prop · G203100 · 1978-12-31 00:00:00 — Ett konkret exempel, somofta har uppmärksammats i svensk u-landspolitisk debatt, gäller den inhemskasockerproduktionen. Importandelen av den totala svenskasockerkonsumtionen har sjunkit från till ca 10 %år 1977. Importen för väntas också uppgå till av konsumtionen.Sveriges sockerbetsareal skall nu anpassas så att den vid normal skörd ger ettimportutrymme motsvarande 10 av vår totala sockerkonsumtion. beslötunder om förbättring av villkoren för exportkrediter för att underlätta svenska företagsmöjligheter att kon- Prop.1978/79:100 Bilaga 6 28 kurrerapå väridsmarknaden (prop. 1977/78: 155, NU 1977/78: 73, rskr 1977/78:379). Debåda systemen, det s.k. SEK-systemet (baserat på AB ) ochavdrags/bidragssystemet, gör det möjligt att sänka räntekostnaderna för dekommersiella krediter, som framför allt och statshandelsländererhåller i affärer med svenska företag.Samtidigt beslöt om vidgade ramar för statliga exportkreditgarantier.Exportkreditnämnden () har genom detta beslut fått bemyndigande att lämna garantier på totalt , varav 11miljarder i form av u-garantier. EKN:s kreditgarantier är av avgörandebetydelse för vår export till . Av särskilt intresse inom ramen föru-landspolitiken är u-garantierna, som är avsedda för att underlätta lånefinansiering av utvecklingsfrämjandeinvesteringar. Vid u-garantigivning kan hänsyn tas till de störrerisker, som kan vara fömippade med export till fattiga länder (se bil. I samma riksdagsbeslut berördes ävenfrågan om s. k. blandade krediter. Därmed avses att kommersiella krediterblandas med statsunderstödda eller statliga krediter eller gåvor. Detta systemtillämpas av flertalet i-länder och svenska exportföretag har ofta mött dennaform av statsunderstödd kreditkonkurrens i sina kontakter med . Regeringenhar inlett en kartläggning av andra länders praxis på området för att fåunderlag för ställningstagande till ytterligare initiativ i frågan. 1978/79: 49 angående vissavarvsfrågor har regeringen föreslagit att 125 milj. kr. anvisas underindustridepartementets huvudtitel för att underlätta export av fartyg tillu-länderna (se bil. Medlen skallfrämst utnyttjas i fråga om fattiga u-Iänder, särskilt dem med vilka Sverigehar utvecklingssamarbete. Det rör sig här om ett försök på svensk sida medblandade krediter. har insikten växtom att världsekonomin är nära sammanvävd. Vi kan inte tala om relationen mellanindustriländer och som om den bara gällde ett förhållandegivaremottagare. I de rika länderna finns en betydande industrikapacitet, sominte utnyttjas. I finns väldiga behov av maskiner,fordon, verktyg m. m., som inte tillgodoses. Tillsammans måste vi finna formerför att expandera världsekonomin och utnyttja världens resurser så att vi kange drägliga levnadsvillkor åt alla människor. Från denna insikt som har stärkts avdet faktum att efter oljekrisen aktivt har bidragit till att dämpanedgången i den ekonomiska aktiviteten i i-ländema genom att öka sin importmed hjälp av utländska lån har en internationell debatt dragits igång rörandevägar att kraftigt öka överföringen av resurser till . Prop.1978/79:100 Bilaga 6 29 tanken är att kunna tillgodose centrala utvecklingsbehovi , somindustriländernas ekonomier stimuleras. Detta skulle ligga i alla ländersintresse. fann dessa synpunkter intressantaoch kom på ett tidigt stadium att spela en pådrivande roll i diskussionen. Iett svenskt arbetsdokument, somcirkulerades i , gavs stöd åt tanken påkraftigt ökade resursöverföringar till . Dokumentet innehåller en genomgång av de problem, som ökade resursöverföringarinnefattar, och ett förord för att dessa frågor skall studeras inom FN:s ram. Från den allmänna utgångspunkten att detkan finnas ett gemensamt i- och u-landsintresse av ökade kapitalflöden tillenighet om hur sådana kan komma till stånd är emellertid vägen lång. De olikaförslag, som har lagts fram, uppvisar betydande skillnader sinsemellan. Någraförespråkar en koncentration avöverföringarna till energi-, livsmedels- och