prop · G2033 · 1978-12-31 00:00:00 — Frågan bedöms i promemorianvara närmast teoretisk, eftersom det knappast är sannolikt att konventionsstatskulle begära överflyttning av verkställigheten av en sådan villkorlig dom.Med utgångspunkt i konventionens förarbeten konstateras i promemorian attavsikten från början var att villkorliga domar av denna typ även formelltskulle falla utanför konventionens tillämpningsområde. Förarbetena tyderemellertid enligt promemorian på atl man slutligen stannade för denuppfattningen atl konventionen i princip skulle anses omfatta även villkorligadomar av detta slag. Även i sådan form ansågs nämligen en villkoriig dominnebära ett slags övervakning, låt vara i vidare mening. Jag kan för egen delansluta mig till de uttalanden i denna tolkningsfråga som har gjorts ipromemorian. När det sedan gäller frågan i vilkafall det skall vara möjligt att från svensk sida överföra verkställigheten aven påföljd till främmande stat, bör anmärkas att en anslutning lillkonventionen inte i detta hänseende medför några direkta förpliktelser förSverige. Det är emellertid självfallet önskvärt att möjligheterna till sådantsamarbete tas tillvara i den utsträckning det är praktiskt motiverat. 1 promemorian förordas till enbörjan alt den nya lagen bör öppna möjlighet att till främmande stat överflyttakriminalvård i frihet beträffande den som här i landet har dömts lillskyddstillsyn eller villkorligt frigivits från fängelsestraff, såvida den dömdehar hemvist i den främmande staten. I promemorian konstateras attverkställigheten av fängelse därmed kom- mer att kunna överföras både enligt IVL och den nya lagen.Delta innebär emellertid enligt promemorian ingen dubbelreglering, eftersomlagarna tar sikte på olika situationer. Med hänsyn till att IVL inte avseröverflyttning av kriminalvård i frihet, kan sålunda den lagen inte utnyttjassedan den dömde har villkorligt frigivits. Enligt promemorian talar vidareflera skäl för att den nya lagen bör öppna möjlighet att medge verkställighet utomlandsockså av sådan vård utom anstalt som äger rum inom ramen för de tidsobestämdapåföljdema ungdomsfängelse och internering. Det påpekas atl verkställigheten avdessa påföljder visseriigen kan överföras till annat land med stöd av FVL menatt detta kan ske bara i påföljdens frihetsberövande skede. När den dömde äröverförd till vård utom anstalt kan däremot verkställigheten f n. inte överförasens till nordiskt land, eftersom den samordnade nordiskaverkstäUighets-lagstiftningen inte omfattar tidsobestämda påföljder. Ipromemorian forordas att den nya lagen bUr tiUämplig även i fråga om dessapåföljder sedan den dömde har överförts tUI vård utom anstalt. 1 dettahänseende föreslås lagen reglera även förhållandet mellan och de övriganordiska länder som tiUträder övervakningskonventionen. Promemorieförslagen har i dessadelar allmänt tillstyrkts eller lämnats utan erinran vid remissbehandlingen.Två remissinstanser, och förorter, betecknar det dock som en brist att lagförslaget inte medgeratt verkställigheten av en i meddelad villkorlig dom kan överflyttastill främmande stat. Sistnämnda remissinstans anser däremot i likhet medkriminalvårdsstyrelsen det vara en avgjord fördel att i enlighet medpromemorieförslaget öppna möjlighet alt överföra kriminalvård i frihet inomramen för tidsobestämda påföljder mellan de nordiska länderna.Kriminalvårdsstyrelsen upplyser att behov härav har framträtt , låtvara antalsmässigt inte i någon större omfattning. Den enda fråga som i denna del harföranlett erinringar under remissbehandlingen är sålunda huruvida den nyalagen bör ge utrymme för alt till främmande stal överföra verkställigheten aven villkorlig dom som har meddelats i . 