prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Ett alltför komplicerat och byråkratiskt regelsystem har anförtssom en annan orsak. Vid en av utredningen gjord enkät hos advokater har avde tillfrågade som ett ytterligare skäl för den ringa användningen anfört attdet vid eventuellt efterföljande allmän rättshjälp efter beslut avrältshjälpsnämnd kunde visa sig atl en felbedömning skett från byråns sidabeträffande klientens kostnadsbidrag eller beiräffande frågan huruvidaklienten över huvud laget var berättigad lill allmän rättshjälp. är inte övertygad om att det nyaförslaget skulle medföra sädana förenklingar och förbättringar att man haranledning räkna med att systemet rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämndenkommer till ökad användning. Vid tillämpningen av sysiemel rättshjälp utan beslut avrältshjälpsnämnden har advokaterna att håUa reda på kostnadema i ärendei. Såfort dessa överstiger klientens kostnadsbidrag måste nämligen ärendetunderställas 1978/79:90 277 Många advokater har som sinåsikt framfört att detta blir krångligt. De har avslålt från all självabevilja allmän rällshjälp för alt de inte velal riskera all få slå för enfelbedömning. Man bör nog räkna med all de inte blir mer hågade atl la sådanarisker med det nya förslaget. Riskerna all göra felbedömningar ökar ju i taktmed de utökade möjligheterna alt bevilja rättshjälp. Intervjuade advokater har vidare ullalat att de ansettsystemet rättshjälp utan beslut av rällshjälpsnämnden vara för kompliceralsåviti gäller reglerna om fastställande av kostnadsbidrag. Nämnden vill idetta sammanhang ifrågasätta om de av utredningen föreslagna förenklingarna ärså genomgripande alt man kan räkna med atl advokaterna blir mer benägna änlidigare alt bestämma rällshjälpsavgiften. Sammanfallningsvis avstyrker rältshjälpsnämnden förslagetom rätt för advokat all bevilja allmän rällshjälp i vissa ärenden och arbela i6 limmar på dessa. Därest utredningens förslag om rält för advokaterna attbevilja allmän rättshjälp i familjerättsärenden genomförs och erfarenheternahärav blir goda, anser nämnden emellertid atl del kan övervägas att låta advokaternafå samma rätt även beträffande andra ärenden där behovsprövningen är mindreframträdande. Som exempel härpå kan nämnas ärenden rörande skadereglering medförsäkringsbolag. 20 § första stycket i förslaget upptar bestämmelse om vemsom kan förordnas till biträde. För alt annan än advokat skall kunna förordnastill biträde har upptagits villkoret "särskilda skäl". Ispecialmotiveringen till paragrafen anges atl detta inte innebär någonavvikelse från gällande rätt ulan endasl är en kodifiering av denna. Rättshjälpsnämndenanser detta orikligi. Varken i gällande räll eller i praxis har uppställtssådant villkor. Nämnden skall vid förordnande av biträde pröva om vederbörandeär lämplig för uppdraget. Det allmänna lämplighetskravet avser alla biträden,även advokater och biträdande jurister pä advokalbyrå. Nämnden har under årenslopp haft atl pröva lämplighelen främsi hos nyetablerade jurister. Något kravpå all särskilda skäl skall föreligga för förordnande av dessa har därvid inteuppställts. Den omständigheten atl nämnden gör en viss undersökning av nyajurister är inte ett uttryck för att man kräver särskilda skäl utan enbart enföljd av den allmänna lämplighetsprövningen. Den föreslagna lydelsen avbestämmelsen skulle i praktiken innebära att andra än advokater så gott somaldrig kunde komma i fråga för förordnande. Nämnden föreslår därför atl paragrafen får följandeutformning. alt allmän rättshjälp skall utgå, fårnämnden på sökandens begäran förordna biträde, om den rättssökande ej kanbehörigen tillvarata sin rätt själv eller genom någon som i tjänsteställningeller annars lämnar bistånd. Till biträde förordnas advokat eller annan lämpligperson. Har den rättssökande själv föreslagit någon som är lämplig, skall denneforordnas, om ej hans anlitande skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller iövrigt särskilda skäl föranleder annal, Råttslijålp