prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — 4.5.6) omnämnts har , friluftrfrämjandet och Trygg-Ka.is meddelat -itredningen attefter fortsatt f ö .--söksverksamhet och slutrapport hösten Vj11 försöken får anses avslutade. Man avvaktar därefter ställningstagande frän den framtida huvudmannen för fjällsäkerhet beträffandeeventuellt fortsatt verksamhet, som då lämpligen synes böraske i dennes regi. De genomförda, försöken hargivit värdefulla bidrag för att bedömautformningen av sambandsmedel för fjällsäkerhets-ändamål.Polisrapporten . frän Anarishändelsen i febraari 1978 visade bl.a. att gruppen vidupprepade tillfällen inder färden söktnå kontakt med de två som medfördes men ej lyckats. I den ena apparaten förefaller det sannolikt att batterierna redan från början var r.ä.. ,an urladdade, möjligen på grund av kontaktfe-. l Östers-ands polisdistrikt, prot.dnr664/78. Prop.1978/79:187 246 delen till laddningsaggregatet. Den andra apparaten indikeradegod effekt. Ett skäl till att kontaktförsöken misslyckadeskan vara kraftiga störningar frän utländska stationer(italienare enligt den överlevandes utsago). Mot slutet avolyckan försökte man nå kontakt frän bivacken sittande i hålan utan att dra ut antennen, vilket vittnar om svårigheterna att agera rationellt i en svår nödsituation. Privatradio har tillkommit för att till låg kostnad enkelt möjliggöra vissatyper av samband för allmänheten. Utrustningen är normalt av betydligt lägrekvalitet än den som används i professionella systa-m av t.ex.rikspolisstyrelsens typ. En privatradiostation kostar ofta medanen bärbar kvalificerad utrustning kostaröver . Privatradion ärvidare hänvisaid till ett frekvensområde, , som i första hand är avsett för industriella ändamål och därför får tolererastömingar ifrån HF-maskiner, diatermiapparater m.m. Frekvensområdet är vidare sådant att avsevärdastörningar pä gi-und av överräckvidder mästepåräknas från sydeuropeiska stationer närmastomkring solfläcksmaxima, dvs. nu närmast åren19791985. Sådama störningarkan under daissa är förekomma nästan och året runt ävenom intensiteten är störst och under dygnets ljusa timmar. Vid sädana tillfällenkan räckvidden komma att begränsas till nägonkilometer för de lokala kontaktema istället förnormalt vid stömingsfriheit några tiotal kilometer. Vidare är enrelativt låg frekvens (lång våglängd) förmobiltrafik. Eftersom antennernas längdnormalt stär i visst förhållande tillden våglängd utrustningen skall fungera päblir dessa vid betydligt längreän för professionella utrustningar som arbetar pä högrefrekvenser. Detta leder till svårigheti hanterandet av de portabla apparaterna i svåra situationer. Av samma orsak ar risken för skador pågrund av nedisning och storm mycket stora på 27MHz-basstationerna. På grundval av gjorda erfarenhetersamt synpunkter, som framkommit vid olika intervjuer med fjällsäkerhetsintressenterunder utredningens gång, är det utredningens bestämdauppfattning att privatradioutrustning ej lämparsig för säkerhetsändaraål i fjällvärlden. Frekvensområdet är olämpligt på grund av risken för störningar genom överräckvidder från utländskastationer samt industriella utrustningar. Den stora antennlängden som fordras för radio-utrustning i detta frekvensområde är olämplig i fjällmiljö. Den genomsnittliga kvaliteten på privatradioutrustning är inte tillräckligtför att generellt klara den svåra miljö somfjällvärlden erbjuder med hänsyn till destora funktionssäkerhetskrav som måste ställaspå utrustning för säkerhetsändamål. Utredningen anser ocksäatt även om en fjällturist hjälpi:.gtkan klara att hantera ett kommunikationshjälpmedelav do-.na typ under normala förhållanden, kan han inte med tillräcklig säkerhetförväntas klara utrustningen i den stressade situation då fara förlivet föreligger. Ej heller kan han gestillräcklig kännedom om sådanasystemegenskaper som täckning o.d. och därmed ej förväntas uppträdapå ett riktigt sätt för att med hög sannolikhet kunna få samband varhelst han behöverdet. De