prop · G20388 · 1978-12-31 00:00:00 — För allmänhetens och pressens insyni domslolsarbelel kan telefonförhandlingar - hur tekniskt avanceradehjälpmedlen än blir - knappast komma all mäta sig med en förhandling där parteroch förhörspersoner är personligen närvarande. När frägan om användning av lelefon vid rättegäng nu lasupp är del mot denna bakgrund knappasl frän utgångspunkten all härigenom skulleåstadkommas en bälire och säkrare rättskipning. Förslaget moliveras huvudsakligenav önskemålet alt med telefonens hjälp söka göra förfarandel billigare ochsnabbare. Del älerstär alt pröva om denna hypotes är riktig. Redan på grundvalav föreliggande material kan resas en del invändningar mol ell sädanlresonemang, framför alli med uigångspunki frän all lelefon-förhandlingarnaskulle fä sä förhållandevis begränsad användning all vins-lerna härigenomskulle bli marginella men även med iKgångspunkl från all en sior del avvinsterna med lelefonförhandlingarna torde vara skenbara. En slutlig vägning avför- och nackdelar kan dock knappast ske utan all de olika aliernaliven har prövaisi praktiskt arbete. Hovrätten vill därför inte motsätta sig att en försöksverksamheti huvudsaklig överensstämmelse med del föreliggande förslaget säils i gäng försenare ulvärdering genom rältegångsutredningens försorg. Hovrättsrädel anför beträffande den del av rältegångsutredningensförslag, som avser bevisupptagning medelsi telefonförhör: Vissa uttalanden i del remitterade förslagei (exempelvispä s. 9 och s. 13) synes ge vid handen alt utredningen, vid bedömandet avtelefonförhörens värde, kommii till ell posilivi resullai genom all jämföra lelefonförhörenmed notoriskt dåliga metoder för bevisupptagning. För mig framstår det somnaturligare all jämföra värdet av telefonförhör med värdel av sådanbevisupptagning som sker på vanligt sätl enligt rällegångsbalken. Vid dennajämförelse faller enligt min mening följande skäl mol förslagei omedelbarl iögonen. All, såsomutredningen avser, bevis skulle få upptagas per lelefon bara med parternassamtycke innebär knappast ens sannolikhet för att bevisupptagningen blirordnad pä det för nägon part bästa sättet. Jag tänker särskilt pä sädana mälvari en processuellt oerfaren part upplräder ulan juridiskl bilräde. Även fördomaren - bl.a. för hovräilsdomaren vid förhör som föranleits av RB 50:23 och51:23 - blir del en avgjord nackdel all inte kunna även med synen iakttaga ellvittne. Därtill kommer hänsynen till de fall. ej hell sällsynta, dä det under ellförhör visar sig att vittnet plötsligt börjar tveka beiräffande en nödvändigpersonidentifiering. - Enligt förslaget skulle viilnesed i förekommande fallavläggas per telefon. Hur mänga nya invändningar kan della förfarande ge upphovtill i ell eveniuelli menedsmäl? Vittnesförhör, som ofta är ganska klenabevismedel, tål inie all få sill värde försvagat; tväriom borde man söka eftermetoder alt öka deras tillförlitlighet. Den av utredningen anförda omständighelen,alt polisförhör ofta hålles per lelefon, synes påkalla alt en säkrare meiodanvändes vid domsiolen. Och om i ell brottmål bevisningen beslår endasl av en mälsägandesoch en lilllalads uppgifter, förefaller del vara mindre lämpligi all höra denene per lelefon men den andre inför rälien. Om nägoi av dessa eller andra skäl moi det föreliggande förslageiär bärkraftigl: kan del dä godlagas all man - av önskan alt spara tid och Prop.1978/79:88 30 pengar - försöksvis utsätter vissa rällegängsparter förrisken alt fä en sämre rättegång än andra? För all lillgodose sagda önskan ärdel bälire all fortsätta längs den redan anträdda vägen att flyttabagatellsaker utanför domstolarnas ansvarskrels. 1 sä fall blir åtminstone intedomstolsväsendets funktionsduglighet lidande, såsom följden torde bli omutredningens förslag genomföres. Enligi min mening skulle ell genomförande av förslagei idenna del innebära ett sädanl åsidosättande av rimliga krav pä en säker rätlsordning,att den ifrågasatta försöksverksamheten beiräffande bevisupptagning böravstyras. 