prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Vad utredningen anför om intresset av fast och och enhetligrättstillämpning i dessa rältshjälpsärenden finner domstolen övertygande. Detsagda gäller oavsett vilka befogenheter som i övrigt ges åt advokat, domstoleller förvaltningsmyndighet. Som antytts under 6. finner bostadsdomstolen däremoianledning lill invändningar mot utredningens förslag i 18 § alt advokat iövriga angelägenheler skall ha rätl att själv bevilja allmän rättshjälp ocharbeta på ärendet med skyldighet alt därefter begära beskedom han får fortsätta eller inte. Enligt domstolens uppfattning är detverklighetsfrämmande att räkna med att den advokat som den rättssökandekonsulterar för aU få hjälp alltid skall kunna verkställa en striktintresseprövning. Det synes inte uteslutet att advokatens yrkesmässigagrundinställning att hjälpa den som söker hans bistånd ibland kan komma attleda lill en mer liberal bedömning av sökandens intresse av att få sin sakprövad än som f n. gäller enligt rättshjälpsmyndighetemas praxis. Domstolendelar experterna uppfattning att förslaget ärägnat all medföra ökade koslnader för det allmänna. Ett genomförande avförslaget leder vidare ofrånkomligen lill betydande ojämnhet i tillämpningengenom alt prövningen sprids på ett stort antal personer. Bostadsdomstolen är också skeptisk till konstruktionen medunderställning av frågan om fortsatt rättshjälp sedan sex timmars arbete lagtsner pä ärendet. Om en advokat har beviljat allmän rällshjälp och arbetat med angelägenheteni blir del säkerligen mycket svårt för rältshjälpsnämnden ellerdomstolen att avbryta rättshjälpen, i synnerhet om ärendei närmar sig sittavgörande. En ytterligare olägenhet med förslaget är alt möjlighetöppnas för rättshjälpssökande att i samma rättsliga angelägenhet vända sigtill flera advokater, som varandra ovetande beviljar rättshjälp. Sådantmissbruk av rättshjälpen lär inte kunna kontrolleras från det allmännas sida.Av betänkandet framgår inte om utredningen tänkt sig att missbruk i efterhandskall kunna beivras med slöd av 39 § i förslaget. Även om sådan möjlighet till- Prop.1978/79:90 256 skapas, vilkel bl.a. synes förutsätta viss omarbetning avansökningsformuläret, kommer uppenbarligen restilutionstalan alt orsakamyndigheterna besvär och kostnader. På grund av det anförda avstyrker bosladsdomstolenutredningens förslag i 18 §. Domstolen vill i stället erinra om sitt under 6.framförda förslag om liberaliserad retroaktivilelsregel. Enligt 20 § första stycket RHL kan advokat få ersättningför arbete och kostnad som uppkommit före ansökningen, om denna gjorts utanoskäligt dröjsmål. Enligt förarbetena (prop 1974:71 s. 21) bör bestämningen"utan oskäligt dröjsmål" tolkas restriktivt. 1 praxis lär förseningpå inte godtas. Detta har medfört olägenheier av olika slag.Domstolen föreslår att den nuvarande regeln ändras så att advokaten kan fåersättning för arbete som utförts innan ansökan om allmän rättshjälpgörs -hos domstol eller rättshjälpsnämnd - förslagsvis 2 månader. Möjlighetentill retroaktiv ersättning kan fö. begränsas ytterligare genom ett beloppstak.En fömtsättning för att arbele före ansökan om rättshjälp skall kunna ersättasär enligt domstolens förslag att ansökningen bifalls. Är frågan härom tveksamenligt advokatens uppfattning bör han naluriigtvis liksom f. n. ge in ansökanefter rådgivningsfasen. Ett genomförande av domstolens förslag bör, i föreningmed den utvidgade tiden för rådgivning, tillgodose ett av syftena med denföreslagna bestämmelsen i 18 §. Beträffande 21 § i förslaget anser bosladsdomstolen attinte bara allmän domstol och vissa specialdomslolar m. m. utan även aUmänförvaltningsdomstol dvs. regeringsrätten och kammartättema skall kunna beviljaaUmän rättshjälp. Detsamma gäller hyres- och artendenämndema där handläggningensker i domstolsmässiga former, liksom överexekuior. 