1 denna del bör först anmärkasatt del som jag har nämnt är uppenbart atl skyddstillsyn är densvenska frivårdspåföljd som svarar mot konventionens allmänna syftning. Ensvensk villkoriig dom är aldrig förenad med övervakning i egentlig mening. Somframgår av vad jag har anfört i fråga om tolkningen avövervakningskonventionen torde det dock i och för sig vara förenligt medkonventionen alt öppna möjlighet för ett verkställighetssamarbete även medavseende på en villkorlig dom av svensk typ. En annan fråga är emellertid ivad mån detta skulle vara ändamålsenligt. Med hänsyn till att derättsverkningar som följer av en svensk villkorlig dom är rätt begränsade ochtill att man åtminstone t. v. måste räkna med en viss administrativ omgång närdel gäller att överföra verkställigheten av en påföljd tiU främmande stat anser 1978/79:3 22 jagför egen del att det skulle föra för långt att låta frivårdssamarbetet omfattaäven en här i landet meddelad villkorlig dom. Jag vill anmärka att del inte ensinom ramen för det nordiska samarbetet har ansetts finnas utrymme för någotverkställighetssamarbete med avseende på den svenska villkoriiga domen (jfrprop. 1964:90 s. 87). Jag ansluter mig alltså till promemorieförslaget i dennadel. Också i övrigt godtar jag promemorians lösningar när det gäller fråganvilka här i landet ådömda påföljder som bör kunna överföras till främmande stalmed stöd av den nya lagen. Som jag redan har nämnt uppställer konventionen(art. 5.1) som förutsättning för överflyttande av övervakning ellerverkställighet från ett tand till ett annat att den dömde har hemvist i denstat till vilken överflyttning skall äga rum. I promemorian föreslås att dennaförutsättning anges i lagen. I fråga om den som skall villkorligt friges frånfrihetsstraff måste enligt promemorian konventionens hemvistbegrepp rimligenges en sådan tolkning att förfarande enligt lagen bör kunna inledas, om dendömde med avbrott för anstaltsviselsen har haft hemvist i den främmande statenoch det vidare står klart att han efter frigivningen kommer att återvända tillsitt hemland och vara bosatt där. Promemorians uttalanden i denna del har föranlettkommentarer från några remissinstanser. Enligt kan detifrågasättas om inte kravet på anknytning blir för strängt. Styrelsen påpekaratt man kan tänka sig den möjligheten att någon som har dömts tillkrimi.nalvård i frihet i ett land därefter flyttar till det land i vilket hansmaka är medborgare för att bosätta sig där. 1 detta fall skulle övervakningeninte kunna flyttas över till det nya bosättningslandet efiersom den dömde intehar haft hemvist där. Styrelsen föreslår atl övervakning skall kunna anordnasäven när den dömde utan att ännu ha hemvist i landet likväl har stark anknytningtill detta. framhåller att en utländsk medborgare somhar vistelsetillstånd här i riket regelmässigt också har sitt hemvist här,varför ett överförande av vården från till annat land inte kan komma ifråga. Har han hemvist i annat land, bör emellertid det svenskavisteisetillståndel i och för sig ej utgöra hinder för sådant överförande. Vadangår överförande av vård till framhåller verket vikten av att man innanen framstäUning bifalls beträffande utländsk medborgare ser till attvederbörande har tillstånd att vistas här enligt utlänningslagen. kan del antas atl vissa tolkningsproblem kan uppkomma vidavgörandet av domicilfrågan i det enskilda fallet. För egen del vill jag påpeka atl konventionensföreskrift om att den dömde måste ha hemvist i det land till vilketverkställigheten skall överflyttas innefattar ett strängare krav på anknytningän vad som gäller enligt vissa andra av de straffrättsligaeuroparådskonventionema. T. ex. medger brottmålsdomskonventionen attstraffverkstälUghet oberoende av den dömdes hemvist kan överföras lill annanstat när verkställighet i den staten kan antas förbättra den dömdes möjlighettill återanpassning. Prop.1978/79:3 23 konventionen medger emellertid inte något undantag frånkravet på hemvist, och den svenska lagstiftningen bör utformas i enlighethärmed. I kravet på att den dömde skaU ha sitt hemvist - "ordinaryresidence" - i den anmodade staten torde regelmässigt ligga alt han skallvara fast bosatt där. Klart är å andra sidan att konventionens hemvislbegreppmåste tolkas med beaktande av konventionens syfte och av de