prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Frågan om sådana inskränkningar är motiverade är enligtkommittén av praktisk betydelse särskilt med tanke på att samrådet mellanförvaltare och tillsynsmyndigheten kan leda till att olika affärshandlingargesin till myndigheten. Kommitténerinrar om att frågan om offentlighetsprincipens tillämpning i konkursärendenberördes i prop. 1975/76:210. Det gällde då handlingar som hade samband medkronofogdemyndighets förvaltning i mindre konkurs. I propositionen fastslogssom en gmndprincip att sådana handlingar måste vara offentliga. Enligtpropositionen kunde dock vissa uppgifter vara sådana att de inte borde kommalill utomståendes kännedom. I propositionen lades inte fram något förslag tillreglering av sekretessfrågan. Kommitténanser att frågan om offentlighet och sekretess hos kronofogdemyndigheten somtillsynsmyndighet bör lösas i samband med ett allmänt ställningstagande tillsekretessfrågoma. Kommittén lägger därför inte fram något förslag på dennapunkt men anmärker att skälen för sekretess synes vara starkare beträffandehandlingar i ärende angående tillsyn över konkursförvaltning än beträffandehandlingar om utmätning. Handlingar rörande försäljning av ett konkursföretagoch liknande transaktioner kan således enligt kommittén vara känsliga frånkonkurrenssynpunkt. Enannan fråga som kommittén tar upp är huruvida förvaltningslagen 1978/79:105 122 (1971:290)är tillämplig på kronofogdemyndighetens tillsynsverksamhet. Kommitténdiskuterar frågan med utgångspunkt från 2 8 tredje punkten förvaltningslagenenligt vilken lagen inte gäller ärende hos överexekutor eller utmätningsman, omärendei avser myndighelens exekuliva verksamhet. Kommittén finner alltillsynsverksamhelen knappast kan hänföras till exekuiiv verksamhei. Del liggerdärför enligt kommittén nära till hands att anse förvallningslagen principielhlillämplig på lillsynen. Dock torde de särskilda förfarandereglerna i KL i alltväsentligt träda i stället för motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen,varför några praktiska problem inte behöver befaras. Skall förvallningslageninte vara tillämplig på tillsynsverksamhelen kräver delta enligt kommiuén enföreskrifi. Vadgäller frågan om vilka7Ä\' som bör gälla för ijänslemän vid kronofogdemyndighelsåviu angår deras befattning med tillsynen anser kommittén atl frågan kanlösas efter samma linjer som föreslogs i prop. 1975/76:210 i fråga ommyndighetens uppgifter som förvaltare i mindre konkurs. innebär atl sammajäv skall gälla som i fråga om domare. Jäv skall dock inte anses föreliggadärför alt tjänsteman på tjänstens vägnar förut vidtagit exekutiv ålgärd ellertagit befallning med indrivning hos konkursgäldenären eller därför atl gärninghar förövats mot honom i ellerför hans tjänst. Enytterligare fråga som kommittén tar upp gäller vilket organ som i det nyasystemet bör pröva frågor om konkursboets rätt att få del i gäldenärensarbetsinkomst och om dennes beneficium m.m. (21, 97 och 98 86 KL). Tvisl idessa frågor prövas f.n. av rätten på ansökan av förvaltaren, borgenär,gäldenären eller underhållsberättigad. Frågorna har enligt kommittén direktamotsvarigheter vid utmätning och införsel. Prövningen är därvid förlagd tillkronofogdemyndigheten. Enligt kommittén är frågor om gäldenärens beneficiumm.m. ganska främmande för domstolarna och deras dömande verksamhet. Det synesdärför kommittén naturiigt att när kronofogdemyndigheten görs tilltillsynsorgan i konkurs utnyttja dess sakkunskap på områdel även vid konkurs.En annan fördel med en sådan lösning är enligt kommittén att fömtsättningar kanskapas för en enhetlig bedömning av existensminimum över hela del exekutivafältet. Dettaförslag aktualiserar, anser kommittén, en omprövning av förfarandet i övrigt.Förutsättningen för att kronofogdemyndigheten skall kopplas in bör inte varaatt tvist uppkommit. Systemet bör i stället utformas så att konkursboet intekan få del i gäldenärens arbetsinkomster (27 § KL) utan beslut avkronofogdemyndigheten. Motsvarande