20 § Enligt första stycket i paragrafen kan advokal,varmed jämställs bilrädande jurist på advokatbyrå, förordnas till biträde.Endast om särskilda skäl föreligger, kan annan lämplig person förordnas. Detlainnebär en klar skärpning i förhållande till RHL av möjligheten att förordnaannan än advokat till biträde. presumeras att en advokat (motsvarande) ärlämplig att erhålla förordnande och någon ytteriigare prövning görs ej.Beiräffande andra biträdeskategorier sker en prövning av vederbörandeslämplighet. Vid denna lämplighetsprövning torde vikt fästas vid arten ochbeskaffenheten av angelägenheten i fråga. 1 förarbetena till RHL framhålls t.ex, särskilt att ombudsman hos partsorganisaUon på hyresmarknaden bör kunnautses till biträde i hyrestvist och del oavsett om tvisten skall prövas av hyresnämndeller av domstol (prop. 1972:4 s. 258). Enligt förslaget skall emellertidsärskilda skäl föreligga för att t. ex. en ombudsman som är expert påhyresfrågor skall kunna förordnas till biträde. Mol bakgrund av det anförda kan bosladsdomstolen inte delautredningens uppfattning att det här närmast skulle vara fråga om enredaktionell jämkning. Några skäl för ändring i sak har inte framförts.Domstolen avstyrker förslaget. Prop.1978/79:90 2.-7 Beviljande av allmän rättshjälp Hovrätten tillslyrker utredningens förslag alt allmänrättshjälp i vissa familjerättsmål skall kunna beviljas av advokat. Härigenomsynes stora fördelar kunna uppnås inte minst från kostnadssynpunkt. Denföreslagna bestämmelsen framstår också som föredömligt enkel atl lillämpa. Däremot avstyrker hovrätten utredningens förslag om rältför advokat alt bevilja allmän rättshjälp och därefter arbeta påärendet. Den möjlighet en advokat enligt nuvarande rätlshjälpslagstiflning harall bevilja allmän rättshjälp har kommii lill användning i myckel ringautsträckning. Vid en av förelagen enkät hos ett 80-tal enskildaadvokatbyråer (betänkandet sid. 105) angav av de tillfrågade byråerna somskäl härför, atl maximibeloppet för klientens kostnadsbidrag regelmässigt varförlagt, medan av byråerna ansåg all reglerna varför krångliga. av detillfrågade motiverade den ringa användningen med att del vid eventuelltefterföljande allmän rättshjälp efter beslul av rällshjälpsnämnden kunde visasig att en felbedömning skett från byråns sida. förslag skall advokat exempelvis i fall där den rättsligaangelägenheten avser fordran, arvsrätt eller skadestånd få besluta om allmänrättshjälp och arbeta på ärendei i högsl innan frågan om fortsatträttshjälp underställes rättshjälpsnämndens eller allmän domstols prövning. Ärden rättssökandes preliminära rättshjålpsavgift högre än vad som motsvarar sextimmars arbete för advokaten, äger han dock rätt atl arbeta på ärendet lilldess kostnaden når upp till rättshjälpsavgiften. Därjämte föreslår emellertidutredningen all frågan om rällshjälp i vissa slag av ärenden alltid skallprövas av rältshjälpsnämnden. De undantag som görs från advokatensbeslutanderätt har, såsom utredningen framhåller, i rättshjälpsnämndernashittillsvarande verksamhet ofta visat sig vara svårbedömda. Utredningensförslag innebär således att advokaten i många fall kommer all ställas införsvåra avvägningar. Den risk för felbedömningar frän advokatens sida, vilkenredan nu uppfattas som ett problem, kommer då alt öka ytterligare. Som en följddärav kan advokaterna befaras komma att, i högre grad än belastarättshjälpsnämnderna genom underhandskontakter för att få vägledning vid sinbedömning. Att beslula om allmän rättshjälp kommer också att medföra en inteoväsentlig arbetsinsats från advokatens sida genom att han måste beräknasökandens årsinkomst, rätlshjälpsavgift, skriva beslut m. m. Till detta kommervidare det merarbete som uppkommer för advokaten i de fall den tillåtnatidsfristen överskrides och beslut om fortsatt rättshjälp skall fattas avmyndighei. Del av utredningen föreslagna systemet framstår således som än merkomplicerat att lillämpa än det som gäller och kan förväntas komma till användningi myckel ringa utsträckning. Skulle mot förmodan en ökad användning bli följden av