prop · G20373 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen föreslår en utbyggnad av anställningar medlönebidrag , vilket skulle innebära enökning från f n. ca 25 000 tiU ca 75000 platser. Utbyggnaden av verksläder förskyddat arbete bör ske försiktigt. Inriktningen måste främst vara atl få enregional utjämning av plalsanlalet och att tillgången på platser ökas genomförbättrad utplaceringsverksamhet. För att detta skall kunna genomföras anserutredningen att arbetsförmed-lingsinsatsema bör förslärkas. Vid de skyddadeverkstäderna bör del finnas tillgång till en arbetsförmedlare per 100anställda, dvs ca 200 förmedlare. Musikerhjälpen hårde senaste årenendast berört ett fåtal personer. Den fyller i princip inte längre någonfunktion och föreslås därför helt utgå. Sysselsättningsskapande åtgärder förtemporärt arbetslösa musiker bör kunna ske med olika former avberedskapsarbete. ARBETSVÄRD OCH ARBETSFÖRMEDLING -ORGANISATION,RESURSER OCH FINANSIERING De mål som utredningen ställt uppför de arbetshandikappades sysselsättning kräver organisatoriska förändringaroch resursförstärkningar som är direkt relaterade till målen. Frågan om dearbetshandikappades sysselsättning måste organisatoriskt och resursmässigt sessom ett sysselsäll-ningspolitiskl problem. Det innebär inte att man kan undvaraen individuell behandling av de arbetshandikappade. Större resurser måsteställas till förfogande för all göra det möjligt atl ta ökade individuellahänsyn vid arbetsplacering. Sådana individueUa resurser är inte tillräckliga.Därutöver krävs att del finns politiskt förankrade planer som anger på vilketsätt de arbetshandikappade skall beredas sysselsättning. Först då kan man förväntasig genomgripande resultat. Ett skäl för atl diskutera dearbetshandikappade i termer av planering är atl de åtgärder som måste vidtasofta är alternativa. Åtgärder för atl förhindra utslagning är altemativ tillsenare rehabiliteringsinsatser. Tidiga rehabiliteringsinsatser av olika slagär alternativ till behov av större insatser i ett senare skede. Uteblivnaarbelsvårdsinsalser leder lill ökade behov av sjukskrivning ellerförtidspensionering. Uteblivna sysselsättningsmöjligheter på den reguljäraarbetsmarknaden har;ofla som alternativ utbyggd skyddad sysselsättning i olikaformer. För att kunna lösa de arbetshandikappades sysselsättningsproblem ärdet därför nödvändigt alt få en så full- 1978/79:73 104 ständigöverblick som möjligt av behoven av åtgärder och de alternativa lösningar somkan förekomma. Det är då också viktigt atl belysa vilka mänskliga, sociala ochekonomiska konsekvenser som följer av olika alternativa lösningar. Detta skallvara inriktningen på planeringsverksamheten. En åtgärdsplanering för arbetshandikappade innebärinte något radikalt nytt. I de flesta avseenden är del fråga om ensystematisering och förstärkning av vad som kan anses normall för en statligbudgetbehandling. Den naturliga utgångspunkten är dearbetshandikappades efterfrågan på arbete. Denna efterfrågan kan uppskattasfrån uppgifter om antalet arbetshandikappade personer som är föremål för olikaarbetsvårdande åtgärder och uppgifter från de handikappades egnaorganisationer. Man bör beakta atl de förbättrade sysselsättningsmöjligheternakommer all leda till atl fler frågar efter arbete. Planeringen som avförklarliga skäl blir relativt summarisk, bör innehålla en bedömning av ivilken utsträckning och i vilka former de handikappade kan få sina behov ochönskemål tillgodosedda. Planerna bör också ange vilka medel och resurser somskall användas för att uppnå målen. Ett annat självklart underlag förplaneringen för de arbetshandikappade är situationen på den reguljäraarbetsmarknaden dvs. i företag och hos offentliga arbetsgivare. Ålgärdsplaneringen bör knyta an till denverksamhetsplanering som finns inom arbetsmarknadsverket. De förslag lillåtgärdsprogram som görs upp behandlas av dislriktsarbetsnämndema, som med sinförankring hos arbetsmarknadens parter och hos kommuner skall medverka