3 Hovrätten över och Hovrätten är positiv till alt man genom försök vid vissa domslolarprövar möjlighelen att delvis ersätta nuvarande munlliga eller skriftligahandläggning med lelefonkonferenser mellan domstolen och parterna och allmuntlig bevisning upplages genom lelefonförhör. ligger väl i linje medden ökade användning telefonen under senare är fått inom domstols-arbetet. Delär angeläget att man vid den pågående översynen av rällegängsförfarandetundersöker hur man på olika vägar kan göra förfarandet snabbare och billigareutan att därför rättssäkerheten träds för nära. Ocksä tekniska förbättringar avmedlen för kommunikation hör härvid till bilden. Den omständighelen atträttegångsbalken (RB) inte räknar med processföring genom telefon bör intelägga hinder i vägen för alt man försöksvis undersöker förutsättningarna för ensädan modernisering av formerna för handläggningen. Del är i själva verkei knappaslmöjligt att ta slutlig ställning till behovet och lämpligheten av handläggninggenom lelefon utan en närmare undersökning av de problem av teknisk och processuellnatur som är förenade med en ordning där användning av telefon delvis ersätternuvarande muntliga eler skriftliga handläggning. Med hänsyn härtill anser sig hovrätten ime böra gå närmarein på de olika skäl för och emot ökad användning av telefon i rättegång somanförs i promemorian. Utredningens påstående atl någon saklig invändning i ochför sig inte kan riklas mol all avgöra alla typer av mål efter enbarl enprocess i lelefon (s 9) anser dock hovrätten föra väl långt. Gör man avkall påden garanti för riktig bedömning av målet som kravet på personlig inställelseinför domstolen innefattar, ökar risken för felaktiga avgöranden. De problemsom möter vid användning av telefonmöten i stället för bmkligaförhandlingar motsvarar därför dem som uppstår vid ersättande av förhandlingmed skriftlig handläggning resp. vid hållande av förhandling i parts utevaro.Med tanke härpå kan det inte gäma komma i fräga att avgöra mål om t.ex. grovabrott efter en process uteslutande i telefon. Däremoi möter enligi hovrällensmening inte något hinder mot atl vid försöksverksamhelen undersöka möjlighelenatt ta upp bevisning i mål av nu åsyftade slag genom telefonförhör. Hovrättenvill vidare erinra om att vissa uttalanden i promemorian om användning av lelefonmöleni stället för sammanträden ler sig motsägelsefyllda såviti gäller mål enligt småmålslagen(s 15: jfr även s 10 n). Hovrätten förutsätter atl del krav på offentligförhandling som kommer lill uttryck i 2 kap. 11 § 2 st. regeringsformen i desslydelse från inte åsidosätts vid försöksverksamheten. anför om möjligheten atl lösa problemen med åhörare vidrättegång- Prop.1978/79:88 31 arna genom all anskaffa särskilda högtalare (s 5) synes inieuigöra tillräcklig garanti härför. Man börockså vara medveten om alt parierochvitmen kan komma alt önska telefonförhandling t.ex. för atl slippa schavolieraoffentligt i en rättegång. Det som har anförts nu pekar på att domstol vidprövning om lelefonmöle skall anses lämpligi bör se lill atl offenllighelskravelUllgodoses pä ell lillfredssiällande säll. gäller inie minsl i fräga om mäl,som väcki större uppmärksamhet. Beträffande utredningens överväganden om formerna för försöksverksamhelen(avsniii 7) inskränker sig hovränen lill följande synpunkter. Del synes rikligl all i vart fall underförsöksverksamheten bygga på i princip frivillig medverkan. Som utredningen anförlbör vägran all dellaga i lelefonsammanlräde eller lelefonförhör inie vara förenalmed sanklioner. Hovrätten ulgär frän all della skall gälla ocksä den som försl förklaralsig önska medverka i lelefon men sedan ulan all meddela sin ändrade insläll-ningeller hell ulan skäl inie är anlräffbar i lelefon. Hovrätten har vidare uppfattalUlredningen så alt om förberedelse och huvudförhandling iförenklad form i Ivisiemål saml om munllig bevisning och hörande av målsägandeskall äga lillämpning vid telefonkonferenser och lelefonförhör