prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Inrättandetav mellanhandsinstituten har därför endast medfört alt beslutendecentraliserats från AP-fonden, men inte att låntagarna fält flera alternativvid valet av finansiärer. Ulredningen har särskilt pekat på frånvaron avkonkurrens mellan de institut, som förmedlar långfristiga krediter av konventionellnatur, nämligen Industrikredit/Företagskredil och Lantbrukskredit.Lantbrukskredils kreditgivning har föranlett kritik av utredningen. Detframhålls alt institutet i betydande utsträckning ger lån till företag somborde vara i stånd all själva ta upp län pä obligationsmarknaden. Vidare harinstitutets specialisering pä en enda bransch för utredningen framstått sommindre funktionell. Mot bakgrund av det sagda har ulredningen - för att skapabättre förutsättningar för konkurrens - övervägt att föreslå inrättande av nyainstitut och att vidga Lantbrukskredils kreditgivning även till andra låniagarkalegorierän dem som har anknytning till skogs- och jordbrukssektorn. Utredningen haremellertid stannat för att endast förorda alt instituten strävar efter enminskad specialisering och att Lantbrukskredits verksamhetsområde breddas pålängre sikt. Med hänsyntill all AP-fondens relativa andel av utbudet på kapitalmarknaden kan väntasavta , har ulredningen förordat att bättre förutsättningar skapasför instituten alt genomföra upplåning pä den inhemska kreditmarknaden vidsidan av AP-fonden. Dessutom har utredningen föreslagit att Industrikreditutrustas på lämpligt sätt för utlandsupplåning. Som tidigare nämnts har avinstituten endast Investeringsbanken och SEK lagit upp län iutlandet. 1 fråga omkreditgivningen anser utredningen att instituten, med undantag avInvesleringsbanken och SEK, bedriver en i hög grad standardiserad verksamhetoch att deras primära strävan är alt minimera utläningsrän-torna. Denna strävanbygger enligt utredningen på ett delvis förenklat synsätt. Vid deöveriäggningar utredningen haft med representanter för olika näringslivsorganisationer,enskilda förelag och kreditinstitut har framkommit att företagen i allmänhet ärberedda att erlägga en något högre ränta om detta är priset för mer flexiblaoch behovsanpassade kreditvillkor. Slrävan att minimera räntevillkoren bör därför,framhäller utredningen, balanseras mol andra önskemål beiräffande lånensutformning. En ledamot i utredningen har i särskilt yllrande föreslagit attIndustrikredit och Företagskredil får möjligheler att lämna krediter pä minst25 är. Förutom mer varierande lånevillkor har utredningen förordat attinstituten lar något större risker i sin verksamhet. Prop.1978/79:165 154 Remissinstanserna har i allmänhet inle haft något atterinra mot utredningens allmänna synpunkter på mellanhandsinstitutens funktionoch verksamhei. Lantbrukskredit har dock i sitt remissvar inte godtagit utredningensuppfattning att institutet ger alltför få krediter utanför lantbruks-sektornoch alt siörre företag alllför mycket gynnas vid kreditgivningen. Vidare harrepresentanter för lantbruksnäringen motsatt sig en förändring avLantbrukskredits verksamhetsområde. För egen del vill jag anföra följande. De särdrag som ger mellanhandsinstiluten deras karaktär ärframför allt kapitalanskaffningssättet och kreditgivningens natur. Tillskillnad frän bankerna skaffar instituten inte kapital genom inlåning. Denhuvudsakliga kapitalkällan är i stället de övriga kreditinstituten och dåframför allt AP-fonden. AP-fondens organisation förutsätier - bortsett frånAP-fondens möjlighet att placera direkt i industriobligationer - att fondenskapitalutbud kanaliseras genom mellanhandsinstiluten. Beteckningen mellanhandsinstituthar valls med hänsyn till den viktiga uppgift instituten sälunda har. Visskritik har riktals mot denna beteckning men jag har inle funnit någonlämpligare. Mellanhandsinstitutens kreditgivning är huvudsakligen inriktad päatt ge näringslivet - särskilt de företag som inte själva kan utnyttjaobligationsmarknaden - långfristiga tidsbundna län med