vidgenomförandet av verksamheten. Förslagen till ålgärdsplanering skallsammanställas länsvis och slutligen tjäna som underlag för AMS petila. Närramarna för arbetsmarknadspolitiken har fastställts centralt skall dessafördelas mellan län och distrikt och där tjäna som utgångspunkt för kommandebudgetårs verksamhetsplanering och åtgärdsprogram. Den från den lokala nivånuppbyggda ålgärdsplaneringen har sålunda två huvudsakliga syften; 1. den utgör en del av det material som ligger lillgrund för politikemas be slut om resurser och 2. den skall vara vägledande för genomförandet avde konkreta insatser na, dvs. visa hur resursema bäst skall utnyttjas. Planeringen för arbetshandikappade har emellertidockså som en viktig uppgift att dra upp riktlinjer för behovet av anställningarav arbetshandikappade på olika sektorer av arbetsmarknaden. Dessa riktlinjersom i första hand bör baseras på de arbetshandikappades behov och det förväntaderekryteringsbehovet hos olika arbetsgivare skall sedan kunna användas somstödjepunkter vid diskussioner som arbetsförmedlingen kan begära med förelageneller de ytterligare åtgärder som främjandelagen ålägger arbetsmarknadsverketatt vidta. En avgörande förutsättning för att insalsema skallbli effektiva är all planeringen ger underlag för politiska beslut på riksnivåom ambitionsnivån och om resurser för att uppnå denna. Underlaget härför måsteemellertid tas fram på den lokala nivån där man har fortlöpande kontakt medarbetshandikappade och kunskaper om åtgärdsbehovet. Det är nödvändigt altplaneringen arbetar med både ett kortsiktigt och ett mer långsiktigt perspektiv. I det kortsiktiga perspektivet handlar det om hur befintliga resurser bästskall utnyttjas. 1 det mer långsiktiga skall ställning las till utvecklingenav resurserna. Det långsiktiga perspektivet ger också underlag för bedömning avde samhällsekonomiska konsekvenserna. 1978/79:73 105 Skyddat arbete och anställning med lönebidrag Administrationen liksom drivandetav vissa delar av skyddat arbete kommer enligt utredningens förslag atl liggadirekt hos arbetsmarknadsverket, nämligen de särskilda beredskapsarbetena. Härfinns också ansvaret för planeringen av anställning med lönebidrag, somersätter halvskyddat arbete och arkivarbete. Däremot skulle i den nyaorganisationen förvaltningen och driften av de skyddade verkstäderna i sin nyaform ligga på särskilda regionala stiftelser, där arbetsmarknadsverket enligtpropositionen skall få två adjungerade representanter i styrelsema. Det börbetonas att det är en funktionell uppdelning av de olika formema av skyddatarbete. Den industriellt inriktade produktionen kommer att ligga inom stiftelsernamedan arbete med inriktning på skogs-, vägarbeten etc. ligger kvar inomarbetsmarknadsverket. Ansvaret för bedömningen av behovet av skyddat arbete böremellertid ligga odelat pä arbetsmarknadsverket. En viktig del i samarbetet medstiftelsema för skyddat arbete blir arbetsförmedlingens insatser förarbetsplaceringar av personer på den reguljära arbetsmarknaden. Det måstefinnas ett betydande antal arbetsförmedlare som direkt på de skyddadeverkstädema har ansvaret för denna ulplacering. Arbetsförmedlingarna ochlänsarbetsnämnderna får en central roll för samordning av helaarbetsvårdsverksamheten. Planeringsfunktionema blir i den nya organisationenviktiga. Del gäller att bedöma behovet av olika former av utrednings- ochrehabiliteringsinsatser, göra prioriteringar mellan dem, liksom att geunderlag för all ta fram platser med lönebidrag saml beställning av platser iverkstäder för skyddat arbete. En annan viktig del i den nyaarbetsvårdsorganisationen är anpassningsgmppema. Ett ansvar för att bygga upp, initieraoch utbilda anpassningsgmpper bör liksom nu ligga hos arbetsmarknadsverket.Sysselsällningsutredningen föreslår betydande personalförstärkningar, bl.a.för verksamheten med anpassningsgmpper. En viktig uppgift inomarbetsförmedlingen är all samordna bl.a. plalsackvisilionen genomanpassningsgrupperna med