prop · G203190 · 1978-12-31 00:00:00 — Till riskgrad 2 förde ulredningen tillgångar, som ansågsinnefatta relalivi obetydliga men ändå större riskmoment än tillgångar somförls lill riskgrad 1. För riskgrad 2 föreslog ulredningen enkapilalläckningskvol av I %. Till riskgrad 3 förde ulredningen de placeringar för vilkaföriuslrisken framslod som siörre än för riskgrad 2 men som dock ansågs kunnaundantas från den högsia riskgraden. Kapilalläckningskvoten salles av Ulredningenlill . Till riskgraden fördes bl.a. andra svenska obligaiioner än sådana somlagils upp i riskgrad 1. Till riskgrad 4 slutligen förde utredningen tillgångar sominte räknats upp i de lidigare riskzonerna. För riskgraden föreslogs enkapitaltäckningskvol av . Vidremissbehandlingen redovisades skilda uppfattningar om vilka placeringar, somborde hänföras lill riskgrad 1, och om vilken kapilalläckningskvol som var denlämpliga. Riksbanksfullmäklige och postslyrelsen ansåg med hänsyn till den säkerhetsom finns för obligationslän atl sådana obligationer som lagits upp i riskgrad1, med undanlag av sådana som Ulbjudils av svenskl bankinslilul, borde varafria från kapilalläckning. Som skäl härför anfördes obligalionsutgivarensinstitutionella ställning och del förhållandel atl nedskrivning enligtförslaget skulle ske lill marknadsvärdet. Övriga obligationer i riskgrad 1,främst induslriobligalioner och utländska låniagares obligaiioner borde enligtdessa remissinsianser föras över lill riskgrad 2, efiersom de uppenbarligeninte kan likslällas med slals-och hypoleksobligaiioner. Bankinspekiionen ansåg all ulredningens förslag innebar enreducering av kapilalliickningskravel för obligaiioner som inle var försvarligfrån risksynpunki. Inspektionen pekade på alt kursutvecklingen under efterkrigstidenpå obligationsmarknaden har visal alt innehav av obligationer, särskilt långaobligationer, är förenat med belydande risker och atl bankinslilulen kanIvingas till stora nedskrivningar av värdet. Inspektionen anförde härom. De vinslmedel som ålgåtl härför har bara för affärsbankernas del uppgålt till inemot 250 milj. kr., ellbelopp som vida överstiger kreditförlusterna . Väl brukar idiskussionerna om behovei av riskkapilal för obligalionsinnehav från bankhållanmärkas, all bankerna efter en ränlehöjning och ell därav föranlett kursfallicke behöver realisera sina obligalionsinnehav eller i vart fall behöver säljaendast en mindre del därav och all de genom atl avvakia förtälloliden kan fåobligationerna inlösta till pari. Man förbiser emellerlid därvid gärna denbelaslning på lönsamheten, som består däri all räntan på den molobligalionsinnehavel svarande inlåningen under längre eller kortare perioder legatöver den, som gällde vid tiden för förvärvet av obligationerna, och kanske 1.o. m. över obligationsränlan. Denna belaslning - för vilken kursnedgången förobligaiionema ulgjorl ett uitryck - har inte varit mindre reell, därför altförlusten kommit successivt. Särskilt i ett skede då en lågränleperiod följs aven med siigande ränla kan ell slort innehav av lågförräntandeobligationer bli en allvariig belaslning för del 1978/79:190 60 Delta kan då år tvingasavsälla medel för alt bringa bok värdel på obligaiionema i överenssiämmelse medmarknadsvärdei och kan inle avvisa krav härpå bara genom en hänvisning tillall ränlenivån efter ell eller annat årtionde måhända sjunker med påföljd allobligationsinnehavet då kommer atl ge kompensation för lidigare föriusler. Med hänsyn lill att del förda resonemangel främsi ärlillämpligl vid innehav av långa obligaiioner skulle en differenliering avkravet på kapilalläckning efter obligalionernas löplid vara naiurlig. Degränsproblem som uppslår vid varje differentiering och även vissa andraomständigheter ansågs emellerlid lala för en enhetlig behandling avobligaiionema. Inspekiionen lillslyrkle därför all samma kapilalkrav skullegälla för samiliga ifrågavarande obligationer oavsell löptid och allläckningslalel avvägdes