fasl ränta. Länen harofta karaktär av avlyft av bankkrediter. Bankernas kreditgivning är däremot, ivarje fall formellt sett, av kortfristig natur. Enligt min mening saknasanledning att förändra mellanhandsinslitutens allmänna karaklär och funklion.Jag kan inle dela utredningens uppfattning alt mellanhands-instituten bör ökasitt risktagande. Gränsen mot bankernas verksamhet bör upprätthällas även iframtiden. Delta hindrar dock inte att mellanhandsinstiluten, säsom nu ärfallet, även i viss ulsiräckning skall kunna uppiräda pä den mer kortfristigakapitalmarknaden. Jag delar utredningens uppfattning att instituten såvittmöjligt bör ha ett brett verksamhelsområde. a. effeklivitetshänsyn ärdet angeläget att lånlagarna även på denna del av kapitalmarknaden har möjligheteratt få sina investeringsprojekt prövade av flera av varandra oberoende kreditbedömare.Emellertid har, som utredningen påpekat, specialisering visat sig ändamålsenligi fråga om vissa former av långsiktig kreditgivning. Säledes är det väsentligtatt exportkreditfinansieringen huvudsakligen handhas av ett specialiseratinstitut, SEK, som kan lösa de tekniska frågor som är akluella, på samma gångsora det effektivt administrerar den försöksverksamhet med statligt stöddexportkredilfinansiering som f. n, gäller. Vidare framstår det som meständamålsenligt att samla den speciella verksamhet som farlygsfinansieringenutgör till en enda institution av lypenskeppshy-potekskassan/sekundärlånekassan. Den långfristiga kreditgivningen tillde enskilda jordbrukarna synes ocksä bäst handhas av en institution, dvs.hypoteksbanken med tillhörande lokala föreningar. När det däremot gäller denlångfristiga kreditgivningen av mer konventionell natur, som formed- Prop.1978/79:165 155 las av bl.a. Industrikredit/Företagskredit ochLantbrukskredit, anserjag i likhet med utredningen atl den bör vara riktad moten vid krets av låntagare så att förutsättningar för konkurrens föreligger. Jag vill i detta sammanhang erinra om attkonkurrensaspekten i hög grad beaktades när villkoren för Lantbrukskreditsverksamhet utformades. Föredraganden underströk i prop. 1964: 117 angåendeLantbrukskredits inrättande alt ändamålsbeslämningen beträffandeLantbrukskredit inte innebar någon formell branschavgränsning vid institutetsval av låntagare. Visserligen skulle tyngdpunkten i Lantbrukskredits långivningligga på andra låniagarkalegorier än dem Industrikredit/Företagskredit vändersig lill, men genom att strikta branschgränser inte drogs mellan institutensverksamhetsområden skulle instituten ändå delvis verka i konkurrens medvarandra. Förekomsten av en sådan konkurrens borde, enligt den dåvarandedepartementschefen, pressa ned institutens marginaler och lill gagn förlånlagarna hålla lånekostnaderna på lägsta möjliga nivå. Vad jag nu har anfört ger vid handen atl nägra ändradeföreskrifter inte behövs för att bredda Lantbrukskredils verksamhetsområde ochmöjliggöra ytterligare konkurrens. Vad som krävs är endasl en nägot ändradpraxis beträffande kreditgivningen. Jag vill inte ifrågasätta att tyngdpunkleni Lantbrukskredits kreditgivning inle även skall avse företag somsysslar med förädling eller distribution av produkter från skogs- ochjordbruket, binäringar till dessa eller distribution av förnödenheter tillskogsbruks- och lantbrukssektorn. Däremot anser jag det önskvärl att institutetmer än vad har skett utnytQar möjligheterna alt ge krediter även tillföretag inom andra sektorer. Vidare bör Lantbrukskredit i större omfattning änhiuills bevilja lån ål mindre och medelstora förelag, som inte kan UtnytQaobligationsmarknaden. Jag vill här erinra om att Industrikredit ochFörelagskredit har möjlighet att ge krediter till företag inom Lantbrukskreditsverksamhetsområden. I likhet med ulredningen finner jag det angeläget med enbreddning av kretsen långivare till mellanhandsinstituten. En förutsättning föratt andra finansieringskällor skall kunna anlilas är att den nuvarandeupplåningen kompletteras med finansieringsinstrument som