prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — 1beslut som meddelades (Dnr 1928/74) tog JO särskilt uppfrågan om det är barnet och/eller föräldrarna som är att förstå som "densom åtgärden avser" enligt 42 § RHL och fann efter att ha redovisatuttalanden av olika ledamöter av lagrådet samt departementschefen (se häromprop. 1972: 132 s. 310311 och 315) att det låg närmast till hands att anse attmed "den som åtgärden avser" i 42 § RHL endast kan åsyftas barnet. Somanfördes från länsrättens sida vid min inspektion finns det risk för att ettärende får en slagsida till fömån för barnavårdsintressena när dessa står emotföräldramas intresse att få vårda sitt eget bam och of- Prop.1978/79: 90 117 fentligtbiträde förordnas alt tillvarata barnets intressen som ocksåbeslutsinstansen barnavårdsnämnden/sociala centralnämnden respektivelänsrätten och kammarrätten kan vara inställd på att i försia hand se tillbarnets skydd. Även om föräldrarna i ett sådant fall erhåller rättshjälp i formav allmän rättshjälp med biträdesförordnande, kan göras gällande attföräldrarna handikappas som parter i jämförelse med motparten i ärendet, somformellt ulgörs av det egna barnet men reellt av de samhällsintressen somknyter sig till uppgifien att skydda barnet. EnUgt min mening hade det frånflera synpunkter lett sig mest tillfredsställande och i linje med gmndtankenför rättshjälp genom offentligt biträde om i ett fall där en verkligintressekonfrontalion uppstår också föräldrarna skuUe kunna anses som"den som åtgärden avser" i 42 § rättshjälpslagen och tillerkännasrättshjälp genom offentligt biträde. Det är ju i ell sådant fall i realitetenmot dem som ingripandet riktar sig. Med de motivuttalanden som finns tillparagrafen och den praxis som utbUdat sig på grundval härav synes en sådantolkning och tiUämpning dock nu inte möjhg. Endast genom en lagändring torde enändring i rättsläget kunna nås som möjliggör den ifrågasatta ordningen. Jaganser mig dock ej ha tUlräckligt underlag för att göra framställningom en sådan lagändring men kommer att med uppmärksamhet följa hur dennuvarande ordningen fortsättningsvis utfaller i praktiken. Efterinspektion av statens invandrarverk uttalade justitieombudsmannenLundvik bl. a. följande (se JO:s ämbetsberättelse 1975/ 76 s. 495). Möjligheternatill rättshjälp genom offentligt biträde har främst tillkommit för sådana måleller ärenden där fråga kan uppkomma om tvångsåtgärder som starkt begränsar denenskildes rörelsefrihet eller som har avseende på den kroppsliga integriteten.Ett för utlänningen negativt beslut i ett avlägsnandeärende kan innebära ettingrepp av djupgående slag. Med hänsyn härtiU måste stora krav ställas påutredningens inriktning och tillföriitiighet. Sådana omständigheter som språksvårigheter,bristande kunskap om gällande regler, utiänningens i vissa fall från hemlandetnedärvda respekt för polis och andra myndigheter medför att biträdesbehovethär ofta gör sig mer gällande än i andra typer av ärenden, i vilka offentligtbiträde kan förordnas. Iproposilionen 1972: 132 sade departementschefen att det var angeläget alt enviss restriktivitet iakttogs vid bedömning av biträdesbehovet. Ullalandetgrundade sig främst på de kostnadsaspekter som var knutna till reformen och påde bristande erfarenheterna för bedömningen av biträdesbehov iförvaltningsärenden. Det synes mig som om man inte bör stirra sig blind pådepartementschefens uttalande i denna del utan se det i förening med vad han iövrigt sade om förutsättningarna för förordnande av biträde. Lästa i sinhelhet lägger departements- 1978/79: 90 118 chefensuttalanden i propositionen enligt min mening inte hinder i vägen mot enliberalisering av invandrarverkets praxis så som den i stora drag redovisadesför mig vid inspektionen. Jagvill också säga att det synes mig klart att ett offentiigt biträde kan görastor nytta redan i det inledande skedet av en utredning och att man därför intebör vänta med förordnande till dess ärendet är klart för avgörande