prop · G203117 · 1978-12-31 00:00:00 — Försi har parterna börjat ifrågasätta dessa regler.1 samband med löneuppgörelsen gjordes uttalanden rörandebemanningsfrågor till protokollen över förhandlingarna med envar av de trearbetstagarorganisationerna. Av dessa uttalanden kan utläsas att partema varöverens om att bemanningen borde göras mer flexibel än dittills och attförsöksverksamhet bl. a. på det organisaioriska området skulle inledas. Den 1oktober 1977 träffade och ettramavtal för bemanningsavtal, vilkel sedermera har följis av bemanningsavtalrörande manskapsbemanningen på vissa fartyg. De nämnda avtalenredovisas närmare i befälsbemanningsutredningens betänkande, särskilt bilagaC. Prop.1978/79:117 25 Isjöfarlspolitiska utredningens komplettering redovisas andra avtal. Av dennaredovisning framgår lill en början au det har gällt ett"Specialavial mindre fartyg" mellan . Avtalet medger högre arbetsiidsuiiag än vad somstadgas i sjöarbeistidslagen och utgör därigenom en förutsättning förivävaklssystem i stället för trevaktssystem på de fartyg som faller underavtalet. Vidare redovisar ulredningen atl del har träffats ett ramavtal förbemanningsavtal mellan för mindre fariyg och Svenska sjöfolksförbundetav samma slag som del lidigare hade slutit, och attbemanningsavtal på gmnd av ramavtalet har träffats för flera fartyg.Utredningen redovisar också ett avtal om försöksverksamhet mellan och . Detta innebär bemanning meden befattningshavare mindre än brukligt. Som fömtsättning härför skallunderhåll av maskinutrustning och leknisk uiruslning på däck i princip ulförasav landbaserad personal och/eller ombordmönslrad extra personal. Avtaletfömtsätter vidare, alt erforderlig personal med god yrkesutbildning och praktikfinns för att utföra säkerhetsmässigl reparations- och underhållsarbete.Parterna är överens om att maskinbefälet måste ges möjligheter tillyrkesteknisk vidareutbildning. och finns sedan längeavtal rörande förlängd arbetstid på vissa kortare passagerarlinjer. Det finnseller har funnits ocksä nägot enstaka annat avtal rörande arbetstidsutlag. Någotavtal i bemanningsfrågor på grundval av överenskommelsen i 1977 ärsförhandlingsprotokoll (bilaga C 2 i befälsbemanningsutredningens belänkande)har ännu inte träffats. Den29 träffades en principöverenskommelse mellan Sveriges redareföreningoch om gmnd för fastställande av minimibesäuningenför lastfartyg med obemannat maskinmm. Överenskommelsen ulgörs av entabell där manskapsbemanningen anges till antal och kvalifikationer. Vidarefinns vissa förutsättningar för avtalet, vilka innebär bl. a. att personal llranställas och utnyttjas i allmän tjänst. har tidigare motsattsig att del i beslut om minimibesättning anges au viss personal skall varaanslälld i allmän tjänst. Andra förutsättningar är atl redaren iräffartillfredsställande arrangemang för de underhälls- och reparationsarbeten sombehövs och för förstärkning av besättningen för arbetsuppgifter i samband medbogsering och förtöjning. Antalet befattningshavare på ett fartygbemannat enligt detta avtal understiger, på större fariyg belydligt, antaletenligt konventionell bemanning. Säsomframgår av befälsbemanningsutredningens belänkande bestämde sjöfartsverkellänge minimibesäuningen efter myckel fasta riktlinjer. Efter besvärfastställdes beslut som följde dessa riktlinjer av regeringen. 1978/79:117 26 senareår har fiera beslul eller serier av beslut tillkommit, vilka avviker från riktlinjernaoch innebär att nya principer följs eller försök inleds. Genomregeringens beslut fastställdes minimibesättning förmoiorfartyget i överensstämmelse med huvudalierna-livel i delbemanningsavial beiräffande manskapei som hade iräffats mellan rederiet ochSvenska sjöfolksförbundei (se SOU 1978:21 s. 307). Beslutet innebär enminskning av antalet i minimibesäuningen ingående sjöbefäl. De ibetänkandet nämnda och i bilaga C avskrivna bemanningsavtalen för manskap pånya fariyg tillhörande har resulterat i minimibesättningarför de i avtalen avsedda fartygen. Dessa