efter ell genomsniu. Inspektionen föreslog altobligationerna fördes över till riskgrad 2 med ett läckningskrav på . Departementschefen anförde atl de skäl som utredningenanfört för all lillgångar, som enligt gällande regler var hell eller delvisläckningsfria, skulle underkaslas kapilalläckningskrav inle överlygal honom.Enligt departementschefen skulle ett genomförande av förslaget, somreservanten påpekat, sannolikt minska bankinslilulens benägenhei alt förvärvadessa obligationer och därmed begränsa omfångei av obligalionsmarknaden. Departementschefenförordade däri'ör atl kapilalläckningskravel för placeringar i riskgrad 1salles lika med noll. 1 linje med vad riksbanksfullmäklige föreslagit ansågdepartemenischefen emellerlid atl andra fullgoda obligationer - dvs. i slorlselt vad ulredningen beiecknai som obligationer utbjudna av bankinstitut -borde föras över till riskgrad 2. 1 fråga om ulredningens förslag atl obligationer vidberäkningen av kapilalläckningskravel skulle las upp lill marknadsvärdei, dockhögsl nominella värdel, erinrade departementeischefen om atl bankinspekiionenpekal på vissa nackdelar med atl sälla obligalionernas marknadsvärde som normför deras värdering i kapilalläckningssammanhang och i siällei förordal allobligalionernas bokvärde skulle användas. Som framgår av del följande hängde deav inspekiionen pålalade nackdelarna samman med atl inspekiionen var krilisktill utredningens förslag au reserven för obligationer skulle få dras fråntillgångarnas värde i högsia riskklassen innan kapilalkravel beräknades.Departementschefen delade inspektionens uppfattning och förordade därför attobligationer i likhel med andra tillgångar vid lillämpningen av kapilalläckningsbesiämmelsernaskulle beräknas efter sina bokförda värden. Kredilinslilululredningen behandlade ingående frågan omvad kapitalläckningskraven skall sältas i relalion lill och diskuierade i vadmån även andra medel än de som räknades som egna medel, dvs. de beskattade,borde få räknas som kapilalläckning. Därvid behandlades medel som slår inne pävärderegleringskonlon. 1978/79:190 61 Denna fråga hade även lagils upp av 1950 ärsjordbrukskasseuiredning. En närmare redovisning härav lämnas i prop. Bland sina sammanfallande synpunkier anförde ulredningen bl.a. altinlåningsreglerna borde ta viss hänsyn till den irygghet för insällarna, somkunde skapas genom avskrivningar och avsällningar lill värderegleringskonlon ide fall dessa konton var sä stora, all risken för all reservfonden och annalegel kapilal skulle behöva las i anspräk för all läcka uppkommande förluslerminskal i belydande grad. Ulredningen menade, all sådana konlon även om de inlevar lika beständiga och säkra som reservfonder, dock gav insällarna ökadIrygghei och att del därför, när ökningen i trygghet var väsenilig ochpåtaglig, kunde vara riktigt all la särskild hänsyn därlill. Detta borde enligtulredningens mening lämpligen ske genom dispens, meddelad av Kungl. Maj:l eftertillsynsmyndighetens hörande. Den av jordbrukskasseuiredningen föreslagna dispensregelni fråga om värderegleringskonlon kritiserades av några remissinsianser (seprop. 1955: 3 s. 107 f). Bank- och fondinspeklionen anförde bl. a. följande: Enligiinspeklionens upplänning är de fördelar, som kan vinnas genom hållande av doldareserver i vissa hänseenden särskili framirädande för kredilinslilulen, som ihögre grad än andra förelag är känsliga för disposilioner, som går ulöver desynliga reserverna. Ty dels är dessa förelag för sin rörelse i högre grad änandra beroende av allmänhelens förlroende och dels skall för dem enligi lagupprällhållas en viss relalion mellan egel och främmande kapilal, varsunderskridande tvingar kreditinstituten lill minskning av sin volym, dvs. irealileien lill krediiuppsägningar. Med hänsyn härtill har inspekiionen ansetiframväxandel av delcredereräkningar hos affärsbanker och cenlal-kassor varalillfredssiällande ur de synpunkier ämbelsverket har all förelräda. Skulle