prop · G20377 · 1978-12-31 00:00:00 — 1978/79: 77 Regeringens proposition 1978/79: 77 omgodkännande av tilläggsprotokoll till Genévekonventionerna 1949 angående skyddför krigets offer; Regeringenföreslår att antaga de förslag som har upptagits i bifogade uldrag avregeringsprotokoil. Ipropositionen föreslås att godkänner två vid en konferens i Geneveden antagna tilläggsprotokoll till Genévekonventionerna den 12augusti 1949 angående skydd för krigets offer, det ena protokollet angåendeskydd för krigets offer i internationella konflikter och det andra angåendeskydd för krigels offer i interna konflikter. I syfte att anpassa den svenskalagstiftningen efter protokollen och förebygga missbruk av civilförsvaretsinternationella kännetecken föreslås vissa ändringar i lagen (1953:771) omskydd för vissa internationella sjukvårdsbeieckningar. Deav ratificerade Genévekonventionerna innehåller reglerangående skydd för sårade och sjuka kombattanter, för krigsfångar samt förcivilpersoner. Tilläggsprotokollen förbättrar detla skydd, bl. a. genom attflera kategorier än tidigare kommer i åtnjutande av skyddet ifråga. Dessulomhar i förhållande till Genévekonventionerna tillkommit bestämmelser somreglerar själva krigföringen. Av särskild betydelse är förstatilläggsprotokollets föreskrifter om förbud mol urskillningslösa anfall, motutsvältning av civilbefolkningen som stridsmetod, mol anfall av dammar, ,kärnkraftsanläggningar m. m. där sådana anfall kan leda lill svåra föriusterbland civilbefolkningen samt mot krigföring som syftar till eller kan förväntasge långvarig, omfattande och allvariig skada på den naluriiga miljön. 1Riksdagen 1978/79. 1 sami Nr 77 Prop.1978/79:77 2 Lagom ändring i lagen (1953:771) om skydd för vissa internationella Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1953:771) om skydd för vissa internationellasjukvårdsbeteckningar delsatl i 2 § ordel "Konungens" skall bytas ut mot"regeringens", delsall nuvarande 4 § skall betecknas 5 § samt alt rubriken lill lagen och nya 5 §skall ha nedan angivna lydelse, delsatt en ny paragraf, betecknad 4 ij, av nedan angivna lydelse skall införas. Lagom skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar och förcivilförsvarets internationella kännetecken Civilförsvaretsinternationella kännetecken, bestående av en liksidig blå triangel mot orangeförgadbakgrund, mä icke offentligen brukas utan medgivande av regeringen eller myndighet,som regeringen bestämmer. Densom saluhåller vara, därpå obehörigen anbragts märke eller benämning, som avsesi I eller 3 §, eller i firma obehörigen intager sådan benämning eller eljestbryter mot de i nämnda paragrafer stadgade förbuden, straffes med dagsbötereller fängelse. Sammalag vare där någon offentligen brukar märke eller benämning som företer sådanlikhet med märke eller benämning som avses i 1 eller 3 § all förväxling lättkan ske. Densom saluhåller vara, därpå obehörigen anbragts märke, benämning eller annatkännetecken, som avses i 1, 3 eller 4§, eller i firma obehörigen intager sådanbenämning eller eljest bryter mot de i nämnda paragrafer stadgade förbuden,straffes med böter eller fängelse. Sammalag vare där någon offentligen brukar märke, benämning eller kännetecken somföreter sådan likhet med märke, benämning eller kännetecken som avses i 1, 3eller 4 § all förväxling lätt kan ske. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer, men skall såviu angårvarumärke som här i rikel registrerats eller av näringsidkare brukats förelagens ikraftträdande icke äga lillämpning förrän efter lagensikraftträdande. Prop.1978/79:77 3 Närvarande:Statsminister , statsråden , , , ,, , , , , , , De , ,, , Bondeslam. Propositionom godkännande av tilläggsprotokoll till Genévekonventioner angåendeskydd för krigets offer Folkrättensregler för humanitet i krig har fortlöpande reviderats och vidareutvecklats,ofta med utgångspunkt i erfarenheterna från siörre väpnade konflikter.Underandra väridskriget gällde bl. Haagkonventioner som innefattaderegler för krigföringen