efter beslut av allmän domstol Utredningen föreslår att allmän domstol och därmedlikställda domstolar skall beslula om allmän rättshjälp i de fall då fråga omsådan uppkommer försl sedan den rättsliga angelägenheten blivit föremål förhandläggning där. Med hänsyn till de många undantag från huvudregeln som görsi 21 § första stycket förslaget till ny rältshjälpslag ifrågasätter nämnden om 1978/79: 90 278 förslaget inte i stället för atl leda lill förenklingonödigtvis komplicerar sysiemel. Nämnden vill dock inte motsätta sig förslaget. Råttshjålpsa v gifi er Ulredningen har velat förenkla reglerna om beräkningen avrättshjälps-avgift. 1 detta syfte har ulredningen tillskapat ett nytt systemför beräkning av avgiftens storlek. Systemet innebär i sig inga störreförenklingar i arbetet med att bestämma storiek på avgiften. Rältshjälpsnämndenhar emellertid inte någon erinran mot förslaget. Utiedningen har också lagt synpunkter på ändradeföreskrifier för beräkning av inkomstunderlag. Föreskrifter härom utfärdas nuav och så bör enligt utredningen ske även i fortsättningen.Några egentliga förslag på tänkbara förenklingar läggs därför inte fram.Visseriigen föreslås alt den rällssökande genom all uppvisa sillförsäkringsbesked skall styrka uppgiven inkomsi av eget arbete. Detta innebäremellertid ingen förändring utan närmasi en kontroll av vederbörandes uppgiftom sådan inkomst. Någon förenkling är inte heller behövlig härvidlag. Beräkningenav sådan inkomst har nämligen inte vållat några svårigheler.Svårigheterna nu ligger främst i beräkningen av inkomst av förmögenhet.Rättshjälpsnämnden anser att det framför allt är på detla område som åtgärderför förenklingar bör sättas in. Särskilt stort är behovei härav med lanke pådel framlagda förslaget atl advokat som beviljar allmän rättshjälp också skallfastställa rättshjälpsavgiflen. En länkbar möjlighet till förenkling är attlåta all förmögenhet över en viss gräns tagas med i bedömningen vid beräkningav rättshjälpsavgift. En sådan regel skulle få betydelse också vid bestämmandeav slutlig rätlshjälpsavgift i de fall då en rällssökande genom utgången i ettärende erhållit kanske avsevärda lillgångar. Beviljande av allmän rällshjälp delar utredningens uppfattning att debeslutsfunktioner, som kan utföras på ett enklare, effeklivare och merarationellt sätl, om de flyttas över till annan än rättshjälpsnämnd, böröverflyttas. Därvid måste dock även beaktas risken för en icke önskvärdutvidgning av rätts-hjälpsomrädet samt kravet på enhetlig praxis. Nämnden anserdet vidare väsentligt alt systemet och därmed lagtexten får en enkel ochlättillgänglig utformning. Nämnden ansluter sig till förslaget att advokater, utantidsram, skall få besluta om allmän rättshjälp i familjerättsärenden. Härigenomskulle nämnderna befrias från bortemot hälfien av den nuvarande mängden ansökningar.Såsom framhållits i utredningen består nämndens arbete i dessa ärenden nästanenbarl av "pappershantering". De i lagförslaget angivna ärendetypernaär väl avgränsade, och nägot behov av atl i lagen ange någon tidsram förbiträdets arbete med ärendet lorde inte föreligga. Nämnden förordar emellertidmed stöd av sin erfarenhet att ytteriigare två typer av ärenden föres in undertillämpningsområdet för 16 § nämligen upprättande av äktenskapsförord ochupprättande av testamente. Utredningen föreslår alt advokater även skall fä beslutaom allmän rättshjälp i vissa andra ärendetyper och arbeta upp till sex timmarinnan beslutet prövas av myndighet. Nämnden anser att det inte går alt borlsefrån all förslaget i denna del kan medföra en viss ulvidgning avrättshjälpsområdet. 