emellerlid dessa räkningar enligi ulredningensförslag bli inlåningsgrundande, dvs. i vissl hänseende jämslällas med egetkapital, kan de uppenbarligen icke längre fylla sina ovan beskrivna funktioner,i varje fall ej beträffande så stor del av värderegleringskonlol, som får anseserforderlig som reserv mol föriusler. Sannolikt skulle väl detla förhållandeföranleda ett dispenssökande kreditinstitut all nedvärdera de risker hosford-ringsporiföljen eller obligalionskoniot, för vilka värderegleringskonlonaär avsedda att tjäna som buffert. Ur konsolideringssynpunkt vore en sådanuiveckling all beklaga. Sparbanksinspeklionen framhöll bl. a. all del knappaslkunde vara lämpligi, all kredilinslilulen skulle söka överlyga å ena sidantaxeringsmyndigheterna om all verksslällda avskrivningar vore sakligtbetingade och därför borde vara skattefria samt å andra sidantillsynsmyndigheten om all samma avskrivningar egenlligen icke alls behövdegöras och därför borde få räknas som underlag för inlåningen. Depariemenischefen anförde i prop. 1955:3 (s. 114) bl.a.all de med inlåningsrätlen sammanhängande problemen måsle ytteriigareövervägas, innan ställning logs lill frågan om en omläggning avinlåningsreglerna efter 1978/79:190 62 de av jordbrukskasseuiredningen föreslagna linjerna.Därför uiformades reglerna om inlåningsrällen i 1955 ärs banklag i huvudsakefier dillills gällande besiämmelser. Kredilinslilululredningen erinrade inledningsvis om allutredningen vid behandlingen av frågan om läckning av kurs- och valulariskerhade föreslagil all marknadsvärden för lillgångar som äger dessa risker skallanvändas. Ulredningen konslaierade därefier alt om en låntagare brisler ibelalning, läcks bankens fordran i följande ordning: 1. ev. pant las ianspräk, 2. förlusten läcksgenom överskoilet på årets rörelse, 3. värderegleringsreservernalas i anspräk och 4. beskattademedel (odisponerade vinslmedel, disposilionsfond elc.) las i anspråk. Värderegleringsreserverna ulgörs av obeskattade medel. Avdragsrällhar medgivils, efiersom ändamälet är all bygga upp reserver för alt mötaförlusler. Måsle beskailade medel användas för all täcka förluster innebärdella jämföri med all använda obeskallade värderegleringsreserver, en nära nogdubbell så hög kosinad för banken. Häriill kommer all en för-iroendekris blandinsällarna iroligen skulle uppslå. Del är enligi ulredningen därför vikliglbåde frän bankinslilulens och samhälleis synpunki alt insiiiuien beredsmöjligheler alt bygga upp ell erforderligl förlustskydd genom obeskalladeavsällningar till värderegleringskonton. Ser man kapitaltäckningsfrågan renodlad som en fråga ominsäliarskydd. vilket enligt utredningens mening är det relevania synsäliel,lorde del vara likgiltigt hur förlusler läcks, förulsalt all de absorberas avbankinstilutet. Detla lalar för atl värderegleringsreserverna bör fä räknassom kapilalläckning, ev. med avdrag för den del av dessa medel som slär molakula risker. I andra hand kan hävdas all ca 50 proceni av värderegleringsreservernaskulle få inräknas i kapiiialläckningen efiersom de, efier all ha framlagilsför beskaiining, lill om! i ing halva sill belopp skulle bli en del avbeskailade egna medel. Ulredningen ansåg likväl all värderegleringsreservernainle skulle räknas med i den legala kapiialläckningen. skulle nämligeninnebära all dessa reserver liksom beskailade egna medel fick en vissmullipeleffekl på ullåningskapacilelen. Däremoi ansåg ulredningen all värdet avvärderegleringsreserverna borde få frånräknas tillgångarnas värde vid beräkningenav kapitalläckningskraven. Efiersom i prakiiken avsällning lillvärderegleringskonio oflasl ej hänförs lill beslämda placeringar ulan föreläsi klump, föreslog ulredningen till summan av värderegleringsreservernas beloppför uilåning saml öv(;rskoilel av reserven för värdepapper skulle få dras fråntillgångarnas värde i den högsta riskgraden innan kapitaltäckningskravetfastställdes. För värdepappersporlföljen belyder della enligiulredningen all, i den mån beloppei på värderegleringskonlot är så stort attnetlobokvärdel för 1978/79:190 63 dessa tillgångar understiger marknadsvärdet fär delöverskjutande beloppet på värderegleringskonlol lillsammans med beloppei pävärderegleringskonlol för utlåning dras av från värdel av tillgångarna iriskgrad 4 före kapiialkravsberäkningen för denna riskgrad. 