därvid kalkylen endast få en vägledande roll tillsammansmed övriga omständigheter i ställningstagandet i enskilt ärende.Lanlbruksnämnden anser det angeläget att underslryka viklen av del ovan sagdaefiersom del som regel blir skilda parter som i arrendefrågan skall genomförakalkyleringen och beslula med bl.a. kalkylerna som underlag. 1 fråga om kalkyleringens prakliska genomförande anserlanlbruksnämnden att kalkyler måsle upprättas för den aktuellabrukningsenheten. Nämnden delar kommitténs uppfattning atl som ingångsdala böranvändas normaldata i fråga om avkastning och driftsinriklning och ej fakiiskadala som är beroende av den aktuella arrendalorns personliga intressen ochförulsältningar. vill slutligen framhålla vikten av alldet klariägges huruvida lantbruksnämnderna skall ulföra denna kalkylering molersältning och atl del i så fall faslställes pä vad sätl ersättningen skallberäknas. i , som anser atl lantbruksnämnderna bördebitera för dessa tjänster, vill förorda atl det genom tidsstudier el. dyl.fastställes fast avgifl som inlages i lanlbruksnämndstaxans § 10. Lantbruksnämndenanser sålunda atl denna kalkylering skall ingå i nämndens åligganden och ejulföras som privaluppdrag. Detta ställningslagande lorde föranleda ändring avföreslagen lydelse av 17 och 19 §§ nämndlagen. i : En kraftig ökning avarrendeavgif- Prop.1978/79:183 88 terna har skell. Orsakerna häriill har nära samband medprisulvecklingen pä jordbruksfastigheter. Den markuadsiluation som råder förjordbruksarrende - begränsad tillgång och stor efterfrågan - har i många falldrivit upp avgifterna på arrende på en alltför hög nivä. Detla gäller specielllför sidoarrenden där arrendeperioderna i allmänhei är kortare och omsättningensiörre. Arrendeavgifterna för sidoarrende ligger ofia på en nivå som endaslgoda skördeår ger tillfredsställande förelagsekonomisk läckning. Mol denna bakgrund tillstyrker nämnden kommitténs förslagatt arrendeavgiften vid förlängning av arrendeavtal skall bestämmas så att denblir skälig med hänsyn till arrendeställels normala avkastningsförmåga ocharrendevillkoren i övrigi. Den föreslagna principen för alt faslsiällaarrendeavgifter vid föriängning fär enligt nämndens bedömning begränsadbelydelse för arrendesättningen i slort. Nämnden anser ändå inte att manlagstiftningsvägen skall reglera arrendeavgiften vid nyupplåtelse. Vid dylikaupplåtelser förekommer inte sällan en viss bedömning av arrendesällningen hoskrediiinrält-ningar och av borgensmän i samband med långivning lill företagen. Nämnden, som erfarit alt del ofta hos såväl jordägare somarrendalorer råder osäkerhei om skälig arrendeavgifl för avrendeledig egendom,ifrågasätter om inle inrättande - lämpligen inom LRF - av nägon rådgivandearrendeuppskallningsgrupp med representanter för jordägare- och arrendatorsorganisalionerskulle ha en funktion att fylla som rådgivare vid arrendesättning. Länssiyrelsen i lån: I likhel med kommitténfinner ej skäl atl infora reglering av arrendeavgiften vidförstagångsupplälelse. I sitt remissyttrande över betänkandet (SOU 1977:93) Nyjordförvärvslag anmärkle alt lillämpningssvärigheler kan uppkommavid lillslåndsprövningen när det gäller all beräkna den förvärvade egendomensavkaslningsvärde. Liknande svårigheter synes uppstå vid ett genomförande avarrendelagskommitléns förslag att arrendeställets avkastningsförmåga i störreutsträckning än f. n. skall beaktas vid prövningen av arrendeavgiftensskälighel. vill emellertid med hänsyn till de akluella reglernaskaraktär av skyddslagstiftning inte motsätta sig förslaget. Pä de skälkommittén anfört tillslyrker förslaget i övrigi. Föreningen : Det ärföreningens bestämda uppfattning all andra skäl än jordbrukels avkaslning harskapal en stor efterfrågan på arrendejord, vilket på ell icke önskvärl sätldrivit upp arrendeavgifterna till en på mänga häll för hög nivä. Det kan påganska säkra grunder antas alt markpriserna spelar en stor roll. Vid eninflalionistisk penningvärdeutveckling finns det personer vilka eljest slårutanför jordbruket, som för att nå värdebeständighet i sinförmögenhetsplacering konkurrerar med dem som önskar förvärvajordbruksfastighet för att själva driva den och där om möjligt skapa sig sinutkomst. 1 sådan konkurrens blir lantbrukaren inte sällan den förlorandeparten. 