prop · G2033 · 1978-12-31 00:00:00 — Föregen del anser jag att ett starkt argument till förmån för promemoriansförslag är att man därmed så långt det är praktiskt möjligt når huvudsakligöverensstämmelse med de beslutsordningar som gäller enligt NVL resp. IVL. Medanledning av vad har anfört villjag erinra om att en lösningefter promemorieförslagets linjer innebär att regeringen skall göra enförstahandsprövning av framställningen och därvid alltid har möjlighet attavslå denna, om det är uppenbart att annat verkstälUghets-hinder föreligger änsådant beträffande vilket regeringen förbehålls exklusiv prövningsrätt. Detkan sålunda förutsättas att framställningar om tiU-lämpning av konventionenredan vid den handläggning som avses ske inom underkastas ennoggrann granskning på grundval av det material som därvid föreligger. a.med hänsyn till att den dömde regelmässigt måste höras över framställningen kanemellertid ytterligare omständigheter komma fram som i sin tur kan leda tiUbehov av exempelvis skriftväxling med myndighet i den främmande staten ellerkomplettering av framställningen i ett eller annat hänseende innan slutligställning kan tas till frågan om verkställighet i skall äga rum. Dennafortsatta handläggning bör inte lämpligen ske inom . Vidfråga om begränsad verkställighet - då den åtgärd i sak som skall vidtas frånsvensk sida ofta består endast i att förordna övervakare - anser jag övervägandeskäl tala för att den fortsatta handläggningen anförtros åt kriminalvårdsstyrelseni enlighet med vad som gäller enligt den nordiska verkställighetslagstiftningen.Förslaget har i denna del också lämnats utan erinran av styrelsen. RÅ:s förslaginnebär som nämnts att även fråga om fullständig verkstäl- 1978/79:3 29 lighetskulle avgöras i administrativ ordning av . Vid dennasamarbetsform förutsätts emellertid (art. 23) att den i den främmande statenfastställda sanktionen omvandlas till frivårdspåföljd enligt svensk lag. Atllåta del ankomma på administrativ myndighet att besluta om sådan påföljd med derättsverkningar ett sådant beslut skulle komma att få synes tveksamt frånprincipiella synpunkter. Eftersom den som är underkastad kriminialvård i friheti vissa situationer kan berövas friheten genom beslut av övervakningsnämnd ochsåledes utan domstolsprövning, torde den föreslagna ordningen inte utan vidarevara förenlig med 2 kap. 9 § regeringsformen (jfr prop. 1975/76:209 s.149-150). Under hänvisning till det anförda anser jag att en lösning efterpromemorians linjer är all föredra. Vissa avvikelser i förhållande tUlpromemorieförslaget som jag har förordat i det föregående vad gäller deomständigheter som skall utgöra hinder mot verkställighet här i landetåterverkar emellertid också på frågan om kompetensfördelningen mellanregeringen och resp. domstol. Enligt min uppfattning börfrågan om en framställning skall avslås på den grunden atl brottet är avfiskalisk natur exklusivt prövas av regeringen. Detsamma bör gälla i fråga omden prövning som skall ske enligt den av mig förordade föreskriften att enframställning om verkställighet här i landet kan avslås, om del med hänsyntill omständigheterna är lämpligast alt verkställigheten anordnas enligt annansamarbetsform än som avses i framställningen. Med dessa avvikelser är jag förmin del beredd att godta promemorieförslaget i den del som har diskuterats. Del anförda innebär sålunda att denförstahandsprövning som skall ske genom regeringens försorg får sammaomfattning vare sig den främmande staten har begärt begränsad eller fullständigverkställighet. Vad angår det förfarande som därefier skall äga rum när frågaär om begränsad verkställighet innebär promemorieförslaget i huvudsakföljande. Framställningen skall, om den inte avslås av regeringen, överlämnastill för handläggning. Styrelsen skall därvid pröva omdet föreligger annat verkställighetshinder än sådant beträffande vilketregeringen har exklusiv prövningsrätt. Finner styrelsen att hinder inte mötermot verkställighet, skall styrelsen