1 den mån ell instituts avsättningar tillvärderegleringskonto ej skulle förslå alt tillräckligt nedskrivaobligalionsporlföljens värde förulsatle ulredningen all del egna kapilaletskulle reduceras med det belopp som kan behövas för atl anpassaobligalionsporlföljens neliobokföringsvärde lill marknadsvärdei innan del egnakapilalel får räknas som riskläckning i övrigi. Ulredningens förslag all värderegleringsreserver på visslsäll skulle räknas som kapilalläckning logs upp vid remissbehandlingen av bl.a.bankinspekiionen. Inspekiionen fann den föreslagna regeln om räll all göraavdrag för eveniuell differens mellan obligalioners marknadsvärde och bokfördavärde alltför liberal och dessulom opraklisk i lillämpningen. Enligtinspektionens meningar obligalionernas marknadsvärden, beräknade efternoteringarna på , inle representativa för siörreobligalionsaffärer. Inspekiionen framhöll all en ulförsäljning av en ävenganska ringa del av banks obligalionsinnehav på allmänna marknaden i de fiesialägen under senare är ofelbarl skulle lell lill atl kurserna pressals. Vidareframhölls atl ränleglidningar även ulan samband med ändringar avdiskonlol också kan inverka på kurssältningen och därmed på portföljernasberäknade marknadsvärde. Del föreföll därför inspektionen rimligt atl värdel päbankernas obligalionsinnehav skulle sällas efier sä försikliga grunder all delinrymde marginaler för all möla smärre förskjulningar i räntenivån ulan all ellöverskoll, om än aldrig så litel och kortvarigt, i del på otillföriitligagrunder vilande "marknadsvärdet" skall fä räknas frän värdel påandra, mera kapilalkrävande tillgångar. Kapilalläckningsreglerna borde därförändras så all kapilalkravel även i fråga om obligaiioner alllid skulle beräknasefter deras bokvärde, vilkel i praktiken innebar atl de skulle redovisas efteravdrag av reserveringar. Efter en sädan ändring fanns enligt inspektionensuppfaiining knappasl behov av en särskild avdragsregel. Om för andralillgångar, som redovisas brullo, fanns medel avsalla lill mölande avförlusler, fick självfallel bok-värdel minskas med del belopp som avsalls förlillgången i fräga. Depariemenischefen instämde i den krilik sombankinspekiionen riklal mol den föreslagna avdragsregeln och lillade för egendel följande. Eftersom reserverna enligi vad erfarenhelen visar snabbi kanreduceras eller försvinna åstadkoms genom den föreslagna avdragsregeln enkapilalbas, som skulle variera i sioriek alliefler iniräffade förlusler ellerändrad inslällning i fråga om behovei av säkerhetsmarginaler. Enkapiialtäckningsbe-siämmelse som bygger på en på angivel säll rörlig kapilalbasär opraklisk och svåriillämpad. På anförda skäl kunde depariemenischefen inlegodla Ulredningens förslag i denna del. 1978/79:190 64 Depariemenlschefens förslag innebar således allkapilalkravel skulle sältas i relalion lill bankens egel beskattade kapilal ochalt en banks tillgångar - inkl. obligationer - skulle beräknas efter sinabokförda värden, dvs. efter de värden de skall ha i bankinsliiulsbalansräkning. Närmare besiämmelser om dessa värden finns iniagna ibanklagarna och i bokföringslagen. Enligi dessa besiämmelser fickomsällningslillgångar - inkl. obligaiioner - inle sällas högre än verkligavärdel. I den mån värde-regleringsreserv avsalls för lillgång eller grupp avlillgångar fick hänsyn las härtill vid beräkningen av kapilalkravel. Dellainnebar i praktiken att de värderegleringsreserver som finns för utlåningendras ifrån tillgångarna i riskklass D innan kapilalkravel beräknas. Pämotsvarande sätl kommer värderegleringsreserverna för ulländska valulor attreducera storleken av sådana tillgångar innan kapilalkravel enligi riskklass Bberäknas. Vidare fick värderegleringsreserverna för obligaiioner, dvs.skillnaden mellan marknadsvärdet och del bokförda värdel, dras ifrån sådanatillgångar i riskklass D och B innan kapilalkravel beräknas. 