de behov av arbetsplatser som kommer fram hos desökande i den utredande verksamheten. Kopplingen mellan platsförmedling ocharbetsvärd är en av de väsentligaste beståndsdelarna i organisationen. Personalförstärkningarna kommerändå inte att vara tillräckliga. Arbetsförmedlingens resurser måste också ifortsättningen i första hand koncentreras på inplacering avarbetshandikappade. I vissa förelag kan emellertid situationen vara sådan attinsatser för atl få förändringar lill stånd och att förhindra utslagning är urhelhetens synpunkt det mest angelägna. En allmän regel bör då inte hindra atlarbetsförmedlingen ibland koncentrerar sig på sådana insatser. Också andraprioriteringar blir nödvändiga, t.ex. när det gäller de personella insatsernainom olika sektorer av arbetsmarknaden. Det är naturligt att insatsemasomfattning bedöms utifrån ex. arbetsplatsens storlek, personalomsättning etc,även med hänsyn till betydelsen av olika sektorer i.ex. i förhållandetill privat sektor. Man bör överväga atl på länsnivå organisera särskildagrupper av förmedlare som har stor erfarenhet av verksamheten med uppgift allgöra koncentrerade insatser i vissa företag i.ex. starta anpassningsgrupper ochse till att verksamheten kommer igång. Främjandelagen blir ett av deviktigaste instmmenten för att förverkliga de planer som görs för dearbetshandikappades sysselsättning. 1978/79:73 106 punkten bör också i fortsättningen vara ett frivilligtsamarbete inom anpassningsgmppemas ram och lagstiftningen bör kompletteras medolika riktlinjer för dess tillämpning. Dessa riktlinjer bör ha sin utgångspunkti den åtgärdsplanering som skisserats. Planeringen bör innehållariktlinjer för hur stor del av de arbetshandikappade som bör placeras inomstat, kommuner och landsting och inom olika delar av den privata sektom.Detsamma gäller planeringen av lönebidragen. Här har utredningen också utgåttifrån att det som en del i åtgärds-planeringen skall finnas angivelser om hurstort antal anställningar med lönebidrag som bör finnas inom olika sektorer.Utredningen har tidigare föreslagit att försök skulle göras med alt särskildatjänstemän får följa upp främjandelagstifiningen. 1 något eller några av deförsök som skall göras bör man pröva en viss anknytning av dessa tjänstemänlill arbelsvårdsdele-gationerna. Arbetsvårdsdelegationema är ett lämpligt fommför att diskutera verksamheten med de utanför ståenderehabiliteringsorganisationerna och att vara kontaktorgan med de olikahandikapporganisationerna. Vid en förstärkning av arbetsmarknadsverketspersonalresurser på det sätt som utredningen föreslår i fortsättningen, finnsdet också skäl som talar för att några tjänstemän kan specialisera sig på destörre handikappgmppernas särskilda behov. Uppgiften skulle vara att stödjaverksamheten på förmedlingarna med specialisthjälp. Avgörande för möjligheterna attuppnå de mål som ställts upp för sysselsättning åt arbetshandikappade är deresurser som kan sältas in. Utredningen menar att det inte är fråga om atlgöra marginella resursförstärkningar utan att mycket väsentliga insatser måstetill. Det kommer att krävas betydande ökningar av anslagen tillarbetsmarknadspolitiken. Genom ökade insatser inom arbetsvärden kan man somvisats göra stora besparingar inom andra delar av ekonomin, i.ex.socialförsäkringssystemet. Det är alltså inte fråga om att öka samhälletstotala kostnader för de arbetshandikappade utan alt skifta över resursema tillåtgärder som ur såväl sociala som ekonomiska synpunkter är mer angelägna.Sysselsättningsulredningen har visat att den sysselsättningspolitik förarbetshandikappade som vi har skisserat bör vara synnerligen lönsam församhällsekonomin. Personalbehovet inomarbetsmarknadsverket bör i detta sammanhang bedömas i förhållande lill deuppgifter som verket har när det gäller de arbetshandikappade och verksamheteni anpassningsgmpperna. De under 1970-lalet förbättrade möjlighetema tillförsörjning genom förtidspensionering och sjukförsäkring samt utbyggnaden