prop · G20342 · 1978-12-31 00:00:00 — Ett system med valfrihetanses ha enbart fördelar för fastighetsägarna och bedöms inte ha någrapåtagliga nackdelar från taxeringsmyndigheternas synpunkt. Visserligen kanvalfriheten leda lill visst merarbete vid taxeringen men delta bör vägas motnackdelarna av ett obligatorium. För att begränsa antalet övergångar från denena redovisningsmetoden lill den andra föreslås dock all de fastighetsägare somen gång har vall alt tillämpa bokföringsmässiga grunder inte skall få gå övertill koniantprincipen i andra fall än då sådana omständigheter har inträffatsom medför atl fastigheten skall schablonbe-skallas. Vid remissbehandlingen har förslaget i promemorian tillstyrkts eller Prop.1978/79:42 23 lämnatsutan erinran av del stora flertalet remissinstanser. Enighet råderom attbestämmelser om bokföringsmässig inkomstberäkning bör införas förkonventionellt beskattade fastigheter och atl koniantprincipen också ifortsättningen bör tillämpas för schablonbeskatlade villafastigheter. Däremothar några remissinstanser ansett alt möjlighet att tillämpa bokföringsmässigagrunder bör ftnnas också för sådana schablonbeskatlade fastigheter som tillhörbostadsföreningar och andras, k, äkta bostadsföretag. Jag återkommer senaretill den frågan. Även förslaget omfriviUighet har godtagits av nästan alla remissinstanser, I några yttranden hardock anmälts en annan uppfattning. och förordarobligatoriska regler. anser atl de olägenheter som obligatoriskaregler enligt promemorian i vissa fall kan medföra - t, ex, för innehavare avobebyggd tomt eller tomt där en villa är under uppförande - bör kunna lösas meden särbestämmelse. Även RSV föreslår en undantagsbestämmelse för de nu nämndafallen. Enligt RSV:s mening bör undantaget utformas som en rätt att redovisaräntor och eventuella avgälder enligt koniantprincipen i de fall dåkonventionellt beskattad fastighet är av del slag att schablonbeskattningsenare kan bli aktuell. Svenska revisorsamfundei anser att den lämpligastelösningen är att anknyta obligatorisk tillämpning av bokföringsmässiga grunderlill den civilrältsliga bokföringsskyldigheten. i länanför alt en obligatorisk övergång till bokföringsmässig inkomstberäkning i ochför sig är att föredra framför ett system med frivillighet. kaninte heller finna alt ägare av mindre fastigheter skulle ha några störresvårigheter alt lämna en riklig redovisning. Av principiella skäl är det dockenligt tveksamt om de inte bokföringsskyldiga fastighetsägarnagenom skattereglerna bör åläggas att tillämpa bokföringsmässig redovisning. Föregen del får jag anföra följande. Som redan nämnts är många fastighetsägarenumera bokföringsskyldiga enligt BFL och skall därför redovisa resultatet avfastighelsinnehavel enligt bokföringsmässiga grunder. Vid inkomstbeskattningentillämpas dock fortfarande koniantprincipen vid beräkning av inkomst av annanfastighet. Denna brist på överensstämmelse mellan BFL och beskattningsreglernamedför atl de bokföringsskyldiga fastighetsägarna i princip inte kan läggabokföringen till grund för taxeringen. De måste i stället justera det bokfördaresultatet med hänsyn lill koniantprincipen. Jag delar remissinstansernasuppfattning att det bör finnas möjlighet atl tillämpa bokföringsmässiginkomstberäkning även vid inkomstbeskattningen. Frågan är om en sådan övergångskall vara obligatorisk eller frivillig, Ilikhet med RSV anser jag alt en obligatorisk övergång för alla konventionelltbeskattade fastigheter skulle ha vissa påtagliga fördelar. Man får ettenhetligt och läiiöverskådligt syslem. Varken skallskyldiga ellertaxeringsmyndigheter ställs inför nya gränsdragningsproblem, eftersom 1978/79:42 24 fråganom vilken metod som skall användas vid inkomstberäkningen kommer att avgörasenligt de regler som anger när schablonbeskattning respektive beskattningenligt konventionell metod skall ske. Behovet av atl justera bokfört resultatmed hänsyn till koniantprincipen bortfaller nästan helt. Jag vill dock erinraom att ei-i bokföringsskyldig