2.3.4 Värderingsprinciper för obligationer års lagsliflning gällde en särskildvärderingsregel för sparbankernas obligalionsinnehav. Sålunda fick svenska,fullgoda riskbärande obligationer bokföras lill högsl visst schemalisklberäknal värde (medeltal-värde), grundat på medelränlan under de senasle lioåren på s. k. guldkan-lade obligationer. Sparbankerna tvingades härigenom inleatl i likhel med affärsbanker och cenlralkassor vid en nedgång iobligaiionskurserna kapi-lalisera och i förväg skriva borl den förlusl somkunde beräknas inlräda lill följd av all marginalen mellan ränian påobligationerna och ränian på den däremoi svarande inlåningen under ell antal årblev mindre, ulan sparbankerna kunde anpassa obligalionernas bokvärde till detnya marknadsvärdei genom successiva nedskrivningar. Denna möjlighet hadeansetls oundgänglig för sparbankerna med hänsyn till deras i regel myckelomfattande obligalionsporlfölj och deras i hcg grad långfrisiiga, delvis bundnauilåning. Kredilinslilululredningen föreslog emellertid all denna regel bordeslopas. Bankinspekiionen delade ulredningens bedömning och framhöll bl. a. alldet saknades anledning all betrakta sparbankernas obligationsplaceringar päannat säll än övriga bankinsliiuls, framför allt om i slort sell samma regler -bl. a. i fråga om kredilers löplid - skulle gälla för samtliga bankinstitui.Departementschefen anslöl sig liil ulredningens förslag och framhöll alträntebärande obligationer borde värderas efter samma principer somomsättningstillgångar i allmänhet, dvs. all verkliga värdet inle fåröverskridas. Departementschefen lillade alt detia värde var i fråga omobligationer likvärdigt med marknadsvärdei. I samband med lillkomslen av lagen (1974:922) omkreditpoliliska medel behandlades åler frågan om värderingen av vissaobligationer i boksluts- 1978/79:190 65 Ulredningen om den krediipoliliskalagslifiningen framhöll all del framlräil ell behov av all bankerna genomobligalionsförvärv bidrog lill uibudel av långfrislig kredil. Enligi ulredningenkunde dock ell omfaUande innehav av obligationer vid en nedgång avobligalionskursen medföra särskilda påfrestningar för bankernas redovisaderesultat. Med avsieg från den allmänna regeln all obligationer i likhel medandra omsällningslillgångar inle fick sällas högre än verkliga värdel föreslogulredningen all bankinslilulen gavs möjlighel all anpassa obligalionernas bokfördavärde till ett lägre marknadsvärde genom successiva nedskrivningar. Denföreslagna särskilda värderingsregeln uiformades efter mönsier från vad somföre ändringar i banklagsliflningen gällde för sparbanker. Deobligaiioner som omfaliades av förslagei var sådana som anges i riskklasserna Aoch B i kapilalläckningsreglerna. tog i en skrivelse lill Kungl. Maj: l upp denna fråga ochbegärde all den bestämmelse som lidigare gälll för sparbankerna åler skulleinföras. pekade på all sparbankernas ökadeobligationsinnehav och obligationernas sjunkande marknadsvärden medförl all sparbankernafåll belydande nedskrivningsbehov på sina obligalionsporlföljer. Del förelågenligi sparbanksföreningen en risk för all vissa sparbanker skulle få la ianspråk hela den befinlliga nedskrivningsreserven - inkl. reserven i obundnakrediler - saml årels överskoll för atl nedbringa del bokförda värdel påobligaiionema till på bokslutsdagen gällande marknadsvärde. Enligi föreningenvar gällande regler för värdering av obligaiioner moiiverade endasl omobligaiionema betraktas som likvida tillgångar. I verkligheten är del dockendasl en marginell del av obligationerna som kan betraktas på detla säll,efiersom handeln på andrahandsmarknaden är begränsad. Därlill kom allförsäljning av