bör gälla beiräffande gäldenärens rätt tillbeneficium eller underhåll (97 och 98 88). Beslut bör få meddelas på begäran avförvaltaren men ej borgenär i det förra fallet och av gäldenären ellerunderhållsberättigad i det senare fallet. Kommittén anser atttillsynsmyndighetens beslut i här avsedda frågor liksom f.n. rättens beslut börkunna överklagas. Besvären bör enligt kommittén föras i exekutiv ordning. Denvars rält berörs av beslutet skall ha besvärsrätt. Prop.1978/79:105 123 Kronofogdemyndigheternabör enligt kommittén på gmnd av effektivitetsskäl vara organiserade så atttillsynsuppgiften får ankomma på en enda enhel eller gmpp av ijänslemän. Imyndighetema i Siockholm, och bör det vara möjligt att inrättasärskilda tillsyns-enheter. Kommittén tror inte att detta är möjligtbeträffande övriga myndigheter. 1 möjligaste mån bör dock ordnas så atttillsynsuppgiflen fullgörs av en och samma grupp av tjänstemän och att dessainte har hand om borgenärsfunktionema. Kommittén understryker atttillsynsuppgifter bör ankomma på juridiskt utbildade tjänstemän. Detta innebärall kronofogdepersonalen i princip bör handlägga dessa uppgifter. Organisationenvid påverkas enligt kommittén i viss mån av den föreslagnaordningen med kronofogdemyndighet som tillsynsmyndighet. sammanhängermed att skall i egenskap av centralorgan för adminislralionenav exekutionsväsendet bistå kronofogdemyndigheterna även i deras uppgift somtillsynsorgan. På verket ankommer all ulfärda föreskrifter och anvisningar ochfastställa formulär saml svara för utbildning av tjänstemän vidkronofogdemyndighetema. En viktig uppgifi för verket blir också att svara förinformationen till kronofogdemyndigheterna. Del bör enligt kommittén varaganska enkelt att inom verkei bygga ul verksamheien så att den omfattar ävenkonkurs. Kommitténräknar med att de nya tillsynsuppgiftema kommer atl kräva förstärkningar avkronofogdemyndighetemas resurser. Kommittén har inte anseit det ändamålsenligteller nödvändigt att lägga fram några egna beräkningar rörande personalbehovet. Ävenhos föranleder förslaget enligt kommitténs bedömning visstbehov av personella förstärkningar. Sålunda behövs personal för verketsservice-, informations- och utbildningsverksamhet med anledning av atttillsynen anförtros kronofogdemyndigheten. Inte heller på denna punkt läggerkommittén fram några beräkningar. Kostnadernaför tillsynen över konkursförvaltningen skall enligt kommitténs förslag las utur konkursbona såsom konkurskostnader. Tillsynskostnaderna bör inte prövas avkonkursdomaren eller rätten. Dessa skall i stället fastställas i annan ordning.Anmälan om tillsynskostnadema skall alltid ske hos konkursdomaren och, i vissafall, hos förvaltaren. bör regeringen meddela bestämmelser om hur ersättningen lill statenför kostnadema hos tillsynsmyndigheten skall beslämmas. Kommittén utgår frånatt kostnaderna skall bestämmas efter vissa schabloner. Kommittén fömtsätteratt ersättningsfrågorna blir föremål för prövning i anslutning till att det nyasysiemel sätts i kraft. 1978/79:105 124 Granskningsmänulses myckel sällan i praktiken. Kommiuén erinrar om att nuvarande bestämmelserom granskningsmän syftar lill alt ge borgenärsminoritel, som blivit besegrad iförvallarvalet, möjlighet alt bli företrädd av granskningsman. Omkonkursdomaren som kommittén i överensstämmelse med förslaget i prop.1975/76:210 föreslår övertar borgenäremas uppgifi all tillsätta slutligförvallare, ändras enligt kommittén i viss mån gmnden för granskningsmännensfunktion. Kommitténanser att det mot bakgrunden av kommitténs förslag om samråd och information,om inrättande av en tillsynsmyndighet och om allmänt ombud kan ifrågasättas ombehov av granskningsmän finns i fortsättningen. Kommittén pekar dock på atlborgenärerna, som enligt kommittéförslaget inte skall ha kvar någon samfälldbeslutanderätt, kan vilja ha möjlighet till den insyn i och ytteriigarekontroll som kan åstadkommas genom granskningsmän. Ett altemativ till attbehålla granskningsmän vore enligt