prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Förslaget har i dessa delar allmänt godtagits vidremissbehandlingen. Även jag ansluter mig till kommitténs förslag. Under sitt utredningsarbete har kommittén varil inne påfrågan om man kan underiåta atl förordna förvaltare i vidare utsträckning änsom skulle följa av propositionsförslaget. I sitt nu förevarande betänkanderedovisar kommittén utan närmare ställningslagande en altemativ lösning sominnebär att förvaltare i regel inte behöver ulses i uppenbarl tillgångslösakonkurser och atl tillsynsmyndigheten i stället fullgör förvallaruppgiflema isådana konkurser. Enligt kommittén kan en sådan lösning ha vissa praktiska ochkostnadsmässiga fördelar särskilt i fall då ett resullallösiutmätningsförfarande har föregått konkursen. Med hänsyn till de principiellabetänkligheter som finns mol atl låla kronofogdemyndighet handha förvallamppgiflerborde del vid den tänkta ordningen finnas möjlighet alt utse särskildförvaltare både vid konkursens böljan och senare under konkursens gång. Enligt kommittén kan emellertid flera invändningar görasmot det framlagda alternativet. Om förvallare ulses senare i konkursen, uppstårproblem av principiell natur. Dessa hänger samman med alt tillsynsmyndighetenvid sin kontroll av förvaltningen kan få ta ställning till sina egna tidigareförvaltningsåigärder. Kommittén framhåller vidare atl ett syslem där förvaltaresom regel inte tillsätts i tillgångslösa konkurser skulle molverka möjlighelemaall upprätthålla en kår av advokater och andra personer med speciell inriktningpå konkursförvaltning. Enligt kommittén är nästan hälften av fattigkonkursematillgångslösa. Kommittén anser vidare alt en lösning med tillsynsmyndighet somhandläggare av konkursuppgifter i vissa fall skulle komplicera regelsystemet.Bl.a. 1978/79:105 223 gränsdragningen mellan mindre konkurs utan förvallare och mindre konkurs med förvallare erbjuda svårigheler. Flertalet av remissinstansema avvisar del altemativaförslaget och gör härvid samma invändningar som enligt kommittén kan riktas motalternalivet. Åtskilliga inslanser är dock positiva och åberopar härvid effektivitets-och kostnadsskäl. En remissinstans menar atl nägot konkursförfarande inte allsbehövs för de fall tillgängama inte förslår till kosinaderna för en ordinärkonkurs. Dessa fall bör i slället i särskild ordning uiredas avkronofogdemyndighelen. Om konkursdomaren godkänner myndighelens uiredning,skulle detla ha samma verkan som konkurs. För min del vill jag inte bestrida all del av kommitténframlagda alternativa förslaget har vissa prakliska fördelar. Kosinaderna förförfarandel skulle i allmänhet bli mindre än vad som följer av kommitténs huvudförslag.Emellertid talar enligt min mening vissa avgörande skäl mol den altemativalösningen. Denna skulle i prakiiken innebära alt kronofogdemyndighet skullevara förvallare i ett slort anial konkurser. Somjag emellertid anfört tidigare(avsniii 5.7.1) är en sådan ordning inte lämplig. 1 fall dä särskild förvallarebehövde tillsättas skulle tillsynsmyndigheien, som kommitténframhåller, komma i del läget all den måste la ställning lill sina egnatidigare förvaltningsåigärder. Delta vore uppenbart olämpligt och skulle stå islrid med den uppfattning som gav uttryck för vid behandlingen avprop. 1975/76:210. Den altemativa lösningen skulle dessutom medföra ellkomplicerat regel-syslem. Inlresset av all en effektiv utredning avåtervinnings- och brottsfrågorna kommer lill stånd lalar vidare för allförvallare ulses. Mol bakgrund av del sagda finner jag all del saknas skäl atlföreslå möjlighel all handlägga konkurs utan förvallare i vidare omfallning änsom följer av förslaget om vissa dödsbokonkurser. Vid fatligkonkurs gäller f.n. att bouppleckning skallupprältas och tillställas konkursdomaren. Den gode mannen behöver normall inteprestera annan uiredning om boel. Vid ordinär konkurs skall förvaltaren ocksåtillställa konkursdomaren en skriftlig berättelse om boets tillstånd och omorsakema till