bosladsobligalioner i siörre utsträckning heller inle kunde skeeftersom sparbankerna ålagil sig att svara för en viss överenskommen ökning avbosladsobligalioner . var därför den hellövervägande delen av sparbankernas obligalionsinnehav all belrakia som enlångsiklig placering som inle var avsedd eller möjlig all omsälla i verkligilikvida lillgångar. Vidremissbehandlingen godlogs ulredningens förslag i huvudsak. Bankinspekiionenanförde bl.a. all i den mån obligationer betraktades som verkligt likvidatillgångar del fanns skäl för atl endasl marknadsvärdet skulle få lillämpas.Enligt inspekiionen var dock ell sådani beirakielsesäii inte överensstämmandemed verkligheten eftersom obligationer vid siörre ulbud inle är i reell meninglikvida. Mol en striki tillämpning av gällande regel kunde enligt inspekiionenvidare invändas atl den får en starkare inverkan på del redovisade ekonomiskaresullalei än vad som är motiverat med hänsyn till utvecklingen på något längresikt. Inspektionen tillstyrkte därför all bankinstiluten fick möjlighel altifråga om värdering av obligationer successivi anpassa sig efter ändraderäntelägen. 1978/79:190 66 Kammarrätten i Siockholm ställde sig avvisande lillförslaget och anförde bl. a. all de skäl som kunde åberopas för den före 1968års lagsliflning gällande särbeslämmelsen inle längre var akluella. Molivellill denna särregel var till väsentlig del sparbankernas i hög gradlångfristiga, delvis bundna uilåning. En sådan uilåning kunde ur ekonomisk synvinkeli viss mån sägas ligga anläggningslillgängarna nära. För sparbankernas del hadeemellerlid förhällandena härvidlag ändrais genom banklagstiftning. Depariemenischefenframhöll atl de krav som från samhälleis sida slälls på bankernas engagemang påkapilalmarknaden vid fallande obligations-kurser kan leda lill belydandepåfreslningar för bankernas redovisade resullai. Mot denna bakgrund fanndepartemenischefen del rimligt all bankerna gavs möjlighel lill successivanedskrivningar enligi den av uired-niiigen föreslagna meloden. Enligidepariemenlschefens förslag skulle me-delränleberäkningen grundas påobligaiioner som uifärdals av staien, hypoteksbanken och slalshypolekskassansaml avse medelränlan under de senasle lio åren. Frånkapilalläckningssynpunkl fick den nya regeln den effekien allkapilaltäckningssilualionen inora bankväsendet förbättrades något i förhållandelill lagsiiftning Placeringar i obligationer enligt riskklass A kräveringen kapitalläckning och placeringar i riskklass B endasl en procenikapilalläckning. I den män en banks reserver måsle tas i anspräk för ennedskrivning av sådana placeringar medför del därför endasl en obetydliglällnad alt dessa tillgångar vid lillämpningen av kapilalläckningsbesiämmelsernaskall beräknas efter avdrag för gjorda reserveringar. Värderegleringsreserverför utlåning har däremoi siörre belydelse. Dessa reserver dras nämligen ifrånvärdet av tillgångarna i riskklass D, som har ell kapitaltäckningskrav på 8proceni. Efiersom den nya obligationsvärderingsregeln avsevärt minskadebankernas behov all skriva ned obligaiioner fick man därför ocksä ökal ulrymmeför avsällningar lill de från kapilalläckningssynpunkl förmånligarevärderegleringsreserverna för uilåning. 2.3.5 Den provisoriska ändringen Efter förslag av banklagsulredningen harkapitalläckningskraven genom lagstiftningar 1977 (prop. 1976/77: 126, NU1976/77:33, rskr 1976/77:243) reducerats med 10 proceni i avvaklan pä ellslulligt slällningslagande när banklagsutredningen har sluifön sill uppdrag ifråga om nya kapilalläckningsregler. 2.3.6 Förlagslån som läckningskapilal Som lidigare har nämnls får i viss ulsiräckning med egetkapilal i kapitalläckningshänseende liksliillas förlagsbevis utställda avbanker. Utmärkande för förlagslån är dels alt lånet brukar tas upp genomutfärdande av skuldförbindelser avsedda föi den allmänna marknaden, s. k.förlagsbevis, dels att långivarna har räll lill betalning först efterlåntagarens övriga 1978/79:190 67