råvarusektorerna, medanandra menar att överföringarna bör vara obundna i syfte att ge u-ländernamöjlighet att fritt avgöra medlens användning. Frågor som huruvida bilateralaeller multilaterala kanaler skall användas,hur kapitalet skall uppbådas, vilken roll privata intressen resp.regeringarna skall spela och vilka länder, som skall få del av de ökadeöverföringama, diskuteras f. n. i olika fora. Av stor betydelse är hur eventuellaprogram skall se ut för att bidra till allmännautvecklingssträvanden och till en rättvisare världsordning. Detta har bl. a.påpekats av utrikesutskottet i utlåtandet (UU1978/79: 1) över prop. 1977/78: 135 om riktlinjer för internationellautvecklingssamarbete: "Utskottet förutsätter att Sverigeockså fortsättningsvis uppmärksammar dennafråga och verkar för att den får en positiv lösning som även överensstämmermed de svenska u-landspolitiska målen och som beaktar de fattigare u-ländernassärskilda behov så att denna resursöverföring blir ett steg mot en rättvisareekonomisk ordning i världen." I den hittillsvarande diskussionen harförslag framförts om olika typer av restriktioner för resursernas användning. Idetta sammanhang har framhållits från svensk sida att det kan vara olämpligtatt på förhand bestämma att resurserna enbart skall gå till bestämda sektorerinom ekonomier. Vidare bör man undvika att binda upphandlingen till vissa sektorer i i-ländernasekonomier. En sådan bindning skulle lätt kunna missbrukas iprotektionistisk riktning. Det är viktigt att resursöverföringarna går hand ihand med aktiva åtgärder för strukturanpassning i i-länderna i stället för attutformas så att de bevarar en föråldrad industristruktur. Ettsärskilt problem när det gäller resursöverföringarna och de u- Prop.1978/79:100 Bilaga 6 30 landspolitiskamålen är frågan om relationen till det traditionella biståndet. SIDA harberört detta i sin anslagsframställning, i vilken framhålls: "Ett växande bistånd bör gesoberoende av det tillskott till ekonomiska utveckling, som de nudiskuterade resursöverföringarna kan innebära. Biståndet kan spela en viktigroll för deras genomförande. En bättre ekonomisk utveckling i världen i desshelhet skapar förutsättningar för ett bättre bistånd. Den ger också upphovtill växande exportmarknader både för och i-länder. En u-landspolitik,som innehåller sådana resursöverföringar som gagnar alla parter och samtidigtett växande bistånd, kan bidra till att öka förståelsen för det ömsesidigaberoendet mellan fattiga och rika länder och därmed stärka opinionen för enframsynt u-landspolitik." Jag delarstyrelsens uppfattning att bistånd och ökade resursöverföringar har funktioner, som kompletterarvarandra. Även om det har blivit vanligt att tala om ömsesidigt beroende i deninternationella diskussionen om resursöverföringar får vi inte glömma, attberoendets art och följder är olika för u- och i-länder, och att skillnadernaäven inom u-landsgruppen är stora. Biståndet kan spela en positiv roll genomatt öka de fattigare ländernas självständighet och förmåga att tillgodogöra sigäven andra former av resursöverföringar. kan en ökning av även andraresursöverföringar än bistånd bidra till en expansion i världsekonomin, somockså ger bättre förutsättningar för ökat bistånd och generösa handelsvillkorför . A andra sidan finns skäl att hålla isärde båda formerna av samarbete med . Det kan inte uteslutas att ensammanblandning skulle av vissa i-länder användas för att släta över derasbristande vilja att infria FN:s mål om att utbetalningarna av offentligtbistånd skall motsvara av BNP. Från svensk sida anser vi det nuangeläget, att frågan om ökade resursöverföringar blir föremål för ensystematisk behandling i internationella organ och att konkreta planerutarbetas för alternativa former för sådana överföringar. En förutsättning föratt eventuella planer och åtgärder på detta område skall komma till stånd ärgivetvis dels att det utredningsarbete, som förutses äga rum i deintemationella organen, bestyrker de grundläggande