prop · G203178 · 1978-12-31 00:00:00 — Detla innebär alt denförsäkrade vid byte av bosättningsort kvarstår som inskriven hos sin gamlaförsäkringskassa till påföljande år. Om fiyttningen äger rumefter kvarstår inskrivningen ytterligare ett kalenderår. Denförsäkrade kan således i vissa fall efter fiyttning innehaett försäkringsbesked med inaktuell uppgift om vårdcentral. För alt undvika detlamåste särskilda utskrifter av besked göras i samband med byte av vårdcentral. Förnärvarande utfärdas ca 6 miljoner försäkringsbesked . Huvuddelen avdessa utfärdas efter ändring av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst.Uppgift om vårdcentral - och eventuellt även husläkare/ distriktssköterska - mästedärför lagras i del maskinella sjukförsäkringsregi-strei för att uppgiftenskall kunna skrivas ut på samtliga försäkringsbesked. En sädan utökning av registerinnehålleioch de fortlöpande aviseringar som erfordras för att hålla registret aktuelltskulle medföra beiydande kostnader. Medhänsyn lill vad ovan anförts ifrågasätter verket om det inte vore enklare ochmindre kostnadskrävande all välja någol annat alternativ för information om vårdcentralstillhörighei.Därvid bör bl.a. övervägas au utnyttja de patientkort som sjukvårdshuvudmännenutfärdar, vilket vanligen sker när patienten besöker en sjukvårdsinrättning. Pävissa håll, t. ex. i och kommun, har patientkortutfärdats för samtliga bosatta inom området. Nya kort distribueras omedelbartefter det att någon bosatt sig i eller ändrat bosättning inom områdei. Ompatientkorten på detla sätt utfärdas efter flyttning skulle enuppgift om vårdcentral på patientkortet alltid vara aktuell. Verket föreslårattmöjligheterna alt förse sjukvårdshuvudmännens patientkort med uppgifier om vårdcentralstillhörigheim. m. undersöks närmare." Prop.1978/79:178 115 Statskontoretvarnar för den meradminisiration utredningens förslag skulle innebära ochföreslår som alternativ atl endast vårdcentralens namn präglas på depatientkort som redan används i slora delar av sjukvården. Akademiskasjukhuset tillstyrker i princip uiredningens förslag att det kan vara lämpligt atlpä patientens egen önskan knyta denne lill en viss vårdcentral och därvid ange vederbörandesvårdcentralstillhörighei på försäkringsbeskedet. Med hänsyn till bl. a. denstora omflyttningen inom befolkningen förutser dock direktionen alt detlakommer att bli förenat med en rad tekniska problem. Med all säkerhet måstenågon form av datasystem utnyttjas. En samköming mellan ochvårdcentralernas datasystem, vilket vore rationellt, kan dock leda lillkomplikationer ur sekreiessynpunki, varför denna fråga bör närmare utredas. Landstingsförbundetpekar på att även registreringssystem där kontakten etableras vid det försiabesöket är länkbara, varvid viss ökad fiexibilitet och valfrihet blir möjlig. Stockholmsläns landsting anser alt själva registreringsidén skall ses som en tekniskfullbordan av övrig planering på relativt lång siki och inte ges en alltförstyrande inverkan. anför all en mängd grundläggande åtgärder ochplaneringsfrågor mäste av först såsom - förbättring av primärvårdens kvalitet och status - information om primärvården lill befolkning och sjukhusanslulenvård m.fl. - fortsatt utbyggnad av primärvården - bemanning av tjänster, bemanningsplanering - förbättrad tillgänglighet och vårdplanering - ökad kommunikation och samverkan mellan de olikavärdformerna Beträffanderegistreringsförslaget anför vidare följande. "Registreringsdeleni husläkartanken bör således ej bli alltför styrande. Å andra sidan börframhållas an ett registreringsförfarande kan ha vissa positiva effekler,t. ex. genom all lokal forskning och förebyggande hälsovårdsarbeie underiältas. Förvaltningenvill undersiryka att etl system med registrering pä läkare i samband med försiakontakt lorde vara administrativt belydligl enklare än en komplett registrering"i förväg" av en befolkning fördelad på de olika läkarna. Det tordevara en relativt omfattande uppgift atl ulveckla sistnämnda system