prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Det bör emellertid observeras atl inneborden avoch syflel med denna prioritering inte är att åstadkomma enräntedifferentiering mellan de prioriterade låntagarna (stulen ochbostadssektorn) och andra låntagare. 1 stället har man valt alt subventioneraen speciell sektor (bostadsproduktionen). Placeringsprioriteringar förstatliga lån och bostadslån innebär inte primärt ett ingrepp i run-testrukturenmen väl att kredilgivama får anpassa sig till en stmktur pä sin läneportfölj,som kan antagas avvika från en i dessa avseenden tri marknadsutveckling ochden ränteutveckling sora därvid skulle ha framkommit. Prioriteringen innebärait ora efterfrägan på kreditraarknaden inte lillgodoses, delta inte drabbarstaten eller bostadsproduktionen. 1övrigi Släller slalen kredil lill förfogande vid sidan av marknaden också förregionalpoliliska ändamål och för utgifter med närings- eller sysselsättningspolitiskmotivering. En växande omfattning av denna kreditgivning innebär en motsvarandeförsvagning av kreditmarknaden som allokeringsfaktor i traditionell bemärkelse. Påden organiserade marknaden utanför bostadssektorn bestämmer i höggrad både den allmänna räntenivån och räniestmkturen. Bankernas in- ochutläningsräntor har traditionellt varit bundna till diskonio. Förnärvarande synes sträva efter att bibehålla denna anknytning,närmast genom att begränsa den glidning uppåt av utlånings-räntornas genomsnittsom ägl mm sedan slutet av 60-ialei. Utifrån denna allmänna räntenivåbestäramer bankema simkturema på sina utlånings-räntor. De långlidsbundnaräntesatsema vid obligationsemissioner och i försäkringsinstitutens utlåningär anknutna till räntan vid emission av långa statsobligationer. Denindividuella räntesättningen på obligationslånen beslärames av ettraiingsystem, som konstruerats av emissionsbankerna i samråd med de sioraplacerarna. Ratingsysteraei utgår från den räntesats som tillämpas för lån medtypiska villkor och en diskussion mellan marknadens parter, i samräd medriksbanken, är avgörande för räntesältningen på lån med t. ex. löptider ellersäkerheter som avviker från de typiska. Denallmänna räntenivån såsom denna genom penningpolitiken kommer till uttryck idiskontot och räntesältningen vid emissioner av nya stalsobligationer påverkasi sin tur i mycket av samma faktorer sora skulle tormat räniesättningen på enmarknad där räniebildningen åstadkoms genom en 1978/79:165 208 marknadsmekanism.Riksbanken har som framhållits i det föregående sökt undvika alltför kraftigaspänningar mellan utbud och efterfrägun på olika kreditmarknader och anpassarräntenivån i enlighet härmed. Med den institutionella uppbyggnad somkännetecknar den svenska kreditmarknaden skulle det, om avstod frånatl fungera som prisledare, inte heller bli fråga om någon renodladmarknadsprissättning enligt frikonkurrensmodellen. Påkapitalmarknaden skulle i ett sådant läge ett mycket lilet antal storaplacerare ha ett dominerande inflytande över räntesältningen på obligationslån.Det är sannolikt att de emitterande bankema skulle besiämma villkoren för ettlän efter sondering hos dessa placerare som kan antas beakta ungefär sammasynpunkter på räniesättningen som . När det gäller bankernasinlåningsräntor skulle fåialskonkuirensen leda lill en ensartad rän-lestrukturav samma karaktär som . Påutlåningssidan skulle det inle heller i en "fri" marknad varutillräckligt atl belala marknadsräntan föratt erhålla lån. Bankerna prövar somutvecklats i föregående avsnilt kredilvärdigheten efter sin uppfattning omvilka låntagare som skall tillgodoses och denna bestämmes inte enbart av denaktuella räntebetalningsförmågan. Ävenom räniebildningen inte på ett avgörande säu skulle förändras om riksbankenavstod från sin prisledande roll, är det dock troligt alt en friare räniebildningskulle leda till en högre och över tiden mer varierande räntenivå med ettnågot mindre inslag av kreditransonering. Dettu skulle kunna medföra atlförmågan att betala