besluta atl kriminalvård i frihet skallanordnas här i landet och utse övervakningsnämnd att handha kriminalvården. Detföreslås ankomma på övervakningsnämnden att förordna övervakare när detta skallske, vilket föratsätts i regel vara förhållandet. Nämnden skall vidare enligtförslaget svara för den anpassning av det utländska avgörandet till svenskaförhållanden som är förutsatt i konventionen och får i enlighet härmedbefogenhet att jämka de föreskrifter som i den främmande staten har meddelatsom prövotid för den dömde och om dennes åligganden , i den månsådan föreskrift skulle vara oförenlig med svensk lag. Vidare föreslås attvissa allmänna regler i BrB om övervakningens organisation och om den dömdesskyldighet att iaktta skötsamhet m. m. blir tillämpliga i fråga om kriminalvårdsom anordnas inom ramen Prop.1978/79:3 30 för denna samarbetsform. föreslåssvara för den underättelseskyldighet gentemot den främmande staten som åvilarSverige enligt konventionen. För en närmare redogörelse för förslaget i dennadel får jag hänvisa till avsnitt 5.3.2.2 i promemorian. I dessa hänseenden harpromemorieförslaget lämnats praktiskt laget helt utan erinringar vidremissbehandlingen. Även jag kan i allt väsentligt ansluta mig tillpromemorians lösningar och till de överväganden som har legat till grund fördessa. I anslutning till de enskilda bestämmelserna återkommer jag till vissaspeciella frågor, bl. a. omfattningen av den underrättelseskyldighet somkommer alt åvila vid samarbete enligt detta alternativ. Skall övertafullsiändigverkstälUghet av ett udändskt avgörande enligt konventionen, innebär detta somnämnts att den utomlands bestämda påföljden skall omvandlas till den påföljdsom enligt svensk lag skulle ha bestämts för brottet, om det hade begåtts här(art. 23.1). Påföljden får dock inte vara strängare än den som har bestämts iden främmande staten (art. 23.2). I fråga om förfarandet vidframställning om fullständig verkstäUighet här i landet föreslås i promemorianatt framställningen efter regeringens preliminära prövning skall överlämnastill RÅ för handläggning. Det skall sedan enligt förslaget ankomma på RÅ -eller annan åklagare som denne förordnar - alt hos allmän domstol göra ansökanom prövning av framställningen. Domstolens prövning skall till en börjanomfatta frågan om annat verkställighetshinder föreligger än sådant beträffandevilket regeringen ensam svarar för prövningen. Någon ny bedömning av självaskuldfrågan får härvid inte äga rum. Om verkställighetshinder inte föreligger,skall det ankomma på domstolen att bestämma påföljd enligt svensk lag. Vad angår påföljdsbestämningendiskuteras i promemorian först det fallet att den utomlands bestämda påföljdenär villkorlig dom eller därmed jämställd frivårdspåföljd. Det ligger enligtpromemorian i sådant fall närmast till hands att påföljden bestäms lillskyddstillsyn. Detta bör emellertid inte vara det enda alternativet. Möjlighetbör också finnas att döma till annan påföljd som innebär frivård, varvidnärmast villkorlig dom kommer i fråga. Det bör emellertid inte heller varauteslutet att den dömde överiämnas till särskild vård, såvida inte dettainnebär att han berövas friheten och påföljden därmed framstår som enskärpning. Föreskriften i art. 23 att den nya påföljden inte får vara strängareän den tidigare måste nämligen enligt promemorian anses innebära ett förbud motatt här ådöma en ny påföljd som innebär att den dömde berövas friheten. Vidarebör enligt promemorian gälla att påföljden inte skall få bestämmas till enbartböter. En tolkning av art. 23 i enlighet med konventionens huvudprinciper sägsnämligen ge vid handen att den anmodade staten är skyldig att bestämma en nypåföljd som innebär att den dömde i en eller annan form ställs under tillsyneller att i varje fall en prövotid fastställs för honom. Praktiskt taget alla remissinstanser har tillstyrktpromemorieförslaget i dessa delar eller lämnat det utan erinran. Såvitt gällerfrågan om den dömde skall kunna överlämnas till