förregistrering med hänsyn till atl systemet också fortlöpande skall uppdaterasmed förändringar (läkare och befolkning). Utredningenanger registrering av vårdcentral, husläkare och distriktssköterska påförsäkringsbeskedet, som ett tänkbart förslag. Med tanke på atl den allmännaförsäkringens registrering m. m. numera sker med hjälp av ADB i etl för helalandet centralt system, torde förslaget inte vara ulan komplika- 1978/79:178 116 tioner.Registrering av husläkare resp. distriktssköterska på försäkringsbeskedettorde enligl förvaltningens bedömning överhuvudiagei knappast varagenomförbart. Registreringenhusläkare-befolkning kan enligl förvaltningens uppfattning bli särskiltproblematisk inom . Detta sammanhänger i huvudsak medatt hela regionen kan betraktas som en arbetsmarknad medan primärvården kommeratt vara indelad i mängder av beijäningsområden (ca 120 vårdcenlraler på80-talet). För befolkningen är arbetsplats och hemvist ofta inie belägna isamma betjäningsområde. Frekvenia omflyttningar bland såväl befolkning somläkare/distriktssköterskor kan också förutses. Sammanfattningsvisvill förvaltningen ang. regisireringsfrågan understryka de praktiskasvårigheterna saml atl liksom utredningen framhålla alt en registrering intekan vara meningsfull förrän primärvården nått en viss utbyggnad (ochstabilitet)." EnligtKalmar läns landstings bedömning bör kontinuiteten mellan läkare och patient inärsjukvården grundas på del geografiska sambandet mellan läkarmottagning ochpatientens bostad. Genom indelningen i läkardistriki för patienten en naturliganknytning lill en bestämd läkare vilket gör en formell registrering onödig.Liknande synpunkter anförs av bl. a. läns landsiing. Fleraremissinstanser påpekar all förslaget innebär ökad byråkratisering och onödigtadministrativt krångel bl. a. , , , ,och Norrbouens läns landsung. Gävleborgsläns landsting finner det tillräckligt med uppgift om vilkenhälsocentral/vårdcentral som patienten tillhör samt telefonnummer dit. Enligllandstingets bedömning kan försäkringsbeskedet vara etl sätt att förmedla dennainformation. ,och anser all konlinuiletsproblemenkommer atl kunna lösas enklare och smidigare i etl utbyggt värdceniralssysiemmed erforderiig tillgång till läkare och sjuksköterskor. länslandsting anför bl. a. att erfarenheterna i visar alt man vid vårdcenlralersom haren stabil och fulltalig läkarbesäiining klarar kontinuiteten på ettutmärkt sätt utan att något så krångligt som formell registrering behövertillgripas. Norrbottensläns landsting påpekar ocksä belräffande regisireringspro-blemen vidpatienternas röriighei, atl Socialmedicinska forskningsenheten i visatatt det är personer med sociala och medicinska problem som har störstabenägenheten alt fiytta ofta mellan olika stadsdelar. I sädana fall blirregistreringen av kortvarig natur och således mindre meningsfull somkontinuitetsmedel. /SR() konstaterar att förslaget förut- Prop.1978/79:178 117 sätteren relativt begränsad personalomsättning, vilket inte torde kunna uppfyllasinom . betonar all utredningen inle lillräckligt belyst konsekvensernaför de personer som av en eller annan anledning inie "registrerar"sig och anför bl. a. följande. "Detfinns enligl läkarförbundets mening risk för all den som inte är registrerad förän svårare än nu att finna sin väg i sjukvårdssystemet. Det gäller särskiltgrupper som även i andra avseenden har en utsatt slällning, t. ex. invandrare,låginkomsttagare, lågutbildade m. fi. Med hänsyn till all allmänläkarvårdenskapacitet, som redan påpekats, inle på långt när räcker till, kan det ligganära till hands att de registrerade patienterna fär komma i första rummet. De oregisireradeskulle alllså inte bara gå miste om förmånen atl sä långt möjligt fö träffasamma läkare, utan de skulle riskera alt inle fö iräffa någon läkare alls.Medvetandet om en sådan risk kan medföra att registreringen i praktiken upplevssom obligatorisk och leder till en orimlig belastning på värdcentralerna ochsvikna förväntningar hos allmänhelen. länder