gäldenärens obestånd så vitt de har kunnat utrönas (55 8 KL). Iberättelsen skall bl.a. anmärkas vilka handelsböcker bokföringsskyldiggäldenär har hållit och hur de blivit förda. Förvaltaren skulle enligt kommitténs förslag i betänkandet(SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. inte behöva avge någon sådan berättelse omboets tillstånd som avses i 55 8 KL, eftersom della normall skulle bäde fördyraoch förlänga proceduren utan molsvarande nytta. Uppgift skulle dock lämnas omorsakema till gäldenärens obestånd och eventuella ålervinningsmöjligheler.Departementschefen anslöt sig i prop. 1975176:210 lill vad kommittén hadeföreslagit. Kommitténs nu förevarande förslag överensstämmer även pådenna punkl med propositionsförslagel och har allmänt godtagits av remiss- 1978/79:105 224 En remissinstans menar dock all förvallarenbör åläggas att också lämna uppgift om hur bokföringsskyldig gäldenär har sköttsin bokföring. Även jag anser att del saknas anledning all på denna punkl haen annan ordning än vad som gäller för ordinär konkurs. Med denna jusieringgodtar jag kommitténs förslag. Enligt gällande KL föreligger inte någon skyldighet förgod man atl uppge om gäldenären kan misslänkas för gäldenärsbrott. Enligtförslaget i prop. 1975176:210 skulle förvaltare i mindre konkurs på samma sättsom i ordinär konkurs vara skyldig alt lämna uppgift i detta hänseende. Uppgiftenskulle lämnas i anslutning lill uppgiften om orsakerna lill gäldenärensobestånd. Kommitténs nu förevarande förslag överenssiämmer medpropositionsförslagel och har godtagits av remissinstanserna. Jag har i föregående avsnitt framhållit att nuvarande förhållandeni fråga om brottsutredning vid fatligkonkurs är otillfredsställande och understmkitbehovet av att förvallare i mindre konkurser blir skyldiga att lämna uppgifieri den delen. Med hänvisning härtill förordarjag att kommitténs förslag genomförs.I avsnitt 5.2.8 har jag berört vissa frågor om brottsanmälan vid ordinärkonkurs. Vad jag därvid har anfört har giltighet även förde mindre konkursema. En viktig fråga är på vilket sätl anspråk pålönegarantimedel skall prövas i mindre konkurser. I de nuvarandefattigkonkursema är det kronofogdemyndighelen som prövar anspråken. I ordinärakonkurser görs prövningen av förvaltaren i konkursen. 1975176:210föreslogs att kronofogdemyndighelen skulle ta hand om lönegarantiprövningen ialla mindre konkurser. Kommittén föreslår delsamma i sitt nu förevarande betänkande.Jag ansluter mig till förslaget, som har godtagits vid remissbehandlingen. Jagåterkommer till frågan vid behandlingen av förslagei till ändring ilönegaranlilagen (se avsnitt 6.5). I överensstämmelse med förslaget i prop. 1975176:210föreslår kommittén i sitt nu förevarande betänkande att förvaltaren efter egetbedömande skall sälja egendomen i boet så snart det lämpligen kan ske, om ejannat är föreskrivet. Förslaget har godtagits vid remissbehandlingen. Även jagansluter mig till delta. Jag vill erinra om att förslaget i stort settöverensstämmer med den ordning som enligt mitt förslag (se avsnitt 5.2.5) skallgälla för de ordinära konkursema. 1975176:210 innebäratt förvaltare imindre konkurs var skyldig atl i viktigare frågor höra sådana borgenärer somsärskilt berördes av förvaltningen. Dåvarande departemenischefen framhöll atthan med hänsyn till det sätt på vilket tillämpningsområdet för den enklare handläggningsformen hade avgränsats inte ansåg att samrådsskyldighetenbehövde inskränkas till sådana borgenärer som var berörda just av vissförvaltningsåtgärd. Kommitténs nu förevarande förslag innebär denändringen i förhållande till propositionsförslaget att samrådsskyldigheten påsamma sätl som föreslås gälla för ordinära konkurser skall omfatta 1978/79:105 225 borgenärer som särskilt berörs av den ifrågavarandeförvallningsåtgärden. Förslaget har ej mött någon erinran från remissinstansema.Den prakliska skillnaden mellan de båda altemativ som står till buds är myckelliten. Med hänsyn härtill anser jag alt del inie finns