fastighetsägare även enligt RSV:s förslag i vissafall kan bli skyldig att tillämpa koniantprincipen vid taxeringen. Denviktigaste invändningen mol förslaget är dock alt del medför all skyldighetenatt tillämpa bokföringsmässiga grunder blir myckel omfattande. Även ett stonantal fa.5tigheisägare som inte är bokföringsskyldiga skulle genombeskattningsreglerna komma alt åläggas bokföringsmässig inkomstredovisning.Enligt min mening finns det stor risk för alt många av dessa fastighetsägareskulle uppleva skyldigheten som betungande. I promemorian ges exempel på falldär bokföringsmässig redovisning skulle vara direkt olämplig. Jag vill ocksåunderstryka atl förslaget skulle leda till all varje övergång frånschablonbeskattning lill konventionell beskattning och varje övergång i motsattriktning medför skyldighet all byla metod för inkomstberäkning. Varje sådanibyte av metod medför särskilda deklarations- och kontrollproblem. Både bokföringsnämndenoch RSV har varit inne på tanken all ha särskilda undantagsbestämmelser för denu avsedda fallen. Del möier dock stora svårigheter ail utforma undantagsreglersom läcker de avsedda fallen och är så pass preciserade all de inte lederlill gränsdragningsproblem. Med undanlagsregler av här antytt slag förlorarman också fördelen av ett enhetligt system. Ipromemorian och vissa remissyttranden diskuteras också möjligheten all ha ellobligatorium som anknyter till den civilrältsliga bokföringsskyldigheten. Ensådan lösning skulle innebära all de fastighetsägare som är bokföringsskyldigaenligt BFL - och endast dessa fastighetsägare - blir skyldiga att tillämpabokföringsmässiga grunder vid taxeringen. Även denna lösning har vissa påtagligaförtjänster. En anknytning till BFL kan dock i vissa fall ge ett mindrelämpligt resuli;rt. Som framhållits i promemorian och ytterligare utvecklats avkammarrätten i sammanhänger detla med all BFL och de skatterätlsligareglerna har olika uppbyggnad och systemalik. 1 promemorian har ocksåundersirukils att det från praktisk och principiell synpunki kan vara olämpligtalt den civilrältsliga frågan om tolkningen av BFL prövas inomtaxeringsprocessens ram. Medhänsyn lill svårigheterna att på ett lämpligt sätt utforma obligatoriska reglerhar i departementspromemorian föreslagits atl övergången till bokföringsmässiginkomstberäkning i stället skall vara frivillig. Varje ägare av konventionelltbeskattad faslighet skulle enligt förslaget fö rätl alt själv avgöra om hanskall tillämpa bokföringsmässiga grunder eller fortsätta med koniantprincipen.Förslaget har biträtts av del helt övervägande antalet remissinstanser. Enligtmin mening är del hell klart alt lösningen är till fördel för fastighetsägarna.Den som vill lägga bokföringen till grund för taxeringen kan göra del, medanden som föredrar koniantprincipen slipper atl gå över lill 1978/79:42 25 Från taxeringssynpunkt har lösningen den nackdelen attövergäng till bokföringsmässig redovisning inte kommer atl ske vid ett endatillfälle för alla skattskyldiga och alt förekomsten av dubbla system även iövrigt kan förorsaka merarbete i vissa fall. Dessa nackdelar är dock knappastsiörre än de nackdelar som ell obligatoriskt syslem kan ha i andra fall. Viden samlad bedömning av de argument som har anförts för och emot de olikalösningarna anserjag alt övervägande skäl talar för den lösning som harföreslagits i promemorian. Ägare av konventionellt beskattade fastigheter böralltså få rätl att välja mellan att gå över till bokföringsmässig inkomstberäkningoch att fortsätta att tillämpa koniantprincipen. Övergång bör få ske i sambandmed att de nya reglerna sätts i kraft eller vid senare tillfälle. Ipromemorian har föreslagits att valfriheten skall begränsas i ctl avseende. Denfastighetsägare som har vall all tillämpa bokföringsmässiga grunder bör enligtpromemorian inte få gå över lill kontantredovisning i annat fall än dåfastigheten inrättas på sådani säu alt den i fortsättningen skallschablonbe-skailas, I likhet med remissinstanserna ansluter jag mig till