prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Delta hänger samman med att lagöverträdare under 18 årföreträdesvis skall överlämnas till vård enligt barnavårdslagen i stället föratt dömas till påföljd inom kriminalvärden samt, vilket torde vara särskiltbetydelsefullt i sammanhanget, att frihetsberövande kan anordnas med stöd avbarnavårdslagen. Enligl direktiven skall utredningen särskilt överväga om frihetsberövandeinom kriminalvärden hell kan undvaras när del gäller lagöverträdare under 18år. Utredningen har funnit all en sådan reform inte är möjlig. Den skullenämligen förutsätta ändringar i barnavärdslagstiftningen som går i helt annanriktning än vad socialutredningen föreslagit i sitt avlämnadeslutbetänkande. Utredningen anser i stället alt den nuvarande bestämmelsen geruttryck för ett fillräckligl mått av restriktivitet och därför kan bibehållasoförändrad. Den bestämmelse i 26 kap. 4 S BrB som avser lagöverträdarei åldern föreskriver egentligen inte någon särskild restriktivitet ifräga om användningen av frihetsberövande. I stället ger bestämmelsen uttryckför atl andra former av frihetsberövande skall ha företräde framför fängelse, skyddstillsynmed anslallsbehandling framför etl kortvarigt straff och ungdomsfängelseframför ett längre. Ulredningen föreslår en sådan ändring i bestämmelsen atlden ger klarl uttryck för alt frihetsberövande skall lillämpas med störrerestriktivitet i fräga om ungdomar under 21 är än när del gäller äldre.Fängelse skall nämligen enligl förslaget kunna ådömas endast när det föreliggersärskilda skäl för frihetsberövande. Det har sagts att ett införande av lillsynsdomenfår konsekvenser också för fängelsestraffet. Det ger nämligen anledning attöverväga vilket slags frivård som skall lillämpas efter en förtida frigivningfrän fängelse. Dessa överväganden och därav föranledda förslag redovisas iavsnitt 7.2. Frigivning från fängelse före strafftidens slul kan enligtnuvarande ordning i första hand ske genom villkorlig frigivning. Den frigivneställs därvid ganska regelmässigt under övervakning under en prövotid som iallmänhet besläms till . Den villkorligt medgivna friheten kan förklarasförverkad om den frigivne undandrar sig övervakningen eller bryter mol deföreskrifter som gäller för denna. är den övervakning som anordnasefter villkorlig frigivning i praktiken nästan enbart av formell beskaffenhetoch den frigivne löper egentligen ingen verklig risk för etl förverkande. Isädana fall kan fängelsestraffet i verkligheten sägas ha upphört i och med denvillkorliga frigivningen. I andra fall däremot framstår hotet om förverkandesom mera påtagligt, vilket dels ger övervakningen en karaktär av fortsattverkställighet och dels innebär att den frigivne löper risken aU få verkställahela reststraffet i anstalt utan avräkning för övervakningstiden. De skillnader mellan olika dömda i fråga omverkställigheten av fängelsestraff vilka beskrivits ovan och som i och för sigframstår som ganska otillfredsställande skulle uppenbariigen bli än mermarkerade om övervakningen efter villkorlig frigivning för vissalagöverträdare anordnas i enlighet med reglerna för tillsynsdom. Ulredningen anseremellertid alt det i många fall framstår som angeläget all låla frigivningenfrän fängelse ske i form av successiva lättnader i verkställigheten och att enbegränsad frihetsinskränkning i form av en intensiv övervakning i frihet kanutgöra etl Prop.1978/79: 212 103 lämpligt led mellan verkställigheten i anstalt och denslutliga frigivningen. En förutsättning för en sådan ordning är dock. medhänsyn till de konsekvenser som berörts, atl en frigivning som förenasmed intensiv övervakning fär avräknas frän strafftiden medan del motsattabörgälla för en frigivning som inte är förenad med särskilda krav på denfrigivne. Förlida frigivning frän anstalt kan enligl nu gällandelagstiftning ske även pä annat sätt än genom villkorlig frigivning. Enligt 33 Slagen om kriminalvård i anstalt kan således den