kommittén atl den enskilde borgenären gesrätl all själv i obegränsad omfattning få tillgång till alla handlingar rörandeboet. En sådan utvidgning av borgenärs befogenheter leder dock enligt kommitténför långt. Kommittén stannar därför vid att föreslå att granskningsmänfortfarande skall kunna utses. Systemetmed granskningsmän måste utformas så att del inte i onödan tynger förfarandet.Det bör enligt kommittén slå varje borgenär fritt atl hos konkursdomaren begäraalt granskningsman ulses all med samma befogenheter som f.n. tillkommergranskningsman övervaka förvaltningen på borgenärens vägnar. Borgenären har enobetingad rätt att få granskningsman utsedd och konkursdomarens prövning skallinskränka sig till om den av borgenären föreslagna personen är lämplig. Granskningsmanskall enligt kommitténs mening kunna tillsättas när som helst under konkursen,sålunda inte endasl - som - i samband med tillsättande av slutligförvaltare. Kommittén anser all konkurskostnaderna skulle kunna bli oskäligthöga om granskningsmannen skulle ges rätt till ersättning ur boet. I ställetbör föreskrivas att granskningsmannen har rätt till arvode och annan ersättningav den borgenär som ansökt om hans tillsättande. 4.4Arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen vid konkurs Kommitténkonstaterar att en rad olika samhällsintressen kan göra sig gällande i enföretagskonkurs. Det viktigaste samhällsintresset när ett företag med mångaanställda gått i konkurs är att bereda arbetstagarna fortsatt sysselsättning.Detta intresse är främst av social natur. Prop.1978/79:105 125 mittenanser dock all del inrymmer en ekonomisk sida med tanke på de kostnader som kanuppkomma för det allmänna vid företagsnedläggelse. Kommitténlämnar en ingående redogörelse för de olika arbetsmarknadspolitiska medel somkan utnyttjas vid en akiualiserad nedläggning. Kommittén ger också en översiklöver förekommande regionalpolitiska stödåtgärder och olika former avkreditstöd. När det gäller uppföljningoch bevakning av ställiga fordringar hos stöd-förelag framhåller kommittén allprinciperna för slällande av säkerhet vid slallig slödverksamhei inte sällanmedför ett långlgående risktagande från stålens sida. Även om någon drasliskökning av anialei misslyckanden inte har skell har dock enligt kommitténstatens förluster ökal i absoluta tal i takt med den kraftigauibyggnaden av framför allt det regionalpoliliska siödet. Kommitténomtalar att en försöksverksamhet med syfte atl förbättra uppföljningen ochbevakningen av statens inlressen hos slödföretagen pågår sedan år 1973.Försöksverksamhelen bedrivs cenlralt av en expertgrupp inom regeringskansliel- expertgmppen för samordnings- och uppföljningsärenden (EFSU). Expertgmppenhar lill uppgift att centralt samordna uppföljningen och bevakningen hosstödföretagen samt att arbela fram förslag i enskilda ärenden. Ansvaret för denregionala uppföljnings- och bevakningsverksamhelen ligger hos länsstyrelsemabiträdda av företagarföreningarna. Kommitténredogör för direktiven för företagsobeståndskommittén (Fi 1976:03). () har till uppgift alt utreda ett permanent syslem för allsamordna uppföljning och bevakning av de statliga intressena vid företagsobestånd. FOK skall härvid pröva om EFSU:s uppgifter kan samordnas medbevakningen av skatte- och avgiftsfordringar. Enligt sina direktiv bör FOKockså överväga om och i vad mån man vid samordningen på eu aktivt sätt kanverka för att arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen tillvaratas. Kommitténerinrar om att det från olika håll hävdats att staten bör fåsiörre inflytande över och insyn i själva förvaltningen i företagskonkurser.Bl.a. har saken tagils upp vid flera lillfällen i . är det från samhällssynpunkt av stor betydelse att stödåtgärder ochliknande ingripanden från det allmänna kan ske redan innan ett företag har gåtti konkurs. När konkursen är ett faktum, är det ofta svårt att rädda företaget.Kommittén anser därför det vara viktigt att samhällets organ genom en effektivuppföljning kan få kännedom