är mer likvida förlångivarna. Upplåningen från försäkringsbolag har somjag nämnl ökat undersenare är. Den ränta instituten är beredda att betala är emellertid i mångafall inte konkurrenskraftig. Vid en mer flexibel räntesättning torde man kunnaräkna med ett ökat kapitalutbud. Även från bankers och andra placerares sidakan under sådana förhållanden ett större intresse vara att vänta. Närdet gäller upplåningen är givetvis den internationellakapitalmarknaden en tänkbar finansieringskälla. Som utredningen har framhållitlorde en viss upplåning i ullandel från svensk sida bli nödvändig under enföljd av är. Jag har mot denna bakgrund i princip inget att erinra motutredningens förslag att också Industrikredit får använda sig avutlandsupplåning. Prop.1978/79:165 156 institut har en bred inrikining på flertalet kategorier avmindre och medelstora företag, vilka i allmänhet saknar möjligheter att lånaupp pengar på utlandsmarknaden. En upplåning i utlandet för Industrikredits delkan därför anses motiverad. När det gäller Industrikredits möjligheler att finansierasig genom utlandsupplåning är det självklart atl Industrikredit på samma sättsom andra privata låntagare är beroende av vilken utlandsupplåning somstatsmakterna med hänsyn till den allmänna ekonomiska utvecklingen anser atlden privata sektorn bör svara för. Med hänsyn till Lantbrukskredits nuvarandeinriktning föreligger enligt min mening f, n. inte förutsättningar för enutlandsupplåning för Lantbrukskredits del. I framliden kan det dock visa sigatt möjlighet till utlandsupplåning bör finnas även för detla institut. Vad gäller institutens kreditgivning bör, som jaginledningsvis har nämnt, främst långfristiga län beviljas. F.n. harIndustrikredit/Företagskredit formell möjlighet att lämna kredit . Jaganser atl del inte finns skäl att nu ytterligare utsträcka länetiden.Beiräffande lånevillkoren i övrigt delar jag utredningens uppfattning alt debör vara mer flexibla än vad som är fallet och bätire anpassade lill deindividuella låntagarnas behov. Kravet på fullgoda säkerheter bör dock enligtmin mening gälla i princip även i fortsättningen för de institut som ärskyldiga atl begära sädana för att medge kredit. En flexiblare ut- och inlåningspolilik ställer högre kravpä mellanhandsinstitutens soliditet. Det torde därför bli nödvändigt attinstituten ökar fonderingarna. En ökad fondering är - med hänsyn lill denökning i balansomslutningen som följer av inflationen - även nödvändig för atlundvika nya kapitaltillskott tid efter annan. Tillväxten i balansomslutningenär relaterad till prisutvecklingen i samhällsekonomin, eftersom institutenstillgångar och skulder är fastställda i nominella belopp. Ökning ibalansomslutningen framtvingar alltsä större kapitalkrav, fastän ökningen inteär real ulan endast orsakad av inflationen. Med hänsyn lill behovet att ökainstitutens fonderingar anser jag det rikligt all institutens marginaler vidgasnägot. För Industrikredits och Företagskredils del skedde en viss sådanvidgning och sker för Lantbrukskredits del den . Ulredningen har mot bakgrund av sina allmänna synpunkterpå mellanhandsinstitutens funktion och verksamhet föreslagil vissa ändringarav de förutsättningar som gäller för de olika instituten. Ändringarna avserbl.a, organisatoriska frågor och de regler som skall tillämpas i lånerörelsen.Innan jag tar upp dessa förslag till ändringar beträffande särskilda institutvill jag nämna en av TCO väckt mera allmän fråga. Som här har framgåti harstaien, i egenskap av delägare eller genom att ha ställt grundkapital tillförfogande, inflylande över verksamheien vid raellanhandsinsii-tuten. TCO har isitt remissvar uttalat den uppfattningen atl de fackliga Prop.1978/79:165 157 organisationerna bör bli representerade imellanhandsinslitutens styrelser. En sådan ändring av styrelsernassammansättning vars konsekvens synes vara en motsvarande styrelserepresentaiionför arbetsgivarorganisationerna är jag inte beredd atl la upp i deltasammanhang. 