prop · G203119 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt TCO:s uppfattning börforskarutbildning normalt ske inom ramen för tidsbegränsad anslällning, doklorandtjänster.Sädana tjänster bör enligt TCO:s mening ersätta såväl utbildningsbidragen somde nuvarande assistent- och amanuenstjänsterna. Högskolestyrelsen bör hamöjlighet alt inrätta doktorandtjänster på externa medel, t. ex från forskningsråd. menar att utredningens förslag inte är tillräckligt uiredda.MUF förordar ett system med särskilda doktorandtjänster, inom vilka ryms vissskyldighet att undervisa och att sköta administrativa göromål. I andra handbör antalet utbildningsbidrag utökas och frikopplas från innehav av deföreslagna assislentljänslema. SFSföreslår ett nytt studiefinansieringssyslem för de forskarstuderande.Utbildningsbidragen och nuvarande assistent- och amanuenstjäns- Prop.1978/79:119 ' *' 155 ter bör avskaffas i den mån tjänsterna inte är nödvändigaför grundutbildningens behov. I slället bör forskarutbildnings- och doklorandtjänsterinrättas. Dessa bör konstrueras så att 1/3 av tjänstgöringstiden fullgöresgenom undervisning eller annat institutionsarbete medan 2/3 av tjänstgöringstidenfullgöres genom egna siudier. Tjänsten bör normalt inle få innehas under enlängre lid än . Arbetel skall kunna koncentreras tidsmässigt och sysiemelbör generellt användas flexibell. Framför allt för laborativa ämnen är det,enligt SFS, nödvändigt att tjänstgöringsskyldigheten går att förena medsammanhängande perioder av forskarstudier. Uppläggningen av t. ex.experimentella serier kan kräva en kontinuerlig bevakning. RRV delar ulredningens uppfattning alt fördelningen avstudiestödet inte alltid bör vara proportionell mol antalet utbildningsplatserinom olika fakulteter. Möjlighet bör finnas all styra resurser lill områden somär angelägna atl priorilera. RRV pekar på alt anslaget lill utbildningsbidrag fördoktorander endasl omfattar själva utbildningsbidraget. Efiersom detla är förenalmed sociala förmåner bör enligt RRV under anslagel även beräknas medel molsvarandelönekostnadspälägg. NFR är positivt lill tanken att eventuellt bidra lill sludiefinansieringenmen kommer inte alt låla della ske genom alt stäUa klumpsummor lillfakulteternas förfogande utan kommer atl i överensstämmelse med rådels allmännapolicy förbehålla sig rälten atl själv värdera de sökande och inom projeklramarnautvälja dem som skall få bidrag. NFR ansluter sig också till förslaget att urvalet mellansökande av utbildningsbidrag skall åligga institutionernas antagningsnämnder. UHÄ delar uppfattningen atl även forskningsråd och seklorsorganskall kunna ställa medel lill förfogande för studiestöd. bör ge riktlinjerför del lolala antalet doktorandtjänster och medlen för studiestöd bör ifortsättningen anvisas under anslagen för forskning och forskamtbildning. UHÄanser atl del lokala ansvaret för tillsättning av doktorandtjänster och andra Ijänslerbör läggas på högskoleslyrelsen. UHÄ pekar även på vissa särskilda problem inom denkliniska forskarutbildningen och anser att utredningen inte ger underlag förförändringar. UHÄ framhäller vikten av all dessa frågor tas upp lill konkretbehandling i samband med beredningen av ulredningens förslag. har ingenting att erinra motförslaget rörande ansvarsfördelning för studiestödet inom forskamtbildningen.Om utbildningsbidragen blir en generell stödform kommer nämndenatt aktualisera frågan om huvudmannaskapet för denna studiestödsform. Beiräffande utredningens förslag om atl forskningsrådenoch sektorsorganen skall ges möjlighet att bidra till sludiefinansieringenvill STU hävda alt ett syslem för planerad dimensionering i huvudsak skallkunna tillgodose sektorsorganens behov av kompetensuppbyggnad inom landet. 