som undergår frihetsstraffbeviljas s. k. frigivningspermission. Han kan vidare med stöd av 34 S samma lagtmder vissa förutsättningar medges rätt att vistas utom anstalt, företrädesvisför behandlingsändamål. Båda dessa permissionsformer kan belrakias somfrigivning från anslall. eftersom det vid beslutstillfällel som regelfurutsälts atl den intagne inle skall behöva återvända till anstalten. Enviktig skillnad från den villkorliga frigivningen är att den lid som den dömdelill följd av permissionbeslutel vistas utanför anstalt avräknas frånstrafftiden. Del är alltså fräga om en frigivning från anstalt av just det slagsom utredningen tänker sig för en frigivning som förenats med en övervakningenligt tillsynsdomens regler. Mot bakgrund av det anförda föreslår utredningen följandeordning. Frigivning frän anstalt före päföljdstidens utgång skallkunna äga rum i två former, dels som villkorlig frigivning och dels somverkställighet ulom anstalt. Villkorlig frigivning förenas inte med övervakning.Däremot skall frivär-den lämna den frigivne personligt slöd och hjälp i syfteatt främja hans anpassning i samhället. Del blir alltså fråga om sådan form avfrivård som avses med villkorlig dom med slödålgärder och som kan innefaiia etlförordnande av förtroendeman. En konsekvens av detta blir att den villkorligtmedgivna friheten inle kan förverkas annat än i samband med en lagföring förnya brotl vilka begåtts . Såsom lidigare redovisats skalldärvid förverkandet kunna begränsas till endast en del av reststraffet.Prövotiden skall motsvara den lid som vid frigivningen återstår av straffet,lägsl ell och högst . Vistelsen i frihet avräknas inlefrån strafftiden. Verkställighet utom anstalt skall vara förenad medövervakning. För denna skall i princip tillsynsdomens regler om intensivövervakning tillämpas. Detta belyder bl.a. atl en frivärdstjänslemän skall hadel främsta ansvaret för övervakningen, att biträdande övervakare kan förordnasoch att den dömde skall meddelas föreskrift, vari skyldigheten att hällakontakt med övervakaren regleras. Övervakningen behöver dock inte alllid göraslika intensiv som under början av tillsynsdomens verkslällighel. När verkställighetenulom anstalt sker under sådana betingelser som anges i 34 8 lagen omkriminalvård i anstalt, dvs. när den dömde blir föremål för särskildabehandlingsätgärder, kan efter omständigheterna en föreskrift om skyldighet atthålla kontakt med övervakaren hell underiåtas. I sådana fall skall den dömde istället meddelas särskilda villkor för vistelsen utanför anstalten. Bryter dendömde mot de villkor som gäller för verkställigheten utom anstalt, kan han pånytt bli föremål för frihetsberövande. Såsom framgår av benämningenverkställighet utom anstalt skall liden för vistelsen utanför anstaltenavräknas från strafftiden. Undantag härifrån kan dock förekomma när den dömdeundandragit sig övervakningen pä sådant sätt att del inte kan anses skäligt atthan får avräkna från straffet. För tillämpningen av de båda frigivningsformerna skallföljande regler gälla. Prop.1978/79:212 104 Verkställighet utom anstalt fär medges av två skäl. Delförsta svarar mot den nuvarande beslämmelsen i 34 8 lagen om kriminalvård ianstalt. Om särskilda skäl föreligger, får medgivande således lämnas när dendömde kan bli föremål för särskilda åtgärder utanför anstalten, vilka kan antasLuiderlätta hans anpassning i samhället. Bestämmelsen lar i enlighet mednuvarande praxis närmast sikte på sädana åtgärder som t.ex. vård ibehandlingshem för narkotikamissbrukare. Några särskilda tidsgränser skall integälla för medgivande till verkställighet ulom anstalt pä denna grund. Det andraskälet till medgivande svarar delvis mot bestämmelsen om frigivningspermissioni 33 8 lagen om kriminalvård i anstalt. Sådant medgivande skall emellertidkunna lämnas inle endasi inför en nära förestående villkorlig frigivning utanäven dä en något längre tids verkställighet utom anstalt kan antas fåväsentlig betydelse