tillräcklig anledningatl för de mindre konkursema föreskriva en ordning som avviker från vad somskall gälla i de ordinära konkursema. I delta sammanhang villjag framhålla attinledande av process eller inträdande i en redan pågående rättegång nästanundantagslöst måste betraktas som en myckel betydelsefull händelse i en mindrekonkurs och all förvaltaren därför har anledning att fästa stor vikt vidborgenäremas uppfattning i denna fråga. En fråga som behandlades ingående i prop. 1975176:210 varpå vilket sätt borgenärema i en mindre konkurs skulle hållas informerade om konkursensförlopp. Departementschefen påpekade att av reglema om ordinär konkurs följdealt borgenärema i sådan konkurs på olika sätt, bl.a. genom kallelse lill försiaborgenärssammanträdet, hölls informerade om konkursen. Med anledning avönskemål från några remissinstanser om att borgenärema i mindre konkurserskulle få mer information än den som ingick i konkurskungörelsen framhölldepartementschefen att det av hans förslag följde att det stora flertaletborgenärer i mindre konkurser i synnerhet de med oprioriterade fordringar var uteslutna från möjlighel till utdelning. Normalt måste detta förhållandestå klart för varje enskild borgenär på samma sätt som var fallet vidfattigkonkurs. I tveksamma fall kunde också en enkel förfrågan hoskonkursdomaren eller förvallaren undanröja oklarhet på denna punkt. Detframhölls vidare att det å andra sidan inte skulle innebära några merabelydande svårigheter eller kostnader, om konkursdomaren fick till uppgift altvid handläggning enligt den enklare formen informera varje känd borgenär omkonkursen. Om informationen fick den utformningen att del framgick attvederbörande borgenärs fordran uppmärksammats och att det angavs om utdelningkunde påräknas, borde onödiga förfrågningar hos konkursorganen minska ochborgenärema utan besvär få behövligt underlag för bokföring m.m. Medhänsyn till alt behovet av information vid handläggning enligt den enklareordningen fick anses vara större än vid handläggning i ordinär formansåg departementschefen övervägande skäl tala för att konkursdomaren åladesatt underrätta borgenärema i de berörda hänseendena. Det borde ankomma påregeringen att utfärda behövliga föreskrifter härom. Något behov av att underrätta borgenärema eller vissa avdem om tiden för edgång ansågs enligt propositionen inte föreligga. Endasl fåborgenärer kunde ha ett direkt intresse av tidpunkten för edgång ochkommunikation mellan dessa och konkursboets förvaltningsorgan i fråga omfordrans storlek m.m. kunde ske på enklare sätt. Med tanke på de relativt settfåtaliga borgenärer som här normalt kom i fråga kunde samrådet mellanförvaltaren och borgenärema ske formlöst per telefon e.d. 15 Riksdagen1978179. 1 sami Nr 105 1978/79:105 226 Fråganom informaiion lill borgenärema har inte behandlats vare sig i kommitténs nuförevarande belänkande eller vid remissbehandlingen av detta. För min del kanjag i denna fråga ansluta mig till vad som sålunda har UUalals i prop.1975/76:210. Detnya förvaltningssystem som jag förordar för de ordinära konkurserna bör fååterverka på förvaltningen i de mindre konkurserna även i andra hänseenden ändem jag har berört. Kommittén har föreslagit i sitt nu förevarandebetänkande alt förvaltarens befogenhei att anlita sakkunnigt bilräde ochreglema om tvångsanvändning skall lillämpas även i mindre konkurser. Förslagethar lämnats utan erinran av remissinstansema. Jag ansluter mig lillkommilléförslagel. Till frågan om hur kontrollen skall vara anordnad i mindrekonkurser och därmed sammanhängande frågor återkommer jag. Jaghar i avsnitt 5.7.1 förordat alt advokat eller annan enskild person skall varaförvallare även i de mindre konkurserna. De kvalifikationskrav somjag tidigare(avsnitt 5.2.1) har ställt upp i fråga om förvaltare i ordinär konkurs innebäratt endast specialister skall kunna komma i fråga för förvaltaruppdragen.Kommittén har i sitt nu förevarande betänkande tagil upp frågan om kraven påförvallarens kvalifikationer kan