högre räntor kom att betyda relativt meru i allokeringen avkrediter. Det är dock inte givet uu dettu skulle leda till en bätirekreditfördelning enligt tämligen allmänt omfattande kriterier. Mankan spekulera ora det sätt på vilket realkapitalbildningens tillväxt ochfördelning skulle ha utvecklats under 1950- och 1960-taleis relativaprisstabilitet, om vi haft en "friare"kreditmarknad t. ex. av den typ, sora man har i Förenia statema. För det förstaskulle bostadsbyggandet säkeriigen varit i genomsniii lägre och utsatts fördestörre konjunkturella .svängningar, som följer av en marknadsberoende finansiering.Del är vidare sannolikt alt den genomsnittliga räntenivån legul högre och attdärigenom framför allt realkapitalbildningens fördelning blivit annoriundasärskilt inom industrin. Den låga räntan pä 1950-lalet och den i fortsättningenlill följd av prisstegringen allQämt låga realräntan kan aniugas ha gett exlrastimulans till kapitalintensiva invesleringar på bekostnad uv relativt settmindre kapilalkrävande invesleringar och investeringar i humankapital. Del ärsvårt att värdera dessa utvecklingsalternativ i förhållande till varandra i ettsamhällsekonomiskt perspekliv. Inflationenpåverkar i olika avseenden efterfrågan på och utbudet av kapiial jämfört med enutveckling med oförändrade priser. Snedvridningen sammanhänger dels med attprisulvecklingen inte kan fömtses korrekt, dels med att olika kaiegorier avinvesterare och sparare har olika möjligheler att skydda sig mot respektive drafördel av inflationen. Ur välfärdssynpunkt är snedvridningseffekterna särskiltallvariiga därför atl de tenderar atl drabba 1978/79:165 209 låginkomsiiagure,vilku på gmnd av begränsade invesieringsalicrnuiiv, hog riskuvcrsion ochinstiluiionella förhållanden inte kan sprida sin förmögenhet. Detsynes vura oklan i vilken ulsiräckning inflationens effekier på sparande- ochinvesteringsinciiamenten påverkar toialu sparandet och invcs-tcringurnu Däremotur det uppenbarl atl inllalionen lenderur ull föriindru spurundeis ochmvesicringurnus liirdelning. Sparare, som har möjlighet därlill, söker skyddasig mm inllutionen genom utt placera i vuruktigu konsumtionsvaror, fastegendom, ukiicr. utländsk valuta, konst etc. Dessa placeringar karakteriserasoltu uv iliikvidiiei och/eller uv relutivt ston risklagande. Förelag medrelalivi högu inflationslbrväniningar utsträcker sin låntugning för uttfinunsieru investeringsprojekt, även om de erbjuder en reluiivi läg realavkastning. Den reula låneräntun slupar i regel efter i in-naiionsprocessen.Resursfördelningen lenderur ull bli inoptimul, när relativt lågl avkastandeinvesteringar genomföres på bekosinud uv sådana med högre real Ibrrunining.Under inllation representerurspckuluiion i prisulvecklingen eu surskiltinvesteringsinciiament. Ettspecielll problem, som uppkommer vid kraftig och långvarig innaiion, ur uttrealvärdet av låneutgiften visseriigen minskar successivi men initialt ärmyckel hög i den mån nominalränian anpassats till prisutvecklingen. Under deförsta åren kan låneutgifterna komma att överstiga avkastningen påinvesteringen och då kräva refinansiering till vid investeringsiilllälletosäkra låneräntor. En ytteriigare komplikation, som även den minskarin-vesieringsincitameniei.ärail investerarens förväntningarom framtida priseroch ränior i princip skall avse hela projektets livstid och följaktligen måslebli myckel osäkra. Denna osäkerhei ökar kraven på avkastning. En nedtrappningav inflationstakten kan nämligen få en katastrofal eftekt pä räntabiliteten, isynnerhet om den inträflär i ett tidigt skede i lånets löptid. En till synesläg real låneränta kan då i efterhand visa sig bli mycket hög. Risken för ensådan utveckling kun länkas väga särskilt lungi och i och för sig vara enfakior som hämmar investeringarna jämfört med det fall att ingen inflationförelåg. Ellsätt atl minimera effekten av osäkerheten om den långsiktiga ränteutvecklingenunder inflation är att ge de långa lånen relativt kort