1de fall detta ej kan ske av speciella skäl skall självfallel möjlighet finnasför seklorsorgan att ge medel till sludiefinansiering pä forskamtbildningsnivåinom eller ulom landet. Något generellt ansvar för finansiering av doktorandulbildningbör inte läggas på sektorsanknutna FoU-finansierande organ, anser statens rådför byggnadsforskning. Direkt statligt stöd i form av tjänster och utbildningsbidragbör i slället ökas. 1978/79:119 156 FUNanger att målet för en dimensionering av forskamtbildningen skall vara atl sökaskapa balans mellan tillgången på forskamtbildad arbetskraft, samhällets behovav dylik arbetskraft och de studerandes önskemål att genomgå forskarulbildning.Denna allmänna målsättning stöds i princip av flertalet remissorgan. UHÄ framhållerdock all det är svårt atl ulifrån utredningens förslag bedöma de olika problemsom är förknippade med att nå delta mål. Ävenenligt TCO:s uppfattning är del angelägel atl få en planerad dimensionering avforskarutbildningen. Detta är motiverat inte bara av kravet att skapa balans iförhållande till arbetsmarknadens behov av forskamlbildade.Forskarutbildningen får också ses som ett mycket betydelsefullt instmment i ensammanhållen forskningspolitik, dels genom all forskare med kompetens för vissaområden utbildas, dels pä gmnd av den forskning som uiförs i samband medutbildningen. TCO ser med stor oro på den minskade tillströmningen tillforskarutbildning framför allt inom den tekniska och naturvetenskapligasektorn. Mot denna bakgrund framstår utredningens förslag som alltför passivi.TCO kan sålunda inte acceptera förslaget som en verklig lösning avdimensioneringsfrågorna. Mångaremissinsianser är tveksamma inför FUN:s förslag till dimen-sioneringssyslem. Någotbehov av en allmän begränsning av antalet forskarstuderande kommer enligt SFS:sbedömning inte alt vara aktuellt inom överskådlig tid. Visserligen kantillfälliga överskott uppstå inom enskilda ämnen, men SFS anser atl del ärbättre att stimulera rekryteringen inom bristområden än atl i detaljdimensionera forskamtbildningen inom högskolan och på vaga grunder göra storaomfördelningar av resurser. Hittillsvarande försök till prognoser av behovet avhögskoleutbildning borde enligt SFS:s mening ha avskräckt FUN från att bygga endimensionering av forskarutbildningen på uppskattningar av samhällets framlidabehov av kvalificerad arbetskraft. Processen för atl skaffa fram underlag fördimensioneringen är både lids- och resurskrävande och osäkerheten iuppskattningarna är stora. Del är vidare inte självklart att marknadens behovav viss utbildad arbetskraft alltid överenssiämmer med olika ämnesteoretiskabehov. Den enskilde studerandes behovssilualion, sä som den uttrycks iefterfrågan av viss utbildning, tycks FUN, anser SFS, helt ha bortsett från.SFS förordar aU det rådande systemet består. Inom det finns möjligheteratt begränsa antagningen lill viss forskamtbildning på gmnd av brisiandehandledarresurser. tycker att ulredningens förslag lill dimensioneringssystemverkar mycket komplicerat och svårt att överblicka. Det är därför nödvändigtall finna andra grunder för dimensioneringen. Behovet av forskarstuderande ärmycket svårt alt bedöma. Den indelning som utredningen gör har endast ell begränsalvärde. Forskamtbildning har ett belydande egenvärde som är svårt alt mäta iframlida yrkesverksamhet. En långsiktig planering av dimensioneringen ärangelägen både för samhällets och för de studerandes planeringsmöjligheter. FUN:sförslag till dimensioneringssystem för forskamtbildningen med en minimi- och enmaximinivå förefaller för vara en typisk skrivbordskonstmktion,som enbart skulle leda till administrativt merarbete. Problemet för de flestaämnen är en vikande rekrytering. Ett laborerande med minimi- och maximinivåför antagningen skulle 1978/79:119 ,y 157 för dessa ämnen knappasl förändra verkligheten. Förbundetanser del väsentligt för forskamtbildningens kvalitet och för deforskarstuderande själva att samtliga som antagits lill forskarutbildning skallha rätl att kräva en fullgod handledning. Eventuella antagningsbegränsningarbör beslutas om lokalt i samräd mellan fakulieisnämnd och berörd institution. indusiriförbund.Svenska handelskammareförbundet och kan intefinna atl del arbele som måste läggas ned för alt komma