ställas lägre i mindre konkurser än när delgäller siörre konkurser. Det skulle sålunda kunna tänkas atl även de som ejspecialiserat sig på konkursförvaltning i viss omfattning anlitades somförvaltare i mindre konkurser. Enligt kommitténs mening bör delta i principgälla endasl beiräffande sådana konkurser där tillgångarna inte kan antasräcka till belalning av konkurskosinaderna. Allmänpraktiserande jurist påorten bör i sådana konkurser kunna utnyttjas, när det skulle vara förenal medoproportionerligt stora koslnader för resor att anlita en specialist från enannan ort. Detstora flertalet av remissinstansema tillslyrker eller har ingen erinran mot attförvaltare i mindre konkurs i allmänhet hämtas från samma specia-listkalegorisom enligt milt förslag skall anlitas för förvaltaruppdragen i ordinär konkurs.För min del vill jag framhålla atl komplicerade affärsmässiga och juridiskabedömningar kan bli aktuella även i mindre konkurser. Jag vill här särskiltpeka på återvinnings- och brottsfrågorna. Atl specialister anlitas i de mindrefallen är befogal även från en annan synpunkt. De konkurser som skallhandläggas som ordinär konkurs kommer att utgöra en relativt selt liten del avalla konkurser. För att en kår av kvalificerade förvaltare skall kunnaupprätthållas är det nödvändigt att specialister får anlitas även förförvaltningsuppdrag i de mindre konkurserna. Emellertid kan jag godta atlpersoner, som ej är specialister på konkursförvaltning, får utnyttjas under deförutsättningar kommittén har angivit. Enligt min bedömning torde man medhänsyn till den nuvarande i vissa delar av landet olillräckliga lillgången påspecialiserade konkursförvaltare få räkna med alt allmänpraktiserande jurislerövergångsvis måsle anlitas i ganska stor omfallning för förvaltaruppdragen imindre konkurser. 1978/79:105 227 1975176:210 innebar all endaslkonkursdomaren skulle utöva lillsyn över konkursförvallningen. Enligtdepartementschefen var del uppenbart atl man vid en ordning medkronofogdemyndighet som förvaltare kunde avvara institutet rällens ombudsman.Inte heller granskningsmän ansågs behövliga i mindre konkurser. Borgenärernasönskemål om fortlöpande kontroll över enskilda förvaltningsåigärder borde istället tillgodoses främsi genom den samrådsskyldighet som enligt förslagetskulle åvila förvallaren. Man kunde enligt proposilionen räkna med attkollisioner mellan t.ex. olika borgenärsinlressen inte skulle bli särskilt oftaförekommande. De flesta viktiga förvaltningsfrågor borde kunna lösas isamförstånd. För all konkursdomaren skulle kunna fullgöra sinkontrollfunktion var del enligi dåvarande departemenischefen av vikt alt hanhade tillräckligt malerial om konkursen till sitt förfogande. Förvaltaren bordeavge redovisning till konkursdomaren vid konkursens slut. När utdelning blevaktuell, borde också särskild förvaltarberällelse avges. Någon mol-svarigheltill förvaltarens skyldighet i ordinär konkurs att avge s.k. halvårsberällelseborde inte föreskrivas i mindre konkurs. En bestämmelse av den karaktärenskulle kunna uppfattas som all långa handläggningslider kunde tolereras ävennär konkursen handlades i den enklare ordningen. Del slod borgenärema ochgäldenären fritt att när som helst fästa konkursdomarens uppmärksamhei påeventuella missförhållanden i förvaltningen. Förvaltaren borde vidare varaskyldig alt på begäran av konkursdomaren, borgenär eller gäldenären lämnaupplysning om konkursboet och dess förvaltning. Enligt kommitténs nu förevarande förslag skallkonkursdomaren inte heller i de mindre konkurserna ha några tillsynsuppgifter.Dock skall han på yrkande entlediga försumlig förvallare och pröva förvaltarensarvodesanspråk saml, i förekommande fall, pröva uidelningsförslag. Kommitténföreslår att kronofogdemyndighet liksom i ordinär konkurs skall varatillsynsmyndighet i mindre konkurs. Tillsynen skall utövas på ungefär sammasätt i bägge konkursformema. Kvartalsräkningar och halvårsberättelser skalldock inte behöva upprättas i mindre konkurser. Enligt kommitténs