räntebindning. ISverige har därför på allra senuste lid långa obligationslån forsens med s. k.räntejusteringsklausul, enligt vilken låneräman kun anpassas lill denvid justeringsiillfullei uktuellu ränian på eu jämförbun nyemitierui siuislån.Härvid siipulerus bl. u. au den för jämförelsen användu stalslåneränlan med enviss minimidifferens avviker från utgångsläget. Ulredningen hur stött dennautveckling, som frumstår som en naiurlig och ungeliigen unpussning för attminska de riskproblem som inftalionsförvänt-ningarnu frumkullar. Problemelmed de initialt höga lånekostnadema är speciellt besvärande lörtäsiighetslänen. Del s. k. pariietslänesystemet var avsetl atl knyla bådebelåningsvärde och lånekostnademas fördelning lill prisutvecklingen. Ipuritetslånen periodicerades betalningen av den nominella räntesatsen så utiden hyresbestämmande annuiteien i stort skulle följa byggnadskosi-nudsindex.Dettu innebar alt en del av den nominala ränlesatsen lades till kapitalet vaQeår. Den utestående skulden kunde dock aldrig öka mer än index. Skulden ökadessålunda nominellt men ej reellt, varigenom belå-14 1978179, I saml. Towards Full Empliiymeni and Price Siabihiv. Junc1977, sid 456.' Jlr anikeln Indexlånens uppgång och jall i avIngemar i Skandinaviska enskilda bankens kvarlalsskrifl 1975:1 ningenav fastigheter i motsats till förhållandet vid traditionella län följdefastighetens marknadsvärde. Pantetslånesystemetfungerade ej som avseit, eftersom paritetstalen och därmed annuitelerna i detäldre beståndet inie anpassades lill de stigande byggnadskostnadema. Systemetavskaffades 1975, då räntesubventioner återinfördes. Dessa subventioneravirappas i en takt som bestämmes av den förväntade inflationen. Denrealiserade inflationen har dock blivii väsentligt högre än den förväntade,varför den avsedda paritelseffekien inte kommii lill stånd. Enindexering av finansobjeki med anknyining till penningvärdets förändringarskulle i princip kunna eliminera de snedvridningar som inflationen ger upphovtill på kapitalmarknaden. Inte i något land har emellertid en ansträngninggjorts atl i större skala genomföra en indexering. Man har försökt med indexlånpå begränsade marknader - försök som i regel blivit relalivi kortlivade. k. innehåller en rekommendalion alt la bon deinstitutionella hinder, som ligger i vägen för emiilering av indexobligationer.Motiveringen är att indexeringen skulle reducera osäkerheten för låntagarna ochatl spararna skulle fk ett skydd mot inflaiionen. Förekomsten av sådanaobligationer borde också medverka till en stabilisering av prisema på andraplaceringsobjekl såsom fast egendom och råvaror. Även staten borde vara bereddalt emittera indexobligaiioner. Iländer med sofistikerade kapitalmarknader skulle dessa obligationer enligtkommitténs rekommendalion ej ges en specielll priviligierad position, t. ex.genom begränsning till vissa långivarkategorier, uian i stället göras allmäntlillgängliga och med en till en böQan relalivi låg realränta för aU testa marknaden. Erfarenhetemafrån vårt land av att på vissa niarknader (bostads- och Sludiefinansiering)införa system, som i princip fyllt indexlänens uppgifier, har visat att storaadministrativa och också opinionsmässiga problem uppslår, när detta sker inom eni övrigt nominalisiisk miljö. Systemen avskaffades ocksä 1975 trots att vi däslod mitt i den snabbaste inflationsutvecklingen . Värdesäkringskommillén(SOU 1964:2) påvisade att om man med indexlån skall kunna uppnå avseddasyften, måsie man också övergå lill real beskattning. En sådan övergång raedföri sin tur en rad konsekvenser bl. a. för företagens avskrivningsprinciper ochredovisning. Nuvarande institutionella sysiem, som besiämmer kapitalmarknadensfunktionssätt, är baserat på nominalistiska principer; del gällerredovisningsprinciper, fasiighelsin-teckningar, taxeringsvärden och inte minstvikligl skalleregler. Indexlån förutsätter därför en genomgripande förändringav de institutionella ramarna. Penningpolitiken ställs också inför