beslut innebär alt viss utsträcktarbetstid godtas, alt landbaserad service och andra organisatoriskaförändringar har falt påverka minimibesäuningen och all antaletbefattningshavare ulöver sjöbefäl är avsevärt lägre än enligt sjöfartsverketsnormal regler. föregående avsnitt nämnda principöverenskommelsen mellan sjöfolksförbundei har godtagits somgmnd för minimibesättningsbeslut. De första beslulen härom meddelades avsjöfartsverket . De har inte överklagats. De innebär au deprinciper godias som har uttalats i överenskommelsen rörande bl. a. allmäntjänst, underhälls- och reparationsarbeten samt förstärkning av personalen vidbogsering och förtöjning. avser att följa upp beslutensverkningar genom regelbunden rapportering, fariygsbesök m. m. Avsiklen är allkontrollera, atl de förutsättningar som ligger till grund för beslutet medavseende på arbetets organisaiion, försiärkning av besättningen i vissa lägenoch liknande verkligen uppfylls. Såsomredovisas inledningsvis i avsnitt 3 ärden dagliga arbetstiden enligtsjöarbetstidslagen åtia limmar för vakigäende personal på alla fanyg ulommindre fartyg (under 500 brt) i närfart. Avsteg frän denna regel flr görasgenom kollektivavtal. 1 minimibesäuningsbeslui för fartyg över 500 brt hargodtagits en avtalad arbetstid , vilket innebär ivävaklssystem istället för trevaktssystem. I de fall där ett fariygsbefäl som arbetar påfartyget är delägare i della har för honom godlagils en beräknad arbetstid avtolv limmar, vilkel har möjliggjort en minskning av antalet fartygsbefäl ibegränsad fart. En utgängspunkt för beslut med denna innebörd har varil attdelägare inte omfattas av arbeistidsregleringen enligt sjöarbeistidslagen. Påkallelse av () (denmellanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationen) hölls 14 juni-7juli 1978 en internationell konferens om utbildning och certifiering avsjöfolk. Den anordnades i samarbete med (). Vid konferensen var 72 stater .representerade. The Subcommittee onstandards of training and waichkeeping (STW) (IMCO:s Prop.1978/79:117 27 underkommiitéför utbildning och vakthållning) hade utarbetat arbetsmaterial förkonferensen. Dessa utgjordes av utkast till konvention, till bilaga till konventioneninnehållande regler, till certifikai och lill resolutioner. Konferensen antogenhälligt internationella konvention angående normer för utbildning,certifiering och vakthållning av sjöfolk (i fortsättningen kalladSTW-konventionen) saml 23 resolutioner. En närmare redogörelse för innehållet ikonventionen finns i avsnitt 4.2.2. Konventioneninnehåller kunskapskrav för såväl sjöbefäl som manskap med olika uppgifter påfartyget. Den får alltsä, om tillträder den, avgörande belydelse förbehörighetsvillkoren för svensk sjöpersonal. Konventionen får betydelse förbehörighetskraven även om inte tillträder den. Delta hänger samman medatt konventionsstalerna förbinder sig atl inle slälla lägre krav på personalensbehörighet beträffande icke-konventionsstats fartyg än vad som gäller för enkonventionsslats fartyg, då dessa trafikerar annan konventionsstat. Följdenhärav blir för svensk del att utbildningen i stor omfattning måste inkludera deminimikunskaper som konventionen anger. STW-konventionenrör inte antalet befattningshavare av olika slag pä ett fartyg. Emellertidfortsätler arbetet inom IMCO. På dagordningen till STW:s elfte session den22-26 januari 1979 stod bl. a. frågan om krav pä minsta bemanning inom däcks-och maskinavdelningarna. Med hänsyn till den mängd bemanningsprinciper ochutgångspunkier för bemanningsreglerna som finns i olika länder lorde relativtlång lid komma alt förflyta innan nägot resultat av detta arbete föreligger.Del är därför inte möjligt alt avvakta resultatet härav, innan nya svenskabemanningsprinciper antas. 