utredningensförslag torde detta komma alt medföra en avsevärd kostnadsökning förrättshjälpen som helhet. Hovrätten anser att utredningen i denna del intetillräckligt beaktat bland annal den konfliktsituation vari advokaten försättesnär han skall tillvarataga statens intressen gentemot klienten. Det ärsannolikt att advokaten i denna situation mången gång låler klientens intressenvinna företräde, vilkel kommer atl medföra en ulvidgning avtill-iämpningsområdet för allmän rättshjälp. Det bör i detta sammanhang påpekasatl en sådan utveckling inte heller torde kunna hejdas genom den prövning somvid den tillåtna tidsfristens utgång skall göras av myndighet. Prop.1978/79: 90 258 Myndigheien kan nämligen beslula alt allmän rättshjälpinte vidare skall utgå i ärendet men endast undantagsvis underlåta alt belalaut ersättning till advokaten för det arbete som redan utförts, eftersom detlatorde förutsätta atl advokaten gjort en uppenbar felbedömning. Sammanfattningsvis finner hovrätten således atlutredningens förslag om rätt för advokat alt bevilja allmän rättshjälp i andramål än familjerätts-mål är förenal med avsevärda olägenheier och avstyrkerdärför all detta förslag genomföres. Hovrätten vill i sammanhanget ifrågasättaom icke möjlighelerna alt bevilja allmän rättshjälp utan beslut avrällshjälpsnämnden bör i övrigt helt borttagas ur rältshjälpssystemel. Detlaskulle göra rättshjälpslagsliftningen både enklare och mer lättöverskådlig. Avskaffas advokats möjlighet att bevilja allmän rättshjälpi andra mål än familjerättsmål, medför delta att något egentligt behov av attlåta allmän domstol besluta om allmän rättshjälp ej längre synes föreligga.Under dessa fömtsättningar torde det nämligen endast undantagsvis förekomma allett ärende, vari allmän rättshjälp önskas, anhängiggörs vid domstol utan altbeslut i rättshjälpsfrågan föreligger. Del ringa antalet ärenden kommer enligthovrättens mening att motverka en rationell handläggning av rätlshjälpsärendenavid domstol och till följd härav relativt sett verka kostnadsfördyrande. iförhållande till det enskilda ärendet kommer vidare rätlshjälpsfrågan attförorsaka domstolen ett inte oväsentligt merarbete genom de kontroller m.m.som ska utföras. Hovrätten anser därför all övervägande skäl talar för alt intebelasta domstolarna med ärenden om rättshjälp. Detta gäller - med hänsyn tilldet under alla omständigheter ringa antalet ärenden - även om advokatsmöjlighel atl bevilja allmän rättshjälp icke avskaffas. Skulle rätten atl bevilja allmän rättshjälp - i enlighelmed utredningens förslag - överflyttas på allmän domstol, motsätter sighovrätten bestämt den begränsning av beslutanderätten som föreligger ilagförslagels 17 §. Utredningens förslag i denna del medför endasl att reglernablir onödigt komplicerade och att i tillämpliga fall avgörandet avrältshjälpsfrågan blir fördröjt. utger tabeller över denrätissökandes rätlshjälpsavgift (kostnadsbidrag) i olika inkomstlägen. 1 detpraktiska arbetet har således den myndighet eller advokat som skall beräknarällshjälpsavgiften endasl att i tabellen läsa av vilken avgifl som motsvararsökandens inkomst. Utredningens förslag till enklare system att beräknarättshjälpsavgiften synes därför endasl ha den mycket begränsade positivaeffekten alt arbete med framtagandet av nämnda tabellerunderlättas. Mot bakgmnd härav vill hovrätten ifrågasätta om det kan ansesmotiverat att genomföra utredningens förslag i denna del, specielll som detlamedför avsevärda höjningar av rättshjälpsavgiflen i vissa inkomstlagen. Videxempelvis en inkomst på kommer sålunda avgiften för person som ickeär underhållsskyldig gentemot annan person atl bli mol 90kr. Förslaget medför dessulom förstärkta s. k. Iröskeleffekter. Beträffande utredningens förslag till beräkning av denrällssökandes inkomst har hovrätten i och för sig inget atl erinra. Förslagetsynes emellertid icke medföra några påtagliga fördelar i förhållande till vadsom nu till-lämpas. 1978/79:90 2.