2.5.4.3 Industrikredit och Företagskredit Beträffande Industrikredit och Företagskredit innebärutredningens förslag sammanfattningsvis följande. Instituten släs samman lillett institut under namnet Företagskredit för atl markera en bredare inriktningän pä renodlad industri. Aktiekapitalet bör ökas i det sammanslagna institutettill 100 milj. kr. och garantikapilalel till 300 milj. kr. mot f n. totalt 44resp. 149 milj. kr. Institutets upplåningsrätl bör fastställas till 15 gångerdel i bolagsordningen fastställda upplåningsunderlaget. 1 bolagsordningen böranges atl säkerheten vid utlåning skall ligga inom av pantens beräknadevärde. Dessutom bör institutet fä ge län ulan särskild säkerhet -blancokrediter- intill ett belopp som motsvarar halva aktiekapitalet. Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat utan erinranförslaget att slå samman de båda instituten. Remissinsianserna har i allmänhetinte heller haft något att erinra mot vad ulredningen föreslagit i fråga omaktiekapital, garantikapital, upplåningsrätt och säkerhetskrav i det gemensammainstitutet. Vissa invändningar har dock gjorts. Beträffande kapitalet i det gemensamma institutet harbankföreningen invänt att, om soliditeten måste förslärkas, i försia handgarantikapilalel bör höjas och möjligheterna att öka fonderingen genom störrerörelseöverskott beaktas mera. 1 fräga om upplåningsrätten har Industrikredit ochFöretagskredil häv-dal all upplåningsmultipeln bör bibehållas päIndustrikredits nuvarande nivå, dvs. Bankinspektionen har däremot gjortgällande att det gemensamma institutet bör ha en högre grad av kapitalläckningän vad utredningen föreslagit, dvs. en lägre upplåningsmullipel än 15. I likhel med utredningen och flertalet remissinsianseranserjag atl det inle längre finns nägra avgörande skäl att ha kreditgivningför samma ändamål uppdelad pä primär- och sekundärkreditinstitut. Den praktiskaeffekten av den nuvarande uppdelningen är att utlåningsränlan kan varierasgenom delning av krediten på de båda instituten. En kredit som bedöms vara någotriskfylld kan lill siörre delen läggas i sekundärkredilin-stitutet, som harnågot lägre formella säkerhetskrav än primärkreditinstitu-lel, och därmedbetinga en något högre ränta. EmeUertid har sekundär-kreditgivningen ipraktiken inte visal sig medföra ett högre risktagande. Med hänsyn härtillanserjag att verksamheien bör samordnas i eU institut. Ett annal skäl för ensädan samordning är atl de strikta mallar för verksamheten som tillämpas ivartdera primär- och sekundärkreditinstitutet därmed upplöses, vilket börkunna medge en mera flexibel kreditgivning i fräga om räntesättning och övrigavillkor. Vid överläggningar med delägar- Prop.1978/79:165 158 na pä banksidan har dessa förklarat sig dela uppfallningenom lämpligheten av en sammanslagning. Sammanslagningen av verksamheterna bör ske på det sättetatt Industrikredit - med hänsyn till att dess namn är mera inarbetat änFöretagskredits - övertar Företagskredils tillgångar och skulder och ifortsättningen svarar för den kreditgivning som har ankommit pä debåda företagen. Pä lämpligt sätt bör firmanamnet "Företagskredit"skyddas. Ett sätt härför kan vara att Industrikredit antar det som bifirma.Sammanslagningen bör genomföras utan extra skattebelastning. Jag vill i delsammanhanget nämna attjag avser att senare lägga fram förslag lillskattelagstiftning som syftar lill alt underlätta bolagsfusioner. Beträffandekapitalet i del gemensamma institutet anserjag att aktiekapitalet bör höjaslill 80 milj. kr. och garantikapitalet, som f. n. uppgår till fem gångeraktiekapitalet, till 400 milj. kr. Enligt vad jag har inhämtat har övrigaaktieägare förklarat sig villiga att medverka till en höjning av kapitalet ienlighet härmed. Jag kommerhärefter in på frågan om de säkerheter som skall ställas för lånen frän detgemensamma institutet. Somjag har nämnt anserjag alt kravet påfullgoda säkerheter i princip skall gälla även i fortsättningen. F. n. fårutlåning ske hos Industrikredit av pantens beräknade värde medan utlåningenhos