särskild vård har domstolsverketdock anmärkt att domstol saknar möjlighet att föreskriva atlfrihetsinskränkning inte får äga ram vid överlämnande till vård enligtbamavårdslagen (1960:97) eUer lagen (1954:579) om nykterhelsvård. Hinder bördärför enligt verket föreligga mot att överlämna den dömde till sådan vård. Jag kan för egen del ansluta migtill uppfattningen i promemorian att art 23 måste anses hindra ett ådömande aven påföljd som innebär att den dömde berövas friheten. Detta innebär givetvistill en början att val av fängelse, ungdomsfängelse eller internering sompåföljd är uteslutet, såvida inte förordnande enligt 34 kap. 1 § 1 BrBmeddelas om att tidigare ådömd sådan påföljd skall avse även del aktuellabrottet. Detsamma bör gälla överlämnande till sluten psykiatrisk vård, däremotinte i fråga om öppen sådan vård. I enlighet med vad som sägs i promemoriantorde i allmänhet skyddstillsyn eller villkorlig dom framstå som det mestnaturliga påföljds valet. Vad angår frågan om den dömde skall kunna överlämnastill vård enligt barnavårdslagen eller lagen om nykterhetsvård, villjag erinraom att dessa påföljdsbestämningar måste föregås av att domstolen infordraryttrande från vederbörande vårdorgan. 1 yttrandet skall anges vilkavårdåtgärder som avses komma att vidtas. i sådant yttrande attfrihetsberövande åtgärd planeras - dvs. inskrivning i ungdomsvårdsskola ellertvångsintagning i allmän - bör enligt minuppfattning hinder föreligga mot att den dömde överlämnas till den särskildavården. I annat fall bör emellertid överiämnande kunna äga rum utan hinder avatt vårdorganet kan komma att ändra sin bedömning, som ju skall grundas på dentillämpliga socialrättsliga vårdlagen och i princip inte är beroende avdomstolens förordnande. Jag kan således i dessa avseenden ansluta mig tillpromemorians ståndpunkt. Det bör tilläggas att BrB:s bestämmelser omöveriämnande till särskild vård kan komma atl undergå förändringar medanledning av förslagen i betänkandena (SOU 1977:23) Psykiskt stördalagöverträdare och (SOU 1977:40) Socialtjänst och socialförsäkringstUlägg,vilka f n. övervägs inom . Jag kan vidare liksomremissinstanserna godta bedömningen i promemorian att påföljden inte bör fåbestämmas till enbart böter. Övervakningskonventionen tar nämligen som föruthar konstaterats enligt sin allmänna inriktning sikte på påföljder som innebäratt den dömde underkastas tillsyn i en eller annan form eller att en prövotidblir gällande för honom. Det skulle därför knappast vara förenligt medkonventionens principer att vid den påföljdsomvandling som skall ske här ilandet låta påföljden stanna vid ett bötesstraff. I promemorian behandlas härefterfrågan hur påföljdsbestämningen vid den svenska domstolen skall ske i fall därden dömde har villkoriigt frigivits från frihetsstraff utomlands. Därviddiskuteras till en början ett alternativ som skulle innebära atl domstolentilläggs befogenhet all be- Prop.1978/79:3 32 stämma ett fängelsestraff enligt våraslraffmätningsprinciper saml utfärda någon form av förklaring, att den dömdeskall anses villkorligt frigiven från detta fängelsestraff med en viss bestämdåterstående strafflid. Sistnämnda tid skulle enligt promemorian i så fall rimligenfå sättas i relation till det här i landet bestämda fängelsestraffets längdsaml svensk praxis i fråga om villkorlig frigivning, förutsatt atl den sålundavalda konstruktionen inte innebär någon skärpning. En lösning efter dessa linjerbedöms dock i promemorian som tämligen komplicerad. 1 promemorian påpekas attdet inte är någon praktisk nödvändighet att man redan i samband medomvandlingen bestämmer den strafftid som den dömde skall vara skyldig attavtjäna om han begår nytt brott eller annars missköter sig. Tvärtom sägs detfrån praktiska synpunkter närmast vara en fördel om man inte behöver taställning tiU den frågan i annat faU än om den blir aktuell. 