i sak. Jagkonstalerar med tillfredsställelse att invandrarverket åtminstone numera synesdela denna åsikt. Utredningenframhåller inledningsvis att tillgången till offentligt biträde harförbehållits vissa i lagen särskilt angivna typer av ärenden, där det framståttsom angeläget att öppna möjlighet till denna form av rättshjälp. Offentligtbiträde kan sålunda erhållas huvudsakligen på utlänningslagstiftningens områdesamt i ärenden inom mentalsjukvården, nykterhetsvården, barnavården ochkriminalvården. En viss restriktivitet vid bedömningen av behovet av offentligtbilräde har ansetts nödvändig. En allmän förutsättning för sådant förordnandeskall vara att behov av biträde har kunnat konstateras vid en objektivbedömning i det enskUda fallet. Denrestriktivitet beträffande användningen av rättshjälpsformen offenUigt biträdesom av kostnadsmässiga skäl har kommit till uttryck i förarbetena (prop. 1972:132 s. 172 och 184) har slagit igenom också vid den praktiska tillämpningen avRHL. Det förefaller enligt utredningens mening som om rättshjälpsformenoffentligt biträde därigenom inte har kommit att helt motsvara den önskan omförstärkta rättsskyddsgarantier för den enskilde som låg bakomrättshjälpsreformen. Delade meningar har uttalats om hur en ändring skall kommatill stånd. Utredningenanser för sin del alt det inte är tillräckligt att enbart lita till att praxisså småningom ändras i liberaliserande riktning. Även om antalet förordnanden omoffentligt biträde har ökal på senare lid och en viss liberalisering av praxissålunda synes ha skett, anser utredningen att det behövs en lagändringbeträffande förutsättningarna för offentligt biträde för att de önskemål somlåg bakom rättshjälpsreformen skall bli helt tillgodosedda. Närdet gäller att ta ställning till hur nuvarande regler bör ändras för att nådelta syfte bör självfaUet viss försiktighet iakttas. Som justitieutskottetuttalat betänkande är det uppenbart att en ordning som innebär attoffentligt biträde skall förordnas i alla situationer så snart enskilda begärdet inte kan komma i fråga. Ett sätt att markera en önskvärd förskjutning ipraxis är att det särskilda prövningskriteriet i 42 § andra punkten RHL utgår.Härmed klargörs att den omständigheten att utredningen i ett ärende ärinvecklad på grund av motstridiga sakuppgifter e. d. skall ingå enbart som ettav flera led i den objektiva 1978/79: 90 119 bedömningenav biträdesbehovet i det enskilda fallel. Omständigheter av annat slag t. ex.språksvårigheter, den enskildes fysiska och psykiska tillstånd bör kunnatillmätas lika stor betydelse. Som har framhållits under riksdagsbehandlingenav denna fråga bör också särskilt avseende fästas vid den enskildes egeninställning. Utredningenifrågasätter om ett slopande av det särskUda prövningskriteriet ärtillräckligt för att tUlgodose den enskildes rättsskyddsbehov. Starka önskemålhar uttalats om en vidgad rätt till rättshjälp genom offentligt biträde ivissa utlänningsärenden. Det har också uttryckts önskemål om en ovillkorligrätt till offentiigt biträde i sådana fall där den som åtgärden avser ärberövad friheten eller kan komma att bli det genom beslutet. När det gäller ärenden omavlägsnande av utlänning konstaterar utredningen att det har ansetts attoffentligt biträde i princip alltid bör förordnas, om utiänningen begär del.Frågan om offentligt bilräde i utlänningsärenden har varit föremål förutiänningslagkommitténs uppmärksamhet. har ibetänkandet SOU 1977: 28 föreslagit att rätten till offenUigt biträde iutiänningsärenden görs generösare än . Huvudprincipen bör enligt kommitténvara att ingen utom såvitt det gäller de avvisningar som utan längrefrihetsberövande beslutas av polisen skall kunna avlägsnas ur riket utan atlhan har erbjudits bistånd av ett offentligt biträde. Detta erbjudande bör iprincip ges honom så snart man börjar sätta i fråga om han skall avlägsnas,oavsett om detta sker när utredning påbörjas hos poUsen eller senare hosinvandrarverket. Rättshjälpsutredningenansluter