avmöjlighetema till sysselsättning i skyddat arbete har inte motsvarats av ensatsning på personal vid arbetsförmedlingen. Möjligheterna alt förmedlaarbetsplatser på den reguljära arbetsmarknaden har försvårats. Motiv för en ökning av arbetsmarknadsverkets personal,liksom för övriga förbättringar som utredningen föreslår, är i första handhänsynen till den enskilde individens och de handikappades grundlägganderättigheter, men del förtjänar alt framhållas att en sådan satsning också harmycket klara samhällsekonomiska och finansiella motiv. Satsningen på ökade personalresurserinom arbetsmarknadsverket för de arbetshandikappade är antagligen en av de mestlönsamma investeringar som kan göras. De personalökningar som utredningenföreslår i det följande skall alltså ses mot bakgrund av personalålgången inomandra samhällsorgan för omsorg och rehabilitering av handikappade. Prop.1978/79:73 107 Arbetsförmedlingarna: Utredningen föreslår att 400tjänster avseende insatser för arbetshandikappade tillföres arbetsförmedlingenvarje budgetår . De ökade kostnaderna beräknas till ca 30milj. för vart och ett av budgetåren. Sammanlagt skulle ökningen i slutetav perioden aUtsä uppgå till 150 milj. kr. Med hänsyn till de uppdämda behovenav insatser, vore del ytterst angeläget all man, om del är praktiskt möjligt,kunde göra något större insatser och sedan successivtgenomföra de ytterligare förstärkningar som svarar mot utredningens bedömningav behovet av insatser. Länsarbetsnämnderna: Personalbehovet pålänsarbetsnämnderna ligger framför allt på det utredande och planerandeområdet. Dessa bör i genomsnitt utökas med tre handläggande tjänster och trebiträden per länsarbetsnämnd. Det skulle innebära ca 70 handläggare och 70biträden för landet i sin helhet. Kostnaderna beräknas till ca 12 milj. kr. Utredningen har tidigare framhållit att det pålänsnivå bör finnas tillgång till vissa specialister för störrehandikappgmpper, ex. syn- och hörselskadade, socialmedicinska, psykiska,intellektuella och fysiska handikappgmpper. Man kan beräkna ett behov av fem asex handläggare med specialistfunktion inom varje län, alltså sammanlagtomkring 125 handläggare. Nödvändig biträdespersonal beräknas till ca 60, detskulle innebära ökade kostnader på knappt 16 milj. kr./år. Förstärkningen kanalternativt ske med en handläggare och biträdesresurser under enfemårsperiod. Detta skulle innebära en årlig ökning med drygt 3 milj. kr. tilllänsarbels-nämndema för detta ändamål. AMS: I och med att arbetsmarknadsverket tillföreshuvudmannaskapet för de nya arbetsmarknadsinstituten måste också personal fördenna verksamhet finnas på AMS. Utredningen räknar med atl del behövs fem handläggareoch tre biträden för dessa uppgifter. Central åtgärdsplanering och uppgifterkring tillämpningen av främjandelagen kräver fem handläggare +bilrädespersonal. Specialislfunktioner för olika handikappgrupper, tiohandläggare och tre biträden. Slutligen förde centralaakliveringsgmpper-na femhandläggare -I- bilrädespersonal (en handläggare för statliga, en för kommuner,en för landsting och två för enskilda företag). Den sammanlagda kostnadenberäknas lill 3 milj. kr. Sammanlagt skulle alltså utredningens förslag tillpersonalförslärkningar innebära all ytterligare 2000 tjänster tillfördesarbetsförmedlingen med vardera ca 400 under de fembudgetåren. Länsarbets-nämndema skulle tillföras ca 325tjänster och AMS centralt 35 tjänster. Sammanlagt skulle personalförslärkningenuppgå lill ca 2400 tjänster lill arbetsmarknadsverket. De sammanlagda kostnadema för utredningens förslagunder det första budgetåret redovisas i nedanstående sammanställning. Försökmed handikappade ungdomar 2 Försökmed stöd lill prövning/träning i företag I Försökmed aktivering av främjandelagen I Arbetstekniska hjälpmedel/särskilda anordningar Prop.1978/79:73 108 Kollektivt förberedande åtgärder 2 Lönebidrag 200 Personalökningar 48 Kostnadsökningen vid full utbyggnadefter skulle uppgå till 184 milj. kr. för personalförstärkningar