situationer i vilkaden är avsedd att tillämpas. Från denna utgångspunkt kan jag ansluta mig tillpromemorians ståndpunkt atl den som undergår fängelse i bör anses ikonventionens mening ha sitt hemvist i främmande stal, om han med avbrott föranstaltsvistelsen har varit fast bosatt där och det vidare står klart att hanefter den villkorliga frigivningen kommer atl återvända till sitt hemland.Däremot kan konventionen inte anses förplikta fördragsslutande stat att övertaverkställigheten av en påföljd enbart på grund av atl den dömde har för avsiktatt flytta till den staten. Detta hindrar emeller.id självfallet inte att man ien situation av det slag som avses i exempel vidtaråtgärder för att förbereda verkställighetens överförande, varvid det i mycketangelägna fall kan länkas finnas möjlighet atl få ett förhandsbesked från denanmodade statens sida. De synpunkter på frågan om innebörden avhemvistbegreppet som har förts fram av statens invandrarverk kan jag anslutamig till. 2.3.2 Verkställighet i av utländskt avgörande Jag har i det föregående tillstyrktpromemorians förslag att skaU ansluta sig till övervakningskonvenlionensåviti avser de i del 11 och del IV reglerade samarbetsformerna. Enligtpromemorians terminologi till vilken jag kan ansluta mig benämns samarbeteenligt del 11 begränsad verkställighet medan samarbete enligt del IV betecknasfullständig verkstälUghet. I promemorian föreslås att den nyalagen skall ange vissa hinder mot verkställighet här i landet av utomlandsådömd påföljd. Promemorieförslaget innebär i denna del väsentligen en direktIransformering av konventionstexten. Enligt promemorieförslaget bör ilagen uttryckligen anges att verkställighet här i landet av utländskt avgörande- vare sig det är fråga om begränsad eller fullständig verkställighet - får skebara efter framställning av behörig myndighet i den främmande staten. 1överensstämmelse med konventionen förordas vidare att avslag alltid skall ske,om avgörandet inte har vunnit laga kraft eller påföljden inte får verkställas iden främmande staten (art. 3), om gärning som påföljden avser inte motsvararbrott enligt svensk lag (art. 4), om den dömde inte har hemvist i (art.5 och 6) eller om den gärning som påföljden avser utgör eller har samband medpolitiskt brott eller utgör militärt brott (art. 7.1.c). I promemorian föreslåsmed stöd av art. 7.1 vissa ytterligare obligatoriska avslagsgrunder som jagavser att närmare beröra i specialmotiveringen. 1 art. 7.2 anges vissa grander som av den anmodade statenfakultativt Prop.1978/79:3 24 kan åberopas till stöd .för avslag på framställning frånannan stat. Framställningen får sålunda avslås, om myndighet i den anmodadestaten har beslutat atl inte väcka åtal eller att nedlägga redan väckt åtal förgärningen (7.2.a), om den gärning som avses med domen är föremål för rättegångäven i den anmodade staten (7.2.b) eller om domen har meddelats i dentilltalades utevaro (7.2.c). 1 promemorian förordas att de nu angivna omständighetemaäven i lagen tas upp som fakultativa avslagsgrander. Enligt art. 7.2.d gäller vidare attframställning får avslås i den utsträckning som den anmodade staten finnerdomen oförenlig med de principer som gäller för tillämpningen av dess egenstrafflag, särskilt om lagöverträdaren på grund av sin ålder inte skulle hakunnat dömas i den anmodade staten. Enligt promemorian bör med stöd av dennaartikel införas en bestämmelse som ger möjlighet till avslag på enframställning om verkställighet för det fall atl den dömde vid liden förbrottet inte hade fyllt . I detta avseende hänvisas i promemorian till attdet i enlighet med vad som framhölls under förarbetena till IVL (prop. 114) kan tänkas förekomma fall då det från humanitär synpunki är särskiltangeläget all det finns möjlighet att utan hänsyn till den svenskastraffbarhetsåldern kunna överta verkställigheten av en utländsk brottmålsdomavseende en svensk medborgare som inte har fyllt . 