sig i princip utlänningslagkommitténs överväganden. anser således att förutsättningarna för att fåoffentligt biträde i avlägsnandefall och de övriga faU som avses i 41 § 612samt 18 bör göras generösare. Detta syfte bör kunna uppnås genom attbestämmelsen ändras så att offentligt biträde i nu avsedda fall skallförordnas om det inte är obehövligt. Presumtionen skall alltså i dessa fallvara för att offentligt bilräde förordnas. Utredningen anser inte att detfinns anledning att undanta utvisning frän den sålunda föreslagna vidgaderätten till offentligt biträde. Närdet gäller rätten till offentligt biträde i sådana fall där ett administrativtfrihetsberövande skett i del aktuella ärendet eller kan komma all ske genombeslutet erinrar utredningen om justitieutskottets uttalande i denna fråga i1973 års betänkande. Utskottet framhöU där att förhållandena kan vara mycketskiftande. Det kan sålunda på t. ex, social-och kriminalvårdsområdena ofta varafråga om mycket korta omhändertaganden eller tagande i förvar medan i t. ex.utskrivningsärenden eller vid prövning i högre instans den enskilde kan varaberövad friheten under hela förfarandet. Utskottet påpekade också attfrihetsberövande på de områden där offentligt biträde kan förordnas som regel 1978/79: 90 120 innebärmindre av isolering och begränsning i rörelsefriheten än t. ex. anhållande ochhäktning. sålunda uttalat äger enligt utredningens uppfattning alltjämtgiltighet. Ulredningen är därför inte benägen att föreslå en obligatorisk rätttill offentligt biträde i nu avsedda fall. Utredningen anser dock att denomständigheten att frihetsberövande skett i det aktuella ärendet eller kan bliaktuellt bör tillmätas större betydelse vid bedömningen av om offentligtbiträde skall förordnas, än som sker. På grund härav anserulredningen att offentligt biträde även i nu avsedda fall skall förordnas, omdet inte är obehövligt. Frihetsberövandekan bli aktuellt i de fall som avses i punkterna 15 och 1316 i 41 § RHL.Omhändertagande för samhällsvård enligt punkten 4 behöver visserligen inteinnebära frihetsberövande men bör enligt utredningens mening med hänsyn tillalt åtgärden ändå är av mycket ingripande art jämställas med frihetsberövande inu angivet hänseende. Förutomi de kategorier av ärenden som berörts kan offentiigt bilräde förordnas iärende om kastrering (41 § p. Även kastrering är en åtgärd av mycketingripande art för den enskUde. Utredningen anser därför att samma bedömningbör göras i fråga om rälten till offentligt biträde i ärende om kastrering somi ärenden om administrativa frihetsberövanden och vissa utiänningsärenden. Sammanfattningsvisanser utredningen alltså att offentligt biträde i samtliga fall som avses i 41§ RHL skall förordnas, om det ej är obehövligt. Med en sådan lösning bör manvinna inte bara en liberalisering av förutsättningarna för offentligt biträdeutan också en förenkling av de administrativa rutinerna. Utredningens ordförandehar avvikande mening i fråga om hur fömtsättningama för att förordna offentiigtbiträde bör utformas och förordar en mer restriktiv reglering. Såvittgäller utlänningsärendena har regeringen, på grundval av förslag avutlänningslagkommittén, i prop. 1977/78: 90 föreslagit ändringar i 41 och 42§§ rättshjälpslagen. Förslaget Ugger i linje med vad rättshjälpsutredningenförordat, dvs. det sägs atl offentligt biträde skall utses, om det ej måsteantas att behov av biträde saknas. I propositionen uttalas bl, a. följande omförslagets närmare innebörd. Huvudprincipen bör (med visst undantag) vara attingen skall kunna avlägsnas utan atl ha erbjudits bistånd av offentiigtbiträde. Erbjudandet bör ske så snart man börjar sätta i fråga att utlänningenskall avlägsnas. Framstår det som klart att uUäimingen skaU få stanna börbiträde inte utses. Förhållandena kan även annars undantagsvis vara sådana attnågot behov av biträde inte föreligger. I sådana fall skall biträde inteheller förordnas. Så kan vara fallet om det är uppenbart att någon grund föruppehållstillstånd inte föreligger och alt hinder inte finns mot förpassninglill hemlandet. 