1978/79: 90 279 Koslnadsökningen på grund härav bör dock kunna begränsasgenom den koniroll som enligt förslaget kommer alt ske, då ersättning skallfastställas lill biträdel. Den föreslagna ordningen kornmer alt medföra enförenkling av handläggningen för dessa rättshjälpsärenden. Nämnden tillstyrkermed hänsyn härtill, att advokater skall få besluta om allmän rättshjälp även iandra ärenden än familjerättsliga med en tidsgräns av . I fråga om vilka myndigheter som bör få beslula om allmänrättshjälp föreligger olika uppfattningar hos utredningens ledamöier.Rättshjälpsnämnden föreslår atl de domstolar och myndigheter som enligtförslaget skall fastställa ersättning (33 § i förslaget till RHL) även betrosmed atl pröva ansökningar om allmän rättshjälp. Ifrågavarande domstolar ochmyndigheter lorde - med hänsyn till den insikt de har i de särskilda frågor somkan uppkomma i den rättsliga angelägenhet där rättshjälp begärs -vara likalämpade som rällshjälpsnämnd atl besluta om allmän rättshjälp. En nödvändig följd av nämndens förslag i denna del är atldessa domstolar och myndigheler tillägges rätl alt besluta om rättshjälp iärenden där den rättssökande är eller kan antagas bli part, sökande eller klagandevid förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet. Enligt förslaget är rättshjälpsbesluti denna typ av ärenden förbehållna rättshjälpsnämnd (17 § 1 st. 4 p. saml 21 §1 st.). Nämnden ifrågasätter dock om man inte bör gå ännu längreoch ge de domstolar och myndigheter som enligt vad förut sagts bör anförtrosbeslutanderätt i rätlshjälpsärende befogenhet att besluta i samtliga ärenden,dvs. även sådana som kräver särskilda skäl enligt 17 § i förslaget. uppfattning torde en sådan ordning inte behöva medföra alt praxis blirmindre enhetlig. Atl, såsom utredningens ordförande föreslagit, överförabeslutanderätten på alla statliga myndigheler, skulle enligt nämndensuppfattning molverka kravel om enkelhet och effektivitet. Mot ett sådaniöverförande talar emellertid också och kanske främst starka principiella skäl,då myndighet ofta utgör motpart till den rällssökande. Enligt nämndens erfarenhet är det önskvärt attförenklingar införes för rutinerna atl beräkna den rätlshjälpssökandes inkomstsamt sättet att bestämma rättshjälpsavgiflen. Vid kansliet i Göleborg har vid tveksamhet beträffandesökandens inkomst ofta uppgift per telefon inhämtats från försäkringskassaangående sökandens sjukpenningsgrundande inkomst (Sgi), på sätt som föreslagitsav ulredningen. Nämnden anser mot bakgmnd av sin erfarenhet därför atl Sgi ärlämplig att lägga till grund för inkomstberäkningen. Förslaget angående nya rättshjälpsavgifter innebär enkraftig höjning av dessa. Särskilt markant är den procentuella höjningen itabellens (sid. 126) lägre inkomstskiki. Något skäl för höjningen har inteanförts av ulredningen. 1 utredningsdirektiven uttalas atl en givenuigångspunki för översynen skulle vara all del rättsskydd som avsågs med rättshjälpsreformenskulle vidmakthållas. Nämnden, som anser alt de föreslagna höjningarna intestämmer överens med den givna utgångspunkten, tar för sin del bestämt avståndfrån att avgifterna höjs - med undantag för gmndavgiften - utöver sinnuvarande nivå. En ledamot av råttshjälpsnämnden, hovrätlslagmannen , med vilken föredraganden kammarrältsfiskalen är ense, ärsåvitt yttrandet berör beviljande av rättshjälp skiljaktig och anför. 1978/79:90 280 I fräga om 16 § i förslaget ansluter jag mig tillmajoritetens ståndpunkt. Den överflyttning av beslutsfattandet från nämnd tillbilräde som 16 § innefattar avser ärenden, vari prövningen i stort settinskränker sig till den, för advokaten ofta nog olustiga, bedömning av den rättssökandesekonomi som erfordras dels för konstaterande av alt rättshjälp över huvud tagelkan meddelas och dels för fastställande av rätlshjälpsavgift. Den föreslagnaregleringen kommer atl för nämnderna medföra en välbehövlig avlastning av i ochför sig föga arbetskrävande rutinärenden utan alt någon beaktansvärd riskuppkommer för en okontrollerad utvidgning av rätlshjälpsområdel. Beaktas böremellertid alt såväl ifrågavarande utvidgning av biträdets beslutsfunktion somden utvidgning som föreslås beträffande rådgivningsinslitulet innebär atl enganska omfattande myndighetsutövning anförtros ål advokatkåren, en verksamhetsom i och för sig är främmande för advokaten som fri yrkesutövare och som kange upphov till konfliktsituationer