Företagskredit sker mot säkerhet som bedöms betryggande, vilket i regelinnebär inteckning mellan . Med hänsyn till attIndustrikredit/Företagskredil nästan inte haft några förluster kanjaggodta utredningens förslag att säkerheten vid utlåning fördel gemensammainstitutet skall ligga inom av pantens värde, dvs. i stort sett sammasäkerhetskrav som f. n. tillämpas av sekundärinstitutet . När detgäller förslaget om blancokreditgivning vill jag erinra om vad 1960 årsföretagskreditutredning uttalade i sitl förslag till inrättande avFöretagskredit. Utredningen anförde bl.a. följande: "Att utesluta kravetpå säkerhet och ge utlåningen karaktären av förtroendekrediter är enligtutredningen inte möjligt, bl.a. med hänsyn till atl det här är fråga om ettspeciellt risktagande på grund av lånens långfristighet och till atl krediterav sådan art skulle kräva en alllför omfattande, lokalt uppbyggd organisationför alt tillräcklig bevakning av de utestående lånen skulle kunna erhållas. är närmast avsett för långivning mot annan säkerhei änbotteninteckning. Säkerhelen bör enligt utredningen vara betryggande . ,.". Dåvarande departementschefen anslöt sig i prop. 1962:124 om inrättandeav ett kreditgivning till mindre och medelstoraförelag, m, m, helt till utredningens förslag rörande utformningen avsäkerhetskravet vid utlåning från Företagskredit. Jag delar denna uppfattning. Att generellt medgemellanhandsinstiluten rätt att lämna blancokrediter är ägnat att utsudda denskiljelinje som enligt vad jag har nämnl bör finnas mellan dem ochbankerna. Jag kan därför inte biträda utredningens förslag i denna del. Prop.1978/79:165 159 För det gemensamma institutets verksamhei är dessmöjligheter att pä gynnsamma villkor uppta lån på marknaden av avgörandebetydelse. Förutom beskaffenheten av de säkerheter som institutet erhåller isin egen utlåning är därvid frågan om institutets upplåningsvolym i förhällandelill dess eget kapital av betydelse. Uppläningsrättenär f n. maximerad beiräffande Industrikredit till 20 och i fråga omFöretagskredit till 10 gånger summan av egel kapital, garantifond ochutestående förlagslån, med vissa restriktioner för förlagslån med kortare återståendelöptid än fem är. Under förutsättning att rätten att ulge förlagsbevis maximaltutnytQas - dvs. högst intill ett belopp molsvarande summan av aktiekapitaletoch garantikapilalel - ulgör uppläningsrätten i de båda instituten mednuvarande multiplar tillsammans . 1 det gemensamma institutetskulle under samma förutsättning upplåningsrätten - om den av ulredningenföreslagna multipeln 15 lillämpas - vidgas till . Deltamolsvarar en kapitalläckning pä om garantikapilalel likställs medaktiekapital. Mot den av utredningen föreslagna uppläningsrätten har, somtidigare nämnls, invändningar gjorts vid remissbehandlingen. Enligt min mening saknas det skäl alt bestämma detgemensamma institutets kapitaltäckningskrav annorlunda än som i praktikenmotsvarar de krav som gäller för IndustrikredU/Förelagskredit. Med beaktandeav att institutens hittillsvarande upplåning fördelar sig pä primärkrediteroch på sekundärkrediler föreslårjag därför att upplåningsmultipelnbestämmes till 18. Med denna upplåningsrätl bör institutet kunna erhällaförhållandevis gynnsamma villkor vid upplåning på såväl den inhemska somutländska kapitalmarknaden. Vidutgången av uppgick Industrikredits och Företagskredils utestående låntill sammanlagt 7 856 milj. kr. Det gemensamma institutet skulle få enupplåningsvolym på ca . med den nu föreslagna uppläningsrätten.I avvaktan pä erfarenhelerna av länevcrksamhelen i det gemensamma institutetbör denna utlåningsvolym tills vidare kunna godtas. Efter förslag i prop. 1977/78:40 om de mindre ochmedelstora företagen (NU 1977/78: 34, rskr 1977/78: 110) har medgettFörelagskapital bl.a. att få förvärva inte bara som förut aktier videmissionstillfällen utan ocksä befintliga aktier, allt för att underlättaändringar av förelagens ägarförhållanden. Vidare fick institutet i vissa fallräll alt ge direkta lån till företagare för att bl.a. underlätta generationsskiften.Genom dessa ändringar i bolagsordningen har institutet fält ökadrörelsefrihet. Vad gäller institutets allmänna inriktning kanjag insiämma i vadulredningen anfört om att verksamheten i första hand bör avse förhållandevisväletablerade företag med inarbetad administration och produktion. 