där registrering förekommer, t. ex. och ,arbetar husläkarna under helt andra förutsältningar ifråga om huvudmannaskap/finansiering,arbetstider m. m. Registreringen har där också använts som bas för remisstvångför specialistvård, något som ulredningen avvisar till förmån för ett frittläkarval. I teorin är givelvis registrering och remisstvång två skilda saker,men erfarenheterna frän andra länder visar atl ett husläkarsyslem medregistrering i praktiken alltid förenats med remisstvång och/eller ekonomiskastyrmedel. Moldenna bakgrund kan läkarförbundet inte tillstyrka förslaget om registrering.Registreringen för under inga förhållanden göras obligatorisk. Verkningarna avfrivillig registrering bör studeras närmare i försöksverksamhet i begränsadskala på etl par orter med olika förutsättningar innan man kan ta slällningtill hur ett sådant nytt inslag i den svenska sjukvården kommer attfungera." Socialstyrelsentar även upp regisireringsfrågan från aspekten all del finns slor risk attmänniskor som inte haren lillräckligt social förankring hamnar ulanförsystemet. Personer som uppfattas som särskilt vårdkrävande, kverulantiska,eller på annal sätt störande skulle också löpa risk all bli ulan läkarvård om samlligafast anställda distriktsläkare med allmänläkarkompeiens tilldelats maximalt anlal"husläkarpalienter". Slyrelsen anför vidare all utredningen ej hellerhar berört frägan om en husläkare skall ha räll alt vägra behandling avvårdsökande som ej "tillhör" läkaren ifråga. Enligtsocialstyrelsens bedömning kan det föreslagna syslemel sålunda komma attmedföra att vissa vårdsökande ställs utanför möjligheten all fö tillgång tillläkarvård vid en vårdcentral belägen inom vederbörandes bostadsområde,som de personer som haft förmånen alt få bli registrerade som husläkarpalientertillförsäkras en lättillgänglig läkarvård. erinrar i dettasammanhang om den övergripande målsättning för hälso- och sjukvårdspolitiken ivårt land som lagts fast i direktiven till den 1978/79:178 118 pågåendeulredningen om ny lagsliftning för hälso- och sjukvården (HSU). Regeringenuttalar där att målsättningsdiskussionen bör föras "med utgångspunkt ialt alla .som bor i landet skall ha rätt till hälso- och sjukvård på likavillkor". finner således atl konsekvenserna av detföreslagna husläkarsyslemet kan komma atl strida mot den citerade mälsättningen. Socialstyrelsenpåpekar också att det varil värdefullt om utredningen kunnat analysera för- ochnackdelar med olika fördelningssystem som man konstaierar altutredningen inie anger vilka principer som skall tillämpas för prioriteringen,om ett alltför stort antal invånare i distriktet önskar registrera sig hos enviss husläkare. Vidare efterlyser en analys av vilkakonsekvenser elt genomförande av husläkarförslaget kommer au få förbefolkningen i primärvårdsområden med otillräckligt antal allmänläkare/husläkare. Väslernorriandsläns landsting ser också risker för atl vissa grupper -åldringar,långtidssjuka, handikappade etc. - kommer att få sämre förutsättningar för basalhjälp under husläkarsyslemets uppbyggnadsskede, där registrerade patienter kankomma all prioriteras. a. följande frågor: Vilka skallregistreras under uppbyggnadsskedet och vilka skall avvisas och vad skall vigöra med dem som på grund av läkarbrist saknar regislreringsmöjlighel? Östergötlandsläns landsiing anför all principen om fritt läkarval har lagts fast inomlandstinget men atl detta dock inte medger någon absolut rätt för patienten altträffa viss läkare. kan inle heller ställa sig bakom någon räll förläkare all, så som det sägs i utredningsdirektiven, visa ifrån sig patienter lillandra läkare. Innebörden skulle enligl uppfattning bli allspeciella patientgrupper, exempelvis patienter med missbrukarproblem och övrigasociala problem, skulle riskera att få svårt au få läkarhjälp vid vårdcentralen.Landstinget underslryker i detla sammanhang alt värdcentralens personal skallha ett kollektivt ansvar för att alla inom området, även särskilt arbetskrävandepatienter, får