dettaförslag. Jag vill understryka atl begränsningen bara gäller i fråga om denfastighetsägare som själv har tillämpat bokföringsmässiga grunder. Gårfastigheten över lill ny ägare, bör denne få tillämpa koniantprincipen utanhinder av att den föregående ägaren beräknat inkomsten enligt bokföringsmässigagrunder RSV har ifrågasatt om inte valfriheten bör begränsas förden som genomt, ex. arv eller gåva har förvärvat en fastighei. Enligt min mening finns detdock inte tillräckliga skäl för en sådan begränsning. Iett annat avseende anserjag däremot alt promemorieförslaget bör frångås.Förslaget innebär att koniantprincipen alltid skall tillämpas i fråga omschablonbeskatiad fastighet. Som jag lidigare nämnt har några remissinstanseransett att bokföringsmässiga grunder bör få tillämpas för fastighet som ägs avs. k. äkta bostadsföretag trots atl sådan fastighet skall schablon-beskattasenligt 24 § 3 mom. KL. Sålunda har och Svenska riksbyggenframhållit all allmännyttiga bostadsföretag och bosiadsrättsfö-reningar sedanlång lid i praxis har tillåtits alt beräkna inkomst enligt bokföringsmässigagrunder. De påpekar vidare au dessa företag och föreningar ärbokföringsskyldiga enligi civilrättsliga regler och att effekten av förslaget ipromemorian blir alt de kan lägga bokföringen till grund fördeklarationen. Enligt min mening finns del inte någon anledning att förvägra deäkta bostadsföretagen rätten att tillämpa bokföringsmässiga grunder vidtaxeringen. Jag föreslår därför alt de får samma rätt som ägare avkonventionellt beskattade fastigheter att beräkna inkomsten enligt bokföringsmässigagrunder. betyder au de får redovisa räntekostnaderna enligt sådanagrunder. Som jag kommer att utveckla får redovisnings-metoden ocksåbetydelse för rätten all använda brutet räkenskapsår som beskauningsår. en gång vall att tillämpa bokföringsmässiga grunder börföretagel inte senare få byla redovisningsmetod. 1978/79:42 26 börgälla även i de fall då fastigheten på grund av t. ex, ändrad användning skallgå över från schablonbeskattning enligt 24 § 3 mom, KL till konventionellbeskattning och dessutom i de fall då övergång sker i motsatt riktning. Bara idet teoretiskt tänkbara fallet atl sådana omständigheter inträffar aufastigheten skall gå över till beskattning enligt villaschablonen i 24 § 2 mom.KL bör övergång till konlantprincip ske. Miltförslag om övergång till bokföringsmässig inkomstberäkning kan sammanfattasenligt följande. Inkomst av fastighei som beskattas enligt 24 § 1 morn, KL(konventionell beskattning) eller som schablonbeskaiias enligt 24 ! ; 3 mom, KLfår - om fastighetsägaren så önskar - beräknas enligt bokföringsniässigagrunder. Har fastighetsägaren vid viss taxering beräknat inkomsten enligtbokföringsmässiga grunder och är förhållandena sådana atl fastigheten även vidpåföljande taxering skall beskallas enligt 24 § 1 eller 3 rnom. skall inkomstenäven vid den taxeringen beräknas enligt bokföringsmässiga grunder. Förslagetföranleder ändring av 26 § och 41 § KL med anvisningar. Andringarna kanutformas enligt promemorieförslaget med de förtydliganden och tillägg somsammanhänger med vad jag här har anfört. 1 enlighel medpromemorieförslaget bör vidare i anvisningarna lill 25 § KL införas enhänvisning till bestämmel:;ema om driftförlust och kapitalförlust i punkt 10 avanvisningarna lill 29 § KL. Slutligen fordras viss komplettering avbestämmelserna i 26 § och 30 § I mom. taxeringslagen (1956:623). Någraremissinstanser har lagit upp frågan om vilka periodiseringskrav som böruppställas när en fastighetsägare tillämpar bokföringsmässig inkomstberäkning.Sveriges fastighetsägareförbund och Svenska byggnadsentreprenörföreningenframhåller au avgifter för el och ofta prelimi-närdebiteras leriialvismed sluireglering under ett senare kalenderår. De preliminära avgifterna börenligt organisationernas uppfattning kunna bokföras som kostnad underdelverksamhetsår då de har betalats. anser attalltför långtgående krav inte bör ställas på ägare av mindre fastigheter närdet