4Föredragandens överväganden 4.1 Bemanning Avtradition delas personalen på fartyg in i tvä kategorier, sjöbefäl och manskap.Bestämmelser angående fartygs bemanning med sjöbefäl återfinns som nämnts isjöbefälskungörelsen. Med sjöbefäl avses fartygsbefäl, dvs. befälhavare ochpersonal med ansvar för vakt pä fartygets brygga och därmed sammanhängandeuppgifter, samt maskinbefäl, dvs. personal med ansvar för fartygsmaskinerietoch därmed sammanhängande uppgifter. Till farlygsbe-fälei räknas sjökapien,styrman, skeppare av klass och skeppare. Till maskinbefälet hörsjöingenjör, maskintekniker, fartygsmekaniker av klass ochfartygsmekaniker, de två sistnämnda för motorfartyg eller ångfartyg. För varoch en av dessa behörigheter finns utbildning och examination vidsjöbefälsskolorna. För skeppare och fartygsmekaniker anordnas dock baraexamination, medan utbildningen anordnas som fritidskurser av studieförbundeneller som korrespondensundervisning. 1978/79:117 28 fartygenmed ansvars- eller arbetsledningsfunktioner är inie sjöbefäl i kungörelsensmening, även om de i vissa fall anses tillhöra befälskalegorin.Bemanningsbestämmelserna i sjöbefälskungörelsen avser säväl antalet sjöbefäl avolika slag som behörighels- och övriga kvalifikationsregler. Sjöbefälskungörelsentillämpas enligt I § på alla handelsfartyg utom linfärjor och på fiskefartyg omminsl 20 brt. Vissa regler gäller dock inte generellt, vilkel anges särskilt ibestämmelsen. 1 3 § finns definitioner på begrepp som används i kungörelsen.Kungörelsens 2 kap., som omfattar 6-15 §§, reglerar befälsbemanningen på defartyg som avses med kungörelsen. Befälhavare skall vara svensk medborgare, hafyllt och inte vara omyndigförklarad (7 §). För allt sjöbefäl finnsvidare krav beiräffande syn-och hörselförmäga. Dessa preciseras f n. ikungörelsen (1970:160) om läkariniyg för sjöfolk. I anslutning tillgenomförandet av en ny ordning för hälsoundersökning av sjöfolk (prop.1978/79:19, /79:7, rskr 1978/ 79:62) har regeringen med verkan från den1 delegerat lill sjöfartsverkel all beslula om vilka krav som skallsiällas upp beträffande syn och hörsel och övriga hilhörande frågor genomförordningen (1979:38) om läkariniyg för sjöfolk. Förpassagerarfartyg och för maskindrivet lastfartyg om minsl 30 brt finnsbestämmelser om sjöbefälels antal och behörighet i fyra tabeller som är fogadelill kungörelsen. Utgångspunkten är de två huvudgmpperna passagerarfartyg ochlaslfariyg. För vardera av dessa grupper görs en uppdelning mellan befälhavareoch övrigi fartygsbefäl å ena sidan samt maskinchef och övrigi maskinbefäl åandra sidan. Tabellerna anger behörigheten atl ulöva befäl i skilda fartområdenoch på olika stora fartyg. Uigängspunkien (parametem) för beräkningen avfartygels sioriek vid bestämmandet av fartygsbefäl är fartygels dräklighel ibruttolön och vid bestämmandet av maskinbefäl maskinstyrkan angiven i effektivahästkrafter. Bestämmelser om befälsbemanningen på fartyg som inte omfattas avtabellerna återfinns i 11-14 §§, vilka avser lastfartyg under 30 brt,fiskefartyg, segelfartyg med hjälpmaskin resp. pråm. Sjösäkerhetslagensoch sjösäkerhetsförordningens bemanningsregler gäller all sjöpersonal.Huvudregeln återfinns i 6 kap. I § sjösäkerhetslagen. Där sladgas att fartygskall vara bemannat på betryggande säu. En anvisning om innebörden härav gesgenom stadgandet i andra slyckel. I detta sägs atl det på ett fartyg måstefinnas befäl och manskap som kan indelas i erforderiigt antal vakter underresa, som under vanliga förhållanden kräver mer än lolv limmars gång ellereljest är sådan atl skeppstjänsten måste indelas i skift. Vidare måsle enligttredje stycket finnas personal för kosthållet ombord och för atl betjänaföreskriven teleanläggning. I6 kap. 2 och 3 §§ sjösäkerhetslagen finns huvudreglerna om fartygsminimibesäUning. Denna definieras som den minsta besättning som kan ansesbelryggande från sjösäkerhelssynpunkt i den fart vari farlygel nyttjas elleravses all nyttjas. Minimibesättning skall fastställas för fariyg om minst 1978/79:117 29 20brt som befordrar gods eller passagerare. Beslul fattas av eftersamräd med organisaiioner representerande redare och ombordanställda.Minimibesätlning kan fastställas för fiera fartområden, om fartyget nyttjaseller avses atl nyttjas