samt Genévekonventioner angående sårades ochsjukas samt krigsfångars behandling. Under kriget var dessa konventionerotvivelaktigt till stor nytta men de visade sig också i vissa avseenden varaotillräckliga. Vid en i hållen internationell konferens antogs den 12augusti 1949 fyra konventioner (Genévekonventionerna) som avsåg atl ersätta1929 års bestämmelser: den första konventionen angående förbättrande av såradesoch sjukas behandling vid stridskrafterna i fält (1. konventionen), den andraangående förbättrande av behandlingen av sårade, sjuka och skeppsbmtnatillhörande stridskrafterna till sjöss (II. konventionen), den tredje angåendekrigsfångars behandling (III. konventionen) och den fjärde angående skydd förcivilpersoner under krigstid (IV.konventionen). Sverigehar i likhet med nästan samtliga av FN:s medlemsstater ratificerat 1949 årsGenévekonventioner (prop. 1953:57, överenskommelser med främmandemakter - SÖ - 1953:14-17). i 1965 antogs en resolution(nr XXVlll), som uppmanade () allförbereda en fortsatt utveckling av den internationella humanitära rätten iväpnade konflikter. Bakgrunden var dels erfarenheterna från mellanstatligakonflikter som visat ett behov av bätire skydd för civilbefolkningen mol defaror och lidanden som den utsätts för i ett modernt krig, dels medvetenhetenom att de allt vanligare inbördeskrigen och gerillakrigen krävde en utökning avden humanitära rättens regler. Prop.1978/79:77 4 VidFörenta nationernas konferens om mänskliga rättigheter i i april-maj1968 presenterades ett flertal förslag för att begränsa lidandet i väpnadekonflikter och Förenta nalionernasgeneralsekrelerare uppmanades i konferensensresolution XXIII att ta koniaki med Internationella rödakorskommitténför atl uireda behovet av ytterligare konventioner eller legala instrument påområdet. blev "mänskliga rättigheter i väpnadekonflikter" ett återkommande ämne på dagordningen för generalförsamlingensmöten. I september1969 antog den 21 :a Internationella rödakorskonferensen i enhälligten resolution (nr XIII), i vilken den Internationella rödakorskommitténuppmanades att fortsätta ansträngningarna atl utarbetaförslag lill regler som skulle kunna komplettera den existerande humanitärarätten samt alt inbjuda regeringsexperter som tillsammans med kommittén kundedryfta dessa förslag. På grundval av denna resolution inbjöd kommiuénfyrtiotalet stater lill en expertkonferens i . Expertkonferensenhade endast rådgivande karaktär. De skilda experternas uttalanden var avseddaatt ge vägledning åt den i dess arbete på attutarbeta texlförslag som kunde användas som underiag för en diplomatkonferens.Representanter för generalsekreterare följdeexpertkonferensens två sessioner. Generalsekreteraren lämnade såväl år 1971som en rapport till generalförsamlingen om konferensens arbete. Vid1972 års session av expertkonferensen lade Internationella rödakorskommitténfram utkast lill två tilläggsprotokoll till Genévekonventioner, ettrörande internationella konflikter och ett rörande interna konflikter. Medledning av konferensens diskussioner rörande dessa förslag samt efterytteriigare expertkontakter kunde i juni 1973presentera två nya utkast till tilläggsprotokoll som skulle utgöra underiag vidkommande regeringsförhandlingar. Detschweiziska förbundsrådet inbjöd samtliga stater som var anslutnatill GenSvekonventionerna eller var medlemmar i att sändarepresentanter till en konferens .Inbjudan att deltaga med ställning som observatörer utgick till Förentanationerna samt till åtskiUiga andra mellanstatliga och icke-siatligaorganisationer. första session, som öppnades , var 126 staterrepresenterade genom regeringsombud och 25 mellanstatliga och icke-statligaorganisationer var företrädda av observatörer. Under de inledande plenarmötenafattade konferensen beslut om att inbjuda bl. Prop.1978/79:77 5 regionallerkända nationella befrielserörelser atl della i förhandlingarna ulan röslräll. Ettmycket stort antal ändringsförslag, avseende olika artiklar i förslagen