fram lill maximi- ochminiminivåerna kan komma att stå i rimlig proportion till vinster i form av deteventuellt något bättre planeringsunderiaget. Ett fastställande av enminiminivå för examination inom ell visst ämne är skäligen ointressant efiersomett sådani faslslällande i sig inle förbättrar rekryteringen avforskarstuderande lill detla ämne. Då den föreslagna miniminivån dessutom ärkopplad enbarl lill vad som krävs för atl återbesätta tjänsier medbehörighetskrav på doktorsexamen inom högskolan, gymnasieskolan och vissaforskningsinstitut, kan detta synsätt lätt leda till en konservering av synenpå forskarutbildning som enbart en utbildning för blivande universitetslärare, gymnasielekloreroch forskare inom högskoleväriden. Samhällel måste stimulera intresset för forskamtbildning,i synnerhet utbildningar med dålig rekrytering, via politiska beslul ochunderlaget för dessa kan tas fram inom ramen för del årliga petita- ochbudgetarbetet. Maximiantalet forskarstuderande inom ett visst ämne är självfallelberoende av lillgängliga resurser, framför allt i form av disponibla handledare.Organisationerna vill ånyo framhåUa atl kvaliteten inom forskamtbildningen inlefår eftersättas och alt del bör ankomma på lokala högskolemyndigheter allbegränsa lilllrädet till viss forskamtbildning om det visar sig all lillgängligahandledare och övriga resurser inle förslår för alt ta emot samtliga som önskarforskamtbildning med bibehållen standard pä utbildning. Ingenjörsvetenskapsakademienanser atl dimensioneringen av forskarutbildningen i huvudsak skall styras viaresurstilldelningen. Den metod som FUN skisserar förefaller dock varkennödvändig eller praktisk. anser att dimensioneringen av forskamtbildningenbör göras genom övergripande bedömningar , utan låsningar lillvissa beräkningsmetoder. Även RRVmenar att de av FUN förordade beräkningarna av minimi-och maximinivåer förexaminationen skulle ha ett begränsal värde för planeringen. Vitterhetsakademienanser del uppenbart atl den avgörande fömlsättningen för en framgångsrikforskarkarriär är den studerandes begåvning och iniresse för sitt ämne, ochföljaktligen måste myndigheternas väsentliga insats bestå i att erbjuda denlilla gmppen genuint forskarbegåvade gynnsamma villkor för alt träffa sill egelfria val. Samiidigi är del självfallet ell samhällsintresse alt stimuleraforskning inom nya eller föga uppodlade problemområden. Även della blir dock,framhåller , i realiteten främst avhängigt av lillgången på kreativabegåvningar. I egenskap av sektorsorgan finner transportforskningsddegationendet angelägel betona atl del på kort sikt inte finns något givet samband mellansamhällets efterfrågan på forskningsinsatser och behovet av forskarutbildadarbetskraft inom ett visst område. Plötsligt uppkomna behov av forskningsinsatserinom ett område behöver inle alltid innebära ett långsiktigt behov av forskarutbildadarbetskraft inom della område. Ett system för långsiktig dimensionering avforskarutbildning måste kunna särskiljas frän mer kortsiktig planering av FoU-insalser.De övergripande bedöm- Prop.1978/79:119 158 ningar som görs rörande dimensioneringen avforskarutbildningen får därför, enligt delegationens uppfattning, inteinnebära en begränsning av sektorsorganens m.fl. möjligheler att prioritera ochvid högskolorna beställa forskning inom angelägna forskningsfält. för byggnadsforskning ochriksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer understryker vikten av atlhela den sektorsanknutna FoU-verksamhetens behov beakias idimensioneringsprocessen. Siaiens livsmedelsverk saknar konkrela förslag för altminska lillslrömningen inom sådana områden där det slår klart alt möjlighetertill sysselsättning inom forskningsanknuten verksamhet för forskamlbildadevarit små. Verkei anser atl del finns en betydande risk för all misstag vidhanteringen av dimensioneringsfrågorna kan leda lill att alltför många forskarutbildadei framtiden kommer atl sakna adekvat arbete. SCB menar atl är i kortaste laget som basperiod