med endasl detundantag som framgår av 4 § i den föreslagna lagtexten, nämligen all påföljdinte får ulsältas i kallelse. Hovrätten ifrågasätter om det inte frånlagteknisk synpunki vore bälire atl göra en uppräkning av de bestämmelser sompä grund härav inie skall äga tillämpning. Denna uppräkning mäsle dä även omfatiaandra besiämmelser i RB som berörs av atl vägran alt medverka skall vara sankiionsfri.Exempel härpå ulgör 18 kap 6 S RB. Del är iveksaml om vid förhör enligi 3 § i uiredningcnslagförslag även den hördes medgivande är erforderligl. Anför vittneundanlagsvis något vägande skäl för atl motsätta sig telefonförhör kan delta tillgodosesvid rätlens lämplighetsprövning. Enligt lagförslaget skall bara huvudförhandling iförenklad form kunna hållas vid telefonmöle. Med denna utgångspunkt innebärförslaget lill försöksverksamhet för hovrätternas del enbart möjlighel atlhålla lelefonförhör enligt 3 §. Med hänsyn dessulom lill all ett stort antalmål vid hovrätterna avgöres på handlingama blir ulrymmei för försöksverksamhetendärför begränsal. Hovrätten anser del angelägel all resullalen av försöksverksamhelenutvärderas inom en inie alltför avlägsen framtid. Försöksperioden bör därförbegränsas i tiden, förslagsvis lill tvä år. Den remitterade promemorian redovisar i en utsträckningsom med hänsyn till dess syfte fär anses vara tillfyllest fördelar ochnackdelar som är förenade med ell användande av lelefon i samband medrättegång. En del av dessa fördelar och nackdelar är uppenbara. Andra, ochdetta gäller främsi vissa beiänkligheier som anförts, är av den art atl deras belydelsekan bedömas försl efter en försöksverksamhet. Del kan också antagas, atl en försöksverksamhelger erfarenheler som ej kunnat förutses. Om del praktiska behovet ialla delar av telefonhandläggning i rättegång är tingsrätten inte övertygad.Man lär väl ej heller kunna undgå alt väga del prakliska behov som kanföreligga mol kosinaderna för all skapa tekniska förutsättningar förprocessande per lelefon. Tingsrätten vill emellertid av Prop.1978/79:88 32 skäl som framgår av del ovan sagda ej motsätta sig althandläggning per telefon fär äga rum pä försök. Enligt promemorian (s. 14) kan en försöksverksamhellämpligen koncentreras till möjlighelerna atl per telefon förbereda och avgöratvistemål, förbereda brotlmäl och inom ramen för ett vanligt inslällelseförfarandehöra särskilda personer. Med "förbereda brottmål" åsyftas tydligen (s.11) sädan planering av blivande huvudförhandling som redan nu i stor utsträckningsker telefonledes. 1 denna del är del således inte fräga om nägon försöksverksamhelutan snarare om en rekommendation alt vid behov anordna lelefonmöle. I denföreslagna lagtexten förekommer ej heller nägon beslämmelse som avser"förberedande" av brottmål. Vad i övrigi gäller lillämpningsområdelför en försöksverksamhel innehåller promemorian på en punkl uppgifter somförefaller molslridiga. Sålunda uttalas (s. 10) all svårigheter atl förlikatvistemål per telefon kan behöva föranleda att telefonanvändningen främstinriktas på sådana tvisiemål där förlikning inte är tillålen eller på sädanasituationer där förlikningsförsök erfarenhetsmässigt inte kan antas bliframgångsrika. Normalt skulle således enligt denna uppfattning tvistemål som handläggesenligt småmålslagen (FT-mål) - i vilka rälten enligt uiirycklig föreskrifi harall söka förlika parterna, om ej särskilda skäl föranleder annal - ej lämpa sigför handläggning per telefon. Å andra sidan rekommenderas i promemorian (s. 15)all försöksverksamhelen omfattar även FT-mäl. Tingsrätten ansluler sig lilldenna rekommendation och har ej något atl erinra mot den i lagförslaget gjorda avgränsningenav försöksverksamhelen. Göleborgs Ungsräu har inie nägoi all erinra mol all en försöksverksamhelmed användande av lelefon i rättegång anordnas. Tingsrätten vill dock anmärkaföljande. Del är värdefullt all nya tekniska hjälpmedel ställs tilldomstolarnas förfogande i syfte alt effektivisera arbelel och nedbringa kosinaderna.Då