tilltilläggsprotokoll, avlämnades vid konferensen. En andra session hölls , en tredje session samt en fjärde ochsista session , samtliga i . Vid plenarmöte den 8juni 1977 antogs enhälligt två tilläggsprotokoll till Genévekonventionerna: detförsta rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter (Protokoll1), det andra rörande skydd för offren i icke-internalionella väpnadekonflikter (Prolokoll II). Vid konferensens avslutande plenarmöte som undertecknade samtliga närvarande delegationer(102 st.)konferensens slutakt, lill vilken tilläggsprotokollen och ett antal avkonferensen antagna resolutioner hade fogats som bilagor. Tilläggsprotokollenöppnades för undertecknande . undertecknadeprotokollen denna dag. Enligt meddelande från deposilariemakten hadeden Protokoll I undertecknats av 57 stater och Protokoll II av53 stater. Tilläggsprotokollenskall ratificeras av de stater som har undertecknat dem.De slår öppna för anslutning av stater som inte har undertecknat dem inomföreskriven tid. Protokollen träder i kraft efter dagen fördeponering av två ratifikations- eller anslutningsinstrument och sedermera förvarje fördragsslutande part efter det atl dess instmment hardeponerats. Tilläggsprotokolleni engelsk originaltext med översättning till svenska bör fogas till protokolleti detta ärende som bilagor. Efterremiss har yttranden över protokollen avgetts av överbefälhavaren () ochcivilförsvarsstyrelsen samt av i samråd med landstingsförbundetsom har förklarat sig inte ha något atl erinra mot yttrande. 2Tilläggsprotokollen 2.1 Protokoll 1 Tilläggsprotokolletrörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter består av eninledning och 102 artiklar. Iinledningen stryks under atl ingenting i protokollet eller i Genévekonventionernakan tolkas såsom ett rättfärdigande av sådant bruk av våld som är oförenligtmed stadga. 1978/79:77 6 Protokolletär efter inledningen indelat i sex huvudavsnitt. Del I utgörs av allmännabestämmelser(art. 1-7). Del IIreglerar skyddet av sårade, sjuka ochskeppsbrutna (art. 8-34). Del III behandlar stridsmetoder och stridsmedel samtkombattanters och krigsfångars status (art. 35-47). Del IV reglerarskyddet av civilbefolkningen (art. 48-79). Del V innehåller bestämmelser omGenévekonventionernas och protokollets verkställighet (art. 80-91). Del VI utgörsav slutbestämmelser(art. 92-102). Till protokollet är fogade två annex, delförsta med föreskrifter rörande identifiering, det andra med föreskrifterrörande utformningen av identitetskort för journalister på fariiga uppdrag. 1 anges fömlsäliningarna för protokollets tillämplighet. I enlighel medGenévekonventionernas gemensamma art. 2 skall protokollet vara tillämpligt ivarje väpnad konfiikt där två eller flera av de fördragsslulande parternadeltar, oberoende av om någon krigsförklaring har lämnats och även om någon avparterna inte erkänner atl krigstillstånd föreligger. Protokollet är likaledestillämpligt vid ockupation av fördragsslulande parts område, även omockupationen inte möter militärt motstånd. Protokollet är vidare tillämpligtmellan de fördragsslutande parterna, även om inte samtliga parter i konfliktenhar anslutit sig till det. Om en i konflikten inblandad men till protokolletinte anslulen stat förklarar sig ändå skola tillämpa och även tillämparprotokollet, skall det vara bindande mellan denna stat och de till protokollet anslutnastaterna. Enligt artikelns punkt 4 skall de nämnda situationerna innefattaväpnade konflikter i vilka folk kämpar mot kolonialt förtryck, främmandeockupation eller mot rasistiska regimer under utövande av sin rätt tillsjälvbestämmande, såsom denna rätt kommit till uttryck i Förenta nationernasstadga och generalförsamlings förklaring omfolkrältsliga principer rörande vänskapliga förbindelser. 