svårigheler,när den skall agera i en "dubbel" länemarknad, där det finns en storstock nominalistiska lån och en växande stock reallån. För ett enskilt landuppstår slutligen problem med spekulaliva kapitalrörelser, om landet isoleratinför indexlån och i konsekvens därmed även ett system med realbeskattning, ien internationell miljö, som allQämt fungerar med penninglån ochnominalbeskattning. Medhänvisning till omfattningen av den övergripande problematiken och lillvärdesäkringskommitténs utförliga genomlysning därav har kapi- lulmurknudsuiredningenej ansett sig ha anledning eller möjlighet utt till omprövning la upp helafrågan om indexlån och analysera de konsekvenser som införandet av dessa skullefä. Demissanpassningar "av efterfrågan och utbud på kreditmarknaden sominflutionen medför och som berörts i föregående avsnitt, förstärkes av skallesyslemet.Det gäller f ö. att många av de sparande- och sparandeallo-keringsproblem somkännetecknar den svenska ekonomin , har samband med vän skattesystem. Medhänsyn både till det omfaitande arbete som parallellt medkapitalmarknadsutredningen bedrivits i pågående skat-leuiredningar och lillkapitalmarknadsulredningens direkliv, har utredningen ej försökt någonsystematisk analys av det nuvarande skattesystemets verkningar påkapitalmarknadens funktionssätt. Än mindre har utredningen huft ambitionen attföreslå förändnngar av detsamma, annai än i vissa begränsade fall som ligger utredningensöverväganden i övrigi mycket nära. Nuvurandefinansierings- och skattesystem missgynnar vid inflation speciellt långsikliguinvesteringar. "* De ökur avkastningen specielll uv såduna högl belånadeinvesteringar, dur en nominell princip tillämpas pä avdrags-sidan, medan realaprinciper (hell eller delvis) tillämpas på intäktssidan i beskattningen. Enbelysning av effekterna av nu gällande skatteregler på avkastningen LIV olikasparformer för hushållen lämnas i en bilaga lill denna uiredning."' Enjumlbrelse sker där mellan finansiella placeringar (bankdepositioner ochobligationer) och placering i aktier och fastigheter. En föga övenaskandeslutsats ur utt avkastningen på bankdepositioner vid inflation och efter skallrealt blir slarkl negativ, eftersom hela avkastningen är nominell direktavkastningsom i sin helhei beskattas.'' Historiskt har den reala avkastningen avobliguiioner varil ännu ofördelaktigare på gmnd av kurssänkningar somlörekommii till följd av den höjda räntenivån. För fasiigheier och aklierär sambandet mellan inflalion och real effekliv skull mer kompliceral, eftersomavkastningen har form bådeuv värdeändring och uv direkiuvkastning. Förfastigheter ulgår ingen skall på reulisaiions-vinsi. om ingen realvärdestegring inträffat och endast en del uv direki-uvkusiningen bcskuttus(schublonen uv taxeringsvärdet, höjd lill 3 proceni, liggerväseniligt under den "'verkligu'", marknudsvär-derude avkustningen avtästigheten). Vid aktier beskatius däremoi helu di-rckiuvkustningen och 40procent av den realiserade värdestegringen, oavsell om den är real eller icke.Ur krediimarknadssynpunki är det väsentligt avkustningen efter skull kanavsevärt höjas genom belåning. Den positivu huvstångselTekien, som är välkänd frändiskussioner om företagens skuld-sutining. gäller i hög grud också förhushällen. När avkastningen på del loialu kapitalet (summan av värdestegringoch direktavkastning) är högre un låneräntan, ökar avkastningen av det egnakapitulet vid ökad skuld-suitningsgrad. Eftersom endasl en del av den totalaavkastningen beskatias lör lusiigheier och - ehuru i mindre markerad grad - föraklier, medan låneräntan i den del den överstiger den beskaiiningsbaradirekiavkasiningen kun drus av frän annan beskattningsbar inkomst, leder ökadbelåning till * Se i. ex. , I ngcniar.Busiadslinaiisic-iiiii; I Ii Ii bosiailshrskaiiniiiguiiileriii/laiion. lor byggnadsforskning . sid 118 11. "" Se Bilaga 2. ,riushålhspa-lande ih Ii skaiwrcgler. inllalion och ()l) ".i margi-nalskaii kravs 12 1/2".. bankiania ror:ill realran-lan