för att underlätta den dömdes anpassning i samhället ochmotverka skadliga följder av straffet. Med det senare rekvisitet avses närmaslfall då en villkorlig frigivning bör föregås av en successiv nedtrappning avfrihetsberövandel och då en intensiv övervakning därför framslår som en lämpligmellanform för verkställighet. Medgivande till verkställighet utom anstalt kani de här angivna fallen lämnas tidigast när halva straffet, dock minsl tremånader, verkställts. Generellt skall gälla att verkställighet utom anstaltinte fär medges när hänsyn till allmän laglydnad lägger hinder i vägen. För beslut om villkorlig frigivning skall i stora draggälla samma bestämmelser som . Villkorlig frigivning skall således enligl enhuvudregel medges senasi när två tredjedelar av straffet avtjänats. Dettagäller då även när viss del av straffet avtjänats under verkställighet utomanstalt. Avsleg från principen atl villkorlig frigivning skall ske fär emellertid göras när särskilda skäl talar för ettfortsatt frihetsberövande eller en intensiv övervakning. Den som företvå-tredjedelsdagen blivit älerinlagen från en verkställighet utom anstalt kansåledes inte göra anspråk på en omedelbar villkorlig frigivning. Tvärtomstadgas att en villkorlig frigivning i allmänhet bör föregås av förnyadverkställighet utom anstalt. Villkorlig frigivning skall liksom nu i begränsadomfattning kunna beslutas redan efter halva strafftiden. Den minsta tid, förevilken frigivning inte får ske, sänks från . Beslut om verkställighet ulom anstalt och om villkorligfrigivning skall fattas av övervakningsnämnd eller, när strafftiden överstigerell år, av kriminalvårdsnämnden. Beslut om ålerintagning i anstalt meddelas avövervakningsnämnd. Den föreslagna påföljdsformen villkorlig dom medstödåtgärder skall, säsom tidigare nämnts, innefatta kriminalvård i frihel utanbakomliggande sanktionshot. Enligt uiredningens mening kan avsaknaden avsanktionshot inle anlas leda till all de dömda undandrar sig den kontakt medfrivården som förutsalls genom påföljdsvalel. Detta gäller i vart fall, om frivården får lillfälle alt göra aktiva insatser till förmän för klienten redanföre rättegången. Förutsättningarna för atl elt samarbete skall kunnaetableras bör nämligen då vara allra bäst, eftersom det finns anledning tro altden som stär under åtal för brott i allmänhel har särskilt stort intresse förhjälpinsatser av skilda slag. Detla beror inle alllid enbart på att dentilltalades sociala 1978/79:212 105 situation och hans beredvillighet atl komma till rälla medmissförhållanden ofta får slor betydelse för påföljdsvalel ulan ibland ocksä påalt han i anslutning till rättegången särskilt starkt upplever ett personligtmisslyckande. Del som sagls innebär atl aktiva frivärdsinsalser ianslutning lill personundersökningen eller annars före rättegången kan fä storbetydelse för tillämpningen av villkorlig dom med stödåtgärder. Sådana insatserär dock enligt uiredningens mening alltid värdefulla och inle minst i de fallen lillämpning av lillsynsdom kan bli aktuell. Om frivården kan elablera ettgott samarbele med klienten före rättegången, kan tillsynsdom i många fallframstå som en onödigi ingripande påföljd medan ell sådant samarbete i andrafall kan underlälta den framlida verkställigheten av tillsynsdom. En annan omständighet som gör det angeläget alt frivårdenägnar särskild uppmärksamhet ål personutredningen när tillsynsdom är aktuellär den att tillsynsdom såsom lidigare sagts skall gå i omedelbarverkställighet. förutsätter nämligen i allmänhet alt verkställigheten inågon mån förberetts före domen. Ulredningen föreslår därför altskyddskonsulenten, dä han får i uppdrag atl föranstalta om personundersökningeller på annat sätt avge yttrande i påföljdsfrågan, i förekommande fall ocksåskall anmodas att avge ett särskilt yttrande i fräga om förutsätlningarna föralt meddela lillsynsdom. När ell sådani yttrande utarbetas, skall skyddskonsulenlenockså, om del inte framstår som