antagandena, dels attu-länderna i ökad grad dras in i diskussionen och aktivt påverkar inriktningenav det fortsatta arbetet. Dialogen kring ökade resursöverföringar måste sålundaintensifieras. måstesamtidigt fortsätta att stödja krav att -målet för offentligt bistånd nås. Om allaländer hade uppfyllt detta mål, som det angavs i för det andrautvecklingsårtiondet, skulle den årliga överföringen av offentligt bistånd nuvara nära 100 Prop.1978/79:100 Bilaga 6 31 Särskilt för de fattigaste skulle en sådan ökning av biståndetkunna få en avgörande betydelse. Den skulle också ha lett till ökad aktivitet ivärldsekonomin. Jag övergår nu till att något närmarebehandla vissa frågeställningar, som jag finner vara av särskilt intresse. 1977/78: 135om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete framhölls atttillväxtmålet i biståndspolitiken måste "avse en produktionsökning, som bevarar ekologiskbalans och förutsättningar för fortsatt ökning av resurserna".Utrikesutskottet anslöt sig i sitt betänkande(UU 1978/79: 1) till propositionens synsätt och underströk: "Ekologiskaoch miljöaspekter bör... ingå som självklara komponenter i varjebiståndsprograms utformning och genomförande." Företrädareför u-ländema har kraftigt understrukit att deras allvarligaste miljöproblem sammanhänger med fattigdomen. Bristfällig vattenförsörjningoch bostadsstandard, dålig hygien och renhållning hotar inte enbart levnadsstandarden utan själva livsvillkoren.Samtidigt riskerar framtida försörjningsmöjligheter i dessa länder attspolieras genom att utsatta grupper i en desperat kamp för mat och bränsle för dagen och tak över huvudet tvingas att alltförhårt utnyttja mark och skog. och utgör naturligtvisbefolkningstrycket i många områden ett hotmot den ekologiska balansen och därmed mot framtida försörjning av enväxande befolkning. står sålunda inför allvarligamiljöproblem. Det är uppenbart, att vårt sätt att producera ochkonsumera i i-länderna medför hot mot den globala miljön och slitage på jordensresurser. Allt fler bedömare är eniga om att det finns gränser för vad jordenkan tåla av resursutnyttjande och miljöpåverkan. FN-konferensema ommiljövård (), befolkningsfrågor (), boende och bebyggelse (år1976), vatten (del Platå ) och ökenutbredning () harställt de ekologiska frågorna i centrum för det intemationella samarbetet. Denna intensifierade intemationelladiskussion om miljö och utveckling har också ökat medvetenheten om atten ekologisk gmndsyn bör prägla svensk biståndspolitik. Som jag har nämnt, är ett sådantsynsätt väl etablerat i den svenskabiståndspolitiken. Den tillväxt, som vi önskar stödja i mottagarländernaskall ge en produktionsökning, som inte rycker undan grunden för en fortsattökning av landets tillgångar. Tillväxten måste också skapa Prop.1978/79:100 Bilaga 6 32 ekonomisktutrymme för miljöhänsyn vid framtida investeringar. En socialt rättfärdig utvecklingspolitik, som ställerinkomstfördelning och sysselsättning, social service och allmän välfärdi centrum blir ett effektivt angrepp påfattigdom och därmed också på några av de allvarligaste hoten mot miljöni . I flera ,med vilka vi har ett långsiktigt utvecklingssamarbete, lämnar vi ett direkt stöd till programoch projekt, som avser att värna om och bättre utnyttja miljön. Inte minst ärsvenska insatser på skogs-och vattenområdena viktiga i sammanhanget. Jag finnerdet angeläget att vi i dialogen med våramottagarländer fortsätter att fästa uppmärksamheten vid miljöaspekterna avolika utvecklingssatsningar. Vi måste vara beredda att i samarbete meddessa länder genomföra analyser, som visar de ekologiska konsekvenserna avtänkbara investeringar. För biståndsverksamheten behövs detriktlinjer för hur miljöaspekter skall beaktas vid planering och genomförandeav biståndsinsatser och metoder för att mäta miljökonsekvensema avutvecklingssatsningar. Jag har därför med tillfredsställelse noterat att SIDAtillsammans med biståndsorganisationerna i flera andra givarländer medverkar iarbetet på en