el'ier skall inie skali vara nogaiiv.Vid 10 "., prissiegringoch 75 ".. niargmalskau måsle raman vara 40",,. Prop.1978/79:165 212 enm\ckei murkerud höjning av reuluvkastningen av del egna kapitalel. Dennu eirekiblir siörre ju högre murginalskalten är. Samma mekanism verkur u\en påpluceringur i premieobligationer, vars avkaslning beskattas ull cn konsiuniskuiiesuis De1 bilagun redovisade kulkylerna. som har räkneexemplens form och mednödvändighet bygger på förenklade antaganden, visar alt vid rådande inlluiionoch marginalskatter blir nominellt sparande av typ banksparande, dur helu dennominella avkastningen beskatias, starkt missgynnat i förhållunde lill andruspurformer. Ävenom räntan på hanksparande skulle anpassas till inflationen och real-runiun Ibreskatt således vara och posiliv, blir i de redovisade exemplen denelTektivu skatten på realräntan . Realräntan etier skull bliräven i deila "gynnsamma" fall negaliv till följd av attin-fluiionskompensaiionen beskattas. Spegelbilden härav är all också den realalåneräntan efter skatt blir negativ och lånen ""billigare" efterskatt ju högre inlluiion och marginalskatt är. Spurundei aktier, vilkas utdelning och marknadsvärde antages stiga i lukt medinnutionen, ger i exemplen utan belåning en positiv eller negativ reulruniueller skull beroende på inflationstakl, marginalskall och innehavsperiod.Belåning kan vid vissa fömtsättningar vara ett villkor för alt på del egnukapitalel uppnå en posiliv realfönänining efter skatt. Den senasle omläggningenav realisaiionsvinstbeskaitningen för aklier syftade lill en för-butiradsumordning med molsvarande beskattning a\ fasiigheier. Exemplen belyser dockatt den elTektiva reala skatten på fastigheter kan vara betydligt lugre un påaktier. Denna skillnad ökar ju högre inflation, belåning och margmulskuii är.För fastigheter med realvärde och en direktav-kusining, somsummanluller med eller undeistiger skattepliktig schablon-miuki. \ilkei motsvarar försiktiga antaganden, blirrealförränlningen efter skall posiliv, även om ingen belåning föreligger. Omlånat kapital med negutiv real läneränia efter skall placeras i fastighei, somger positiv realränta, erhålles en posiliv placeringsmarginal, som kan bidratill en aktningsvärd rea! ibrränining på egen kapitalinsats. Den effektivaförmögenheisskallen blir också lägre ju högre belåningen är. Premieobligationermed förväntad negaliv realränta före skatt kan genom belåning ge en positivrealränta efter skatt på den egna kapitalinsatsen. InUutionoch skatteregler medför sålunda en mycket kraftig stimulans llll framför alltfastigheisplaceringar, medan placering i bank missgynnas. Den negativaavkastningen på banktillgodohavanden har dock inte uvhållit hushållenfrån atl öka sina bankdepositioner. Frånkapitalmarknadens synpunkt är det vikligl att notera skattereglernas etfeki allstimulera en stark lånebenägenhel och en motsvarande aversion mol umorieringar.Den höga reala avkastning som kan uppnäs på det egna kupiiulei I fastighetergenom den ökade skuldsättningens hävstångseffekt, leder llll en mycket starklåneefterfrågan. Vid vaQe uppmjukning av penningpolitiken gör sig dennaefterfrågan också och starkt märkbar i bl a. bankernas utlåning.Dess siyrka och okänslighet för ränteförändringar begränsur möjlighelerna attutnytQa en jämviktsskapande räniebildning på den organiserade svenskakreditmarknaden. ProfessorJohanssons bilaga illustrerar den kombinerade effekien av in- Prop.1978/79:165 213 flationoch gällande skatteregler på hushållens avkastning på olika sparformer.Motsvarunde problem uppträder emellenid i varierande grad också för andra typerav invesleringar. Det gäller t. ex. invesleringar i jordbmks-ochskogsfasiigheter, i långsiktiga uniäggnings- och maskininvesteringar liksomockså i investeringar i konsumtionskapilaivaror .som bilar, båtar, konst ochfrimärken. Kapitalmarknadsutredningenhar inte inom sitt mandut möjlighet atl genomföra en systematisk studie av defrägor som här berörts. Med hänsyn till de