1 promemorianförordas i stället att den nya påföljden skall kunna bestämmas till skyddstillsyn,vUlkorlig dom eller överlämnande tiU sådan särskild vård som inte innebärfrihetsberövande även när situationen är den att den dömde utomlands harvillkoriigt frigivits från frihetsstraff. Promemorieförslaget har i denna delföranlett vissa erinringar vid remissbehandlingen. anser detförstnämnda av de båda i promemorian diskuterade alternativen vara principielltmera välgrundat än den lösning som har valts i förslaget. Samma uppfattning harVästerås tingsrätt och norra förorter. Sveahovrätt påpekar att konstruktionen i promemorieförslaget visserligen stämmermindre väl överens med svenskt straffrättsligt synsätt men att de bådadiskuterade alternativen får anses praktiskt sett likvärdiga. Hovrätten anseratt förslaget kan godtas i denna del. ifrågasätter om inte medden i promemorian valda lösningen en uttrycklig föreskrift bör införas om rättför den dömde att avräkna frihetsberövande som kan ha ägt rum i den främmandestaten. För egen del vill jag i likhet medvad ett par remissinstanser har anfört framhålla att den förstnämnda av de bådai promemorian diskuterade lösningarna otvivelaktigt har vissa förtjänster frånprincipiell synpunkt. Klart är emellertid att en reglering eftersådana linjer skulle bli rätt komplicerad och i en del fall ställa domstolarnainför tämligen vanskliga avgöranden. Härtill kommer att det ingalunda alltidkan förutsättas atl ett utländskt kriminalvårdsbeslut är direkt överförbarttill den svenska straffrättsliga systematiken. Situationer kan tänkas uppstådär det inte utan vidare står klart huravida avgörandet i den främmande statenskall jämställas med svensk villkorlig frigivning eller i stället anses haövervägande karaktär av en självständigt ådömd frivårdspåföljd. 1 sådana fallskulle man uppenbariigen hamna i svårigheter, som däremot inte uppkommer medden lösning som har valts i promemorieförslaget. Under hänvisning till vad somhar anförts nu anser jag liksom och flertalet övrigaremissinstanser att promemorieförslaget bör godtas. 1978/79:3 33 med når man den fördelen att samma regler blir tillämpligaför den svenska domstolen oavsett formen för den dom eller det kriminalvårdsbeslutsom har meddelats i den främmande staten. Till den synpunki som har förts framav återkommer jag strax. Sammanfattningsvis förordar jag enregel om påföljdsomvandlingen av det innehållet atl domstolen, om den intefinner verkställighetshinder föreligga, skall bestämma ny påföljd enligt svensklag för det brott som avses i den främmande statens framställning saml all dennya påföljden dock inte får innebära att den dömde berövas friheten och inteheller bestämmas till enbart böter. Som har framhållits i promemorian bör detavgörande, som domstolen sålunda träffar i påföljdsfrågan, till sina rättsverkningarvara i alla avseenden likställt med en dom i vanligt brottmål. har ifrågasatt ominte lagförslaget bör kompletteras med en föreskrift om rätt för den dömde atlavräkna frihetsberövande som har ägt rum i den främmande staten. Med anledninghärav villjag framhålla alt någon avräkning i egentlig mening inte kan komma ifråga, om den svenska domstolen bestämmer påföljden till skyddstUlsyn,villkorlig dom eller överiämnande till särskild vård. Däremot kan densituationen uppstå att skyddstillsyn eller villkorlig dom som ådömts vidpåföljdsomvandlingen sedermera undanröjs. Om påföljden därvid bestäms till fängelse,bör den dömde tillgodoräknas frihetsberövande i den främmande staten. Enavräk-ningsregel bör alltså införas som tar sikte på sådana situationer. Jagåterkommer till frågan i specialmotiveringen. Vad härefter angår frågan vid vilken allmän domstol talanom överförande av verkställighet skall kunna föras bör anmärkas att enligt 35§ IVL är exklusivt behörig att uppta mål eller ärende somavses i den lagen. Enligt promemorian bör också framstäUningar om verkställighetenligt övervakningskonventionen alltid kunna prövas av . Ipromemorian hävdas emellertid att del inte är nödvändigt att på samma sätt somenligt IVL låta denna tingsrätt vara ensam behörig