1978/79:165 160 Utredningen har inte nägra förslag till ändringar vadgäller Investeringsbankens rörelseinriktning. Det förhållandevis högarisktagande som utmärker Invesleringsbankens verksamhet har som utredningenframhällit möjliggjorts genom atl banken utrustats med stort eget kapital.Utredningen anser mol denna bakgrund att det är önskvärt att banken pä längresikt tillförs ytterligare egna medel genom ökning av aktiekapitalet. Jag villerinra om att banken är 1978 (prop. 1978/79:8, NU 1978/79:8, rskr 1978/ 79: 42)har anvisats 300 milj. kr. för teckning av aktier och att den statliga garantinför bankens förbindelser har höjts från 4 000 milj. till 5 000 milj. kr. Iövrigt fär jag beiräffande Invesleringsbanken hänvisa till den nyligenbeslutade propositionen om riktlinjer för industripolitiken, m.m. (prop.1978/79:123). 1 fräga om SEK föreslår utredningen att institutetsbolagsordning ändras så att institutet ges utrymme för kreditgivning utan säkerhetintill ett belopp motsvarande av aktiekapitalet. Delta är f. n. De remissinstanser som har yttrat sig i denna del hartillstyrkt förslaget om blancokreditgivning. Från en del håll har man l.o. m.velat gå längre genom atl sätta gränsen för blancokrediter vid avaktiekapitalet. En del remissinstanser har särskilt betonat det angelägna meden blancokreditgivning för mindre och medelstora företag, som i allt siörreomfattning söker sig ut på den inlernationella marknaden. Somjag har nämnt anserjag all blancokrediter iprincip inte bör fä lämnas av mellanhandsinstiluten. När det gällerfinansieringen av de mindre och medelstora företagens exportkrediter vill jagerinra om de av beslulade åtgärderna i dessa avseenden (prop.1977/ 78: 155, NU 1977/78: 73, rskr 1977/78: 379, SFS 1978: 404). Ipropositionen (sid. 120) behandlar chefen för industridepartementet förslag somsyftar till att underlätta finansieringen av de mindre företagensexportkrediter. Efter samräd med chefen för industridepartementet vill jagframhälla att vissa mera riskfyllda exportkrediter för de mindre företagenmycket väl kan finansieras av de regionala utvecklingsfonderna eventuellt isamarbele med Investeringsbanken. Jag anser mol denna bakgrund att tillräckligaskäl saknas för att i fråga om SEK göra undanlag från principen alt ettmellanhandsinstitut inte bör få lämna blancokrediter. Utredningen har vidare föreslagit att Skeppsfartenssekundärlänekassa genom fusion går upp i Skeppshypoiekskassan. Deremissinstanser som yttrat sig i denna del har tillstyrkt förslaget.Bankinspektionen har erinrat om atl inspektionen i sill yttrande övervarvskreditulredningens (I 1974: 03) betänkande (SOU 1975: 101)Fartygsfinansiering har aktualiserat frägan om tillsyn överskeppshypoteksinstitulen. 1 skrivelse till industridepartementet den 24 oktober 1978har och Skeppsfartens sekundärlänekassa hemställt ominrättande av ett nytt finna en mer långsiktig lösning avrederiernas likviditetsproblem med avseende på kapitalavbetalningar lill 1978/79:165 161 , Sekundärlånekassan och Lånefonden för den mindre skeppsfarten. Med hänsynlill denna framställning och lill de övriga frägor som är förknippade medfinansiering m. m. för varvs- och rederinäringarna anser jag atl frägan omfusion av kassorna bör behandlas i annat sammanhang. Därvid får ocksä den avbankinspektionen väckta frågan om tillsyn över skeppshypoteksinslituten tasupp. Jag har även i denna fråga samråti med chefen för industridepartementet. Beträffande Lantbruksnäringarnas primärkredit och.sekundärkredit innebär ulredningens förslag sammanfattningsvis följande.Primär- och se-kundärinstiluten slås samman pä motsvarande sätt somIndustrikredit och Företagskredil.