effekter på kreditmarknadensallokeringselTektivitet som nuvurunde skutteregler medför, har utredningen dockvelat fästa uppmärksumheten på skaltesysiemets betydelse också förkapitalmarknaden. Utredningen utgår från alt dessu verkningar av gällandeskatteregler blir beaktade vid behandlingen UV de förslag till förändringar iskattesystemet som frumlugts uv de senaste skaiteutredningarna. Detta framstårsom desto angelugnure som berörda förhållanden också aklualiserar viktigafördelningsproblem. Derus ver-kun på inkomstfördelningen följer nämligenkriterier som ej torde vara särskilt allmänt uccepterade. Skaltesubventionernaär sålunda högre för personer med höga inkomsler och höga marginalskatiesalser.Möjligheten atl höju avkastningen på del egna kapitalet är vidare beroende avbelåningsgraden - dvs. personer med god kredittagningsfönnåga gynnas. Ett ickeneutralt skattesystem gynnar slulligen personer som är informerade om systemetsfunkiionssäit. Desenaste årens utveckling i den industriella världen kurakieriscrud av höginflation, arbetslöshet och stagnation i förening med storu ytire obalunserföljde på en långvarig och i den ekonomiska historien unik period uv ekonomisklillväxt. Konjunktumppgången har visserligen inneburil stigandeproduktion och världshandel och 1977 men siyrkun i uppgången har varilbegränsad eller också avtagit i de expansiva ländernu (,och ). hade den knappast kommii i gång i Storbritannienoch flera mindre länder. Trots att en högkonjunktur av traditionell typ inteinträtt ännu efter nedgångens botten, hur inflationen ändå förblivithög. Jämfört med erfarenheterna trän var siluaiionen1977 vad gäller kapaciietsutnyiQunde, influiion och internationellabetalningsbalanser så onormal att frågan naturligen ställts om vi har passeratett trendbrott i utvecklingen. Från svensk synpunki med vär ekonomis starkautlandsberoende är en bedömning av sunnolik-heten för en återgång lill60-talets tillväxttakt i vär omvärid fundamental förden ekonomiska politikensuppläggning. Den strategi med vilken Svenge mötte det internationella bakslaget1974, utgick ifrån att ekonöraiema i vår omvärld skulle återtaden lidigare expansionen. Att detta var en överoptimistisk fömlsättning är ivaQe fall nu klart. Det har under de senareåren pägåit en intensiv intemalionell diskussion om orsakerna lill nedgångensvaraktighet och djup och till konjunktumpp- 1978/79:165 214 Förklaringarna varierar från en optimistisk skola sora i nedgångenser resultatet av en osedvanlig anhopning av olyckliga störningar med litensannolikhet att upprepas i sammu skala och vilkas verkningar dessulomförstärktes av onödiga misstag i den ekonomiska politiken, till en pessimistiskskola som i utvecklingen ser inledningen till en långsiktig ochoundviklig nedgång som den ekonomiska historien har flera exempel på (de s. k.Kondraiieff-cyklernu med 50-äriga svängningar). Kupitalmarknadsutredningenredovisar denna deball och pekar på nägra av de faktorer som kan antas påverkautvecklingen framöver och värderar sannolikheten för atl utvecklingen kommeratl åter anknyta tillväxuaki och relativa stabilitet. Efteren period uv myckel hög kapitalbildning är det i och för sig inte överraskandeatt det inträder en nedgång av realkapitalets avkastning liksom att relationenmellan kapiial och produktion (den s. k. capital-output-ratio) stiger. En oftaförekommunde men inte okontroversiell förklaring härtill är att introduktionenav produklivitetshöjande och expansionsdrivande ny teknik nu försvagais. sedanunder efterkrigstiden en inhämtning uv teknologisk eftersläpning ägt rum.Också den produklivitetshöjande effekten av den successivi ökade frihandelnmellan industriländer med marknadsekonomi är nu avtagande. Denstrukturomvandling som ägt rum i industriländerna under 50- och 60-talei ochsom förutsatt beiydunde omflyttningar, möter ett stigande motstånd. I dennariktning verkar ocksä befolkningsutvecklingen - den naluriiga befolkningstillväxtenär avtagande och po-pulationerna åldras gradvis.