i förhållande till klienten. Genom den föreslagna regleringen i 18 §(6-timmarsinslitutet) går utredningen ett betydande steg vidare på deninslagna vägen. Förslaget i denna del innefattar en radikal utvidgning av detnuvarande institutet rällshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnd. För egen del ställer jag mig avvisande till de föreslagnautvidgningarna såväl av praktiska som principiella skäl. En genomförande av förslaget i denna del skulle enligtutredningens beräkningar medföra atl nämndema befriades från omkring (7000-1100=) 5 900 ansökningar (s. 243), under förutsättning dock atl advokatsjälv alltid beslutar om allmän rättshjälp, när han har rätt därtill. Antaletmotsvarar 8,2 proceni av en total ärendemängd om cirka 72000 ärenden. Denna"rationaliseringsvinst" måste bedömas som tämligen måttlig. Del nya6-timmarsinslitutet motsvarar som förut sagts närmasi den nuvaranderältshjälpsformen rättshjälp ulan beslul av rältshjälpsnämnd. Detta har enligtutredningen vunnit mycket ringa tillämpning, vilket anges bero hl. a.på att reglerna ansetts krångliga, varför det bjuder advokaterna emot alllillämpa dem. Del nya 6-timmarsinstitutet är onekligen mer komplicerat än singamla motsvarighet och det kan med skäl befaras att advokaterna vid tillämpningav det nya institutet kommer alt visa en betydande återhållsamhet när detgäller att begagna delsamma. Lättnader för nämndema kan således inte antas bliav större omfattning. 1 de ärendetyper varom här är fråga förekommer tillskillnad från vad som är fallel i familjerättsärenden en ingående sakprövningfrån nämndernas sida. Delta återspeglas i en relativt hög avslagsprocent. Enföljd av förslaget blir all det skall ankomma på advokaten atl avgöra sådanafrågor som om den rättssökande är näringsidkare och om den rättsliga angelägenhetenuppkommit i näringsverksamheten och om den rättsliga angelägenheten skallprövas eller på annat sätt behandlas utom rikel. Frågor av detta slag har vidnämnderna inte ansetts böra avgöras av handläggare utan har regelmässigthänskjutits lill nämnd. Enligt min uppfattning föreligger, om beslutsfallandeti dessa ärenden skall slås ut på halvtannal tusental advokater och biträden påadvokatbyråer, en överhängande fara för en icke avsedd ulvidgning avrättshjälpsområdet. Vid denna bedömning har jag inte kunnai bortse från dekonfliktsituationer som vid prövningen ofta nog kan uppkomma mellan advokatenoch den rällssökande och ej heller från de risker som kan följa av den måhändanyetablerade advokatens eget väl-förstådda intresse av att utan egentligekonomisk risk utöka klientbeståndet. I utredningen pekas på denkontrollmöjlighet Som ligger i att biträdes- 1978/79:90 , , 281 ersättningen kan påverkas av biträdets bedömning avärendet i ansökningsskedet. Enligt min uppfattning är värdet av dennakontrollmöjlighet myckel begränsat. Vid bedömandet av lämpligheten av det nyainstitutet bör ej heller bortses frän den minskning av lekmannainflytandet inomrätlshjälpsområdel som skulle bli en följd av förslagets genomförande i dennadel. Under alla omständigheter måsle det anses vara klok politik att skyndalångsamt när det gäller att införa ett i praktiken hell oprövatförfarande. Jag anser därför all man bör nöja sig med denutvidgning av beslutsfattandet på advokatsidan som den föreslagna 16 § innefattaroch avvakta utfallet av denna nyskapelse inom rätlshjälpsområdel innan man gårvidare på den inslagna vägen. Beviljande av allmän rättshjälp har huvudsakligen endasl, ulöverrältshjäipsnämnderna och besvärsnämnden, allmänna domslolar haftbeslutsfunktioner inom rältshjälpssystemel. Rättshjälpsnämnderna tillskapadessom bekant eftersom man lade vikt vid atl praxis i rättshjälpsärende skulle bliså enhetlig som möjligt och för atl åstadkomma en kostnadskontroll.Rättshjälpssyslemet har inneburit stora kostnader för statsverket. Det ärdärför viktigt med effektiv koslnadskontroll. Ulredningen vill flytta överdels beviljandefunk-tioner och dels kostnadskontrollfunktioner frånrältshjäipsnämnderna