hjälpmedlen kommer att användas av ett flertal mer eller mindre opraktiskapersoner, är det emellertid viktigt, alt hjälpmedlen, i tekniskt hänseende, ärenkla att handha. Med hänsyn lill de nackdelar, som är förknippade med den höglalandelelefonen, bör endasl den låglalande lelefonen komma ifråga för användning vidrättegång. Efiersom den lelefonen endasl kan avlyssnas med användning avhörlurar, mäste dock extra utrustning finnas, som ger åhörare möjlighet althöra vad som sägs. Del är väsentligt atl offenllighelskravel ej bliråsidosatt. Tingsrälten har med iniresse lagil del av de synpunkiersom i den remitterade promemorian redovisals i fråga om möjlighelen all i ökad ulsiräckninganvända lelefonen vid rällegång. De rationaliseringsvinster i domstolsarbetetsom en sådan användning kan ge torde - åtminstone när personalen blirförtrogen med den nya tekniken - bli betydande. För parter, vittnen m.fl.kommer del självfallet i många fall alt innebära stora fördelar att kunna bytaut en betungande inställelseskyldighet mot ett dellagande i en lelefonkonferens. Prop.1978/79:88 33 Tingsrällen har en positiv inställning till atlförsöksverksamhet inleds pä della omräde och har inie funnil anledning lillerinran mot den föreslagna omfattningen eller uppläggningen av denna verksamhei. Fräga är dock om det inte kunde vara av intresse alt vid nägonförsöks-domstol pröva en högtalande anläggning. stödjer tankarna pä atl i ökad utsträckninganvända telefoner vid rättegång i syfte att därigenom bidra till all åstadkommaen snabbare, enklare och billigare domslolsprocess. har sedanen lid utnylljal möjlighelerna med telefonkonferenser och har därvid kunnaikonstalera all de lekniska föruisätiningarna för sådan telefonanvändning ärgoda. Som ulredningen framhållit, är identitetsfrågan vidtelefonsamtal av stor betydelse i samband med domstolsarbele. Detta gäller isärskilt hög grad om bevisning upptas per telefon. anser därför,att den som skall höras i bevissyfte per telefon normalt sett bör kallas attinställa sig vid lelefon hos myndighei på den orl där han vistas. Undantag fråndenna regel bör kunna förekomma t.ex. vid sjukdom och hög ålder samt då den somskall höras har svårigheter att inställa sig hos myndighet på grund avbarnpassningsproblem eller arbetsförhållanden. 1 dessa undantagsfall böristället säkerställas att identiteten kan intygas av tjänsteman vid kommunaleller statlig myndighet, t.ex. läkare på sjukhus, föreståndare på ålderdomshemeller socialvärdstjänsleman. Möjligen skulle också den nuvarande stämningsmannaorganisationenkunna utnyttjas. Om nu angivet förfarande lillämpas kan också riskernaundanröjas för att vittne eller annan läser ur skriftlig uppteckning elleravger sin berättelse under förhällanden, som medför atl han inte vågar frittutsäga sanningen. Enligt domstolsverkels uppfattning kan inga principiellainvändningar riktas mot att i dispositiva tvisiemål såväl förberedelse som s.k. omedelbar huvudförhandling hälls i form av telefonsammanträde, om bådaparter samtyckt till detta. Parterna disponerar ju över processen i dessa måloch delta bör anses omfatia jämväl frågan om målet kan handläggas och avgörasunder lelefonsammanlräde. Om båda parter - t. ex. av kostnadsskäl -begär, att målelskall avgöras under telefonsammanträde borde därför i ett nyll syslem rättenendast i undantagsfall kunna vägra detla. 1 indisposiliva tvistemål måste däremot rätten självfalletgöra en självständig bedömning av om målet kan avgöras eller åtminstone del handläggas under telefonsammanträde. En större försiktighet med användningenav telefonsammanträde lorde vara påkallad i dessa mål jämfört med de disposiliva.Domstolsverket ifrågasätter, om det i indispositiva mål är lämpligt att låtamålet avgöras efter enbart telefonsammanträde. 1 flertalet indisposiliva mål ärdel av viss belydelse för rättens bedömning av saken atl parterna personligeninställer sig inför domstolen. Under en försöksverksamhel bör erfarenheterkunna vinnas i detta avseende och läggas till grund för ett slutligtställningslagande. Att muntlig bevisning i dessa mäl uppläs genomtelefonanvändning inger däremot inga betänkligheter. 