sistnämnda faktorerna är generella och såledesinte speciellt kopplade till privatradioutrustning. Be innebär ett principiellt avståndstagande fränvarje typ av bärbar kommunikationsradioutrustningför gemene mans disposition för samband i fjällterräng. Prop.1978/79: 187 248 5.7.5 Nya system tänkbaraför fjällsäkerhetssamband Sedan flera ärtillbaka används inom luftfart och även sjöfarti vissa länder nödsändarsystem,som mamuellt eller automatiskt utlösesi samband med nöd eller haverier. Flygvapnet harhittills använt sig av ett system benämnt . Detta häller pä att bytas ut mot en modernare upplaga.Inom den civila luftfarten används ett avluftfartens internationella organ standardiserat system, som brukar benämnas ELT eller , Det är närmast detsistnämnda systemet som även kommit ifrägaför den civila sjöfarten. Gemensamt for samtliga dessa system är att de nyttjar frekvenserna och ,som i det intemationella radioreglementet primärt är avdelade för luftfartens ändamäl. Sändarna haren minsta effekt av 75 mW per frekvens, sänder med kontinuerlig bärvåg och ärmodulerade med en ton som glider från1600 . Utrustningenkostar 1500 - i sitt enklaste utförandeoch väger drygt och uppåt. Sändaren kanberoende pä typ startas antingen dä den utsättsför en häftigare stöt,dä den kommer i vatten eller genommanuell utlösning. Genom internationella överenskommelserpassas noirmalt av civila passagerarflygplan så länge besättningen eller radioutrustningen inte är upptagen av annat. Pejlutrustning fördessa sändaire förekommer bland annat i polisväsendets, marinens och flygvapnets helikoptrar. Relativtenkel och billig modem utrustning har päsenare tid provats även i mindre allmänflygplan avsedda bl.a. för frivilliga flygkären. Systemen har uppmärksammatspå grund av vissa problem med falska utlösningar av nödsändarna samt relativt långa tidsutdräkterfrån det att larmet utlösts till dess någonuppfattat det. Sändarna skall dock fungera i 48timmar från det att de slagits till. Sannolikhetenfår bedömas som förhållandevis hög för att signalerna skall uppfattas vid användning i den svenska fjällvärlden. Föratt ytterligare höja denna passningsberedskap skulleengagemang av frivilliga flygkåren, i stilmed nuvarande brandbevakningsuppdrag kunna tänkas i de mera talrikt besökta delarna av fjällvärlden, under vinterhögsäsongen genom regelbunden överflygning. Fördelarna med detta system för fjällsäkerhetsändamäl är attutrustningen ifråga är lätt bärbar, någorlunda billig samt utomordentligtenkel att hantera i det utförande, där utlösningensker genom att en rycks ut medelst anslutet snöre. Vidare fordras inga fasta anläggningar - med åtföljande högakostnader - utplacerade i terrängen för passnings-ändamål. Passning sker i stället frän förbipasserande oivii-flygplan, dvs. snett uppifrån varförbra penetrering bakom fjäll och i dalar erhålles. Systemet har vidare provats ochutrustningen har efterhand blivit såväl utvecklad att god tillförlitlighet kan förväntas. Till nackdelarna höremellertid att utrustningen endast kan ge ifrån sig en enda signal. Ingen indikering av graden av nöd kan sälundagöras. Detta betyder att fullt pädrag alltid måsteinitieras så snart ett larm har utlösts. Detta kan mångagänger leda till onödigt högaräddningskostnader. Eftersompassningen sker från relativt hög höjd betyderdet att piloten ifräga endast kan ange att nödsignal höresfrän okänd plats inom den 500 kilometersradie, som han täcker. Detta betyder att en signal kan tänkas komma såväl frän en sjöburen, flygburen som en fjällvandrarburen utrustning. Detta försvårar givetvisi hög grad den fortsatta grovloka- Prop.1978/79:187 250 En helikopter på 1000 fot kan uppfatta signalerna på50 kilometers avständ. Systemet tillåter inte heller flera sändande utrustningar. Stor risk föreligger nämligenför att den längst bort liggamde sändaren över huvud taget inte uppfattas. Utrustningen ärprimärt avsedd för att säkerställa undsättningsbehovetför civilflygplan i händelse av olycka, då mänga människor