en adekvat behandling så långl vårdcentralens resurser medgerdel. lar avstånd frän regislreringsförslaget och anför atlsällskapet inte kan se några fördelar av att formellt identifiera relationenläkare-patient. Hela systemet skulle riskera atl få vanrykte redan frän början,efiersom det inte råder lillräcklig stabilitet. Sällskapet tror istället atlmänniskorna själva kommer an märka effekterna av ökad kontinuitet, när antaletläkare i primärvården har ökat och när man i stigande utsträckning kan tillämpade konlinuitelsbefrämjande rutiner som ulredningen refererar. föreslår att en sjukvårdsregistrering av pensionärer snarastinföres-oavsett om och närelt husläkarsyslem införes i landet. För de gamla gerdet en trygghetskänsla all veta besked om vart man 1978/79:178 119 skavända sig och vid vilken "station" inom sjukvården man känner tillvars och ens hälsotillstånd. Barnen kontrolleras på barnavårdscentralerna och iskolan. De yrkesverksamma har sin företagshälsovård. Behovet av regelbundenkontakt och kontroll är därför störst hos de äldre anser SFRF. Ulredningenföreslår inte något remisstvång inom husläkarsystemet, vilket enligtutredningens grundsyn skall ses som ell erbjudande till befolkningen och inte somett tvingande påbud. Det skall stå var och en fritt att avslå från husläkare omman vill del och likaså skall den som vill vända sig direkt till en specialistkunna göra del. Samtligaremissinslanser avvisar i likhet med utredningen remisstvång eller har inget atlerinra mot utredningens förslag på denna punkt. Vissa remissinstanser befarardock att husläkarsyslemet kan komma all medföra ett indireklremisstvång. Socialstyrelsenmenar all den av ulredningen föreslagna organisaiionen med husläkare ipraktiken innebär elt remisstvång när del gäller möjligheterna för husläkarenspatienter att få tillgång till specialistvård. tolkar vissaskrivningar i utredningen på så sätl atl utredningen tänker sig att husläkaren lillstora delar skall bestämma över patientens räll lill specialislkonsultation.Socialstyrelsen finner atl formuleringar som "Hur man via sin husläkarekan nå specialistläkare om så är nödvändigt" och "Samarbetet mellanhusläkare och specialistläkare kommer därför lill slörsta delen dirigeras avhusläkaren" innebär remisstvång och avvisar bestämt att ett sådani införsinom primärvården. Enliglsocialstyrelsens uppfattning är också remisstvånget en nödvändig beståndsdel ide utländska husläkarmodeller som utredningen speciellt åberopar som mönster. Akademiskasjukhuset betonar alt det vore mycket olyckligt om utvecklingen av husläkarsyslemetskulle leda fram till atl man tvingades införa ett remisstvång. Möjligheten attprimärt söka öppen värd vid sjukhusen bör finnas kvar även på längre sikt.Direktionen framhåller alt detta också är betydelsefullt ur uibildningssynpunki. Gävleborgsläns landsiing konslaterar alt del är angeläget att patientens kontinueriigakontakt med sin hälsocentral upprätthålles vid alla hälso- och sjukvårdsbehov,åtminstone under icke jourtid. Kontakten behöver inte innebära obligatoriskt remisstvängtill all specialistvård utan kan i mänga fall få karaktären av rådgivning/sainrådmed motiagningspersonal och läkare. Patienten kan då få hänvisning till lämpligvårdform. Uppsalaläns landsiing anser att uiredningens alltför starka betoning på allmänläkarensprimära insalser kan leda till remisstvång , vilket vore olyckligt.Vidare framhålls att underen kommer läkartill- 1978/79:178 120 gångeni primärvården all vara begränsad och därmed kan remisstvång leda lill en inleönskad sekundär sjukvårdskonsumtion. Patientens valmöjlighet mellanallmänläkare och specialist bör därför inte helt undanröjas. Etl fritt läkarvalfår dock enligl uppfattning inte innebära atl gränserna mellanolika vårdcentralers upptagningsområden suddas ul. Uppsalauniversitet () befarar an remisstvång och eu upphävandeav del fria läkarvalet med slor sannolikhet kommer au bli konsekvensen av husläkarsystemet. Göleborgskommun redovisar all invånarna i kommunen har