gäller periodisering, bokföring av interimsposter och liknandebokföringsmässiga åtgärder. Med anledning av dessa uttalanden vill jagunderstryka att milt förslag om tillämpning av bokföringsmässiginkomstberäkning inom inkomstslaget annan fasiighel innebär attfastighetsägaren i princip kan välja mellan bokföringsmässiga grunder ochkoniantprincipen. Av den som väljer all tillämpa bokföringsmässiga grunder börkunna krävas att han korrekt tillämpar denna metod. Vilken periodisering sombör ske och vilka krav som i övrigi bör ställas på fastighetsägaren fär iförsta hand avgöras med uigångspunki från BFL och bokföringsnämndensanvisningar. Om det skulle visa sig föreligga behov av särskilda anvisningarför inkornsttaxeringen, förutsätier jag att RSV utfärdar sådana anvisningar. 1978/79:42 27 Inkomstberäkningenskall enligt 17 § KL göras särskilt för varje förvärvskälla. Om en person ägerflera fastigheter och de behandlas som skilda förvärvskällor, måste alltsåseparat inkomstberäkning göras lör varje fastighet. Om fastigheterna däremotingår i samma förvärvskälla, görs gemensam inkomstberäkning. Liggerfastigheterna i delta fall i olika komn-iuner, fördelas inkomsten mellankommunerna enligt bestämmelserna i 56 v; KL. Motsvarande gäller beiräffandeunderskott. Fråganom ett fastighetsinnehav skall anses utgöra en eller flera förvärvskällor fåralltså betydelse för den redovisning som fastighetsägaren skall lämna i sinsjälvdeklaration. 1 vissa fall får frågan också direkt betydelse för storlekenav det kommunala skatteuttaget. Förvärvskällans on-|fattning kan nämligenpåverka möjligheterna alt utnyttja procentavdrag och atl kvitta underskott avfastighei i en kommun mot överskott av fastighei i annan kommun. Ifråga om annan fastighei gäller enligt 18 § KL - liksom i fråga omjordbruksfastighet - alt man som särskild förvärvskälla skall behandla varjefastighet, fastighetsdel eller komplex av fastigheter som är all anse som enförvaltningsenhet. 1 punkl 2 av anvisningarna lill 18 § KL finns närmareföreskrifter om hur begreppet förvaltningsenhet skall tolkas inom inkomstslagetannan fastighet. Bestämmelsernas innebörd är inte hell klar. Som huvudregeltorde dock gälla alt förvärvskällan sammanfaller med laxerings-enheten. Närdetgäller frågan om två eller flera taxeringsenheter skall kunna behandlas som enenda förvärvskälla har praxis slagit in på enrestriktiv linje. I regel har man medgett atl skilda taxeringsenhetersammanförs till en förvärvskälla bara i vissa fall som uttryckligen anges ianvisningspunkten (villor på brunns- eller badortsanläggning, sommarvillor påen fastighet och fastighetsbolagens fastigheter). Hyresfastigheter som tillhört. ex. en stiftelse eller en fysisk person har i regel inte fått behandlas somen förvärvskälla. Närdet gäller inkomstslaget jordbmksfastighei har förvärvskällebegreppet däremoten vidare innebörd. Som allmän förutsättning för all fiera fastigheter skallanses bilda en förvaliningsenhet gäller enligt punkt 1 av anvisningarna till 18§ KL all fastigheterna slår under överinseende av gemensam innehavare ellerdennes representant och all de dessutom slår under gemensam förvaltning ochdrift på sådani sätt alt de ekonomiskt selt framträdersom en naturiig enhet, Iett exempel understryks att fastigheterna i ägarens hand skall bilda ettverkligt driftkomplex som inte bara har gemensam central ledning utan ävengemensam förvaltning eller andra gemensamma driftkostnader. Vidremissbehandlingen av RSV:s framställning log fastighetsägareförbundoch FAR upp frågan om en utvidgning av förvärskällebe-greppet inominkomstslaget annan fastighet. Med anledning av dessa 1978/79:42 28 yttranden har frågan behandlats i departementspromemorian.Del konstateras att den som äger fiera fastigheter och hargemensam bokföringför dem har intresse av att kunna lägga den geniensamma bokföringen till grundför taxeringen, särskilt i de fall då driftkostnaderna delvis är gemensamma ochdet är svårt att fördela dem på ett rikligt sätt. Om den gemensamma resultatberäkningeninte