2 finns ett antal definitioner. Med"konventionerna" avses enligt a) de fyra Genévekonventionerna den 12augusti 1949. Med"skyddsmakl" förslås enligt c)en stat som inte är pari i konfliktenoch som har utsetts av en part i konflikten och godkänts av motparten ochsamtyckt till att utöva de uppgifter som enligt konventionerna och protokollettillkommer en skyddsmakt. Art.3 anger protokollets tillämplighet i tiden. Enligt b) skall konventionernasoch protokollets tillämplighet upphöra när de militära operationerna harupphört. 1 fråga om ockuperade områden gäller all personer, vilkas frigivningeller hemsändning äger rum senare, skall skyddas av konventionernas ochprotokollets bestämmelser till dess alt slutlig frigivning eller hemsändninghar skett. 1978/79:77 7 Fråganom en skyddsmakts uppgifter och befogenheter behandlas i Genévekonventionerna.Konventionerna skall tillämpas under medverkan och kontroll av en skyddsmakt,som för detla ändamål äger föruiom sin diplomatiska och konsulära personalanvända särskilda delegerade. Konventionerna föreskriver vidare att parternaharen skyldighet atl utse ersättare för skyddsmakl, nämligen en neutral staleller en internationell humanitär organisaiion, för den händelse skyddsmaktinte kan utses. Ett stort antal stater har inte kunnat acceptera dessaobligatoriska bestämmelser som för övrigt praktiskt tagel aldrig kommit alllillämpas. ProlokollI siadgar nu i art. 5 atl för den händelse skyddsmakt inte har utsetts ellergodkänts vid uppkomsten av en internationell konflikt, skall Röda korsetsinternationella kommitté eller annan opartisk humanitär organisation, erbjudaparterna sina bona officla så atl skyddsmakl kan utses. Skulle detta intelyckas skall parterna godkänna ett erbjudande av Röda korsels internationellakommitté eller annan opartisk organisation att efter konsultationer medparterna ifråga, och med hänsyn tagen lill resultatet av dessa konsultationer,fungera som ersättare. Det föreskrivs särskilt atl en sådan ersättaresverksamhei förutsätter samtycke av parterna i konflikter. 6 skall de fördragsslutande parterna även i fredslid söka utbildakvalificerad personal för alt underiäita konventionernas och protokolletstillämpning i allmänhet och skyddsmakternas verksamhet i synnerhet. 2.1.2Skydd av sårade, sjuka och skeppsbrutna Debestämmelser om behandling m. m. av sårade, sjuka och skeppsbrutna som finns iI. konventionerna avser endasl militär personal. Iartiklarna 8-34 i Protokoll 1 har införts ett folkrättsligt skydd för allpersonal, både civil och militär. Genom de nya bestämmelserna har dessutom denämnda konventionerna förtydligats och kompletterats i åtskilliga andrahänseenden. a. har nya bestämmelser förts in om skydd av sjuktransportertill sjöss och i luften. Art.8 innehåller grundläggande definitioner inom sjukvårdens område. Begreppensjuka, sårade och skeppsbrutna avser både civilpersoner och militär personal.En förutsättning är dock att vederbörande avstår från varje fientlig handling.Sårade soldater, som inte har lagt ned sina vapen, har sålunda inte skyddenligt bestämmelserna i denna del av protokollet. Sjukvårdspersonal ochsjukvårdsenheter omfattar all personal och alla enheter - civila och militära -inom sjukvården. Sjukvårdsenheter omfattar inte bara sjukhus eller liknandeutan också blodtransfusionscentra, preventivmedicinska centra, sjukvårdsdepåersamt sjukvårds- och läkemedelslager som tillhör sådana enheier. En särskilddefinition finns av begreppet själavårdspersonal. Nya definitioner har vidareförts in beträffande olika slag av sjuktransporter och sjuktransportmedel. Prop.1978/79:77 8 (ellermotsvarande tecken) kompletteras med en särskild igenkänningssignal som närmarebeskrivs i lill protokollet. Art.11 innehåller förbud mol icke motiverade medicinska ålgärder, l. ex. medicinskaoch vetenskapliga experiment och borttagande av vävnad eller organ förtransplantation. Artikeln lår betydelse särskilt för sårade och sjuka, som ärkrigsfångar eller på annat sätt är berövade friheten på grund av konflikten. Enåtgärd kan vara tillåten om den motiveras med hänsyn lill patientenshälsotillstånd och är förenlig med allmänt erkända medicinska normer. Enpatient har dock rätt att vägra ett kimrgiskl ingrepp. Enligt artikeln tillåtsockså under vissa