1 brottmål bör enligt meningtelefonanvändning kunna ske i samma utsträckning som i indispositiva tvistemål.I sådana mål, som med stöd av 46 kap. 15 § 2 st. kanavgöras ulan hinder av all den lUllalade uteblivit, bör dock även dentilltalade kunna höras per lelefon. Prop.1978/79:88 34 Enligt domstolsverkels uppfattning kan det finnas skäl altfräga sig om telefonanvändning bör lillälas endasl i tingsrätt. Hovrätten är jui prakiiken slutinstans i flerialel mål. Om ell mål gäll vidare lill hovränenoch parter eller vittnen m. fl. skall höras ånyo i hovrätten kan möjligen ulredningsskällala för all delta sker genom personlig inställelse och ej genom telefonsammanträde.Om en försöksverksamhel kommer lill stånd bör denna fräga bli föremal försärskild uppmärksamhei vid utvärderingen av försöket. En fråga som rällegängsulredningen endasl i förbigåendeberört i della sammanhang är om lelefonanvändningen i föreslagen form ärförenlig med reglerna om offenllighel vid domstol. Del kan försl konstateras,alt om telefonanvändningen sker vid förhandling bör den lekniska utrustningenulföras så atl även eventuella åhörare har möjlighet alt höra vad som avhandlasä ömse sidor i lelefonsamlalel. Om lelefonanvändningen sker uianför förhandlingbör liksom vad som därvid avhandlats dokumenteras i akten för alt pä säsätt bli lillgängligl för den som vill ta del av materialet. tillstyrker all en försöksverksamhel i frägaom användning av lelefon vid rättegång anordnas. Verket vill underslryka vad ulredningeni delta sammanhang anförl om alt försöksverksamheten skall bygga på frivilligmedverkan från såväl domstol som parter. delar rältegångsutredningensuppfattning om försöksverksamhetens omfattning, dock atl säväl tilltalad sommålsägande och vittnen bör fä höras per lelefon i sädana fall dä målel med slödav 46 kap. 15 § 2 si. kan avgöras utan hinder av att dentilltalade uteblivit frän huvudförhandlingen. är berett att äta sig alt handhaförsöksverksamheten. Verkei bör på lämpligt sätt medverka jämväl iutvärderingen av försöket. bör erhålla särskilda medel för läckande avkosinaderna för försöksverksamhelen. Om lelefonlekniken skall kunna användas iexempelvis mål med nämnd lorde den av rättegångsutredningen föreslagnautrustningen (lågtalande konferenstelefon med maximalt tio hörlurar) inte ensamvara tillräcklig. De av utredningen gjorda kostnadsberäkningarna synes därförvara för låga. Såvitt gäller av rättegångsutredningen avgivetförfattningsförslag bör av detla framgå, att tilltalad i brottmål fär höras pertelefon i sädana fall dä målet med stöd av 46 kap. 15 § 2 st. rättegångsbalkenkan avgöras ulan hinder av alt den tilltalade uteblivit fränhuvudförhandlingen. I tillämpningsbestämmelser bör särskilt regleras hur identiietsfrägomaskall hanteras. Det bör också framgå alt - och på vilkel sätt - kravel på offenllighelvid domstol skall tillgodoses vid telefonanvändning. Vidare erfordras regler omersättning till vittne m.fl. som inställer sig vid t.ex. myndighet för atlhöras per telefon. Utifrån de synpunkter som statskontoret har alt beaktatillstyrker verket den försöksverksamhet med användning av telefon vidrättegång som föresläs av rällegängsulredningen. Staiskonioret anser atl lelefonkonferenser är ell viktigtmedel för kommunikation eftersom användning av telefon är kostnadsbesparandejämfört med personlig inställelse. Verkei ser emellertid telefonkonferensernasom ett komplement lill, snarare än en ersättning för, fysisk närvaro vid enförhandling. Prop.1978/79:88 35 Riksrevisionsverkei har i revisionsrapport om tingsrättershandläggning av brollmäl visal på alt mer än en tredjedel av alla brollmäl frän1975 vid 10 tingsrätter ställts in. Till en del beror detla pä atl tilltaladeeller vittnen inte inställde sig trots all personerna blivit delgivna. Statskontoret anser att försöksverksamheten bör utvisahuruvida