1 del läget söker han sig över lill arrendemarknaden. Undeislundom harhan ivingats lämna jordbruksfastighet på annal håll. 1 hans värd finns då inlesällan en maskinpark och djurbesättning. Rädslan atl bli ställd utan arbetesamt faran för alt tvingas att till underpris realisera lösöret driver honomatl under trycket av panikkänslor bjuda mera i arrendeavgift än vadarrendestället vid en förnuftig bedömning anses kunna bära. De nuvarande författningsreglerna bjuder att avgiftensnivä skall avgöras av rådande marknadsförhållanden. Under trycket av .sådanaomstän- 1978/79:183 89 digheler som nämnls kommer marknadsnivån alt bli enannan än den som avgöres av jordbrukels avkastning. Ursamhällets synpunki är jordbrukels ändamäl ati lill så laga priser som möjliglproducera vissa för nalionen vikliga produkler. Indirekt får konsu-menlenbelala höga arrendeavgifter genom förhöjda produktpriser. Del ligger också isamhällets intresse atl de individer som svarar för produktionen har en socialoch ekonomisk standard, som är likställd med andra jämförbara grupper. Eljestkan de inle vara med all dela den gemensamma samhällsbördan. Faslslällandei av vad som är ell jämförligl arrendeställestöter pä svårigheter vid rättstillämpningen. Föreningen delar kommitténsuppfattning, alt ytterst få arrendeställen är jämförbara, främst därför attäven närbelägna lanlbruk inle sällan har stor olikhet i bl. a. jordmän,arrondering, diknings-förhållanden och byggnation. Resullalei avarrendeavgiftsundersökningen visar all arrendeavgifterna över lag höjtsjämförelsevis mättligl. Men den visar ocksä att det i vissa delar av landet harblivii en snedvridning av prisbildningen. Vär erfarenhet säger oss altprisbildningen inom ell område inte sällan kan påverkas av ett fätal högaavgifier. Dessa vinner uppmärksamhet jusl för sin höga nivå. Vid en sådanpublicilel lalas sällan om annal än kronor per heklar trots de olikheler itillgångar som ovan nämnts. Vi har uppfattningen att grunden för avgiften skall varavad en normalt driftig jordbrukare kan erlägga, då han har enproduktionsinriktning som följer för orten vanligen förekommande former. Altparterna göres mera jämställda vid förhandlingar om arrendeavgifter och andravillkor får anses vara ett sleg i rält riklning. Målel mäsle vara fullsiändigjämsiälldhel. Med della menas atl sedan den som gör arbelsin-saisen fått fullersättning härför samt för risktagandet skall återstående överskott fördelasmellan jordägare och arrendator så, alt parterna erhåller samma procentuellaavkastning på sina respektive invesleringar. Kapitalavkastningen bör inormalfallet inle skilja sig från vad de självägande jordbrukarna erhåller. Framliden får utvisa om den föreslagna utformningen av JB9:9 tillförsäkrar arrendalor lillräckliga möjligheler all påverkaarrendeavtalels innehåll I.ex. all få borl otidsenliga klausuler och alt fä inför modern drift vikliga villkor. Om man betraktar arrendesättningsfrågorna, vilka för deflesla arrendatorer framstår som de viktigaste i detla sammanhang, innefattarsåväl de nu gällande reglerna som de föreslagna en i vart fall för den enskildetämligen komplicerad process, där en riklig avgiftssällning kräver överblickav arrendeförhållandena på orlen resp. ell i alla delar inle enkelt matematisktarbele. En sådan överblick och/eller kunnande har inle alltid den enskildearrendalorn men i många fall jordägarna eller företrädare för dessa t. ex. påden publika sidan eller hos de stora fideikommissen. Risken för att den enskildearrendatorn av okunnighet eller av annan anledning kan komma alt godtagaalllför stora avgiftshöjningar framslär som pålagliga. Vidare saknararrendalorn normalt erfarenhet av förhandlingsarbete, vilket ytterligareminskar hans möjligheler all nä framgång i förhandlingar med jordägaren. Setlpå synes det därför sannolikt atl arrendemarknadens parter är mognaför tillskapande av ett förhandlingsinstitut. De regler som utformas bördärför vara sä avfattade atl de främjar en sådan utveckling. I varje fall börde inte lägga hinder i vägen för en sådan ordning. HUV-meloden är en tillämpad kalkyleringsmetod,ofta an- Prop.1978/79:183 90 vänd av lantbruksnämnderna för aU beräkna ell lantbrukslönsamhei och likvidiiei i samband med nyelablering och vid invesleringar ilantbruksföretag. Eftersom metoden går ul på all med bidragskalkyler få framdel ur ekonomisk synpunki bäsia driflsalternalivel är lillförliilighelen av devid kalkylens upprättande ingående delposlerna av största vikt. En lilen förändringav avkastningen per heklar eller djurenhel medför en stor förändring av detekonomiska slulresullatel. De avkaslningsniväer som sätts in vid kalkylensupprättande mäste vara ett genomsniii över , förslagsvis tio år.Fluktuationerna inom såväl animalie- som vegetabilie-produklionen ges då ettmindre inflytande. Före slutsummering måste räntor för basmaskiner och andrai vid kalkyleringen ej beaktade kostnader