till i det första fallet huvudsakligen advokaterna och idet andra fallet domstolarna. Endast beiräffande vissa lyper av ärenden harutredningen stannat för atl låla beviljandefunktioner ligga kvar hosrättshjälpsnämnderna. Det är svårt att se hur en enhetlig praxis skall kunnavidmakthållas utan någon möjlighet lill kontroll av i vilka ärenden rättshjälpbeviljas. Denna invändning gäller främsi de s.k. 6-limmarsärendena. Skulle enadvokat bevilja rättshjälp i någon angelägenhet där rättshjälpsnämnden ansågatt rättshjälp inte erfordrades fick han riskera att inte få ersättning försitt arbele. Detsamma skulle bli fallet om advokaten beviljade rällshjälp iärende där prövningen ligger hos rättshjälpsnämnden. Enligt nämndens mening kommerdessa vanskligheter säkerligen alt medföra ett otal förfrågningar ochansökningar om förhandsbesked. Delta skulle ur nämndens synpunki innebära enväsentlig ökning av arbetet med att handlägga ärenden av denna art. Nägonkontroll av om den rättssökande anlitar mer än en advokat i sammaangelägenhet - något som tyvärr är långt ifrån ovanligt -kan inte heller ske.Dessutom öppnar den föreslagna bestämmelsen möjligheter lill missbruk. Atlsåsom utredningen föreslagil i familjeärende överlåta åt bilrädet att beviljarättshjälp förefaller dock vara en praktisk förenkling. Med den inställningnämnden har till s. k. 6-timmarsärenden anser nämnden, all uppräkningen i 16 §i förslaget till rältshjälpslag bör kompletteras med ärenden om testamente ochäktenskapsförord. Däremot bör ärenden om omyndighetsförklaring eller desshävande inte medtagas bland dessa ärenden, eftersom advokaten inte kanförordnas som biträde enligt rättshjälpslagen, enär biträde kan förordnasenligt 10 kap. 13 § (21 § 3 st. sista p, i förslaget tillrättshjälpslag). Det har hos nämnden uttryckts farhågor för att advokatenssituation kan bli besvärlig ur yrkesetisk synpunkt. Han skall dels utöva sittyrke, vari ingår att tillvarata klientens inlressen och dels varadelegationsmyndighet åt rättshjälpsnämnderna. förstår kansituationer uppkomma där dessa intressen ställs mot varandra. En annankomplikation om man Prop.1978/79:90 282 tilldelar en advokat - såväl enskilda som allmänna -myndighetslunktio-ner är, atl olika regler om handlingars offentlighet ärtillämpliga. Del lorde inte bli ovanligt, att den domstol, som skall fastställaden slutliga rällshjälpsavgiften, begär alt få ta del av det underiag somfinns hos advokaten för rättshjälpens beviljande och rättshjälpsavgiftensbestämmande. Om advokaten i klientens intresse inte villfar denna begäran lärerforderiigt male-rial för eventuell omprövning av rällshjälpsavgiften saknas. noterar, att det föreslagna nyasystemet för rättshjälpsavgiftens beräkning innebär en icke oväsentligfördyring av rättshjälpen för klienten. Detta drabbar relativt sett hårdast ide lägre inkomslskikten, men över hela linjen blir rättshjälpsavgiflen väsentligthöjd. Tillräcklig förenkling av avgiftsberäkningen bör kunna ske även omberäkningen görs på samma sätl som . Man bör kunna undvika altfinfördela inkomstskikten så myckel som är fallet. tillstyrker alt advokal ävenfortsättningsvis skall få ge rättshjälp och arbeta upp lill rättshjälpsavgifteni enlighet med nuvarande regel om rättshjälp utan beslut avrällshjälpsnämnden. Att det i princip förbehålles rältshjälpsnämnden attbesluta om rättshjälp i de /17§ angivna typerna av ärenden tillstyrks medmotiveringen enhetlig praxis och kostnadskontroll. Utredningen har tillskapat administrativa komplikationergenom sitt förslag, varigenom flera myndigheler skall åläggas la ställningtill olika frågor av samma typ, som kan uppslå under handläggning i skildainstanser. avstyrker med hänsyn till enhetlig praxis viddessa särskilt kvalificerade bedömningar, att olika instanser -rältshjälpsnämnd respektive domstol - skall avgöra om särskilda skäl föreliggerför rättshjälp beroende på om det är stämt eller icke enligt småmålslagen.Risk finns kanske för alt part som fått negativt beslut om rättshjälp kanuppfatta