ochtill I 630 milj. kr. Övriga förslag uppskattas kosta 40 milj.kr., sammanlagt I 854 milj. kr. Som utgångspunkt för diskussionen om finansieringsfrågornaredovisar utredningen kostnadsutvecklingen för förtidspensionering ochlånglids-sjukskrivning. Den sammanlagda arbetsgivaravgiften för sjukpenningtill långtidssjukskrivning och förtidspensionerade har ökatfrån ca 3,tiU ca 6,. Ökningen uppgår aUtså tiU mer än treprocentenheter. Utredningen har tidigare understmkit alt de finansiellaoch ekonomiska sambanden måste markeras. Del framlida finansieringssystemet förarbetsvårdsverksamheten bör ha som utgångspunkt alt man skall kunna görarationella val mellan olika handlingsalternativ utan att behöva ta hänsyn lillolika finansieringskällor. Handlingsaltemaliven är i huvudsak arbelsvårdsinsalser- därmed ökade sysselsättningsmöjligheter på den reguljära arbetsmarknaden -eller långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Systemet bör ha ettpedagogiskt syfte. De olika sambanden mellan ökade kostnader för förebyggandeåtgärder och minskade kostnader i andra led bör markeras som utgångspunkt förden politiska debatten. Utredningen föreslår att de samlade arbelsvårdsinsatsemainkl. verkstädema för skyddat arbete får en gemensam finansieringskälla i enarbetsgivaravgift för arbetsvärd. Utredningens förslag leder emellertid intetill alt arbetsgivaravgiften totalt sett behöver ökas. Behovet av avgifterskulle tvärtom kunna reduceras genom minskade kostnader, framför aUt i socialförsäkringssystemet.Utredningen föreslår inte någon formell samordning av arbetsgivaravgiften förhela arbetsvärden med avgifiema för långtidssjukskrivning ochförtidspensionering. I stället föreslås alt får tilluppgift alt i samband med budgetarbetet redovisa kostnadsutvecklingen förlångtidssjukskrivning och förtidspensionering separat och atl också göraprognoser för utvecklingen av dessa kostnader. En sådan särredovisning avkostnadsutvecklingen gör det möjligt för regering och riksdag att vid sinbedömning av behovet av resurser till den förebyggande verksamheten göra denmot bakgmnd av behovet av arbetsgivaravgifter som helhet. 1978/79:73 109 Remissyttranden över delbetänkandet (SOU 1978:14) Arbeteät handikappade Den som p.g.a, fysiskt, psykiskt,förståndsmässigt eller socialmedicinskt handikapp har eller förväntas fåsvårigheter att få eller behålla ett arbete på reguljära arbetsmarknaden, äridag arbetshandikappad enligt AMS definition. har isitt delbetänkande använt samma avgränsning av begreppet. Meningarna om dennadefinition av begreppet arbetshandikapp går starkt isär bland remissinstansema.Den stöds av bl.a. och glesbygdsdelegationen.SCB framhåller nödvändigheten av att utveckla begreppet, eftersom del f n. ärotillräckligt som grund för statistikproduktion. Flera avhandikapporganisaiionema anser begreppet arbetshandikapp vara omöjligt attdefiniera. DHR tar helt avstånd från definitionen och menar atl i dennainbegrips stora grupper som inte nödvändigtvis är handikappade i enarbetssituation. I den omfattas också grupper som kan få sysselsättning genomandra arbetsmarknadspolitiska åtgärder än rent arbetsvårdande. HCK betonar attmöjligheten att arbeta till största delen är beroende av arbetsuppgifterna ocharbetsmiljön och att del är arbetslivets utformning som avgör vem sombetraktas som arbetshandikappad. finner det ointressantatt definiera ordet "arbetshandikappad", då arbetshandikapp inte ärnågot som finns hos individen, utan snarare är en effekt av brister iomgivningen. ser uttrycket som ett administrativtsamlingsbegrepp, som bör användas med stor försiktighet. De handikappadessysselsättning får enligt inte ses som ett individuelltvårdproblem utan som en fråga om arbetslivets utformning. Även LO menar attarbetshandikappade inte utgör en klart avgränsad gmpp, utan att handikapp ärett förhållande mellan individen och det omgivande samhället. Somarbetshandikappade bör därför enligt LO räknas endast de som har en nedsattproduktionsförmåga