förutsättningar blodgivning i iransfusions-syfte ochbortiagande av hud för transplantation. En åtgärd som är otillåten enligt dennaartikel kan under vissa fömtsättningar innebära en allvarlig överträdelse avprotokollet. Art.12 innehåller allmänna regler om skydd av sjukvårdsenheter, oavsett om de ärcivila eller militära, fasta eller rörliga, permanenta eller tillfälliga (jfr.art. 19 i 1. konventionen och art. 18 i IV. konventionen).Parterna i konflikter bör underrätta varandra om fasta sjukvårdsenhetersbelägenhet. Frånvaron av sådan underrättelse fritar dock inte parterna frånskyldigheten att respektera och skydda enheterna. Under inga omständigheter fårdessa utnyttjas för all skydda militära mål från anfall. 13 fastställs när skyddet av civila sjukvårdsenheter upphör (jfr. art. 21och 22 i I. konventionen). Bestämmelsernai art. 14 om rekvisition av civila sjukvårdsenheter ger civilbefolkningen ettstarkare skydd mot att en ockupationsmakt orättmätigt rekvirerar sådanaenheter, deras utmstning, material eller personal än som tillförsäkras av art.55-57 i IV. konventionen och art. 52 i Landkrigsregle-mentet.Art. 14 får anses ha stor betydelse för skyddet av den civila sjukvårdensresurser inom ett ockuperat område. Genomde nya bestämmelserna i an. 15 får all civil sjukvårds- och själavårdspersonalfolkrättsligt skydd, alltså även pesonal inom den öppna vården. Enligt art. 20i IV. konventionen och art. 24 i I. konventionen gessådant skydd endasl ål sådan personal som tjänstgör på sjukhus resp. är knuten tillde väpnade styrkorna. En viktig regel som fastslås i artikeln är att enockupationsmakt inte får kräva alt den civila sjukvårdspersonalen skall geföreträde åt behandling av någon person utom av medicinska skäl. Art.16 innehåller helt nya regler om folkrättsskydd inte bara åt de sårade ochsjuka ulan också åt den personal som vårdar dem. Delta skydd för läkare,sjuksköterskor och annan vårdpersonal har väsentligen följande omfattning.Ingen får straffas för att han har utfört sjukvårdsuppgifter i överensstämmelsemed vedertagna medicinska etiska principer. Ingen inom sjukvården verksamperson får tvingas att utföra handlingar eller arbete som strider mot sådanaprinciper eller andra medicinska normer eller regler. Ingen inom sjukvården fårheller tvingas att lämna upplysningar till motparaten eller till egen part omsårade eller sjuka, som är eller har varit i hans vård, om sådana Prop.1978/79:77 9 upplysningarenligt hans åsikt skulle skada patienten eller dennes familj. En läkare kandock, om det egna landets lagar föreskriver det, tvingas att ge upplysningarlill det egna landets myndigheter om sårade och sjuka som tillhör motparten. An.17 utsträcker del skydd för militär personal som finns i art. 18 i I.konventionen att gälla också sårade och sjuka civilpersoner. Civilbefolkningenskall respektera sårade och sjuka, även om de tillhör motparten, och får intebegå våldshandlingar mol dem. Civilbefolkningen och hjälporganisationer, 1.ex. nationella Röda korsföreningar, skall tillålas all utan straffpåföljd tahand om och vårda sårade och sjuka, även i invaderade eller ockuperade områden. An.18 innehåller regler om metoder och förfaranden för all identifiera sjukvårds-och själavårdspersonal samt sjukvårdsenheter och sjuktransport-medel. Enligt punkl5 i artikeln kan en part tillåta användning av - föruiom Röda korstecknet -igenkänningssignaler för identifiering av sjukvårdsenheter ochsjuktransporimedel. Sådana signaler skall vara av de slag - ljus-, radio- ochradarsignaler - som framgår av till protokollet. Huvudsyftet medsignalerna äratt möjliggöra ett snabbt igenkännande av sjuktransporter medhelikoptrar och andra flygiransportmedel. Denna bestämmelse är därmed av storvikt vid tillämpningen av bestämmelserna om ambulanslufl-fartyg i artiklarna24-31. An.20 innehåller ett absolut förbud mot atl använda repressalier mot personer ochföremål som är skyddade enligt denna del av protokollet. Förbud molrepressalier finns redan i art. 46 i 1. konventionen