1 promemorian förordasdärför alt den nu berörda avslagsgrunden, liksom motsvarande bestämmelse i IVL(6 § första stycket 7), skall vara fakultativ. Om däremot gärningsmannen avannat skäl än minderårighet inte skulle ha kunnat dömas till påföljd förbrottet i , bör detta enligt promemorieförslaget liksom enligt IVL (5 §andra stycket 2) vara ett absolut hinder mot verkställighet här i landet. 1 de delar som har berörts harpromemorian tillstyrkts eller lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser.Även jag ansluter mig i dessa hänseenden till förslaget. I art. 7.3 föreskrivs attkonventionen har tillämpning på fiskaliska brott -dvs. främst brott avskatterättslig natur - bara i den utsträckning de fördragsslutande staternahar bestämt det beträffande varje brott eller brottskategori. Något beslut medstöd av denna bestämmelse har inte meddelats. I promemorian hävdasatt den berörda bestämmelsen har ringa praktisk betydelse, och alt det frånsvensk synpunki inte finns någon särskild anledning att vägra verkställighetbeträffande fiskaliska brott. Någon på art. 7.3 grundad regel omverkställighetshinder behöver därför enligt promemorian inte tas upp i den nyalagen. Promemorians ställningstagande hari denna del kritiserats av som påpekar att den aktuellabestämmelsen avser såväl fall då verkställighet begärs i av utländsktavgörande som situationer då verkställighet begärs utomlands av svensktavgörande. Förbundet ifrågasätter om man kan underlåta att i lagen ange attverkställighetshinder kan föreligga vid fiskaliska brott. Jag kan för egen del ansluta mig lill domareförbundetsbedömning. 1978/79:3 25 sammanhangetbör anmärkas att i olika sammanhang har verkat för att deinternationella straffrättsliga konventionerna skall bli tiUämpliga även påfiskaliska brott. Eftersom emellertid övervakningskonventionen är så att förståatt den omständigheten att ett brott är fiskaliskt utgör verkställighetshinderintill dess annat har bestämts av de fördragsslutande staterna, bör detta kommatill uttryck också i den svenska lagen. 1 denna bör sålunda anges atlframställning som gäller fiskaliskt brott får bifallas endast om iförhållande till den främmande staten har förbundit sig att bifallaframställning som har avseende på sådan gärning. 1 art. 5.3 föreskrivs att fördragsslutande stat kanavslå framställning som avser viss samarbetsform enligt konventionen, om statenmed hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet anser annansamarbetsform vara lämpligare. 1 sådant fall är den amodade staten skyldig altange vilken åtgärd den är villig att vidta. I promemorian hänvisas i denna del till att detförfarande som regleras i del IVav konventionen - fullständigverkställighet - erbjuder den från svensk synpunkt lämpligaste samarbetsformen.Det torde ofta framstå som en fördel om verkställighet här i landet kan skeinom ramen för denna samarbetsform, eftersom samarbete enligt del II iblandkan tänkas vara förenat med vissa praktiska komplikationer. Det bör därförenligt promemorian finnas en möjlighet att från svensk sida avslå enframställning om begränsad verkställighet enligt del II och istället erbjuda sig atl överta hela verkställigheten av det uUändskaavgörandet. 1 promemorian förordas atl detta anges genom en uttryckligbestämmelse i den nya lagen. Promemorieförslaget har i denna del föranlettsärskilda uttalanden av några remissinstanser. Kriminalvårdsstyrelsenunderstryker att tillämpningen av del II kanvålla praktiska problem, bl. a. till följd av del kommunikationsförfarande somförutsätts. Styrelsen anser i överensstämmelse med promemorieförslaget att ettfullständigt övertagande av verkställigheten bör komma i första hand.