invägas. Vid ränlesammanslällningenfår inte avglömmas räntor på det kapilal arrendalor investerat t. ex. i täckdikning,byggnad, byggnadsdel eller anläggning, förulsatt atl dessa investeringar ingåri underlagd för kalkylen. När underhällskostnaden pä arrendeställets byggnader ochanläggningar beräknas måste arrendeavtalets innehåll noga klargöras liksombyggnadsbeståndels ålder och skick. Del är vikligl att de som skall upprällakalkylerna samt arrendenämndens och andra prövningsinstansers ledamöter görsig väl underrättade om byggnadernas ålder och underhållsbehov. Generellanormer kan bli grovt missvisande framför allt för lantbruk med äldrebyggnadsbestånd. Föreningen delar kommitténs uppfattning altarrendeavgifien skall bestämmas av arrendeställets avkastningsförmåga. Vidbedömningen av denna förmåga mä den föreslagna kalkyleringsmeloden vara en bragrund. Därlill mäsle uppskattning ske av de faktorer som inte återspeglas ikalkylen såsom drifisöver- eller underlägsenhet hos en byggnad,arrendeställets läge, arrondering, huruvida många fält gränsar till skog medåtföljande kanleffekier och röjningskoslnader, brislernas omfattning,möjligheter till varierande produktionsinriktning, ev. indexreglering avarrendeavgifl och brislbelopp, arrendetidens längd, viltskador, belastning påarrendeställel av underhäll pä vägar, uiloppsgravar och invaUningar saml omjordägaren skrivit bort dispositiva lagrum lill men för arrendatorsrörelsefrihet i fråga om produktion och verksamhet. Som framgär av det sagda är fastställande av en skäligarrendeavgift inle en läll uppgifi. Arbetet bygger i icke ringa utsträckning päsubjektiva bedömningar. Utan att direkl fel kan anses föreligga kan inombegreppet skälig inrymmas avsevärd spännvidd. Föreningen önskar därför att begreppetnärmare klargöres i lagtexten. För alt vinna de syften samhället har medarrendeinstitutet som skyddet för arrendator ytterligare preciserasvill föreningen föreslå att i lagtexten inskrives atl med skälig arrendeavgiftskall menas en avgift, som ger arrendator en med andra grupper jämförbarinkomsi. Antalet fall där tvister om villkoren vid föriängninghänskjulils lill arrendenämnd är inle påfallande högl. Genom de erfarenhelerföreningen vunnit genom den rådgivande verksamhet föreningen bedriver, kanföreningen emellertid vittna om att för ett stort antal arrendatorer har kravenfrån jordägaresidan i samband med förlängning varit en betydande källa tilloro. Den underlägsenhet en arrendator känner gentemot i varje fall de jordägareeller jordägareombud, som mer eller mindre ständigt sysslar med arrendefrågor,är påtaglig. Arrendator är i flera avseenden, bl.a. investeringsfrågorna,fortfarande hänvisad lill jordägarens goda vilja. Rädslan för att genomhänskjulande av ivislen lill arrendenämnden försämra relalionerna Prop.1978/79:183 91 lill jordägaren är iögonfallande. Hade inte dennaberoendeställning funniis skulle ell belydligi siörre anial arrendalorer lålilarrendenämnden pröva skälighelen i de krävda villkoren. Även om arrendenämndens arbelssäil och uppirädande ärledigl och någorlunda frill frän domslolsväsendets slrama regler uppfattas ellhänskjulande av en fräga till arrendenämnden som i icke ringa män pressande.Del siora ivisleämnel är i flertalei fall arrendeavgiftens storlek. Konklusionernaav della blir ell önskemål om tillskapande av en inslilulion lill vilkenparterna kan vända sig för rådgivning i avgiftsfrägor - i fortsällningen avoss kallade arrendeuppskallningsmän. Uppskaltningsmännen bör lill antalet varasä mänga atl deras arbetsområde blir förhållandevis lokalt begränsat. Däuppskattningsmännen i flertalet fall fär antas vara kända av parterna redanföre uppdragei erhålles en avdramatisering av förrättningen. Utbildning avuppskatlningsmän i bl.a. kalkylering och värderingsfrågor är en givenföruisättning. Huruvida uppskattningsmännen lämpligen skall arbela i gruppunder medverkan av t.ex. personal från lantbruksnämnderna eller kunnatillkallas i enlighel med de former efter vilka synemännen engageras bör bliföremål för ytterligare uiredning. Uppskattningsmännen bör kunna engagerassäväl vid förstagängs- som förlängningsärenden. Föreningens synpunkter på reglerna om arrendeavgiftensstorlek kan sammanfallas pä följande säll: Arrendeavgifienfastställs efter avkastningsberäkning. Reglerna bör utformas på sådantsäll all de inle hindrar lillkomslen av en framlida förhandlingsordning. Begreppet skälig arrendeavgiftfastställs genom all i JB 9: 9 införs ell avsnitt om att därmed menas en avgiftsom ger arrendator en med andra jämförbara grupper likvärdig inkomst.