jämförande studie om bilaterala givares behandling av miljöfrågornai biståndsplaneringen. Detta arbete leds av forEnvironment and Development () i i samarbete med FN:s miljöprogram(). Vi har ett ansvar för att ständigt bidratill att hålla den internationella diskussionen av miljöfrågorna levande,stärka det internationella samarbetet på miljövårdens område och höjamedvetenheten om att miljöhänsyn måste tas i all ekonomisk planering. Sverigeverkar härför såväl i FN:s miljöprogram som i den särskilda förboende- och bebyggelsefrågor samt i andra FN-organ. I miljöfonden, till vilkenSverige lämnar ett betydande bidrag, har ett viktigt instrument för attförmå andra FN-organ och medlemsländerna att beakta miljöfrågorna i sinplanering. bör verka för att miljöproblem avintresse för även i fortsättningen tillmäts betydande vikt i . Vi bör understödja ett nära samarbete mellan såväl som FN:sorgan för boende- och bebyggelsefrågor å ena sidan och bilaterala och multilateralabiståndsgivare å den andra. har hävdat att resurs- ochmiljöfrågorna särskilt måste beaktas i en ny utvecklingsstrategi. a. av detta skäl att med ett svenskt bidrag finansiera ettFN-symposium om sambanden mellanbefolkning, resurser, miljö och utveckling. Ett huvudsyfte med symposietblir att lämna ett bidrag till arbetet med utvecklingsstrategin. Prop.1978/79: 100 Bilaga 6 33 befolkning har ökat med 2 . Detinnebär en fördubbling av befolkningen . Flertalet u-ländersträvar efter att utforma en aktiv befolkningspolitik som en integreraddel av sin utvecklingsplanering. De länder, som ännu inte officiellt vidtagit någon form av direktafamiljeplaneringsåtgärder, representerar tillsammans en så obetydlig andel som7 % av u-lands-befolkningen. Familjeplanering är eninternationellt erkänd mänsklig rättighet.Dess betydelse för kvinnans frigörelse framhävs i aktionsplanen från i . Att familjeplanering är viktig för kvinnors och barns hälsa understryks imånga befolkningspolitiska dokument. FN har lagt fram rapporteröver jordens nuvarande och framtidabefolkningsstorlek. Dessa prognoser har fram ständigt fåttjusteras uppåt. Men har de justerats nedåt i förhållande tilltidigare prognoser. FN:s senaste bedömning innebär sålunda att man nu räknarmed 6,2 miljarder människor 2000 istället för 6,5 miljarder. Dettakan vara ett tecken på enbetydelsefull vändning i utvecklingen. Ett antal har sålundarapporterat väsentliga minskningar av befolkningstillväxten, bl. a. SriLänka, , , och . Det inbördes beroendet mellan folkökningoch utveckling betonades vidvärldsbefolkningskonferensen i . Den snabbt ökande befolkningen innebär en press på redan knapparesurser för skolor, hälsovård och livsmedelsförsörjning och förvärrar enredan allvarlig arbetslöshet. Erfarenheten har också visat att ensänkning av födelsetalen sällan kan uppnås isolerat utan måste företas som ettled i mera allmänna åtgärder för att förbättra människors sociala villkor. Enförändring av kvinnans situation ärhärvidlag av särskild betydelse. Familjeplaneringsbistånd utgör ettviktigt inslag i det svenska biståndet. Det kan även lämnas utanför kretsen avprogramländer. Familjeplaneringsprogrammenär i de flesta otillräckliga och inte sällan isolerade frånandra sociala aktiviteter. Den sociala sektorn är också ofta bäst utvecklad istäder och deras närmaste grannskap. När det gäller insatser i nyamottagarländer är det, som har framhållit, väsentligt att beakta attfamiljeplaneringen är inordnad i en allmän och social omvårdnadspolitik. Dennauppfattning överensstämmer väl med den synpå familjeplaneringens roll i de allmänna utvecklingssträvanden, som kom tilluttryck vid befolkningskonferensen i . Under en följd av år har en förskjutninggradvis ägt rum av det svenska familjeplaneringsbiståndet till förmån förinternationella program. För /78 beräknas ungefär tvåtredjedelar av stödet 3 1978/79. Prop.1978/79:100 Bilaga 6 34 lämnasvia internationella organisationer, främst () ochInternationella familjeplaneringsförbundet (IPPF). Forskning