oftast kommer i nöd.Om utrustningen i stort antal blir användi fjällvärlden med de därmed ökade riskerna för falska utlösningar och ävenen omfattande legal användning vid dåligt väder,kan det ursprungliga syftet med systemet ifrägakomma att äventyras. En eventuell introduktion av detta system mäste därför förankras väl hos de primäraintressenterna. Det måste vidare tillämpas restriktivt och användningen noggrant regleras. För att nägotminska riskema för systemstömingar borde identifikationssignalen ges enannorlunda utformning än den nu använda. Exempelvis kunde en fast ton pä eller möjligenen pulsad ton användas. Modifieringen ifråga torde till lägkostnad kunna åstadkommas i nuvarande produktion. En utveckling mot satellitbaserad signalmottagning pågår . Sälunda planerar amerikanska rymdflygstyrel-sen atttesta ett system på den nya intemationella nödfrekvensen 406 MEz, där mottagning av nödsignalerna skall ske frän satelliter i lågtgående bana, Nedtagningsstationer måste då finnas inomNorden i vårt fall. Fördelen med detta system är bl.a. att en 100-procentigt säker passning uppnåssamt att flera sändare (upp mot 200) kanavge signaler och tas emot utan inbördesstörning. En ytterligare fördel är att engrovlokalisering av sändaren erhålles på 1-5km när. Provverk.iamhet kommer samnoliktigäng . Ioperativ skala torde icke något tillgängligt Prop.1978/79:187 251 system förefinnar förrän tidigast1985. 2 i'.c,r,r::\Tirrpr,3 radiosystem 'ri uppdragav lantbruksstyrelsen har AB Teleplan utförten systemskiss och kostnadskalkyl förett radiosystem för rennäringen. Tväprovnät har skisserats, ett inom Gällivareomrädetoch ett inom södra renbetesfjäll. Avsiktenhar varit att underlätta renskötseln och förbättra säkerhetsskyddetför renvårdare och annan personal i fjällområdet. Kravet har varit att stor yttäckning skall uppnåsmen att låg samtalskapacitet erfordras.Systemet bygger på ett antal basradiostationer nedunder dessa fungerande slavstationer samt expeditioner på respektive avdelningskontor. Det är i huvudsak endast mobil utrustning som avsestrafikera systemet, dels bärbarastationer, dels i terrängskoter kassett-monteradestationer. Systemet är projekterat för s.k. tvåfrekvenssemiduplex. Full duplex som vid t.ex. ett telefonsamtal är således i förslagets nuvarande utformning ej möjligt. Under lantbruksstyrelsens fortsatta handläggning har förfrågan gjorts rörandeolika intressenters behov av ett sådantsystem samt villighet att ta pä sigerforderliga kostnader. Härvid kan konstateras att samebyarnahar deklarerat ringa intresse rör systemetifråga. Däremot har kommun i Jämtlandslän, i Västerbottenslän och ställtsig positiva men i vissa fall uttryckt tveksamhet infor kostnaderna.Lantbruksstyrelsen har därefter överlämnat samtligahandlingar i ärendet till fjällsäkerhetsutredningenoch hemställt om att rennäringens behov av ett radiosystem skall beaktas vidutredningens överväganden, eftersom lantbruksstyrelsen anser att frågan har ett starkt sambaid med utredningensuppgifter. Prop.1978/79:187 252 Ett för rennäringen fungerande radiosambandssystem skulle givetvis ha en för fjällsäkerheten gynnsam effekt. En fullständigutbyggnad av systemet .-ifråga i de aktuella fjällområdena kommeremellertid att belöpa sig på mer än 5-6 milj.kr. Om de hus ooh , som redanhar etablerade för sitt nät, kan nyttjas även för detta system, tordekostnadema kunna reduceras med åtminstone 25?°. En billigare lösningtorde emellertid vara att utgå från polisens fjällradiosystem och byggaut kapaciteten i detta. 