onödigi, vidta lämpliga åtgärder tillförberedande av en eventuell verkställighet. Utredningen förutsätter atlyttrandet utarbetas av den frivårdstjänsleman som efter domen kan komma ifråga för förordnande som övervakare. Denne tjänsteman skall också enligtuiredningens förslag i princip vara skyldig att närvara vid handläggningen avpäföljdsfrågan under huvudförhandlingen i målet mot den tilltalade. mening kan en sädan närvaro få stor betydelse fördomstolarnas påföljd sval. En motsvarighet till frivårdens verksamhet förerättegången när det gäller frivärdspåföljderna är för fängelsestraffetsvidkommande de insatser som kan göras av frivården redan under anstaltstiden.Utredningen föreslår alt skyddskonsulenten i den dömdes hemort alltid skall hatill uppgift att redan från och med intagningen i anstalt medverka lill attförbereda frigivningen. Han skall vidare vara skyldig ätt medverka tillgenomförande av permissioner frän anstalten. Vidare skall skyddskonsulenten, omdet inte kan anses obehövligt, utse frivårdstjänsleman till övervakare för dendömde. Detta innebär all övervakare alllid blivit förordnad innan verkställighetenskall äga rum ulom anstalt. Även biträdande övervakare skall kunna förordnasunder anlaltstiden och dä inte bara med sikte på en framtida verkställighetutom anstalt ulan även när det kan erfordras för att underlätta genomförande avpermissioner. Av den tidigare redovisningen har framgått atlskyddskonsulenlen skall svara för verkställigheten av kriminalvård i frihet. Ensådan ordning överensstämmer med vad som i praktiken gäller även . Detformella ansvaret för verkställigheten ankommer emellertid inle påskyddskonsulenten utan på övervakningsnämnden. Utredningens förslag innebärsåledes en överflyttning av det formella verkställighelsansvarel ochöverensstämmer däri med det förslag som lidigare lämnats avövervakningsnämndutredningen. Utredningens förslag förutsätter att övervakningsnämndernaskall ha kvar beslutanderätten i vissa för den dömde särskilt ingripandeverkställighetsfrågor. Detla gäller förlängning av övervakningstiden vidvillkorlig dom eller tillsynsdom, föreskrift om frivårdshem vid lillsynsdomsamt Prop.1978/79:212 106 beslut om varning eller omhändertagande. Nämnderna blirvidare full-följdsinslans i frågor som försl avgjorts av skyddskonsulenlen. Detsagda innebär att övervakningsnämndernas uppgifter kan sägas bli av uteslulandedomstolsmässig karaktär. Nämnderna fär således ingen möjlighet all besluta omolika verkställighelsåtgärder utan atl framställning gjorts från antingenskyddskonsulenten eller den dömde. Visst undantag från denna princip föresläsdock i fråga om beslut angående verkställighet utom anslall saml villkorligfrigivning. Beslul om intagning i anstalt i anslutning lilltillsynsdom samt om undanröjande av villkorlig dom skall alltid fattas avdomstol även när beslutet inle meddelas i anslutning lill en lagföring för nyabrott. 1 detta hänseende överensstämmer ungdomsfängelseutredningens förslag medvad som gäller för jämförliga sanktionsåigärder inom frivården. Det skiljersig emellertid i viss mån frän övervakningsnämndutredningens förslag, som gårul på atl övervakningsnämnderna ges behörighet alt beslula om anslallsbehandlingvid skyddsiillsyn. Talan mol övervakningsnämndens beslut i frågor som rörfrivårdspäföljder skall liksom hiltills föras i hovrätt. En sådan ordning blirnödvändig, om man vill ha en gemensam fullföljdsinstans när vissaverkställighetsfrågor såsom sagls skall avgöras av tingsrätt i förstainstans. Nuvarande fullföljdsordning bibehålls också när det gällerfängelsestraffet. Mot bakgrund av utredningens förslag kan det sägas attkriminalvårdens myndigheler har två uppgifier. Man skall dels bedriva en sociahstödjande verksamhei till förmån för den dömde och dels i renodlatsamhällsintresse på olika sätt kontrollera den dömde. De förutsättningar somgäller för dessa båda uppgifier blir med nödvändighel ganska olika. När detgäller den socialt