förden årliga, mllande planeringen. Del gäller ju lill exempel inte enbart attkunna öka antagningen på ell område utan ocksä atl se till attrekryteringsunderlaget ökar inom samma område, en process som både tar tid ochkräver ingripande på ell tidigt siadium. Planeringsunderlag kommer att behövasbåde på central och lokal nivå. ifrågasätter om den av FUNförordade miniminivån är lillräcklig för samhällets behov av arbetskraft medt. ex kvalificerad leknisk naturvetenskaplig utbildning. Maximinivån är äandra sidan starkt knuten till den befinlliga inslitutionsstmkturen, vilkelinte nödvändigtvis överensstämmer med samhällets långsiktiga behov av forskamlbildadeinom olika områden. NFR anser att risken med minimiberäkningarna är attbehovet underskattas eftersom endast hell kända faktorer tas med iberäkningen. Omvänt är det väl hell möjligl atl institutionernas tillgängligaresurser i vissa stora undervisningsämnen sätter alltför höga maximigränser. NFRkan emellertid inle föreslå några bättre beräkningsmetoder utan viU snararevarna för alt fästa alltför stort avseende vid gränser beräknade på detta sätt.Liknande synpunkter anförs av mot cancer. lantbruksuniversnet har inte några principiellainvändningar mol atl man försöker åstadkomma bättre balans mellan tillgång ochefterfrågan på forskarutbildade. Vid dimensionering av en miniminivå bör man fömtombehoven för att återbesätta existerande tjänster samt nybesätta tjänsier somkan antas inrättas, ta hänsyn till en på många områden expanderande efterfråganpå experter med kvalificerad utbildning bland annat för utlandsuppdrag. Inomlantbruksuniversitetet uppnås inom flera ämnesområden dock inte ens enönskvärd miniminivå när det gäller antalet forskarstuderande. Definitionen aven maximinivå är avhängig av vilka resurser som kommer atl ställas tillförfogande för påbyggnadsutbildning och den mastersutbildning som bedrivs. Beslämningav maximinivån försvåras också av att handledarbehovet för enskildaforskarstuderande är svårt att fastställa. Endast ett mindre antal remissinstanser är positiva till FUN:sförslag. Centralorganisationen SACOISR tillstyrker FUN:s förslagtill dimensioneringssystem med föreslagna indelningsgmnder för beräkning av maximi-och miniminivåer. Organisationen framhåller dock att det i rådande läge inte ärbegränsningar i tillströmningen utan positiva åtgärder för att främjarekryteringen som framstår som mest angelägna. STU biträder förslaget att ett system för planeraddimensionering införs och anser all den av utredningen föreslagna indelningenav fyra funktions- 1978/79:119 ,1; 159 områdenkan ligga till gmnd för bedömningar av behovei av forskamtbildad arbelskrafl. Beiräffandebeslul om minimigränser inom skilda ämnen eller gmpper av ämnen förfunktionsområdena I och 2 måsle beaktas erforderlig kompetensnivå inom landetoch den beredskap som krävs för atl möla nya krav. Del är därför enligt STU:smening nödvändigi all redan för fastställande av miniminivåer UHÄ har närakontakt med bl. a. forskningsråd, FRN, i vilken STU ingår, samt seklororgan. Ifräga om maximinivåer och utrymmet mellan maximi- och miniminivåerna kan inleenligt STU:s mening beslut fattas frikopplade från beslut omforskningspolitiken i stort. Därför mäste beslut om forskamtbildningensdimensionering i stort fattas på politisk nivå och statsmakternas dimensioneringsbeslulmåste integreras i regeringens bedömning av FoU-politiken i dess helhet, förslagsvisi samband med framläggandet av det regeringsprogram för FoU som FRU föreslagil.Vad gäller högskoleseklom är del enligt STU:s mening av stor vikt att FUN:sförslag om en väsenilig höjning av ambitionsnivån på den långsiktiga forskamlbildningsplanering,som bör åvila UHÄ, kommer till stånd. Inägra remissyttranden förordas försöksverksamhet med planerad dimensioneringav forskamtbildning. Det förslag till dimensioneringssystem FUN presenterarkarakteriserar statskontoret närmast som en administrativ modell förtillvägagångssättet vid framtagning av beslutsunderlag om