5.7.5.5 50S_Alarmering_AB_(SOSAB) Som framhållits iavs'-iitt 4.9 arbetar SOSAB för attsamordna och tillgodose samhällets behovav alaraeringstjänster. Bolaget arbetar för att inrättaregionala alarmeringscentraler (lac) somi första hand skall betjäna stat, kommun och landsting. ta emot samtal till telefonnummer 90 000 ooh vid behov koppla demvidare. Som exempel kan nämnasatt då telefonsamtal inkommer till 90 000och namnanrop sjöräddning begärs, kopplas samtalet av länsalarmeringscentralen vidare till berörd kustradiostation beroende på i vilket omrädeden förmodade nödsituationen inträffat. Motsvarande uppläggning föreligger förfjällsäkerhet och fjällräddning. Samtal till namnanropet "fjällräddning" kopplas från länsalarmeringscentralernavidare till berörd fjällräddningscentral inrättad av säsom huvudman förfjällräddningen. Härigenom kan förutom de vanliga nödsamtalen vid inträffad olyckaOroliga anhöriga få information om aktuellt läge i fjällenoch eventuellt anmäla utebliven kontakt från anhörig. De trådbundna hjälptelefonemsi skulle kunna anläggas och underhällasi SOSAB:s regi och terminera pä lämplig läns-alarmeringscentral.Därigenom skulle ett klarare och en- tydigare an.-var fr 'iRnna service erhållas och därmedock-:;i ett entydifjt ?-.i.rvar för kostnads- och servicegrad kunna f '.-1. ',-ta 11 a. idkspolisstyrelsen, som svarar för abonnemangskostnaderna, betalar för viss del av nätetomkring . , medan de verkliga årskostnaderna förunderhållet av berört teleområdeberäknas till 75 - . Detta har säkerthaft betydelse vid bedömning av omfattning och prioriteringav undernållsinsatser. Kritik har underutredningens gång framförts till densamma rörande nuvarande nivå på driftsäkerhetoch underhåll för de trådanslutna hjälptelefonerna. Vidare är det nuvarande nätettill vissa delar upp mot 40-il5 år gammaltoch ett utbyte av stolplinjer torde bli aktuellt. Återanskaffningsvärdetför nuvarande nät uppskattas till 5-4 milj.kr. Det må framhållas att vid en nyetablering eller ett utbyte av sådana linjer det ärav vikt att beakta den värdefulla hjälp som en sådanstolplinje i en led utgör för orienterings-möjligheterna. SOSAB upprättar även radionätför räddningstjänst och sjukvård. "t kommer bl.a. att introduceras i Västerbottenslän. Systemet liknar polisväsendets och det förrennäringen projekterade men täcker dock icke rena fjällområden. Detta nät skulle kunna kompletteras för att utgöraett altemativt basnät för fasta hjälpradiotelefoner enligt sammamodell som polisens fjällradionät men fordrar investeringar på 50 - per basstation. 5.7.6 Till utredningen framförda synpunkter och förslag Under fjällsäkerhetsutrfdningens arbete har många förslag rörande sambandsfrågornaframförts. De viktigaste av dessa -som ejredan omnämnts - redovisas här kortfattat med utred- Prop.1978/79:187 254 ningens synpunkter bifogade. Teleplan är ett konsultföretag bildat av svensk teleindustri på initiativ av försvarsmyndigheterna. Företaget har bl.a.svarat för projektering av rikstäckande radionät samtutarbetat förslaget till rennäringens radiosystem. Teleplan harföreslagit att utredningen skulle värdera raöjligheterna till att utnyttja det senare systemet för fjällsäkerheten. Bl.a. anser m.m att en exalterad turist i nödsituation behöver full duplex i begäran om hjälp. Detta klarar visserligen inte rennäringens system i nu föreslagenutformning men en inbyggd utvecklingspotential anses föreligga. Man serdock även möjligheter till att polisväsendets fjällradiosystem kan byggas utmed en kompletterande kanal, vilken dä skulle kunna medge duplexförbindelse. Vidare anser mam det självklart att sambandssystem förfjällsäkerhets-ändamål skall terminera på expeditioner meddygnet-runt-be-manning. Man har vidare framfört som sin uppfattning attdet inte är realistiskt att förvänta sig att en turist i nödsituation skall klara av att hantera en bärbar kommunikationsradio pä ett riktigt sätt, bl.a. med hänsyn till de täok-ningsbegränsningar som alltid kommer att föreligga i fjällterräng för alla radiosystem. Företaget har även erbjudit sig att mot sedvanligersättning ställa sin utrednings- och projekteringskompetens till förfogande för eventuella framtida fjällradiosystem. Utredningen har inte ansett det ligga inom ramen försitt kortfristiga och specialinriktade arbete att engagera konsulthjälp för fördjupade utredningar. Beträffande rennäringssystemet se kommentarnedan. Lantbruksstyrelsen har anmodat utredningen att beaktaren- 1978/79:187 -"',- ": behuv av ftt rndio,';.yr; tem i samband med sina överväganden. :it.yrel.Ten iiar i.