-9 2.3 Hovrätten för Nedre I den mån vid bestämmande av arvode utrymme kan ansesfinnas för bedömning av ulfört arbete och dess kvalitet oavsett den lidarbetet uppgivits ha krävt delar hovrätten den av utredningens ordförandeframförda tesen an vid processuell rättshjälp den handläggande myndigheten bästkan bedöma de frågor som påverkar arvodels storlek. Del kan lilläggas alldenna myndighei även är mesi lämpad all pröva om behov av rättshjälp föreligger.Det är även av betydelse all myndigheien ofta bättre än rättshjälps-nämndenkänner till dem som förordnas till biträde i angelägenheter varom är fräga.Hovrätten hälsar därför med tillfredsslällelse en omfördelning av beslutsfunktionerna.Hovrätten delar dock inte utredningsmajoritetens uppfattning att man tillsvidare skall stanna så att säga pä halva vägen. 1 stället för att tänka sig ettetappvis överflyttande av beslutsfunktionerna från rättshjälpsnämndema bör iett sammanhang genomföras de förslag som utredningens ordförande framlagt i sinreservation till betänkande. Redan det förenklade förtalande som förslagetinnefattar motiverar dess genomförande. Hovrätten delar även ordförandensuppfattning atl en snar vidare uibyggnad av advokaters och jämställdasmöjligheter atl själva bevilja allmän rättshjälp bör övervägas. När det gäller beviljande av allmän rällshjälp erinras omvad tidigare anförts, nämligen atl hovrätten delar utredningsordförandensmening (betänkandet s. 277) att olika beslul inom rättshjälpssyslemet iprincip bör anförtros den myndighet som handlägger del mål eller ärende ivilket den rällssökande önskar eller har rättshjälp. Om i enlighet med förslaget advokat beviljat allmänrättshjälp och den rättsliga angelägenheten blir föremål för handläggning vidallmän domstol, skall domstolen pröva frågan om fortsatt rättshjälp först sedanadvokaten sysslat med ärendet visst angivet antal timmar. Principen bör varaatt sedan allmän rättshjälp beviljats frågan om förmånens bestånd när somhelst kan aktualiseras. När rättegången inletts, bör domstolen från bilrädetövertaga ansvaret för frågan om rättshjälpen skall bestå. Befinnes del exempelvisvid anhängiggörande av talan atl denna är obefogad - åberopade omständigheterkanske inte leder fram till den rättsföljd som yrkats - bör rälishjälpen genastbringas att upphöra (jfr 39 § 1 st. 4 p. förslaget till ny rättshjälpslag). Rättshjälpsavgiften har enligt hovrättens mening gjortsalllför starkt progressiv. I de övre inkomslskikten ökar avgiften med 470 krför varje i inkomstökning, räknat på basbeloppel (). Redan vid ett basbelopp på - detta synes inte alltföravlägset -kommer motsvarande ökning atl vara . Avgiftsökningen bör enligthovrättens mening icke i något fall tillåtas överstiga nettolöneökningen. Kammarrätten ansluler sig lill utredningens förslag attadvokat skall få besluta om allmän rättshjälp i familjerättsärenden. Kammarrätten ställer sig däremot iveksam till förslagetall advokat skall få besluta om rättshjälp i vissa andra ärendetyper och arbetaupp innan beslutet underställs myndighets prövning. 1978/79:90 260 ens egna beräkningar skulle nämnderna befrias från högsllio proceni av det totala antalet ärenden genom denna del av förslaget.Rationaliserings-vinslen skulle således inte bli särskilt stor. Utredningensundersökningar visar all avslagsfrekvensen är belydligi högre i dessaärendelyper än i familjerättsärendena. Detla tyder på atl sakprövningen ärsvårare i förstnämnda ärendelyper. Enligt kammarrättens bedömning kan mandärför inte bortse från atl rätlshjälpsområdel kan vidgas, om förslagetgenomförs i denna del, vilket skulle medföra ökade koslnader för statsverket.Enligt den enkätundersökning angående tillämpningen av institutet allmän rättshjälputan beslut av rättshjälpsnämnd som redovisades i DONs PM angav advokaterna somfrämsta anledning till den begränsade användningen av inslilulel atl reglernavar krångliga. Kammarrätten anser att samma omdöme gäller för den avrättshjälpsutredningen föreslagna ordningen, varför