domstolen som mindre objektiv och avslaget som ett halvt avgörande isak redan innan rättegången påbörjats. Om rättshjälpsnämnden beslutat omrättshjälp med biträdesförordnande och målet kommer att handläggas enligtlagen om rättegången i tvistemål om mindre värden skall domstolen pröva omrättshjälp fortsättningsvis skall omfatta förmånen av bilräde, nämligen omrättshjälpsnämnden förordnat biträde, men icke gjort prövningen med beakiandeav småmålslagen. Domstolen har för sin prövning ej kännedom om nämndensbeslutsunderlag, om ej nämndens akt rekvireras eller domstolen inhämtaryttrande från nämnden med förseningar av beslul som följd. Vissa andraarbetskrävande komplikationer införs i och med all flera myndigheter (härmedavses även advokal som ju får en myndighetsfunktion) kan komma ifråga somrättshjälpsbeviljande instans. måste t. ex. för prövning avsin behörighet inhämta uppgift huruvida angelägenheten måhända handlägges vidallmän domstol. Beiräffande kontrollen av rättshjälpsavgiften i ett ärende, sompasserar flera instanser och pågår , så blir denna prövning byråkratiskoch tidsödande, om lagmmmel och dess syfte skall fylla någon funktion.Vederbörandes ekonomiska förhållanden kan ändras väsentligt många gånger.Vidare frågar 1978/79:90 283 mun sig vad rällshjälpsnämnden 1. ex. skall göra uv ellärende, när den beviljat rällshjälp och ej vel, om del blir akluelll med flerbeslul eller åtgäider för nämndens del. Skall akten arkiveras genast ellerhänga med ell tag blund pågående ärenden? Om akten arkiveras och del bliraktuellt med nytt beslut av rältshjälpsnämnd skall akten då plockas fram urarkivet och ärendei återupplas eller blir del ell nyll ärende? Beträffande familjerätlsliga mål är det hell klarl allprövningen av rälls-hjälpsfrågan är av synnerligen enkel beskaffenhet och allrällshjälp regelmässigl beviljas i dessa mål. Nämnden tillstyrker attuppgiften överförs på advokater. En fråga som ulredningen emellertid ickebeaktat i della sammanhang är all erfarenhelerna från nuvarande syslem visar,att det ej är ovanligt, att en sökande undan för undan vänder sig till olikaombud utan att uppge att rättshjälp beviljats och bilräde redan förordnals.Härigenom kan begränsningen av rätten till bilrädesbyie sättas ur spel. Detsynes därför nödvändigi all ålägga bilrädet atl anmäla beslul om rättshjälplill någon myndighei. Enär del icke är ovanligl alt rättshjälp i dessa ärendenicke leder till domstolshandläggning finner nämnden atl rältshjälpsnämnden ärden lämpligaste myndigheten att bevaka dessa ärenden. Mot bakgmndhärav finner nämnden att det relativt enkla registrerings-mässigaadministrativa arbele som fullgörs i dessa ärenden inte kanundvaras. Att överföra detta arbete till kontorspersonal på advokatbyråer kaninnebära en ökning av byråns kontorsomkoslnader. noterar,att utredningen icke diskuterat det i Dons PM 1974 framlagda förslaget atldelegera lill kvalificerad biträdespersonal ulan juris kandidatexamen att fattadessa beslut. Beträffande den uppräkning av de angelägenheter i vilka advokatskall få bevilja rättshjälp enligt förslaget 16§ anser nämnden, att boskillnadoch omyndighet.sförktaiing eller dess hävande bör utgå. Boskillnad kanlämpligen hänföras till massärenden, där rällshjälp endast undantagsvis eftersärskild prövning skall beviljas. Nämnden anser ej atl omyndighetsärenden börmedtagas, enär rättegångs-biträde jämlikt FB 10:13 kan förordnas och anledningalt förordna biträde enligt rällshjälpslagen därför ej föreligger. Om behov avrättshjälp ulan biträde uppkommer kan domstolen besluta om rättshjälp. Mot utredningens förslag avseende 6-tinimars regelnföreligger ur principiell synpunki starka invändningar. Att advokatverksamhetoch myndighetsutövning icke bör bedrivas av samma person finner nämnden uppenbart.Rättshjälpsnämnden finner del olämpligt och för svenskl rättsväsende främmandeatt anförtro åt advokater att avlöna sig själv av allmänna medel. Man fär ickeheller bortse från biträdets intresse av att få in pengar i sinnäringsverksamhet.