om att företag har kommit i svårigheter. Kommitténbegränsar emellertid sina överväganden till frågan hur de samhälleligaintressena kan göras gällande i konkurssituationen. I första hand beaktashärvid de samhällsintressen Prop.1978/79:105 126 sominie direkt är beroende av alt del allmänna har fordringar att bevaka ikonkursen. Kommitténframhåller att det kan finnas möjligheter att fortsätta verksamheten genomnågon form av rekonslmktion även när det går så långt som lill konkurs.Företaget kan ha lillfälliga svårigheter men kan bedömas ha livskraft på längresikt. Från samhällets synpunkt är fortsatt drift den bästa lösningen. Enrekonstruktion kan dock fömtsätta att det allmänna - i första hand staten -vidtar särskilda åtgärder, t.ex. någon form av stödåtgärder. sombehövs för att undersöka rekon-slruklionsmöjlighetema kan också tillfälligaarbetsmarknadspolitiska insaiser behövas. Enligt kommitténs uppfattning tordeen rekonslmktion i allmänhet även från borgenärssynpunkl vara att föredraframför en ren avveckling. Nären avveckling är oundviklig, är det enligt kommittén angeläget attnedläggningen sker i sådan laki att samordning med arbetsmarknadspolitiska ochandra sociala ålgärder hinner äga rum. Även i delta fall kan driften behövahållas i gång, eventuellt med slatligt stöd. Arbets-marknadsmyndighetema kanställas inför svårigheter i synnerhet när många arbetstagare berörs eller närföretaget är det enda eller dominerande på sin orl. fördröjande av enföretagsnedläggning med hänsyn till sociala skäl kan dock gå ul överborgenäremas intresse av att ytteriigare värdeförstöring undviks. Kommitténmenar alt de arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressena i de flesta falltorde tillvaratas av de myndigheter som i förekommande fall bevakar samhälletsborgenärsintressen. Man kan också räkna med alt konkursförvaltaren ochtillsynsmyndigheten bevakar samhällsintressena och fortlöpande samråder med deorgan som företräder dessa intressen. Trots detta torde det enligt kommitténsmening i en del konkurser vara värdefullt om de arbetsmarknads- ochregionalpoliliska intressena kan få en särskild företrädare ikonkursförfarandet. Kommittén anser därför att en särskild funktionär meduppgift att i konkurser tillvarata nämnda intressen vid behov skall kunnatillsättas. Delnya organet bör enligt kommittén lämpligen benämnas allmänt ombud. Del ärenligt kommittén inte omöjligt atl allmänt ombud kan behövas i konkurser ävenmed ett fåtal arbetstagare berörda. Att inskränka möjlighetema att utse allmäntombud till företag med ett visst minimiantal anställda bör därför inte komma ifråga. Enligt kommittén kan man dock räkna med att allmänt ombud kommer attbehöva tillsättas i ett mycket begränsat antal konkurser. Detallmänna ombudet skall med hänsyn till syftet med sin verksamhet inte ha tilluppgift att tillvarata det allmännas borgenärsinlressen. Att staten har storafordringar i konkursen är således enligt kommittén inte i och för sig skäl atlutse allmänt ombud. Uppgiftenatt ulse allmänt ombud bör anförtros åt ett organ vid sidan av Prop.1978/79:105 127 Kommittén länker sig här en statlig myndighet medsärskilda fömtsättningar att pröva behovet av allmänt ombud och alt finnalämplig person. Allmänt ombud bör kunna utses när som helsl under konkursen menbör i regel tillsättas snarasi möjligt efter konkursbeslutet. Ombudetskall inte förelräda konkursboet eller eljesl ha förvaltarupp-gifter. Han bördock utrustas med befogenheter av skilda slag. Kommittén anser att ombudet börges samma rätiigheier som en granskningsman att skaffa sig insyn iförvaltningen. Ombudets ställning skiljer sig från granskningsmannensdärigenom att förvaltaren skall vara skyldig atl samråda med ombudet. Initiativtill samrådet kan enligt kommittén också tas av ombudet. Vidbehov bör ombudet vid sina överiäggningar med förvallaren lägga fram förslagtill allernaliva lösningar. Förvallaren får bedöma förslagen och falla beslut.Som den viktigaste uppgifien för ombudel belecknas uppgiften atl