förslag skallvid konkursens slut redovisning avges till tillsynsmyndigheten som har atl granskaden. Kronofogdemyndighelen föreslås få rätl att klandra redovisningen.Kommittén finner övervägande skäl tala för att redovisning också skall lämnastill konkursdomaren, trots atl denne inte längre skall vara tillsynsorgan.Enligt kommittén är det en fördel för berörda rättsägare om redovisningen finnstillgänglig hos konkursdomaren. Denne skall dock inte granska redovisningen.Enligt kommittén bör även vissa andra handlingar, bl.a. bouppleckning ochförvaltningsredogörelse, ges in lill såväl konkursdomaren somtillsynsmyndigheten. 1978/79:105 228 Vidremissbehandlingen har kommitténs förslag i fråga om lillsynen i mindrekonkurser mött krilik från en del håll. Härvid är del främsi kommitténs val avtillsynsorgan som föranlett invändningar. De kritiska instansema menar attprincipiella skäl även i fråga om mindre konkurs talar mot kronofogdemyndighetsom tillsynsorgan. Flera av dem anser att den begränsade lillsyn som det enligtderas mening blir fråga om i mindre konkurser kan utövas av konkursdomaren. Jagär medveten om att förhållandena i många mindre konkurser är så enkla atl någontillsyn utöver granskning av förvaltarens redovisning inte behöver ske. Iåtskilliga andra mindre konkurser är dock förhållandena sådana att en tillsynav ungefär samma slag som den som skall utövas i ordinär konkurs är befogad.Jag tänker här närmast på konkurser där fråga om ålervinning eller om uiredningav misstanke om gäldenärsbrott uppkommer. Även andra frågor kan emellertidaktualiseras som moiiverar en löpande lillsyn av både maleriell och formellart. Jag anserdet inte möjligl att lagstiftningsvägen göra skillnad mellanolika mindre konkurser i tillsynshänseende. En lämplig metod är i stället attutforma bestämmelserna om tillsyn i mindre konkurs i slort selt iöverensstämmelse med motsvarande regler för ordinär konkurs. Som kommitténanfört är det dock ej behövligt med kvartalsräkningar och halvårsberätlelser imindre konkurs. Med en sådan reglering kan den maleriella tillsynen i praktikenbegränsas avsevärt i de enklare fallen men utövas mera aktivt och ingående närdet behövs. Jag vill tillägga att den lillsyn som föreslogs i den tidigareproposilionen får ses mot bakgrund av alt kronofogdemyndighet i regel skullevara förvaltare. Enligt mitt förslag skall förvaltningen däremot varaanförtrodd ål en enskild person. Enligtmin mening kan samma skäl som tidigare anförts mot atl låta konkursdomarenutöva tillsyn i ordinära konkurser (se avsnitt 5.3.2) åberopas i fråga om demindre konkursema. Konkursdomaren bör alltså inte utöva någon tillsyn i dessakonkurser. Som kommittén framhåller bör konkursdomaren dock ha tiU uppgift attpå yrkande entlediga försumlig förvaltare och pröva arvodesanspråk. Somjag idet följande (avsnitt 5.7.5) utvecklar bör också konkursdomaren prövaförvaltarens utdelningsförslag i mindre konkurser. Närdet gäller valet av tillsynsorgan anser jag det vara en naturlig lösning attlåta samma organ utöva tillsynen i bägge konkursformema. Jag förordar därföratl kronofogdemyndighet i princip en i vatje län skall utöva tillsynen överförvaltningen även i de mindre konkursema. Liksom i ordinära konkurser bör detvara möjligt för den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet att delegeralillsynsuppgifier till lokal kronofogdemyndighet. Enligt min mening bör dennamöjlighet kunna utnyttjas i större omfattning i de mindre konkursema än i deordinära. 