man med telefonens hjälp kan öka utnyltjandel av domstolarnas resursergenom all minska anialei inslällda mäl. Troligtvis innebär del för mänga människor en päfresiningall uppträda vid en rällegång och många drar sig därför för all slälla upp somvittne. Möjligen skulle allmänheien bli mer positiv till all vittna om möjlighelfinns atl avge vittnesmål per lelefon. Verkei anser därför alt försöksverksamhetenbör söka utröna huruvida användning av telefon kan påverka allmänheten ipositiv riktning. Även för polispersonal, som ju ofta kallas som vittnen, börmöjligheten alt använda telefon i dessa fall ofta kunna vara lill fördel. Staiskonioretanser i likhet med utredningen all lelefonkonferenser borde kunna medförakostnadsbesparingar vid rättegångarna. Vid försöksverksamheten med all användatelefon i domstolsarbele bör som underlag för slutligt ställningstagande ifrågan de prakliska och ekonomiska konsekvenserna närmare belysas. Denföreslagna försöksverksamhelen bygger pä användning av låglalandekonferenstelefon. Det är möjligl all denna utrustning lämpar sig särskilt bra idomslolssammanhang. För övriga delar av förvaltningen anskaffas dockhuvudsakligen höglalande telefoner i form av det nya billiga understället som leleverkelnyligen introduceral på marknaden. lämpar sig för säväl gruppsamtal somvanliga telefonsamtal. Del skulle vara intressant om försöksverksamheten ävenomfattade dessa hjälpmedel. De är enkla all ansluta och att använda ochårskostnaderna inklusive inträdesavgift uppgår endasl . Enligt riksrevisionsverkels (RRV) mening torde ett ökalutnyttjande av lelefon enligt utredningens förslag kunna leda till ett förparter och vittnen mindre betungande förfarande som de loiala kosinadernaför rättegångarna lorde kunna minskas. RRV fömiser emellertid, i likhet medutredningen, att ett antal prakliska problem kan uppstå vid införandet och tillslyrkerdärför förslaget om försöksverksamhel. För atl minska svårigheterna vid introduktionen föreslårRRV alt försöken leds av en särskild grupp inom med ansvar förall lämna service när del gäller tekniska och juridiska problem samt för alllöpande sprida erfarenhelerna mellan de deltagande domstolarna. RRV vill vidareframhålla betydelsen av att i förväg fastställa somutvärderingen skall avse. Detla behöver dock inte hindra att försöksverksamhetenfortsätter på oförändrat sätt i avvaktan pä ulvärdering och defi-nilivl beslul. Beiräffandefördelningen av telefonkostnaderna instämmer RRV i förslaget atl beslul härombör anslå lill del definitiva beslutet om verksamheien. Prop.1978/79:88 36 Domareförbundel ställer sig helt positivt lill en försöksverksamheli fräga om användning av lelefon vid rättegång. Förbundet tror atltelefon-användning vid rättegång kan verksamt bidraga lill all förenkla ochförbilliga rällegängsförfarandet i vissa mäl. Ett införande av ett sådanisyslem kommer emellertid all innebära en sä avsevärd förändring i de nuvarandeformerna all del är svårt all överblicka konsekvenserna i olika avseenden. Detär därför såsom rättegångsutredningen också föreslår angeläget att dellaförfarande försl prövas i en försöksverksamhel. Del är enligt förbundels mening av slörsla viki allanvändningen av telefon vid rättegång inte leder till en formlöshet, som kan geintryck av godtycke och leda till bristande förståelse för betydelsen avuttalanden under lelefonhandläggningen. Del är därför önskvärt alltelefonanvändningen, även under en försöksverksamhet, regleras iförhållandevis fasta former. Del remitterade lagförslaget uppfyller inte dekrav som mäste ställas i della avseende. Förslagei mäsle i varje fallkompletteras med utförliga tillämpningsanvisningar. Med hänsyn lill alt del iåtskilliga avseenden är fräga om avsteg från lagregler bör ett bemyndigandeför regeringen atl utfärda sådana lillämpningsanvisningar inlagas ilagförslaget. En viktig princip i rättegångsförfarandet, som enligtdomareförbundets mening inte får äventyras genom telefonanvändning, äroffentligheten i rättegången.