på den mänskligafortplantningens område stöds genom bidrag till (). Trots att ensänkning av födelsetalen har noterats i ett antal och trots att tillväxttakten i jordensbefolkning synes börja avta något, förblir befolkningsfrågan ett centraltproblem. framställningar om stöd till familjeplanering har sedanBukarest-konferensen ökat kraftigt, medan resurserna för internationellafamiljeplaneringsinsatser inte har blivit nämnvärt större. Det är därförangeläget att fortsätter att lämna ett omfattande och långsiktigt stödtill insatser på befolkningsområdet. Att förbättra u-landskvinnornas situation har i sitt betänkande(UU 1978/79: 1) över prop. 1977/78: 135 omriktlinjer för internationella utvecklingssamarbete framhållit att det svenska biståndet i höggrad syftar till att förbättra situationen bland de fattigaste och mesteftersatta folkgrupperna. Därvid påpekas att i många utgör majoritetenav kvinnorna en sådan eftersatt eller missgynnad grupp. Utskottet anser ocksåatt jämställdhetsfrågorna bör integreras i det vanliga utvecklingssamarbetetoch pekar på möjligheten av att ta upp kvinnans situation inom ramen för dendialog, som förs mellan givare och mottagare. Under det av FN proklameradekvinnoårtiondet 19751985 har den världsaktionsplan, som antogs vidMexico-konferensen , börjat omsättas i praktiskt handlande på såvälnationell som internationell nivå. Ett flertal utvecklingsprojekt bedrivs inomramen för ett särskilt FN-program inriktat på att främja kvinnans ställning.Därutöver har fackorgan inom FN-systemet utarbetat riktlinjer för hur kvinnansställning bör uppmärksammas och förbättras inom FN:s allmänna biståndsverksamhet. Huvudansvaret för utformningen av enutvecklingspolitik, som gynnar både kvinnor och män inom de fattigastebefolkningsgmppema, vilar naturligtvis på det enskilda u-landet. Mångau-länder, bl. a. flera inom kretsen av våraprogramländer, bedriver en utvecklingspolitik, som syftar till kraftigt ökadmobilisering av de fattigaste befolkningsgruppema och aktiv integreringav kvinnorna i samhällsarbetet. När det gäller bistånd utifrån, haremellertid få prioriterat insatser, som har syftat till att direkteller indirekt förbättra kvinnomas situation. Detta har bl. a. lett till attFN:s kvinnofond, som upprättades och till vilken bl. a. harlämnat bidrag, endast i begränsad omfattning kunnat finna projekt förfinansiering. Sverigehar sökt verka pådrivande i det intemationella Prop.1978/79:100 Bilaga 6 35 jämställdhetsarbetet,bl. a. i FN:s kvinnokommission. En grundtanke har varit att en förbättring avkvinnans situation inte bara är ett socialt rättvisekrav utan att det frånhela samhällets utgångspunkt är angeläget att bättre utnyttja de mänskligaresurserna. F. n. inriktas det svenskaengagemanget i denna fråga bl. a. på utarbetandet av en konvention motdiskriminering av kvinnor, förberedelsema års uppföljningskonferens till ochutformningen av en ny utvecklingsstrategi,där verkar för att kvinnornas roll och möjligheter till att aktivtmedverka i utvecklingsprocessen ges ökad uppmärksamhet. SIDA har pekat pä tre slags åtgärder, somkan vidtas för att förbättra u-landskvinnornas situation. För det första gällerdet att i anda påverka normsystem och lagstiftning. Dettasker genom svenskt agerande främst i FN, t. ex. i arbetet på en konvention motdiskriminering av kvinnor. För det andra gäller det konkreta insatser för attundanröja orättvisor mot kvinnor. Det kan ske som en del av de utvecklingsprogram, som vi stöder. Ofta krävs därvid enanpassning av utvecklingsinsatserna, så att de bättre tillgodoserkvinnornas och därmed ofta familjemas behov. kan de lämpligaste programmen vara sådana, som särskilt utformasmed tanke på att förbättra kvinnomasvillkor. För det tredje gäller det stöd till en långsiktig opinionsbildning för att påverka det mönster av sociala,kulturella och religiösa värderingar, som har givit kviiman enunderordnad roll i många samhällen. Jag finner det angeläget att arbetet pädetta område fortsätter i huvudsaklig