även sedan man gjort allt som går atl göra för att anpassaarbetet till människan. SAF menar att utredningen har koncentrerat sig alltförmycket på individens svårigheter och begränsningar, istället för att diskuterahur man bäst lar tillvara olika personers möjligheter och faktiskaarbetsförmåga. För att understryka det relativa i situationen och därmedmarkera ell positivt synsätt, bör enligt SAF begreppet "betingatarbetsför" användas. Utredningens förslag om ett bättreinformationssystem vad gäller resultaten av arbetsvärden, stöds avremissinstansema. Unga Synskadade betonar vikten av en gmndlig och regelbundenuppföljning av de arbetsvårdssökande. Detta i syfte att dels bedöma resultatenav olika åtgärder, dels klara av problem som uppstår på arbetsplatsen ochförhindra ny utslagning. Att systematiska samhällsekonomiska bedömningar bör föregåbeslut om nedläggning av en arbetsplats, tillstyrks av bl.a. AMS, LRF, DHR,, , , , och /SR. LO menar atl detutifrån samhällsekonomisk synpunkt är slöseri att ställa människor utanförarbetslivet, då försörjningen ändå måste bekostas ur produktionen. TCOframhåller alt strukturförändringar och rationaliseringar också har positivasidor och ibland är nödvändiga för att trygga framtida sysselsättning, men attdessa måste genomföras i socialt acceptabla former. 1978/79:73 110 För att få fram tillförlitiiga samhällsekonomiska kalkylerär del, enligt RRV och SIND nödvändigt att utveckla och standardisera metodikenför sådana beräkningar. Kompetens måste också byggas upp hos det eller de organsom skall ha ansvar för utveckling och tillämpning av kalkylema. PA-rådetföreslår förelagsekonomiska redovisningsmodeller där samhälls-ochregionalekonomiska "vinster" vägs in. HCK menar atl företagens bristpå långsiktig planeringoch strävan efter kortsiktigt höga vinster måsteersättas av en ekonomi som i första hand ser till de totala samhälleliga effektemaav olika verksamheter. För att uppnå detta krävs en övergripande kontroll frånsamhällets sida. SAF betonar å andra sidan att företagens lönsamhet måstetillåtas nå en rimlig nivå samt den privata kapitaltillväxten främjas inomföretagen, detta i syfte alt säkra en nödvändig ökningstakt av investeringamaoch därmed sysselsältningstrygghelen. Flera remissinstanser, däriblandpostverket, , , , , LO, TCO, DHR och FPU tillstyrker förslagetalt anpassningsgruppema skall ses som länken mellan företagens personalpolitikoch åtgärdsplanering samt vara det centrala organet för arbetsanpassning. LOoch TCO kräver i delta sammanhang stadigt bidrag för utbildning av fackligaledamöter i anpassningsgruppema. De framhåller vidare att verksamheten för attbli effektiv, inte enbart bör få ökade resurser, ulan också vidgadebefogenheter. Delta kan ske bl.a. genom atl grupperna får möjlighet att ta delav företagens personalplanering och inblick i rekryteringsplanerna. Televerketoch luftfartsverket är mycket tveksamma till förslaget om anpassningsgmppemascentrala roll. De menar alt gruppema bör betraktas som en resurs i en störrearbetsgemenskap, bestående av företagsrepresentanter, hälsoråd, skyddsombud,skyddskommitté osv. Gmppernas verksamhet bör därför integreras i företagensnormala personalpolitiska insatser. RRV kan inte heller helt dela utredningensuppfattning om gmppemas roll. För atl kunna ta ställning till frågan om ettcentralt organ för alt förhindra utslagning, efterlyser verket enförsöksverksamhet med samarbete mellan anpassningsgrupper och andra organverksamma inom området, I.ex. yrkesinspektionen och skyddskommittéer.Vattenfall anser att gmpperna bör uppfattas som hjälporgan och komplement tillden förefintliga organisationen. Arbetslivscentrum finner del orealistiskt alttillskriva anpassningsgmppema en övergripande roll, eftersom del inteföreligger någon uttrycklig skyldighet all inrätta anpassningsgmpper. När detgäller den löpande bevakningen av arbetsmiljön i vid mening, så harskyddsombuden och skyddskommittéerna genom lagstiftning den starkasteställningen.