domstol. En sådan ordningbedöms kunna leda till onödiga kostnader för enskilda parter med hänsyn tillatt del vid tillämpning av övervakningskonventionen i regel inte är fråga ompersoner som har berövats friheten. På grund härav förordas i promemorian attframställning om verkställighet enligt den nya lagen även skall kunna upptas avrätten i den ort inom riket där den dömde har sitt hemvist eller mera varaktigtuppehåller sig (jfr 19 kap. 1 § tredje stycket ). Promemorieförslaget har i denna delkommenterats av flera remissinstanser. ifrågasätter om detfinns tillräcklig anledning att medge altemativa regler om forum. Södertäljetingsrätt framhåller att antalet framställningar om verkställighet inte kanväntas bli särskilt stort. För att få en likformig och snabb behandling idomstolen synes en koncentration av ärendena till en eller några få domstolarvara av värde. Om inte anses böra vara ensam behörig, kanenligt tings-3 1978179. Prop.1978/79:3 34 rätten en lämplig medelväg vara atl ge behörighet åttingsrätterna i samtliga hovrättsstäder. Enligt förtjänar detövervägas om inte bör vara exklusivt forum i likhet medvad som gäller enligt IVL. Å andra sidan sägs beaktansvärda skäl föreligga ävenför den i promemorian föreslagna ordningen. Hovrätten vill därför inte avstyrkaförslagets forumregel. Om denna väljs, kan det emellertid vara lämpligt att,sedan erfarenheter vunnits av handläggningen, frågan om koncentration av målentill en enda domstol prövas på nytt. Ett par remissinstanser för framsynpunkter som delvis går i motsatt riktning. förordar attforumregeln utformas så att den dömdes allmänna tvistemålsforum ellervistelseforum i första hand skall vara rätt domstol medan tingsrättskall vara reservforum. Därvid fäster särskilt avseende vidpromemorians uttalande att merparten av de dömda torde vara på fri fot vid densvenska domstolsprövningen. Enligt vad verket framhåller torde RÅ:s befogenhet,såvitt gäller utförande av talan vid domstol, kunna delegeras till distriktsåklagarei den dömdes hemort. Något skäl som talar för en centralisering av dessa måltill finns därför inte enligt verkets mening. Verketerinrar i sammanhanget om det uttalande som gjorts i förarbetena till IVL(prop. 1972:98 s. 90) av innebörd att regeln om somexklusivt forum enligt nämnda lag skulle kunna omprövas . ÄvenFöreningen förordar att forumregeln utformas på sådantsätt att den domstol vid vilken den dömde skall svara i tvistemål i aUmänhetblir behörig i första hand. Som framgår av vad som sålunda haranförts vid remissbehandlingen finns skäl både för och emot en ordning sominnebär att mål om verkställighet enligt den nya lagen skall handläggas vid enoch samma domstol. Jag kan mot denna bakgrund inte finna annat än att denlösning som promemorieförslaget innefattar utgör en godtagbar kompromiss. Deninnebär atl möjlighet alltid finns att anhängiggöra talan enligt den nya lagenvid , som handlägger motsvarande mål enligt IVL, samtidigtsom utrymme skapas för att välja en annan lösning när detta med hänsyn tillomständigheterna i det särskilda fallet framstår som ändamålsenligt. Intressetav att kunna göra en central uppföljning av den nya lagens tillämpningäventyras inte härigenom, eftersom de framställningar som avses alltidkommer att överlämnas av regeringen lill RÅ. Under hänvisning till det anfördatillstyrker jag för egen del promemorieförslaget, som också har lämnats utanerinran av flertalet remissinstanser. Till frågan omrättegångsbestämmelser i övrigt återkommer jag i specialmotiveringen. 