stödjande verksamheten mäste ett beiydande utrymme inomramen för lillgängliga resurser lämnas ål den enskilde tjänstemannens egnainitiativ. Verksamheten kan eller bör inte bindas upp av alltför detaljeraderegler. När det gäller kontrollfunktionen är däremoi förhållandet det motsatta.Hänsynen till den dömdes rättssäkerhet kräver fasta normer som inte får frångåstill den dömdes nackdel. Eftersom kontrollfunktionen skall tillgodose ettsamhällsintresse, är en normbunden tillämpning emellertid också frän samhälletssynpunkt av slor betydelse. Alltför slora variationer i tillämpningen mellanolika verkställighelsorgan eller övervakningsnämnder kan inle godtas. De synpunkter som anförts ligger till grund förutredningens förslag att såsom företrädare för detallmänna skall ges behörighet atl fullfölja talan mol beslut som meddelats avövervakningsnämnd när det för ledning av rällslillämpningen eller eljesl är avsynnerlig vikt alt fråga som avses med beslutet prövas i högre instans. I avsniu 8.1 diskuterar ulredningen reformförslagetsekonomiska konsekvenser. Ett väsentligt syfte med reformen är att begränsatillämpningen av frihetsstraff särskilt för unga lagöverträdare, genom attersätta sådana straff med kriminalvård i frihet. Ett genomförande av reformenbör därför leda till atl behovel av anstaltsplatser inom kriminalvården minskaroch att ett utrymme för besparingar uppkommer. Utredningen saknar underiag att Prop.1978/79:212 107 närmare beräkna storleken av de besparingar som kan kommai fråga för anslaltsvårdens vidkommande. Rent allmänl kan emellertid sägas attdessa i vart fall bör bli betydande, eftersom verkställigheten avfrihets-straffar avsevärt mera kostnadskrävande än kriminalvård i frihel. förslag skall kriminalvård i frihet anordnas i tre olika former -intensiv övervakning vid tillsynsdom och under verkställighet utom anstalt avfängelsestraff, ordinär övervakning vid villkorlig dom saml slöd- ochhjälpåtgärder dels vid villkorlig dom och villkorlig frigivning, dels vidlillsynsdom under liden efter det att övervakningen upphört. Utredningen harmycket grovt beräknat den genomsnittliga storleken av frivärdsklientelet,fördelat på de olika verkställighetsformerna, enligt följande. Intensiv övervakning: 700 Ordinär övervakning: 4500 Stöd-och hjälpåtgärder: 2 000 Beräkningarna ger vid handen att antalet frivärdsklienterminskar från f n. drygt 16000 till drygt 7 000. Minskningen beror främst för övervakning är kortare vid villkorlig dom med övervakning än vidskyddstillsyn samt på att verkställighetsformen stöd- och hjälpåtgärder iallmänhel inte förutsätter mera varaktiga insatser från frivärdens sida. Detkan antas att minskningen i huvudsak hänför sig till de klienter som idaggenerellt sett kräver minst arbetsinsatser, nämligen dels sådana klienter sombefinner sig i slutet av övervakningstiden vid skyddstillsyn, dels sådana somställts under övervakning enbart därför att de varit i behov av personligt ochsociall stöd för att komma till rätta med någon särskild angelägenhet. Det sistsagda innebär att reformen inte pä långt när frigör resurser i den omfattningsom minskningen av antalet klienter antyder. Samlidigl släller den nyaverkställighetsformen intensiv övervakning krav på betydande arbetsinsatser förvarje enskild klient. Det är därför angeläget att framhålla att reformen intefår leda till inskränkning av frivårdens resurser. Å andra sidan förutsätterett genomförande av reformen inte heller några omedelbara resurstillskott.Sådana kan dock efter hand bli erforderliga dels för att jourverksamheten skallkunna anordnas, dels i den mån behovet av institutioner för frivårdshem intekan tillgodoses enbart genom atl nuvarande frivårdsinstitutioner tas i anspråk. Avslutningsvis kan sägas att reformen, när det gällerfrivårdens verksamhet, syftar lill att koncentrera resurser och arbetsinsatsertill de klientelgrupper som har störst kriminell belastning. Dessa har iallmänhet också störst behov