ge förvaltarenunderlag för dennes ställningstaganden. Han bör upplysa förvaltaren om vilkaproblem som är aktuella i fråga om arbetsmarknadsläget. Han kan också behövainformera förvallaren om vilka möjligheter till statliga hjälpinsatser som slårlill buds och vid behov förmedla dessa insatser. Kommitténunderstryker att det gmndläggande syftei med en konkurs är alt bereda eninsolvent gäldenärs samiliga borgenärer möjlighel all få betalt ur hans egendom(jfr 53 6 KL). Även del allmänna ombudel måsle ha detta konkursens syfte för ögonen.Del måsle enligt kommittén vid behov genom tillskott av statliga medel tillsesatt borgenärerna inte får sin utdelning nedsatt till följd av attarbetsmarknads- eller regionalpoliliska inlressen tillgodoses. bedömning är kostnaderna för sådani tillskott av underordnadbelydelse i jämförelse med de besparingar staten kan göra genom att andrainsatser inte behövs. Detallmänna ombudet bör inte omfattas av det kontrollsystem som gäller förförvaltaren utan stå under tillsyn av den myndighet som har tillsatt honom.Kostnaderna för del allmänna ombudets verksamhet bör inte belasta konkursboelutan belalas av staten. 4.5Tvistiga fordringar I ordinär konkurs Kommitténsförslag i fråga om förvaltning och lillsyn i ordinär konkurs föranlederföljdändringar i reglema i 5 kap. KL. Dessa ändringar tar främst sikte påförlikningsverksamhelen. Kommittén framhåller alt denna verksamhei har enbetydelsefull funktion i konkursförfarandét. Kommitténhar gjort en särskild undersökning av bevaknings- och anmärkningsförfarandet ide ordinära konkurser som avslutades 1978/79:105 128 vid , och tingsrätter. Enligtdenna undersökning förekom vid dessa tre tingsrätter 7.158 bevakningar. Av dessablev föremål för anmärkning. De bevakningar som återkallades efteranmärkning eller beiräffande vilka anmärkning godkändes utgjorde 6,. Andelenbevakningar beiräffande vilka gjorda anmärkningar återkallades var 3,4%.Resterande bevakningar handlades som tvistig fordran vidföriikningssammanträde. 3,förliktes vid sammanträdet medan 2,hänskötslill rällens prövning. Om man utgår från de gjorda anmärkningarna, gäller all7,av dessa förföll på grund av atl bevakningen återkallats. 21,återkallades,35,godkändes, 20,föriiktes och 14,hänsköts lill rälten. Kommitténpåpekar att de fall då anmärkning godkänts eller då bevakning och anmärkningåterkallats i verkligheten ofta lorde vara ett resultat avförlikningsverksamheten. Kommittén underslryker det angelägna i att tvistefrågoma ien konkurs kan lösas genom uppgörelse. Man bör enligt kommittén sträva efteratt öka förutsättningarna för föriikning, i första hand genom att underlättaför förvaltaren atl klarlägga fordringsbilden och att träffa uppgörelse medberörda borgenärer. DeUa gäller så mycket mera som någon rätlens ombudsman inteskall finnas kvar enligt kommitténs förslag. 4.5.2 Längre anmärkningslid och ökade befogenheter förförvaltaren Änmärkningstiden, dvs. den tid inom vilken förvaltaren ochannan anmärkningsberälUgad skall framställa anmärkning mot bevakade fordringarbestäms av konkursdomaren. Tiden skall f.n. fastställas lill minsl två ochhögsl från bevakningstidens utgång. Om det är oundgängligen nödvändigt,får längre anmärkningstid fastställas. Kommittén anser att det i omfatlandeeller invecklade konkurser ibland kan vara en fördel om änmärkningstiden ärlängre än . Om förvaltaren hinner uireda fordringsförhållandena meragrundligt, kan kanske en del anmärkningar undvikas. Tänkbart är också attborgenär efter kontakter med förvaltaren vill ta tillbaka sin bevakning ellerinskränka denna. En någoi längre anmärkningstid kan därför enligt kommitténvara gynnsam från föriikningssynpunkt. En noggrannare utredning är värdefulläven om någon förlikning inte kommer till stånd. Kommittén föreslår en viss uppmjukning av bestämmelsema påså sätt att en längre anmärkningstid än får fastställas när det ärerforderligt med hänsyn till förhållandena i konkursen. Möjlighetema till förlängningbör dock utnyttjas endast i de fall det