tillgång lill huvuddelen avspecialistvården utan remiss och att del i kommunen upplevs naturligt atl sökaspecialister direkl, exempelvis gynekologer och ögonläkare. Kommunen anser atlsådan verksamhei som specialisterna gör både snabbare och bättre änallmänläkarna inle bör läggas på allmänläkarna. Stockholmsläns landsiing underslryker atl husläkarsystemet skall ses som ell erbjudandesamt att remisstvång lill specialistläkare inte skall erfordras. noterar med tillfredsställelse atl utredningen lar avstånd frånformellt remisstvång och slår fast atl paiienterna även måstegaranteras etl fritt läkarval. Föruiom principiella och kvalitetsmässiga skälåberopar läkarförbundet även renl prakliska skäl säsom att allmänläkarna iniekommer all kunna ta sig an alla primärvärdspalienter ens då slutmålet för allmänläkartätheienuppnåtts. tar besläml avstånd från de tongångar i utredningen somantyder att primärvården skulle kunna få en formell förstärkning genomremisstvång till specialistvård. Sällskapet anför att många hyserenviss, inte oberättigad, ängslan för alt en utbyggd primärvård kommer attfördyra sjukvården genom att anlalel remisserökar. Sällskapet framhåller vidareall del är illavarslande när utredningen framhåller atl patienterna kanförväntas i första hand uppsöka sin husläkare när väntetiderna tillspecialist-läkarvården är långa: "En paiieni kommer atl ha bäitre chanseralt snabbt komma till specialist med en remiss än utan". /SR() hävdar att del är av ytiersi vikt atl uiredningens förslagger den enskilde patienten möjlighet att fritt välja mellan alternativasamhälleliga hjälpformer och att den hjälpsökandes egen bedömning av vad som äradekvat hjälpinsats tillåls bli avgörande för valel av värdgivare, oavsett omdelta blir allmänläkare, företagshälsovård, psykiatriskt team ellersocialvård. Ökande kunskaper om varandras kompetensområden bör garantera attden primärt uppsökta instansen leder patienten vidare till den i det akluellafallet bäst lämpade värdgivaren. ansluter sig till utredningens avståndslagande till tanken påformellt remisstväng och anser att systemet för att få komma till en specialistbör ges en generös och flexibel utformning. understryker likaså vikten av att medborgarna ävenfortsättningsvis i enlighet med det fria läkarvalet har möjlighet att vända sigdirekt till specialistmottagning. 1978/79:178 121 Utredningenanger olika principer för jourorganisalionen. anges att inriktningenbör vara att primärvärden lar ett tolalijouransvar, men au det lor närvarandepå grund av arbetskraftssiiuaiionen är mer realistiskt atl samla jourverksamhelenlill t. ex. länsdelssjukhusen. Utredningen framhåller att del även är viktigt atldel finns etl fungerande dagjoursystem som kan medföra alt paiienterna kan fåkomma lill sin läkare akut. Utredningen framhåller också nödvändigheten av allbåde läkare och sjuksköterska i ökad omfattning gör hembesök. Kronobergsläns landsiing underslryker alt vårdcentralerna bör organiseras så atl de kanerbjuda en fungerande jourljänsi/ledighetsavlösning och ha en adekvat utrustningför viss akuiberedskap. Västmanlandsläns landsting framhäller all förutsättningarna för kontinuitet ökar när del ien framlid blir möjligl alt hälla mottagningen öppen under kvällstid, kansketill eller 20.00 och därmed den egentliga jourtiden förkortas. TCOförordar att längre öppenhällande ordnas inom vissa vårdcentraler istorstadsregioner. Dä del gäller primärvårdens och värdcentralernas jourverksamhetnattetid och , anser TCO att detla mäste bli föremål för ytteriigarediskussioner beroende på disiriklsomräden och andra lokala verksamheler. Södermanlandsläns landsiing anser an elt tolall jouransvar skulle bli kostsamt förhuvudmännen som det skulle innebära etl mycket dåligt utnyttjande avläkarresurserna. Dessutom skulle det enligt landstingels uppfattning reduceramöjligheten lill den ökade kontinuitet i kontakten mellan patient och läkaresom eftersträvas. Även pekar på alt det är myckel som talar föralt man av kostnads- och andra