forskarutbildningensdimensionering. Statskontoret har förståelse för alt FUN vid tolkningen avutredningsdirektiven valt att göra denna begränsning av sittutredningsuppdrag. Den speciella arbetsmarknad som möter forskamtbildadarbetskraft karakteriseras nämligen av att varje disciplin-orienteratvetenskapsområde har ringa eller ingen utbytbarhet annat än mellan mycket"närliggande" ämnesområden. Möjligheterna atl beräkna variationer i efierfråganpä denna typ av ytterligt specialiserad arbetskraft är bl. a. av det skäletmycket begränsade, i varje fall på ämnesområdesnivå. Den av FUN skisserademodellen för en fortlöpande dimensionering av forskamtbildningen är sålundainte till någon del prövad, varför ingen som helsl garanti finns för alt denkan visa sig vara av praklisk betydelse. Statskontoret vill ändock intemotsätta sig alt man prövar den i praktisk tillämpning. Härvid bör dockambitionen i dimensioneringsbesluten sättas klart lägre än FUN gjort. Deövergripande dimensioneringsbeslut som regering och riksdag skall göra i syftealt styra resurserna mellan och inom olika fakulteter - ämnesområde förämnesområde bör emellertid till en början begränsas till allmänna riktlinjersamt tiU särskilda ålgärder inom speciella behovsområden. UHÄ ställer sig positivttill en övergång till en mera planerad utveckling av forskamtbildningensomfattning och inriktning. Av hänsyn till de många och f. n. svåröverskådligaproblemen i samband härmed är del emellertid enligt UHÄ:s mening lämpligt meden inledande försöksperiod omfattande förslagsvis . Under denna lid börerfarenheter kunna erhållas av de metoder som skisserats av FUN. Försl därefterbör ett slulligl ställningstagande göras beträffande metoder och ambilionsnivåför arbetet med di-mensioneringsfrågoma. Försöksverksamheten bör sikta till atlklarlägga dels samarbetsformer och planeringsmetoder, dels de fakiiskaunderlagen för en aktiv planering. Försöken bör helst omfatta ett heltforskningsområde (en eller flera fakulteter). måste ett studiumgöras av arbetsmarknaden för alla typer av forskamlbildade i landet. UHÄanser också alt frågan om samverkan mellan UHÄ och olika organ vid beräkning avbehov av forskamlbildade kräver fortsatta övervägan- Prop.1978/79:119 160 Verket konstaterar vidare all uppbyggnaden inom UHÄav det tänkta planeringssystemet kommer att kräva insatser dels av personal medvetenskaplig kompetens, dels av personal med erfarenhel av kvantitativ högskoleplaneringoch av arbetsmarknadsfrågor. Medel kommer därutöver atl behövas för ulredningar,statistiska bearbetningar elc. för att kartlägga samhällets behov av forskamlbildade.Sådana kartläggningar är det endast undantagsvis meningsfullt att göra lokaltulan de bör göras centralt. Antingen måsle UHÄ få resurser för detta ellerockså måsle SCB:s prognosin-slilut ges i uppdrag atl fortlöpande framslälla planeringsunderlagavseende samhällets behov av personal med olika slag av forskamtbildning. Samverkan med forskning och utveckUngsarbete uianförhögskolan FUN:s förslag om en ökad samverkan med forskning ochutvecklingsarbete utanför högskolan har i huvudsak mottagits positivt av delövervägande flertalet remissinstanser. I fråga om detaljerna i utredningensförslag har emellertid många och i några delar mycket kritiska synpunkter framförts.Flera inslanser har även i remissvaren lämnat mer eller mindre ingåenderedovisning över sin samverkan med högskolan. Några exempel på remissinstansernas allmänna synpunkter påförslagen ökad samverkan med forskning och ulvecklingsarbete uianför högskolan: framhåller att sjukvårdshuvudmännen inlekan anse all den hittillsvarande samverkan varit tillfredsställande ulan finnerdet nödvändigt att alla möjligheter till förbättrat samarbele mellan sjukvårdsorganisationoch högskolans forskningsorganisation beakias i fortsättningen. Expertgruppen för regional utredningsverksamhet anseratt FUNvid sin genomgång av olika samarbelsformer alllför ensidigt uppmärksammai teknikoch naturvetenskap. FUN lar som centrala problem t. ex. upp rätten