och art. 47 i II. konventionen vad gäller personer och föremål som är skyddade enligtdessa konventioner. Som en följd av att det har skett en utökning av deskyddade kategorierna har det visat sig nödvändigt att föra in ettrepressalieförbud i fråga om alla personer och alla föremål som ärskyddade. An.21 innehåller en regel om atl sjukvårdsfordon skall respekteras och skyddas påsamma sätl som röriiga sjukvårdsenheter skyddas och respekteras enligikonventionerna och protokollet. Militära sjuktransporter skyddas i samma utsträckningsom röriiga militära sjukvårdsenheter och civila ambulanser i sammautsträckning som röriiga civila sjukvårdsenheter. Skyddet gäller oavsett omfordonet färdas ensamt eller i kolonn. 22 anges i punkten 1 att del skydd, som redan gäller enligt 11.konventionen för fartyg, livräddningsbåtar och livräddningslransporter, deraspersonal och besättningar samt de sårade, sjuka och skeppsbrutna ombord, ocksågäller när transporten avser sårade, sjuka och skeppsbrutna civila personer sominte tillhör någon av de kategorier som nämns i art. 13111. konventionen. Ommotparten inspekterar ett sjuktransportfartyg, får de civila inte visiteraseller tas till fånga. Det skydd som fartyg harenligi art. 25 i 11. konventionenskall enligt punkten 2 i art. 22 avse också sådana sjukvårdsfartyg, som förhumanitärt ändamål har ställts till förfogande, t. ex. genom ulhyrning åt enpart i konflikten antingen av en neutral eller annan stat som inte är part ikonflikten eller av en opartisk, internationell, humanitär 1918/19:11 10 organisation.Kuslräddningsfartyg skyddas enligt an. 27 i 11. konventionen. Genom punkten 3 iart. 22 slopas den hittillsvarande skyldigheten atl föranmäla dessa fartyg. 23 är atl ge folkrättsligt skydd åt andra sjukvårdsfartyg än dem somsärskilt ulmslats och föranmälts som militära sjukvårdsfartyg enligt II. Skyddet upphör endasl om fartyget, vid sidan av sinhumanitära uppgifi, används för handlingar, genom vilka motparten tillfogasskada eller förlust. Detsamma blir fallel om fartyget vägrar att efterkommamotpartens order angående manöver och navigering. Livbåtar anges inte särskilti artikeln, eftersom de tillhör själva fartyget. För att få skydd måste enlivbåt ha samma igenkänningsiecken som fartyget. Artikeln är lillämplig även påfartyg i insjöar. Uttrycket ytgående örlogsfartyg i punkten 2 avser ocksåubåtar i övervallensläge. I enväpnad konflikt omfattar organiserade sjuktransporter vanligen åtgärder för attinom stridsområdet uppsöka och provisoriskt la om hand sårade, sjuka ochskeppsbrutna samt för att transportera dem till en sjukvårdsenhet inom detområde som behärskas av egna trupper. Sådana transporter kan enligt 1949 årskonventioner ske till lands med ambulans eller annat vägburet transportmedel(art. 35 i 1. konventionen), till sjöss med sjukvårdsfartyg (art. 22-35 i II. konventionen) och i luften med ambulans-luftfartyg (art. 36-37 i I.konventionen, art. 390 i II.konventionen och art. 22 i IV. Konventionerna förutsätter alt flygtransport av såradeoch sjuka sker efter överenskommelse med fienden och med"ambulansluftfartyg, varmed förstås luftfartyg som uteslutandeanvänds" för denna uppgifi. Röda korstecknet (eller motsvarande tecken)skall på fullt synligt sätt vara anbragt på flygplanels under- och översidorsamt på sidoytorna. Somen följd av den tekniska utvecklingen har flygburna sjuktransporter blivit alltvanligare i väpnade konflikter. Helikopterevakuering har numera stor betydelseför sjukvården i krig. Emellertid förfogar hitintills endast ett relativt fåtalstater över ambulansluftfartyg i konventionernas mening. Det stora flertaletstater måsle för flygburna sjuktransporter tillfälligt använda sådanahelikoptrar, svävare eller vanliga flygplan som de normalt använder för andraändamål. Vidare har den moderna stridstekniken gjort det nödvändigt atl mycketsnabbt kunna identifiera ett ambulanslufifartyg genom lämpligaigenkänningssignaler. De vanliga Röda korstecknen ger numera inte etttillfredsställande skydd.