resursskäl måste räkna med en viss ytteriigarekoncentration av den allmänläkarjour, som förekommer, liksom i förekommandefall en samordning mellan denna jour och den sjukhusbaserade jourtjänsten. Östergötlandsläns landsiing konslaterar all i den män jourverksamheten föriäggs lill sjukhusförloras de fördelar som en samordning med den primärkommunala socialvärden kange. Enligl mening kommer elt tolalijouransvar för primärvärden allbättre svara mot de krav som kan Slällas på sjukvärden och därmed är det naiuriigiau den forlsalia utbyggnaden av jourverksamhelen organisatoriskt förläggs i'nomprimärvården. Göteborgsuniversitet () föreslår att akutsjukvården påvårdcentralerna organiseras så all lillräckligt lång lid av dygnet läcks för atlfånga upp de fiesta bagaiellartade sjukdomsfall som belastar sjukhusensakutmottagningar. påpekar att nattliga jourfall ärförhållandevis få och oftast av allvariig specialistvårdskaraklär. Göteboigsoch läns landsiing uttalar all det i princip vore önskvärt att allaläkare inom primärvården delade på jourbördan men au det dock kan visa 1978/79:178 122 sigsvåri atl disponera de kanske mycket begränsade läkarresurserna inom t. ex.barnsjukvård och gynekologi på detta sätl. SHSTFoch efteriyser ytteriigare diskussioner för klargörandeav hur vårdcentralernas jourverksamhei skall fungera. anförbeträffande utredningens uttalande om "totalt jouransvar " bl.a. följande. "uppfattning börden erbjudna sjukvärdens kvalitel för akutasjukdomsfall vara lika hög oberoende av vilken tid pä dygnet den efterfrågas.Detta belyder att den som råkar bli i akut behov av vård under jourlid måsteges ett lika kvalificerat omhändertagande som den som blir sjuk . Allkvantitativa skillnader i värdutbudet måste föreligga är emellertid uppenbart.Det ovan uppställda kvalitetskravet innebär atl varje specialitet i principmåste ta hand om sina egna patienter. Därvid bör noteras atl allmänläkarvårdenär elt specialiserat medicinskt verksamhetsområde med samma krav på sig somandra specialileler." anser all om de av ulredningen skisseradevårdcentralerna skall kunna ge den kontinuitet som eftersträvas måste därfinnas ett effektivt joursysiem som är programmerat för att på bästa sätttillgodose husläkarsyslemets grundidéer. Belräffande läkarbesök i hemmen anför SFRFbl. a. följande. "Denförskjutning mot ökad hemsjukvård som tycks vara allmänt önskad av alla berördaparter i samhällel kommer utan tvekan au slälla allt siörre krav på läkarbesöki hemmen liksom på en uibyggnad av distriktssköierskeinsiilu-lionen. Mednuvarande system finns alltför liten marginal för hembesök och överhuvudtageltill en fullgod hemsjukvård. Om allmänläkarna i ett husläkarsystem verkligenska kunna ge "närservice" så är det nödvändigl alt de får möjlighetatt göra besök i hemmen och därigenom kunna stärka och bredda den hemsjukvårdsom allmänl rekommenderas. Mångaresor lill sjukhus och intagningar för vård skulle kunna undvikas genomsakkunnig värd i hemmen. Särskilt äldre personer har vid sjukdom svårt all lasig lill sjukhusmottagningar - elt läkarbesök i hemmet skulle underiätla ochförenkla. Möjligheterna att upptäcka sjukliga förändringar liksom tillförebyggande ålgärder mäste anses avsevärt öka genom elt sådantarbetssätt." 18.Närhet till länsdels/länssjukhus Ulredningenpåpekar att i begreppel primärvård inryms också sådan specialislläkarvårdsom meddelas av specialistläkare anställda utanför sjukhus. 1 likhel med Spri:slänsdelssjukhusutredning anser koniinuiietsutredningen au man ur resurssynpunkimåste accepiera att en del av besöken som kunde ske hos specialistläkare iprimärvården istället tas om hand av sjukhusläkarna. En utbyggnad av qllmänläkarverksamheieni primärvårdsområden i anslutning till sjukhus anses däremoi inte uigöra 1978/79:178 123 någon"dubblering" av öppenvårtlsrcsurserna. Socialstyrelsentolkar kontinuitetsutredningens skrivning så alt förekomst av specialistuibildadeläkare i primärvården på oner med länsdelssjukhus utgör en "risk" försjukhusels verksamhet.