Övertagande av begränsad verkställighet bör enligt styrelsen komma ifrågaendast om möjlighet inte finns att få till stånd ett fullständigt övertagandeav verkställigheten. Även kriminalvårdsnämnden delar i princip uppfattningenatt fullständig verkställighet framstår som den lämpligaste samarbetsformen.Nämnden påpekar emellertid att det också kan tänkas förekomma fall därbegränsad verkställighet är lämpligast från effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkter.Enligt vad som framgår av nämndens yttrande avses därvid situationer där dendömde flyttar tillbaka till domslandet efter det att övervakningen haröverförts till annan stal. Nämnden ifrågasätter om inte möjligheten bör ståöppen att från svensk sida avslå en framställning även i det fallet atlframställningen avser fullständig verkställighet men det med hänsyn lillomständigheterna är lämpligast att endast begränsad verkställighet anordnas häri landet. framhåller att promemorians uttalande om företrädeför fullständig verkställighet inte kan tillmätas generell betydelse. Prop.1978/79:3 26 eftersom i så fall samtliga framställningar om begränsadverkställighet skulle avslås. För egen del ansluter jag mig ilikhet med till uppfattningen i promemorian atl det närSverige skall överta verkställigheten av ett utländskt avgörande i allmänhetär lämpligast att det sker i den form som avses i del IV av konventionen, förutsatt givelvis att den främmandestaten har tillträtt konventionen i denna del. Av vad som har sagts i detföregående framgår emellertid alt det kan tänkas förekomma fall där enbegränsad verkställighet enligt del II skulle vara alt föredra. Med hänsynhärtill och då det måste vara en fördel atl man på svensk sida tillförsäkrasden handlingsfrihet som konventionen medger, biträder jag kriminalvårdsnämndensförslag. Jag förordar därför att i den nya lagen tas in en föreskrift av detinnehållet att en framställning om verkställighet här i landet kan avslås, omdet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är lämpligast attverkställigheten anordnas enligt annan samarbetsform än som avses iframställningen. Utöver vad som följer av detanförda bör enligt promemorian i en särskild regel anges att en framställningom verkställighet skall avslås, om den i annat hänseende än som har nämntssärskilt strider mot övervakningskonvenlionen eller den överenskommelse medfrämmande stat som annars ligger till grund för framställningen.Promemorieförslaget har i denna del avstyrkts av RÅ som anser att regeln skulleinnebära ett avsteg från transformationsmetoden. Jag har viss förståelse fördenna kritik men anser det likväl svårt att undvara en sådan bestämmelse. Konventionensregler är delvis komplicerade, och det kan inte uteslutas att det i praktikenuppkommer fall där en tolkning av konventionen leder till att en framställningskall avslås på skäl som inte nu kan förutses. Härtill kommer att de stater somtillträder konventionen kan komma alt göra förbehåll av olika slag som måstebeaktas vid prövningen av en framställning och att svårigheter kan möta att tain häremot svarande bestämmelser i lagen eller i verkställighetsföreskrifter tilldenna. Som framgår av vad jag förut har anfört kan det också tänkas bliaktuellt att träffar avtal om verkställighetssamarbete med stat sominte har tillträtt övervakningskonventionen. angivna förhållanden talarenligt min uppfattning för alt en generalklausul av förevarande slag las in ilagen. Några olägenheter synes inte vara förenade härmed, om man i enlighet medpromemorieförslaget förbehåller regeringen att göra den prövning som påkallasav bestämmelsen. En sådan ordning är också naturiig mot bakgmnd av att densyftar tUl att säkerstäUa att uppfyUer sina folkrättsligaförpliktelser. Under hänvisning tiU vad som har anförts nu tiUstyrker jagpromemorieförslaget på denna punkt. Jag viU anmärka att motsvarande lösning harvalts i IVL (jfr 5 § andra stycket 8 IVL och prop. 1972:98 s. 88). Jag har därmed kommit in på fråganhur själva prövningsförfarandet bör utformas för fall då främmande stal göransökan hos om tillämp- 1978/79:3 27 ning av övervakningskonvenlionen. I detta hänseendeinnehåller konventionen inte några särskilda bestämmelser. Det står alltså iprincip fritt för fördragsslutande stat att utforma prövningsförfarandet pålämpligt sätt. I promemorian förordas i överensstämmelsemed den ordning som till-lämpas i andra liknande sammanhang