godtas vid taxeringen, blir det ofta nödvändigt atl antingen ha separatbokföring för fasiigheterna eller göra periodiska sammanställningar fördeolika fastigheterna. Redovisningstekniska skäl talar därför enligt promemorianför en viss utvidgning av förvärvskällebegreppet. Vidare anses principiellaskäl tala för att tiUämpa samma kriterier för annan fasiighel som förjordbruksfastighet. Detta skulle betyda bl, a. au flera taxeringsenheter somstår under gemensam ledning och förvaltning kan behandlas som en endaförvärvskälla i betydligt fier fall än dem som uttryckligen nämns i punkl 2 avanvisningarna till 18 fj KL. Exempelvis borde en enskild persons eller enstiftelses hyresfastigheter - på samma sätt som fastighetsbolagens fastighelsinnehav- kunna behandlas som en förvärvskälla under förutsättning att kraven pågemensam ledning och förvaltning m. m. är uppfyllda. Även om vissalaxeringsiekniska skäl kan anföras för den restriktiva linje som har valts ipraxis, blir ändå slutsatsen i promemorian all en viss utvidgning avförvärvskällebegreppei bör göras. föreslås ske genom en direkl anknytningtili de regler som tillämpas för jordbruksfastigheter. Vidare bör genom exempeli punkl 2 av anvisningarna lill 18 § KL klargöras atl en mera nyanseradbedömning i fortsiitlningen skall ske så atl även t.ex. en enskild personsinnehav av hyresfastigheter kan behandlas som en enda förvärvskälla. Vid remissbehandlingen har förslaget överlag tillstyrkts.Svenska byggnadsentreprenörföreningen anser dock all förslaget är alltförförsiktigt. Några remissinstanser har å andra sidan påpekat all utvidgningenleder till vissl merarbete vid laxeringen, RSV har understmkit vikten av atlbokföringen för förvärvskällan i dess helhet förs på ell sådani säu allinformations- och kontrolliniressena samt behovet av uppgifter lillfastighetstaxeringen tillgodoses. Vidare framhåller RSV atl utvidgningen intefår leda till alt olika redovisningsmetoder används för fastigheter som ingår isamma förvärvskälla. Föregen del anserjag att både praktiska och principiellaskäl motiverar den föreslagna ändringen. Genom alt lörvärvskällereglerna lörannan fastighei anknyts till de bestämmelser som gäller förjordbruksfastigheter bör en mer nyanserad bedömning i fortsättningen kunna ske,bör klargöras ytteriigare genom all exemplifieringen i punkt 2 avanvisningarna lill 18 § KL utökas på del sätt som har föreslagils ipromemorian. Om exempelvis en enskild person äger flera hyresfastigheter, bördessa betraktas som en enda förvärvskälla om kraven i punkl I av anvisningarnalill 18 § KL pågen-iensam ledning, förvaltning och drift är uppfyllda. Somframhållits i promemorian förhållerdet sig givelvis inte så att fastighetägarenhar någon valrätt i frågan. 1978/79:42 29 Ärväl de objektiva förutsättningarna uppfyllda, skall fastigheterna -oberoende avfastighetsägarens önskemål - behandlas som en förvärvskälla, I promemorian har vidareframhållits att kraven på gemensam ledning, förvaltning och drift torde innebäraatt villor och sommarbostäder inte kommeratt fä sammanföras lill enförvärvskälla om inte omständigheterna är av dei slag som redan nu uttryckligennämns i punkl 2 av anvisningarna till 18 § KL, Jag delar denna uppfattning. 1fråga om fastigheter av delta slag innebär de föreslagna förvärvskällereglernasåledes inte någon ändring i förhållande til) nuvarande bestämmelser. Med anledning av vad RSVhar anfört vid remissbehandlingen vill jag understryka alt en enhetligredovisningsmelod givelvis måste lillämpas för samtliga fastigheter som ingår ien och samma förvärvskälla. Samtidig användning av bokföringsmässiginkomstberäkning och konlantprincip far alltså inte förekomma inom enförvärvskälla. Vidare är det angeläget att redovisningen ordnas så att informations-och kontrollbehovei tillgodoses. Jag återkommer senare till förslagelskonsekvenser vid fastighetstaxeringen. Förslagetom utvidgning av förvärvskällebegreppet föranleder ändring i punkl 2 avanvisningarna lill 18 § KL, Förfatlningsförslaget