överensstämmelse med SIDA:s förslagsåväl i internationella fora som i det bilaterala samarbetet. Det är viktigtatt de utvecklingsprogram, som stöder, utformas så att de bidrar förbättring av kvinnans situation. Det är också viktigt att denna frågaständigt finns med i den dialog, som förs mellan och mottagarländernaom utvecklingssamarbetets utformning. Fömtom insatser inom landramarna börmedel kunna ställas till förfogande såväl för enskilda opinionsbildande projekt som för kvinno-organisationernas och internationellaorganisationers arbete för en aktiv uppföljning av det handlingsprogram, somantogs vid . Så har t. ex. skett genom att har erhållit ca 3 milj. kr. förutvecklingsprojekt i Mogambique. Situationen i södraAfrika såg delvis ut att ljusna. Förhoppningen om ett snart slut påSydafrikas illegala styre av vann spridning i FN, sedan både Sydafrikaoch SWAPO hade godtagit de fem västmakternas förslag om en fredlig övergångunder FN:s överinseende till majoritetsstyre i . Prop.1978/79:100 Bilaga 6 36 lademed detta förslag som utgångspunkt en rapport om en omfattandeFN-insats i form av fredsbevarande personal, valövervakare och civilpolis. godkände säkerhetsrådet generalsek-rerarensrapport och fattade formellt beslut om FN-operationen. hadeemellertid beslutat att på egen hand genomföra val i idecember. Man hävdade att FN-planen på ett oacceptabelt sätt avvek från den avSydafrika godtagna västmaktsplanen. En ny uppgörelse med de femvästmakterna väckte stark kritik i FN, då den inte hade avlägsnat Sydafrikasbeslut om val . I stället antog säkerhetsrådet enresolution som uppmanade att frångå dessa val och samarbeta med FN,med risk att rådet i annat fall skulle vidta åtgärder inkl. sanktioner. Lägetter sig därigenom återigen osäkert och mindre hoppingivande. har redanförklarat sig berett att på förfrågan från FN ställa svensk personal tillförfogande för en FN-insats. Om en godtagbar lösning skulle uppnås medverkligt självstyre för i enlighet med FN:s beslut finner jag detnaturligt att positivt pröva möjligheterna av ett långsiktigt utvecklingssamarbetemed den nya staten. I avvaktan härpå bör hittillsvarande bistånd tillSWAPO och till flyktingarna från fortsätta och utvidgas. Den s. k. interna övergångsregeringen iSydrhodesia/under lan Smiths ledning har inte vunnit internationelltstöd. FN håller fast vid sin tidigare sanktionspolitik. Klyftan mellanförväntade och genomförda reformer har skapat ett tilltagande missnöje blandden zimbab-wiska befolkningen. Det formella upphävandet av diverserasåtskill-nadslagar kan inte undanröja grundläggande orättvisor i det zimbab-wiska samhället. Härför krävs genomgripandeekonomiska, rättsliga och sociala reformer, som ger den svartabefolkningsmajoriteten bättre utkomstmöjligheter. På samma sätt som i fråga omNamibia är det min förhoppning att det pågående arbetet att åstadkomma enförhand-lingslösning under medverkan av samtliga berörda parter kan nå framgång. Ett av den Sydrhodesiskaövergångsregeringens mål har varit att få slut på gerillakriget. Dettahar inte lyckats. Patriotiska fronten har ett betydande inflytande över del av . Flykting-ströinmen från landet fortsätter. ,och har vardera mottagit 10 000-tals zimbabwiska flyktingar.De zimbab-wiska flyktinglägren i och har utsatts för förödande rhodesiska bombangrepp. har, som jagavser närmare redovisa längre fram, lämnat katastrofbistånd tillPatriotiska fronten med anledning härav. F. n. syns inte någon ljusning iZimbabwefrågan och vi får räkna med fortsatt omfattande stöd till dezimbabwiska flyktingarna från svensk sida. Den oförsonliga rasåtskillnadspolitiken iSydafrika fortsätter. Bannlysningarna av en rad medborgarrättsorganisationerår 1977 har följts Prop.1978/79:100 Bilaga 6 37 aven intensivare övervakning från de sydafrikanska myndigheterna av socialverksamhet av olika slag. Ett tredje bantustanområde väntas få s.k. självständighet på samma sätt som tidigare Transkei och Bophutatswana. Utvecklingen i frammanar enmörk bild .