i dessa. Minimibesättningens sammansättning till antaloch kvalifikationer skall bestämmas med hänsyn till fartygets storlek,beskaffenhet, utrustning, användning och den fart vari del nyttjas eller avsesatt nyttjas. Beträffande befälet skall därvid sjöbefälskungörelsens regleriakttas, och manskapet skall ges en sammansäuning som är tillfredsställandemed hänsyn till fartygets säkra framförande och sjösäkerheten i övrigt. I 6 kap.sjösäkerhelsförordningen ges ytteriigare bestämmelser om fartygs bemanning.Huvuddelen av dessa är av den arlen att de påverkar minimibesättningensstoriek och sammansättning, t. ex. syn- och hörselförmäga för ochutkiksmän, antal man på vakl, personal till livbålar och livflotlar ochpersonal med särskild behörighet pä fartyg som för fariig last. Bemanningenpåverkas också av arbetstidsregleringen för sjöpersonal genom sjöarbeistidslagenoch kollektivavtal, vilket framgår av redogörelsen i avsnitt 3.1. Befälsbemanningsutredningenredovisar, alt sjöbefälets antal och kvalifikationer pä ell myckel stort antalfartyg i praktiken inle stämmer överens med vad som stadgas i sjöbefälskungörelsen.Orsakerna härtill är fiera. Dispenser kan meddelas för sjöpersonal med utländskutbildning och behörighel. Undanlag kan göras enligt 35 § sjöbefälskungörelsen,när bemanningsreglerna i denna kungörelse innebär högre krav på befalsbeman-ningän som med hänsyn till fartygels beskaffenhet, utmstning, m. m. är erforderiigtfrån sjösäkerhetssynpunkt. Sådana undanlag görs regelmässigt för fartyg somdrivs med vaktfritl maskinrum, de s. k. automatiserade fartygen. Enofta använd möjlighel till avvikelse från bemanningsregleringen i kungörelsenär vidare den s. k. bristmönstringen. Denna innebär en möjlighet alt i ensjöbefälsbefattning anställa en person som inte uppfyller kraven pä behörighelnär lämplig och behörig person inle har kunnai erhållas i senast besökta hamn. Ettskäl till denna bristande överensstämmelse mellan författningsreglering ochpraktik är den snabba utvecklingen på fartygsområdet, särskilt automatiseringenav maskinrummen. Ett annat skäl har varit bristen på behörigt sjöbefäl. Ulredningenföreslär atl sjöbefälskungörelsens bemanningsregler slopas, alt ansvarei förfartygens bemanning odelal läggs pä och atl allbemanningsreglering sker genom minimibesättningsbeslut eller, i vissa fall,annat liknande beslut. För förslaget anför utredningen fiera skäl, bl. a. densnabba utvecklingen på fartygsomrädet, som gör kontinuerlig anpassning avbesättningen nödvändig, förändringar i samband med utvecklingen av arbetstids-och avlösningsförhållanden och andra förbättringar inom ramen förkollektivavtalen. 1978/79:117 30 Ingaremissinstanser har rest invändningar mol utredningens förslag i denna del.Svenska maskinbefälsförbundet och anför dockvissa betänkligheter mol all antalet sjöbefäl av olika slag inte bestäms iförfattning men har inte nägoi all erinra mot principen all ansvaret förbemanningen skall ligga på sjöfartsverkel. Jag ålerkommer tillbefälsor-ganisalionernas betänkligheter i det följande, när jag behandlarutredningens bemanningstabeller. Ävenjag instämmer i utredningens bedömning av bemanningsregleringen. Det är intelängre möjligl atl arbeta med så schablonartade bestämmelser beträffande visspersonal som finns i sjöbefälskungörelsen och som binder sammansättningen avbesättningarna. Genom sjösäkerheislagen har redan fält etthuvudansvar för säkerhelen på fartygen och fastsiällandel av den minstabemanningen av ett fartyg är ett viktigt led i säkerhelsarbelel. Sjöfartsverkelhar f ö. prövat befälsbemanningen i samband meddispensprövningen enligi sjöbefälskungörelsen. Denna prövning har inte kunnaigöras utan alt beakta manskapsbemanningen. Enannan viktig omständighet i bedömningen av hur minimibesättningama skallsällas samman är uivecklingen på arbetstids- och arbetsmiljöområdena.Verksamheien på dessa områden präglas i hög grad av denkolleklivavialsreglering som har skell såsom kompleltering av lagstiftningensprincipella regler. Det