2,3.3 VerkstäUighet utomlands av svensk brottmålsdom 1 promemorian betonas att etttillträde till övervakningskonventionen inte medför någon förpliktelse förkonventionsstat att låta verkställa in- 1978/79:3 35 hemska domar, som innebär kriminalvård i frihet, i annankonventionsslal. Man öppnar möjligheter att under vissa förutsättningar begärasådan verkställighet. Reglerna i den svenska lagen om när verkställighet skallbegäras utomlands bör därför enligt promemorian inte vara obligatoriska utanmedge en diskretionär prövning om framställning i del särskilda falletlämpligen bör göras. Jag kan liksom remissinstanserna ansluta mig till dennabedömning. Inom ramen för det nordiskasamarbetet görs framställningar om anordnande av kriminalvård i frihetutomlands av övervakningsnämnd. Mot bakgrund av önskemålet om en enhetligtillämpning bör det emellertid enligt promemorian åtminstone t. v. liksomenligt IVL ankomma på att pröva fråga om överförande avverkställighet till främmande stat enligt den nya lagen. Sådan fråga skallenligt förslaget kunna upptas av styrelsen på anmälan av övervakningsnämndeller av central nämnd. Med hänsyn till att behov av brådskande beslut i vissafall kan tänkas föreligga, föreslås dock styrelsen även få möjlighet att ta uppfrågan självmant. Ett i promemorian anfört exempel på sådana fall erbjuder densituation som uppstår om svensk domstol har dömt en person med hemvist ikonventionsstat till skyddstillsyn jämte förvisning. Om domstolen i sådantfall gör uppmärksam på förhållandel, skall styrelsenenligt förslaget kunna ta upp frågan om kriminalvårdens överförande utan attavvakta anmälan av övervakningsnämnd. Förslaget har i denna del kritiserats avkriminalvårdsnämnden som framhåller att det föreslagna förfarandet förefalleratt bli onödigt omständligt. Det finns enligt kriminalvårdsnämnden inteanledning anta att skulle kunna göra annan bedömning änresp. nämnd, som har den omedelbara kännedomen om fakta i de enskilda ärendena.Det skulle innebära en tidsbesparande förenkling, om nämnderna tilladesbefogenhet att själva besluta om framställning. En sådan ordning synes enligtkriminalvårdsnämnden också stå i överensstämmelse med nu rådande principiellauppdelning av beslutsfunktionerna i övrigt inom frivården mellan nämnderna ochkriminalvårdsverkets myndigheter. , ochdomstolsverket lämnar förslaget utan erinran i vad det innebär attkriminalvårdsstyrelsen skall pröva hithörande frågor men anser att detlämpligen bör finnas uttryckliga regler om skyldighet för domstol att göraanmälan hos om fall där tillämpning av konventionen kankomma i fråga. Enligt bör bestämmelser i ämnet meddelas iadministrativ ordning. För egen del anser jag desynpunkter som kriminalvårdsnämnden har fört fram vara beaktansvärda.Åtskilliga skäl talar för en förenkling i proceduren av det slag som nämndenhar föreslagit. Mot en sådan ordning kan å andra sidan anföras det föratberörda intresset av att åtminstone under ett inledningsskede skapaförutsättningar för en uppföljning av den nya lagens tUlämpning. Det kan varaav betydelse att erfarenheter av olika 1978/79:3 36 tänkbarakomplikationer vid verkställighetssamarbetet kan samlas centralt, något som isin lur kan ge möjlighet för övervakningsnämnderna att förhöra sig hoskriminalvårdsstyrelsen bl. a. vad gäller de olika staternas praxis vidtillämpning av övervakningskonventionen. Dessutom kan det tänkas bli aktuelltatt från svensk sida lämna uppgifter om gällande rätt och praxis här i landettill myndighet i främmande stal. Det är också angelägel atl man söker nå framtill en enhetlig praxis vad gäller form och innehåll i de svenskaframställningar om verkställighet utomlands som kommer att göras. Mot dennabakgrund anser jag för egen del övervägande skäl tala för atl prövningen avfrågor om verkställighet utomlands i enlighet med promemorieförslaget bör skecentralt hos . Det kan emellertid vara lämpligt att dettaställningstagande omprövas, sedan närmare erfarenhet av den nya lagstiftningenhar vunnits. Jag ansluter mig till uppfattningen att det börinföras regler beträffande domstols skyldighet att underrättakriminalvårdsstyrelsen om fall där en tillämpning av den nya lagstiftningenanses böra komma i fråga. Det är nämligen angeläget alt styrelsen får kännedomom dessa fall så skyndsamt som möjligt, inte minst i den i promemorian berördasituationen att domstolen dömer en utländsk medborgare med hemvist ikonventionsstat till skyddstillsyn jämte förvisning.