av olika insatser frän frivårdens sida och de harsamtidigt svårast att tillgodogöra sig det stöd som kan erbjudas från annathåll. Denna förskjutning av tyngdpunkten i verksamheten till det mest svårbehandladeklientelet fömtsätter en begränsning av frivårdens insatser med avseende pålagöverträdare som endast mera tillfälligt undergår påföljd inomkriminalvården. Prop.1978/79:212 108 Bilaga 2 Utredningens lagförslag Lag om ändring i Härigenom föreskrives i fråga om dels att 29 kap., 34 kap. 7, 8 och 12 88 samt 38 kap. 1 8skall upphöra alt gälla, dels alt nuvarande 37 kap. 10 och 1188 skall sammanförastill en paragraf med beteckningen 37 kap. 11 8, dels an I kap. 3 och 6SS, 26-28 kap., 30 kap. 5, 6, 10 och11 88, 33 kap. 2,4, 5 och 7 SS, 34 kap. 1,4-6,9-11, 13 och 18 88, 35 kap. 10 8,36 kap. 6 S, 37 kap. 1 och 3-9 88, den nya 37 kap. 11 8, 38 kap. 3-9 och 12 88samt rubriken till 28 kap. skall ha nedan angivna lydelse, dels att i balken skall införas nya bestämmelser, 37 kap.10 och 12 SS av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Förestagen lydelse Med påföljd för brott förstås i Med påföljd för brott förstås i denna balk: denna balk: de allmänna straffen böler och de allmänna straffen böter och fängelse, fängelse, disciplinstraff för krigsmän, samt disciplinstraff för krigsmän, samt villkoriig dom, skyddsliksyn, villkoriig dom, lillsynsdom, in- ungdomsfängelse, internering och ternering och överlämnande till sär- överiämnande till särskild vård. 68 Skall någon dömas för flera brott, ådömes gemensampåföljd för brotten, om ej annat är stadgat. Om särskilda skäl äro därtill, må Om särskilda skäl äro därtill, må för ett eller flera brotl dömas lill för ett eller flera brott dömas till böler jämte påföljd för annan böter jämte påföljd för annan brottslighet, så ock till fängelse brottslighet, så ock till fängelse jämle villkoriig dom eker skydds- jämte villkorlig dom för brottslighe- lillsyn för brottsligheten i övrigl. ten i övrigl. 26 kap. Om fängelse 18 Fängelse ådömes enligt vad förbrottet är stadgat , ej , eller på livslid. Fängelse påviss tid må ej understiga en månad. Om fängelse såsom förvandlingsstraff förböter är särskilt stadgat. 28 Fängelse mä användas såsom gemensamt straff för flerabrotl, om fängelse kan följa å något av brotten. Fängelse må sättas över det svåraste av dehögsla straff som kunna följa å brotten men må ej överskrida detta eller Överstiga de högsta straffen sammanlagda med varandra, därvidbötesstraff anses svara mot det fängelse som skulle följa vid böternas förvandling. Ej må detsvåraste av de lägsta straffen underskridas. Den som är under aderton är mä synnerliga skäl ärodärtill. Fängelse må ådömas den som fyllt aderton men ej tjugoettår allenast när frihetsberövande är påkallat främst av hänsyn till allmänlaglydnad eker fängelse eljest finnes lämpligare än annan påföljd. Fängelse på livstid må ej ådömas för brott som någonbegått innan han fyllt . 58 Den som dömts till fängelse skall för verkställighet avstraffet intagas i kriminalvårdsanstalt. Härom är särskilt stadgat. 38 ej dömastill fängelse, med mindre Fängelse må ådömas den som fyllt aderton men ej tjugoettär allenast när det av hänsyn till allmän laglydnad förekgga särskilda skälför frihetsberövande och annan påföljd ej finnes lämpligare. Fängelse på livstid mä ej ådömas för brott som någonbegått innan han fyllt tjugoett år. Den som dömts till fängelse skall för verkställighet avstraffet intagas i kriminalvårdsanstalt. Om verkställigheten i anslall ärsärskilt stadgat. Kaii den som undergår fängelse genom vistelse utanföranstalt bli föremål för särskilda åtgärder som kunna antagas underlätta hans anpassningi samhället, må, om särskilda skäl föreligga, medgivande lämnas honom atl försådant ändamål undergå verkställighet ulom anstalt. Medgivande som här avsesmå begränsas till och skall förenas med de villkor som kunna anseserforderliga med hänsyn lill ändamålet med vistelsen utanför anstalt.