-irvid ijverlämnat samtliga handlingar i ärendet r"rande detta radiosy. ': tem. Utredningen riar särskiltövervägt hithörande frågor. Med hänsyntill de många aspekter, som fjällsäkerhetsarbetethar, och de samlade behov som föreligger för dessa i förhållande tiil det föröverblickbar framtid sannolikainvesteringsutrymmet anser utredningen att en utbyggnad av befintligasambandssystem är bestämt att föredragaframför en satsning på något nyttsystem. denna prioritering anser utredningen det icke befogat att investera fjällsäkerhetsmedeli rennäringens radiosystem. Bärbars kommunikationsradioapparater bedöms ej heller vara realistiskt att satsa på för användning av gemene man i fjällvärlden, .-'ör fasta hjälpradiotelefonerär en anknytning till polisväsendets redan etablerade radiosystem -samteventuellt det av SOSAB planerade - snabbast genomförbar och frånkostnadssynpunkt fördelaktig. De principer, somskisserats i rennäringens radiosystem för att möjliggöra full duplex, kan eventuellt tänkas komma till användning vid en framtida mera genomgripande utbyggnad av polisväsendets och SOSAB:s system. Inom ramen förteleverkets förslagsverksamhet har BerndtWestberg föreslagit att den militära nödsändaren i kombination med televerketsTV-slavstationer, multilarmutr-ustningar och SOSAB: s länsalarmeringscentraler skulle användas föratt höja säkerheten till fjälls. Nödanropet skulle nå slavstationen och därifrån överföras via multilarmutrustning på eventuellt befintlig teleledning eller länk till närmastetelefonstation för vidare befordran till lämplig länsalarmeringscentral,vilka skulle larma all erforderlig räddningspersonaltill angiven plats. Flyg med pejlinstrument går därefter direkt pä nödsändaren förexakt lokalisering. Prop.1978/79:187 256 Utredningen bedömeratt det inte är lämpligt att satsa pä Diana-systemet.Flygvapnet håller f.n. pä att ersättadetta med modernare utrustning med au-idra data. Vidare sänder Diana-systemet endast pä nödfrekvensen243,, dvs. den militära frekvensen, varför nägon passningav civilflyg inte erhålles. Vidare skulle det ställa sig synnerligen kostsamt att placeramottagarutrustningar med tilltäcklig täthet i fjällvärlden föratt dessa lågeffektsändare ( > 70 mW) med säkerhet alltid skall kunna uppfattas.Telefonledningar förekommer dessutom i mänga fall av kostnadsskäl inte fram till TV-slavBtationerna. Etablering av trådbunden förbindelseeller radiolänk till LAC skulle därförytterligare fördyra det tänkta systemupplägget. Förslagsställaren redovisar data för en i samband med ett -uppdrag utvecklad nödradiosändare.Den väger drygt , harobrytbar antenn, aktiveras manuellt, har en uteffekt av 1000 mW fördelat pä121,5 och med 500 mW på varje, samtförmår sänea vid -h20 och vid -40 . Sändaren kan tas fram i en variant för fjällbraks-ändaaäl ochaktiveras då genom utryckning av , vilketkam utföras med tjocka handskar. Den är svär attaiktivera oavsiktligt samt kan inte stängasav annat än av räddningsmanskap. Erfarenheten visar att man i starktkuperad fjällterräng när trafikflygpå ett avständ av med sändaren. Pejling kan ske dels med flyg eller helikopterburen utrustning,dels med bärbar pejl efter det att larm primärt har slagits av den passagerarplanspilot, som först hört signalen.Rapporten går via trafikledningen pä närmasteflygplats till luftfartsverkets räddningscentralCefyl som därefter vidarebefordrar den till lämplig fjällräddningscentral. 