del kan befaras attinstitutet skulle tillämpas endast i ringa omfattning. Mol denna bakgmnd är kammarrätten tveksam till omutredningens förslag att låta advokat besluta om rättshjälp i ärenden uianförfamiljerättsgruppen är lämpligt. Ulredningen föreslår vidare att vissa domstolar skall fåbesluta om allmän rättshjälp, om frågan om rättshjälp uppkommer först efterdet att den rättsliga angelägenheten har blivit föremål för handläggning viddomstolen. Enligt kammarrättens bedömning bör samma befogenhet tilläggas de domstolaroch myndigheter som enligt förslaget skall fastställa ersättningar, såledesäven förvaltningsdomstolar, arrende- och hyresnämnder saml överexekutor. Dessadomstolar och myndigheter får anses vara väl lämpade atl besluta om allmänrättshjälp. Att gä ännu längre, såsom utredningens ordförande föreslagit, ochlåta alla statliga myndigheter besluta om allmän rättshjälp kan, såvittkammarrätten kan bedöma, knappast bidra till ökad effektivitet. Enligt förslaget skall de allmänna domstolarna inte fåbesluta om allmän rättshjälp i ärenden där det krävs särskilda skäl ellersärskild prövning för aU rällshjälp skall få beviljas. Som skäl för dennabegränsning har utredningen anfört önskemålet om enhetlig praxis. Praxis tordeemellertid inte bli mindre enhetlig, om domstolarna får rätt atl besluta omallmän rällshjälp i alla ärendetyper. Genom sin sammansättning och verksamheiär de allmänna domstolarna inriktade pä att avgöra juridiska frågor. Deltagäller även för de andra domstolar och myndigheler som enligt kammarrättensförslag skall få besluta om allmän rällshjälp. Kammarrätten förordar därföratl de domslolar och myndigheter, som ges rätl att beslula om rällshjälp, fåravgöra rältshjälpsfrågan i samtiiga typer av ärenden. Råttshjålpsa v gift er Kammarrätten tillslyrker utredningens förslag angåendeförenklingar vid beräkning av den rättssökandes inkomst och fastställande avrättshjälpsavgift. De föreslagna avgifterna innebär en höjning jämfört med deavgifier som ulgår . Härigenom förändras den låginkomslprofil somrättshjälpssyslemet ursprungligen fick. Utredningen redovisar inte några skälför att nu gå ifrån den ursprungliga låginkomstprofilen. Kammarrätten har svårtatl se några andra skäl för ett sådant steg än rent slalsfinansiella. 1 26 § tredje stycket föreslås att myndighets beslut omskyldighet atl erlägga rätlshjälpsavgift skall få verkställas såsom dom.Enligt utredningens överväganden syftar stadgandet på de fall då avgiften skallbetalas direkl till statsverket. Det torde inte finnas något behov av enmotsvarande ordning när avgiften skall betalas till biträdet, eftersombiträdet kan underlåta 1978/79:90 261 atl utföra något arbete innan avgiften betalats.Bestämmelsen bör utformas så att den överensstämmer mer med motiven ochförslagsvis få följande lydelse. "Myndighets beslut om skyldighet atlerlägga rältshjälpsavgifl till statsverket får verkställas enligt vad som ärföreskrivet om domstols dom." Från rent administrativa utgångspunkter tillslyrkertingsrälten med hänsyn till den tidsvinst och förenkling av ärendenasbehandling som vinnes alt advokat skall få bevilja rättshjälp och slutförarätlshjälpsärendet i de av ulredningen angivna familjerällsmålen ochfamiljerältsliga ärendena. För en enhetlig bedömning - ärenden av förevarandeslag kommer alt behandlas av ett stort antal personer var för sig - börnoggranna och lättillämpade bestämmelser meddelas om rättshjälpsavgiften. De rent administrativa fördelama, främst effektiviseringoch förenkling av rättshjälpssystemet, talar för utredningens förslag alt advokaläven i annan rättslig angelägenhet med viss begränsning skall få beviljaallmän rättshjälp. Dock bör, liksom beiräffande familjerällsmålen och defamiljerältsliga ärendena, rätlen att bevilja allmän rällshjälp ejtillerkännas bilrädande jurisl på advokatbyrå. Det är enligt tingsrältenviktigt all betydelsefulla frågor av detta slag kommer under en advokatsbedömning och står under dennes