1978/79:105 229 KL skiljer f.n. mellan urspmnglig och efterföljandefatligkonkurs. Den första typen avser fall då det redan från böljan kan antasatl konkursboel inte räcker till betalning av konkurskostnadema. Den senaretypen förekommer då det, sedan ordinär konkurs inletts, blir klart all detsaknas tillgångar till atl betala dessa kostnader. Urspmnglig fatligkonkursavskrivs normalt i anslutning till att gäldenären beedigar en av gode mannenupprättad bouppleckning. Om konkursen försl har handlagts som ordinär konkurs,kan avskrivning ske sedan förvaltaren har anmält atl tillgångarna inte räckertill konkurskosinaderna och anmälningen har kungjorts. Även meddel nya systemet för handläggning av mindre konkurs har man anledning räkna medatt gäldenärens bo i ett mycket stort antal fall inte förslår tillkonkurskostnaderna. Enligt förslaget i prop. 1975176:210 skulle handläggningenav sådana konkurser liksom nu bli av enkelt slag. När den av förvaltarenupprättade bouppteckningen hade kommit in till konkursdomaren och denne avförvallaren också fått uppgift om orsakema till obeståndet samt om återvinningsmöjligheteroch eventuell brottsmisstanke, skulle konkursen i regel avskrivas i anslutningtill alt gäldenären beedigade bouppieckningen. Kommitténs nu förevarande förslag överenssiämmer med propositionen på denna punkl. Jagansluter mig till förslaget som har godtagits vid remissbehandlingen. I fråga om de mindre konkurser där utdelning tillborgenärema kunde bli aktuell innebar kommitténs förslag i betänkandet (SOU1974:6) Förenklad konkurs m.m. att förvallaren sedan boet avvecklats skulleupprätta ett förslag till utdelning och underrätla de utdelningsberättigadeborgenärema. Förslaget skulle underkaslas kontroll av konkursdomaren, som hadealt utfärda kungörelse om della. Borgenär eller gäldenären skulle inom tvåveckor efter kungörelsen kunna rikta anmärkning mol utdelningsförslaget, mentill skillnad från vad som gäller i de nuvarande ordinära konkurserna skullekonkursdomaren pröva förslaget även om anmärkning inte gjordes. Han skuUehärvid ha tillgång lill den av förvaltaren upprättade förvaltningsredogörelsenoch förvaltarens redovisning. Utdelningsförslaget skulle fastställas, om intefel eller brist som inverkade på någons rätt kunde antas föreligga.Konkursdomaren skulle inte behöva granska och pröva förslaget mera ingående, ominte särskild anledning därtill förekom, t.ex. i form av invändning frånborgenär. Normalt skulle sålunda förslaget enligt konunittén utan vidare kunnaläggas till gmnd för utdelning. Dåvarande departementschefen fann i prop. 1975176:210 attdet mot bakgmnd av att bevakning inte skulle förekomma i mindre konkurser varofrånkomligt att förvaltarens utdelningsförslag underkastades någon form avprövning. Det var också viktigt att systemet utformades så atl prov- Prop.1978/79:105 230 ningenkunde ske på ett mera formlöst sätl än enligi klanderinsliiutet i ordinärkonkurs och således inte förutsätta invändning e.d. Departementschefentillstyrkte kommitténs förslag all konkursdomaren skulle utfärda kungörelse omalt utdelningsförslag upprättals. Kommiltéförslaget innebar emellertid alt deborgenärer som inte skulle få utdelning var uteslutna från direkt informationom att konkursen höll på all avslutas. Depariemenischefen erinrade om alt medhans förslag skulle konkursdomaren underrätta kända borgenärer om atl derasfordringar uppmärksammats och därvid ange om utdelning kunde påräknas. Behoveiav särskild underrättelse om uldelningsförslaget var därför inte så stort.Några egentliga olägenheier av ännu en sådan undertällelse fanns dock knappasl.Äv rättssäkerhetsskäl förordade därför departementschefen all varje kändborgenär skulle få underrättelse också om uldelningsförslaget, om inte en sådanunderrättelse kunde anses sakna belydelse för honom. Konkursdomaren borde svaraför underrättelsen. Departementschefen uttalade vidare atl del torde få ankommapå regeringen atl utfärda behövliga föreskrifter i ämnet. Äv underrättelsenborde framgå hur borgenär skulle förfara om han ville framställa invändning motuldelningsförslaget. Borgenär som hade gjorts uppmärksam på sina rättigheterborde ha möjlighet all ta tiU vara sin rält från kungörelsen omuldelningsförslaget. Departementschefen godtog kommilléförslagel om atlkonkursdomarens prövning skulle äga mm så snart denna lid löpt ut. Påstod borgenäralt han behövde längre lid och visade han skäl för sitt påstående, bordekonkursdomaren kunna skjuta upp sitt ställningstagande lilluldelningsförslagel.