1 National Aeronautics and , luftfarts- och rymdstyrelse. Prop.1978/79:187 '' Som en särskild fördel med detta system redovisas det faktum att man utan någon extra kostnad erhåller ett passningssystem i form av den regelbundna civilflygtrafiken som har skyldighet att rapportera mottagna signaler. Insatstiden blir kort och den låga vikten och det lilla formatet stimulerar turisterna att stoppa en utrustning i fickan före fjällturen. Någon service eller något underhåll bedöms inteerfordras mellan batteribytena som skulle ske . Utredningen anser förslaget intressant men kan icke finna det böra prioriteras framför den förestående kompletteringen avbefintligt fjällradiosystem. Som framgår pä annan plats i betänkandet (p. 5.7.7) föreslär utredningen att systemet i fråga skall provas i begränsad skala. Organisationen föreslår att nödradiosändare pä 121,5MHz skall provas av en av de myndigheter som har att handläggasäkerhetsfrågor till sjöss, i luften eller i fjällvärlden. Utredningen stöder detta förslag i den form somredovisas pä annan plats i detta kapitel (p. Företaget föreslär att ett separat fjällsäkerhetssystem för t-vå.v's.gs talkommunikation skall upprättas i 140 området med basstationer och tillhörande relästationerstrategiskt utplacerade på höga punkter i fjällvärlden. Detta system skulle även användas i f jällräddningssammanhang. Företaget anser det vara en väsentlig fördel med möjligheten till talkommunikation framföratt enbart få en nödsignal ifrän en nödsändare. Utredningen delar uppfattningen att tvåvägs talkommunika- 1978/79:187 258 tion är att föredra framför en enkel nödsignal. Av ekonomiska och nanteringsmässiga skäl anser emellertid utredningen, somtidigare redovisats (p. 5.7.5) endast nödsändare kan komma ifråga, varför förslaget inte tillstyrks. Generalsekreterare , KSAK, har föreslagit att frivilliga flygkären pä samma sätt som sker för brandsäkerhetsändamål skulle engageras för överflygning av fjällområden nägon gång perdag, speciellt under dåligt väder, eller dä nödsituationer misstänks föreligga för lyssning efter nödsändare på . En billig pejlutrustninglämplig för installation i kärens flygplan provas f.n. Brandflygningarna bekostas av respektive länsstyrelse, som belastas av timkostnader för flygplanet. Däremot står piloten kostnadsfritt till förfogande. Utredningen bedömer att idén ifråga bör prövas i sambamd med den föreslagna provverksajnheten med nödsändare. Det ärviktigt att fastställa att tillgång till denna assistans även kan påräknasvid dåligt väder. Tillgången pä piloter med behörighet och utrastning förinstrumentflygning, som krävs för att få flyga under dåligasiktförhållanden, torde vara begränsad. Kostnadsmässigt synes emellertid förslaget vara attraktivt och bör avsevärt höjalyssnings-beredskapen. i rubricerade företag har föreslagitett system som bygger pä användning av privatradioutrustning med äterutsändningsfunktion sä att en obemannad sändar-mottagare som nås aven nödsignal kan vidaresända signalen ifräga till en bemannad mottagare via radio eller ev. via telefon. Prop.1978/79:187 259 Utredningen anser inte att privatradiobandet skall komma ifråga för ett fjällsäkerhetssystem i statlig huvudmansregi. Förslaget tillstyrks därför ej. Räddningstelefonerna 1 fjällstugor är inte tillgängliga för ankommande samtal frän allmänheten. Dessa kan av tekniska och operativa skäl endast nås av polisen. anser att detta i onödan belastar polisen samt omöjliggör användningen av ett billigt medel att öka säkerheten i våra Hjälptelefoner finnes ?.v ett antalolika typer. De som är av radiotelefontyp utnyttjarpolisväsendets fjällradionätoch kan av tekniska skäl inte nås ifrån det automatiskatelefonnätet. Däremot skulle detta i och för sig vara möjligtbeträffande trådanslutna telefoner. Utredningen anser det docksynnerligen viktigt att ett samtal fränt.ex. en anhörig till en tillfällig gästi on fjällstuga, vilket i olyckliga fallskulle kunna dra ut flera tiotal minuter i tiden, inte får hindra ett angeläget santal för fjällrädd-ningsändaimål att kommafram. Det är alltså av synnerlig vikt att inbrytningsmöjligheter i detta samtal kan ske frän en fjällräddningsexpedition. Om en satsning sker på länsalarmeringscentralernasom led i detta sammanhang torde emellertid förslaget utan problem kunna genomföras.Under denna förutsättning tillstyrker alltsäutredningen idén. För hjälptelefoner, som är amgivna på kartor och annat informationsmaterial, måste mycket höga funktionskrav ställas.