lilluppfinningar och sekretessfrågor, vilka rör vissa forskares relalioner tillnäringslivet. FUN tar däremot inte upp t.ex. humanvetenskapers relationer lillförvaltningen, sektorsforskningen och de stora organisationerna. Det är enligt expertgmppenangelägel alt även dessa frågor blir belysta. Enligt STU har FUN inte tillräckligt analyserat desammanlagda konsekvenserna av sina olika förslag beträffande bl.a. organisalionenav och kostnadsfördelningen vid uppdragsforskning vilka förslag visserligen isina enskildheter är rimliga och kan tillstyrkas. STU anser emellertid allställning till dessa frågor inte bör tas förrän efter ytterligare utredning. Svenska handelskammareförbundetoch framhåller att när del gäller näringslivets möjligheleratt utnyttja högskolan för uppdragsforskning är ulredningens förslag delvismotsägande. Å ena sidan uppskattar organisalionerna ambitionen att förenklahandläggningen, t. ex. att beslutanderätten för mindre uppdrag skall kunnadelegeras till enskild institution. Jusl enkelheten och snabbhelen i denadministrativa handläggningen är myckel viktig för den stora mängduppdragsprojekt som har "frägakaraktär". Å andra sidan innebärutredningens förslag att beslut om sekretess endast skall kunna träffas avhögskolestyrelsen, vilkel innebär avsevärt fördröjd handläggningslid. Enligt Spri ger ulredningen en mycket snäv ochmotsägelsefull syn på forsknings- och utvecklingssamverkan när man hävdar att sektoriellforskning i stort skall bedrivas inom högskolans ram. Vidare vänder sig Sprimot att utredningen överbetonat de sektoriella organens roll som beställare ochfinansiärer av forskning vid högskolan. I stället borde utredningen ha 1978/79:119 Ti 16i diskuterat prakliska former för forskningssamverkan (samarbetsprojekio. mellan högskolan och de sektoriella FoU-organen. kan inte förorda atl samhällsfinansieradforskning ensidigt förläggs till högskolan. Möjligheterna för organisationeroch enskilda utanför högskolan att göra forskningsinsatser bör enligt verkeilas tillvara av sektorsorganen, inte minst på del konsumentpoliliska områdel. FOA efterlyser detaljerade dimensioneringsresonemangangående högskoleorganisationens faktiska möjligheter att lillgodose olika sektoriellaforskningsbehov och understryker nödvändigheten av närmare siudier rörande hurden sektoriella forskningen skall fördelas mellan högskoleinstitutioner ochfristående forskningsinstitut. STU anser alt utredningen inte analyserat frågan om enfrån högskolan fristående men lokalmässigl förenad organisation föruppdragsforskning. Enligt centralorganisationen och civiUngenjörsför-bundbör fristående forskningsinstitut med egna personella och materiella resurserundvikas. Flera remissinstanser lar - delvis från skildautgångspunkter - upp frågan om ökade basresurser vid högskolorna. Enligt underskattar utredningenbetydelsen av en tillräckligt stor fri obunden basforskning för atl samverkanpå olika nivåer skall bli meningsfull. framhåller atl del är angeläget allhögskolans basorganisation dimensioneras så atl samverkan med sektorsorgan kanfördjupas. Enligt råder det inom de delar av högskolan somverket främst anlitat en påtaglig obalans mellan basresurser och externtmotiverad forskning. Det synes finnas stora regionalaskillnader i detla avseende. har svårt all se hur utredningensförslag i nämnvärd utsträckning kan leda lill atl dessa olägenheter minskas. Enligt måste varje institution lillförsäkrasså stora resurser alt den egna gmndforskningen inte holas. Svenska handelskammareförbundetoch underslryker atl orsaken lill att externauppdrag kan komma all la för stor andel av högskolans resurser i anspråk främsimåste sökas i statsmakternas brisiande ansvar när del gällt all beviljatillräckligt mycket "fria" medel lill de enskilda institutionerna. Ominte väsentligt större, av de fasta tjänsterna obundna, anslag ställs lillhögskolans förfogande kommer alllid en stor andel exierna bidrag att varanödvändiga för atl man ska kunna bedriva forskning av rimlig omfattning.