att enframställning om verkställighet enligt övervakningskonvenlionen alltid iförsta hand skall prövas av regeringen. Del bör enligt promemorian tillkommaregeringen ensam alt avgöra om en framställning skall avslås därför alt denavser politiskt eller militärt brott ( art. 7.1 .c). Som har framgåttavses detsamma gälla för fall där framställningen i annat hänseende än som harnämnts särskilt i lagen strider mot den överenskommelse med främmande stat somåberopas i ärendet. Också när det gäller att avgöra om en framställningangående begränsad verkställighet skall avslås därför att det med hänsyn tillomständigheterna i det särskilda fallet är lämpligare att övertar helaverkställigheten bör enligt promemorian regeringen ha exklusiv prövningsrätt.I övrigt förordas atl regeringens prövning på samma sätt som enligt IVLbegränsas till en förstahandsgranskning med möjlighet att avslå framställningen,om det är uppenbart att avslagsgrund föreligger. Vad angår det förfarande som skalläga rum efter regeringens preliminära prövning förordas i promemorian enordning som innebär att man skiljer mellan fall då den främmande staten endastbegär begränsad verkstälUghet enligt del II av konventionen å ena sidan och situationer där detbegärs att skall överta hela verkstäUigheten av det utländskaavgörandet enligt del IV åden andra. I sistnämnda situation förutsätter konventionen att en omvandling avpåföljden skall ske här i landet och att därefter skall helt övertatillämpningen av domen. Denna omvandling bör enligt promemorian uppenbariigenske av allmän domstol, varvid föreslås att talan skall föras av RÅ elleråklagare som denne förordnar. När däremot framställningen endasl avserbegränsad verkställighet, inskränker sig de åtgärder som skall företas här ilandet i princip till att anordna kriminalvård i frihet i överensstämmelse medden utiändska domen. I promemorian förordas att ett sådani beslut meddelas iadministrativ ordning på samma sätl som enligt NVL, dvs. Promemorieförslaget har tillstyrktseller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Ett par alternativaförslag har dock förts fram. Sålunda anser att det inte ipromemorian har anförts övertygande skäl för den föreslagnakompetensfördelningen mellan regeringen och vidprövning av frågor om begränsad verkställighet. Till skillnad från motsvarandeprövning enligt nordiska verkställighetslagen - som görs avkriminalvårdsstyrelsen - kan det, påpekar , i detta sammanhangbli fråga om en tolkning av utländska rättsordningar som i avsevärdutsträckning skUjer sig från de nordiska. Verket anmärker att kan kommaatt träffa genereUa överenskommelser 1978/79:3 28 omverkställighet av kriminalvård i frihet även med utomeuropeiska stater. Omkriminalvårdsstyrelsen avslår en begäran om begränsad verkställighet, tordeärendet efter besvär kunna underställas regeringens prövning. Med hänsynhärtill och till det relativt ringa antal ärenden som kan förväntas,ifrågasätter verket om inte prövningen i dess helhet bör göras av regeringen.Alternativt skulle förfarandet kunna anordnas efter de linjer som harföreslagits för prövningen vid framställning om fullständig verkställighet. Ensynpunkt som delvis går i motsatt riktning förs fram av RÅ. Enligt RÅ finnsvisserligen skäl som talar för promemorians lösning. RÅ ifrågasätter dock omallmän domstol behöver kopplas in i ärenden som gäller fullständigverkställighet. RÅ påpekar att det oavsett om begränsad eller fullständigverkställighet begärs i realiteten blir fråga om att föranstalta om kriminalvårdi frihet på grandval av förordnande härom i utländsk dom. I synnerhet liggerdet enligt RÄ nära tiU hands att framställning som avser övertagande av frivårdav vUlkorligt frigiven inte prövas av allmän domstol. RÅ anser därför att maneventuellt bör överväga om det inte kan anförtros åt administrativ myndighet -- att företa hindersprövningen och bestämma formen förkriminalvård i frihet även i de faU när frågan om förverkande av kriminalvård ifrihet skall avgöras här i landet.