i promemorian kan efter etttillägg av redaktionell natur läggas lill grund för lagstiftning, Enligt3 § KL är kalenderåret i regel beskattningsår. Som beskattningsår kan dockockså ibland godtas annan period (brutet räkenskapsår), KL saknar uttryckligabestämmelser om när brutet räkenskapsår får användas och vilken period det fåromfatta. Den gängse uppfattningen lorde dock vara all 3 § KL med anvisningarbör tolkas så atl brutet räkenskapsår får utgöra beskattningsår för en förvärvskällaunder förutsättning atl verksamheten är alt betrakta som näringsverksamhet ochatt inkomsten av förvärvskällan beräknas enligt bokföringsmässiga grunder.Inkomst av annan fastig-hel,ljänsl, tillfällig förvärvsverksamhet och kapitalmåste alltså i princip redovisas för kalenderår. 1 depariemenlspromemoriankonstateras atl det är angeläget att införa uttryckliga regler om när bruteträkenskapsår skall godtas som beskattningsår, inte minsl därför att ett siorianial fastighetsägare föreslås få gå över lill bokföringsmässiginkomstberäkning. 1 promemorian föreslås altnya bestämmelser skall införas med följande innehåll. En första fömtsättningför all brutet räkenskapsår skall fa användas för viss förvärvskälla bör varaatt inkomsten av förvärvskällan i enlighet med den föreslagna nya lydelsen av41 § KL beräknas enligt bokföringsmässiga grunder. Som ytterligare fömtsättningbör gälla atl den som är bokföringsskyldig enligt BFL eller skyldig att föraräkenskaper enligt jordbruksbokför- 1978/79:42 30 ingslagen(1951:793) skall ha iakttagit föreskrifterna i dessa författningar omräkenskapsårets förläggning. För övriga skattskyldiga bör gälla atl bmteiräkenskapsår skall omfatta period som anges i 12 S; BFL och att omläggning frånkalenderår lill bruiei räkenskapsår inte får ske i annal fall än dåomläggningen görs för all få samma räkenskapsår för flera verksamheter. Förslagethar i princip tillstyrkts av samtliga remissinstanser. ochSvenska har dock framhållit att de s. k. äkta bostadsföretagen sedanlänge enligt praxis har fliit använda brutet räkenskapsår och att det ärangelägel alt de får behålla denna räu. i och länanser alt det bör övervägas om inte brutet räkenskapsår i vissa fall bör fåanvändas som beskattningsår för inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet ochkapital. RSV har ifrågasatt om inte skattskyldig som genom dispens enligt 12 §BFL har fåll medgivande atl som räkenskapsår använda annan period än som annarsgäller enligt lagrummet bör få använda även for verksamhet förvilken han inte är bokföringsskyldig enligt BFL, Vidare har RSV väckt frågan omhur beskattningen skall ske när någon tillämpar brutet räkenskapsår för enkonventionellt beskattad fastighet och fastigheten under löpenade räkenskapsårinrättas på sådant sätl alt schablonbeskattning enligt 24 § 2 mom, KL ifortsättningen skall ske, RSV har slutligen föreslagit ett förtydligandetillägg till promemorians förfaltningsförslag i syfte atl klargöra atl det ivissa fall, i. ex. vid omläggning av räkenskapsår, kan inträffa att enskatiskyldig -liksom enligt nuvarande regler - inte alls skall taxerasoch ett annat år skall taxeras för två beskattningsår. Ilikhet med remissinstanserna anserjag att promemorians förslag i denna del börgenomföras. Del är angeläget all genom uttryckliga bestämmelser klargöra närbrutet räkenskapsår får användas och vilken period del får omfatta. Avförslaget, sammanställt med den nya lydelsen av 41 § KL, följer atl bruteträkenskap.sår får tillämpas i fråga om jordbruksfastighet och rörelse saml äveni fråga om annan fastighet som antingen beskattas konventionellt enligt 24 § 1mom, KL eller schablonbeskaiias enligt 24 § 3 mom. KL, allt under föruisättningatt inkomstberäkningen sker enligt bokföringsmässiga grunder. och Svenska önskemål är härigenom tillgodosedda. Jaganser del inte motiverat atl - som i harifrågasatt - tillåta alt brulei räkenskapsår används för inkomst av tillfälligförvärvsverksamhet eller kapital. Medanledning av RSV:s påpekanden vill jag anföra följande.