direkia ansvar. Vad avser de särskilt uppräknade fall där det ankommer pårältshjälpsnämnden att pröva rätlshjälpsfrågan ifrågasätter tingsrätten om ditbör föras bodelning med anledning av äktenskapsskillnad eller boskUlnad. Detkan härvid anmärkas alt advokat om den rättshjälpssökande inte varil giftutan sammanboende - får bevilja rättshjälp i angelägenhet av ifrågavarandeslag med den begränsning som följer av "sextimmarsregeln". Enligttingsrälten är sistnämnda regel i förening med en väl planerad kostnadskontrolltillfyllest beträffande bodelningsärenden. Tingsrätten finner ej alt sådana skäl framkommit atl,såsom upptagits i 17 § i förslaget, begränsning bör föreligga i de allmännadomstolarnas rätl att pröva frågor om allmän rällshjälp. Särskilt när detgäller massärenden kan en sådan begränsning medföra en onödig byråkratiseringsamtidigt som rättshjälpsnämnden kan antagas ha sämre möjligheler att bedömafrågan än tingsrälten. Vidkommande frågan när part begär rättshjälp förhandläggning vid förvallningsdomstol eller förvaltningsmyndighet ansertingsrälten att i vart fall förvaltningsdomstol bör tillerkännas sammabeslutskompetens i rättshjälpsärenden som ulredningen föreslagit beträffandeallmän domstol och vissa därmed jämslällda domstolar. Viss tveksamhet kanföreligga huruvida samma kompetens skall tillerkännas statligförvaltningsmyndighet, där vid sådani förhållande myndigheten irältshjälpsärendel skulle bli såväl part som beslutande myndighet. De skälutredningens ordförande anfört för sitt ställningslagande för alt samtligastatliga myndigheter skall få prövningsrätt i nu avsedda fall väger emellertidenligt tingsrätten så tungt att tingsrätten ansluter sig till den uppfattningutredningens ordförande intagit i denna fråga. Samma ståndpunkt gäller förtingsrätten beiräffande andra i utredningen upptagna frågor såsom tillståndtill byte av bilräde, beslut om ersättning osv. Tilläggas kan att informationom praxis i rättshjälpsärenden och andra frågor rörande rättshjälpssystemetkan i tillräcklig omfattning föras ut till berörda myndigheter, förslagsvis avdomstolsverket. 1978/79:90 262 I belänkandei föreslås, i enlighet med utredningensdirektiv, ålgärder som hell klarl skulle effeklivisera de olikarättshjälpsformerna och förenkla rällshjälpssyslemel ulan atl för den skulleförsämra rättsskyddet. Enligt tingsrättens mening skulle emellertid de mycketangelägna syftena med översynen av rältshjälpssystemel tillgodoses i än högregrad, om de förslag till åtgärder genomförs som utredningens ordförande medinstämmande av experten framlagt i reservation till betänkandet.Tingsrälten vill för sin del bestämt förorda all så sker. 1 del följande tar tingsrätten upp olika av utredningenbehandlade spörsmål i samma ordning som de redovisats i betänkandet.Kommentarerna tar av naturliga skäl sikte främst på alt lämna synpunkter ifrågor som kan ha betydelse för de allmänna domstolarna. Tingsrätten välkomnar att ordel koslnadsbidrag utmönstrasur rättshjälpslagen och ersätls med det i sammanhanget mer lättförståeliga ochadekvata uttrycket rättshjälpsavgift. Likaså anser tingsrätten det vara välbetänktalt, som föreslagils, beteckna alla biträden inom rättshjälpslagens ram somoffentliga biträden. Såsom utredningen konstaterat (s. 70) behövs för den sådanändring av terminologin som sist nämnls en annan benämning för enrällshjälpsform som behandlas i nuvarande 41-45 §§. Tingsrätten villemellertid ifrågasätta om inte det av utredningen föreslagna uttrycket är förlångt och otympligt. Enligt tingsrättens mening är "särskild rättshjälp"en lämpligare benämning för denna rättshjälpsform. Utredningen uttalar pä s. 78 nederst att allmännadomstolar av praktiska skäl i viss utsträckning bör kunna anförtros att prövarättshjälpsfrågan i fall när frågan uppkommil först sedan talan väckts ellermålel eller ärendet eljest anhängiggjorts. Uttalandet ger uttryck förtveksamhet beiräffande de allmänna domstolarnas förmåga all handläggarättshjälpsfrågor.