är inte möjligt atl bestämma minimibesäuningen ulanall ta hänsyn till kollektivavtalens innehåll. Å andra sidan kan man inteöveriåta helt ät kollektivavtalsparterna att komma överens om hursäkerhetskraven skall uppfyllas. Jag återkommer i det följande till frågan hurkollektivavtal bör beakias när minimibesäiining fastställs. Genomall slopa sjöbefälskungörelsen vinner man också en annan fördel. Den strängauppdelningen av huvuddelen av personalen i befäl och manskap är enligt minmening otidsenlig och föga rationell. Del finns och kommer att finnassjöpersonal med olika utbildning och olika inrikining pä arbetsuppgifterna.För ansvarsfunktionerna enligt sjölagen, sjösäkerhetslagen och andraförfattningar måste finnas personer med särskild behörighel. Vad nu haranförtshindrar inte alt en sammanvägning av alla arbetsuppgifter ombord på fartygetkan göras och att kunskaper som finns hos viss eller vissa besättningsmedlemmarkan påverka behovet av annan personal. Sålunda kan det vara möjligl att räknamed au arbetsuppgifter som traditionellt ligger pä sjöbefäl i stället utförs avkvalificerad personal av annal slag. Jagförordar alltsä att befälsbemanningsutredningens förslag i denna del genomförs.Detta bör ske genom ändring i sjösäkerhetslagen så alt det framgår atlminimibesättningsbeslulet föregås av en prövning av hela besäuningen, dvs. avantal och kvalifikationer hos såväl sjöbefäl som manskap. Jag ämnar i annalsammanhang föreslå regeringen att upphäva de delar av sjöbefälskungörelsen sominnehåller bestämmelser om bemanning, främst 2 kap. och de tabeller som utgörbilagor till kungörelsen. 1978/79:117 31 bestämmelserlär i samband härmed få arbetas in i andra författningar som regeringen har attutfärda. 4.1.2Vilka fanyg skall omfaiias av bemanningsregleringen? Sjösäkerhetslagengällerenligt 1 kap. 1 § pä fariyg som nyttjas till sjöfart i svenskt farvattenoch på svenskl fartyg som nyttjas till sjöfarl utanför svenskl farvatten. Lagengäller dock inle öriogsfartyg utan särskilt förordnande av regeringen. Sådanisärskili förordnande har endast lämnats i fråga om vissa arbetsmiljöfrågor.Bortsett från den allmänna regeln om bemanning i 6 kap. I § första Slyckel -att fariyg skall vara bemannat pä betryggande sätt - gäller lagensbemanningskapiiel inte ulländska fartyg. MinimibesäUning enligt 2 § i sammakapitel skall fastställas enbart för fartyg om minst 20 brt som befordrar godseller passagerare. Beträffandefariyg som medför passagerare gäller följande. 1 2 kap. 2 § sjösäkerhetslagendefinieras passagerarfartyg såsom fartyg som medför flera än tolv passagerare.Alla passagerarfartyg, alltså oavseU storleken, skall enligt samma paragraf hafartcertifikal och enligt 5 kap. 2 § passagerarfartygscerti-fikat.Minimibesäuningsbeslui enligt 6 kap. 2 § är inte knutet tillpassagerar-fartygscertifikal ulan för varje fartyg om minst 20 brt sombefordrar passagerare skall fastställas minimibesältning. Enligtsjöbefälskungörelsen avses med passagerarfartyg fartyg som enligt gällandebestämmelser skall vara försett med passagerarfartygscertifikat och som nyttjastill befordran pä en gång av mer än lolv passagerare. Bemanningen avpassagerarfartyg med sjöbefäl sker enligt bilagorna A och B till kungörelsenoch är alltså reglerad även för de minsta fartygen. Nuvarandebemanningsreglering kan sammanfattas på detta sätt. För den övervägande delenav handelsfartygen gäller reglema om minimibemanning. Undantagna är bl. a. småfartyg, dvs. under 20 brt, bogserbålar, isbrytare, bärgningsfartyg och denstora gruppen fiskefartyg. Statliga fariyg, med undantag för örlogsfartyg, ochkommunala fartyg har däremoi ingen särställning. Sjöbefälskungörelsen gälleralla handelsfartyg. Den släller alllså upp regler om befälsbemanningen även försädana fall då minimibesättning inle skall fastställas för fartyget. Ulredningenanser all nuvarande regel i 6 kap. 2 § sjösäkerheislagen, som anger i vilkafall minimibesäiining skall fastställas, är olillfredsställande. Gränsen mellanfartyg med och ulan