verkligen föranleds av omständighetema. Enligt KL gäller att, om alla närvarande vidförlikningssammanträde medger att anmärkning får förfalla eller att deninskränks, detta binder den som är frånvarande. Förlikning efterförlikningssammanlrädet kräver däremot samtycke av alla vilkas rätt är beroendeav förlikningen. Prop.1978/79:105 129 Kommitténerinrar här om reglema om förlikning i ackordslagen. Enligt dessa får denärvarande vid förlikningssammanträde med bindande verkan mot dem som uteblivituppdra åt gode mannen att sluta förlikning med borgenär vars rösträtt ärtvistig. Motsvarande ordning gäller också beträffande ackord i konkurs. Kommittén anser att konkursförvaltarebör ges ökade möjligheter att sluta förlikning på borgenäremas vägnar och bör kunna tillämpa samma ordning som vid ackord. Det föreslås alltså attuppdrag att sluta föriikning med borgenär mot vars bevakning anmärkning gjortsskall kunna lämnas förvaltaren vid förlikningssammanlrädet och att ett sådantuppdrag på samma sätt som ett beslul att medgiva atl anmärkning förfaller ellerinskränks skall gälla även för den som har uteblivit från sammanträdet. F.n. ankommer det på rättens ombudsman att såsom ordförande vidförlikningssammanlrädet söka utreda förekommande tvistefrågor och åstadkommaförlikning. När det gäller frågan om vilket organ som skall ersätta rättensombudsman som ordförande vid förlikningssammanträdet anser kommittén attförvallaren, framför allt med hänsyn till att han i regel som anmärkande ärpart i saken, inte kan komma i fråga. Vad gäller tillsynsmyndigheten ligger detinte i linje med myndighelens uppgifter i förfarandet i övrigt att utöva förlikningsverksamhet.Det enda altemativ som återstår är därmed att anförtro förlikningsuppgiften vidsammanträdet åt konkursdomaren. Kommitténanser att det principiellt sett inte är någon nyhet atl förläggaföriikningsuppgifter till domstol. 1 42 kap. 17 § föreskrivssålunda beträffande tvistemål atl rälten, om det befinns ändamålsenligt, underförberedelsen bör söka förlika partema i fråga varom förlikning är tillålen.Kommittén betonar särskilt att rättens förlikningsverksamhet tillmätts storbetydelse i tvistemål som enligt lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål ommindre värden handläggs i enklare ordning än tvisiemål i allmänhet. Detförenklade förfarandet i dessa mål skall inriktas på förlikning i högre grad ände vanliga tvistemålen. I praktiken torde föriikningsinstitutel spela enframträdande roll i de mindre tvistemålen. Kommittén nämner också att vissaförlikningsuppgifter har lagts på konkursdomaren vid offentligackordsförhandling. Kommitténerinrar om att möjligheten att låta konkursdomaren leda förlikningssammanträdetdiskuterades under förarbetena till KL. Som ett av de viktigaste skälen mot ensådan ordning angavs risken för att den opartiska ställning som konkursdomarenborde inta vid prövning av tvistiga fordringar skulle kunna sättas i fråga.Saken kom upp till fömyad diskussion i ett lagstiftningsärende . Ävenvid detta tillfälle 9 1978179. 1978/79:105 130 avvisades tanken på au lägga förlikningsuppgiften hoskonkursdomaren. Bl.a. anfördes att rätlens ombudsman - genom all han aldrig komi den ställningen att han i rätten skulle bedöma den föreliggande tvistefrågan-hade andra möjligheter än konkursdomaren alt åstadkomma förlikning ochdärigenom minska rätlens arbele och påskynda konkursulredningen. Kommittén påpekar alt de tidigare framförda farhågomagrundades på att konkursdomaren, om förlikningsförsöket misslyckades, sedermeradeltar i rättens handläggning av de ivistiga fordringarna. Kommittén anser dockför sin del en sådan ordning vara ofrånkomlig med lanke på de praktiskafördelama. Kommittén anser inte att konkursdomarens möjligheter att åsiadkommaförlikning nämnvärt minskas genom all han kan komma att delta i en eventuellhandläggning i rätlen. För ett system med konkursdomare som förlikningsorgankan bl.a. åberopas den utveckling som har ägt rum i fråga omtvistemålsprocessen och ackordsförfarandet.