minimibesättningsbeslut är godtycklig, eftersom bäde storafartyg och fartyg med nära kontakt med handelsfartyg faller utanför.Utredningen föreslär därför atl bemanningsreglerna skall gälla för alla fartygöver en viss siorleksgräns oavsell användningssättet. Dock kan enligtutredningen de mindre fartygen, under denna storieksgräns, inte lämnas heltuianför regleringen, särskilt som sjöbefälskungörelsen föreslås upphävd.Ulredningen föreslår därför alt bemanningen av alla svenska fartyg skall kunnaregleras och att delta för siörre fartyg alllid sker genom Prop.1978/79:117 32 minimibesättningsbeslut.Gränsen sätter utredningen vid en bruttodräk-tighet om minst 20 lon eller enstörsta längd hos skrovet av minsl lolv meter och en största bredd av minstfyra meter. Sistnämnda gräns är den som i 2 § sjölagen dras mellan skepp ochbålar. För mindre fartyg skall regleringen kunna ske antingen genomminimibesättningsbeslut eller genom en enklare reglering som utredningen kallarbemanningsföreskrifler. Remissinstanserna har i allmänhet ställt sig posilivalill förslagen och några invändningar mol all bemanningsregleringen i principsträcks ut till au gälla alla fariyg har inte rests. Ilikhel med ulredningen förordar jag atl bemanningsregleringen isjösäkerheislagen skall kunna avse alla svenska fariyg utom öriogsfartyg, ävende minsta. Som bör de större handelsfartygen omfattas av regleringenutan möjlighel lill undanlag. För övriga fartyg, dvs. de minsla handelsfartygenoch andra fariyg än handelsfartyg, bör det finnas möjlighet all slälla upp kravbeträffande bemanningen, när delta behövs från sjösäkerhelssynpunkt, medanåterstoden lämnas utan reglering. Denna ordning liknar den som gäller f n., däralltså fartyg eller befattningar som inte uuryckligen omfattas av regleringenklart står utanför denna. Detta är också en enklare och mindre byråkratiskordning än den som utredningen föreslår. Jag ålerkommer i det följande tillgränserna för användningen av bemanningsregleringen. Frågan om eveniuellbemanningsreglering för örlogsfartyg, liksom andra frågor som rörarbetsförhållandena på öriogsfartyg, ses f. n. över av utredningen (K 1978:03)om säkerheten på försvarsmakiens fartyg. Bemanningsregleringbör ske på de två sätt som utredningen förordar och som kompletterar varandra.Det ena innebär atl minimibesättningsbeslut utfärdas. För större handelsfartygbör som gälla att regleringen inte kan göras på annat sätl. Det andra sättetför reglering innebär att det i stället för individuell reglering genomminimibesäuningsbeslui finns en enklare ordning, bemanningsföreskrifter. Härmedavser jag de särskilda föreskrifter om bemanningen som behövs frånsjösäkerhetssynpunkt utan atl dessa avser en fullständig reglering. Utredningenexemplifierar delta med föreskrifter rörande befälhavaren, maskinchefen ellerannan ansvarspersonal. I avsnitt 4.1.8 går jag närmare in på hur föreskrifternakan utformas och vad de bör innehålla. bör användas t.ex. i sådana fall då det behövs en smidigare reglering än vad som kanåsladkommas genom minimibesättningsbeslut, därför att fartyget används föruppdrag av olika slag och med olika längd. Somhiuills bör minimibesättningsbeslut utfärdas av . Jag bortser härifrån att regleringen för statliga fartyg enligt vad som förordas i avsnitt4.1.10 skall göras av den myndighet under vars förvaltning fartyget står.Bemanningsföreskrifter bör utfärdas av regeringen eller enligt regeringensbestämmande av förvaltningsmyndighet. Närmast avser jag då att ansvaret förhela bemanningsregleringen bör kunna läggas på . 1978/79:117 33 1det följande anför jag några synpunkter på användningen avbemannings-föreskrifter. Däremoi behövs enligt min mening inte, såsomutredningen föreslår, någon detaljavvägning i förordning beträffande behovet avsådana föreskrifter. Denna bedömning bör i allmänhet kunna göras av sjöfartsverkel. Ulredningenföreslår, som jag redovisade, att regleringen genomminimibesättningsbeslut av bemanningen skall vara obligatorisk för siörrehandelsfartyg.