1978/79: 90 121 I proposiUonen sägs vidare att en omfatlande rätt tUloffentligt biträde i utlänningsärenden är av grundläggande betydelse när detgäller att åstadkomma ett både rätlssäkert och skyndsamt förfarande idessa ärenden. Den kostnadsökning som blir följden av en utvidgning av rättenUll offentligt biträde kan beräknas bli måttlig och väl uppvägas av de vinstersom de förkortade handläggningstiderna medför. 1 avvaktan på en eventuellframtida reform av rättshjälpslagen bör en presumtion för rätt till biträde idelta skede införas endast i fråga om utlänningsärenden. har antagit propositionsförslaget (AU 1977/78:30, rskr 1977/78: 202). Lagändringarna har trätt i kraft , Utredningen tar upp ytterligare ett problem som harsamband med förutsättningarna för förordnande av offentligt bilräde nämligendel som togs upp av justitieombudsmannen i det beslut som refereratsovan rörande samhälleligt bistånd i ärenden om samhällsvård. Det kanmed fog ifrågasättas om i vissa samhällsvårdsärenden inte också föräldrarna börtiUerkännas rätt tUl rättshjälp genom offentligt biträde. Även om föräldrarna isådana fall kan få allmän rättshjälp med biträdesförordnande kan det görasgäUande att föräldrarna får en sämre behandling än motparten i ärendet, somformellt utgörs av det egna barnet men reellt av de samhällsintressen somknyter sig till uppgiften att skydda barnet. I sådana fall därbarnavårdsintressena står emot föräldrarnas intresse att få vårda sitt barnsynes föräldrarna i lika hög grad som barnel beröras av åtgärden. I realitetenär det ju mot dem som ingripandet riktar sig i dessa fall. För att en ändring irättsläget skall kunna åstadkommas torde krävas en lagändring. Utredningen föreslårdärför i fråga om samhällsvårdsärendena att inte bara den som avses medåtgärden utan även vårdnadshavare tillerkänns rätt till offentligt biträde. 9.2 Förfarandet vid förordnande av offentligt biträde Offentligt biträde förordnas enligt 43 § oberoende av hos vilken myndighet det aktuella ärendet äranhängigt. Ärendet skall i princip tas upp av den nämnd inom vilkensverksamhetsområde den som åtgärden avser är bosatt. Fråga om förordnande av offentiigt biträde kan väckasantingen genom ansökan av den som åtgärden avser eller genom anmälan av denmyndighet som handlägger målet eller ärendet. Några formföreskrifter föransökan eller anmälan är inte uppställda. I brådskande fall kan ärendetanhängiggöras genom telefonsamtal eller genom telegram. Enligt särskild föreskrift i 25 § inhäm- 1978/79: 90 122 tayttrande över ansökan om förordnande av offentligt biträde av den myndighet somhandlägger målet eller ärendet. Det åligger den handläggande myndigheien attsjälvmant beakta behovet av offentligt biträde och så snart anledningföreligger anmäla behovet till rättshjälpsnämnden. som åtgärden avser själv föreslagit lämplig person till offentligt biträdeskall denne enligt 44 § RHL i princip förordnas. Ett villkor är emellertid föreslagnes anlitande inte medför avsevärt ökade kostnader eller i övrigtsärskUda skäl föranleder annat. Något krav på särskild juridisk utbildning hosbiträdet gäller inte. Advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå harformellt inte något företräde. Ersältningtill offentligt biträde fastställs av rättshjälpsnämnden och utgår av aUmännamedel. Den enskilde kan inte i något fall åläggas att återgälda kostnad förbiträdet eller för utredning. Beträffande ersättningen gäller samma regel somi fråga om ersättning till biträde vid allmän rättshjälp. Offentligtbiträde skall ge in sin kostnadsräkning lill den myndighet som handlägger måleteller ärendet och denna myndighet skall med eget yttrande översända räkningentUI rättshjälpsnämnden. härom finns i 28 § RHK. Rättshjälpgenom offentligt biträde kan enligt 45 § RHL innefatta även införskaffande avutredning. förordnat offentligt biträde, är denrätissökande utan ytterligare prövning från nämndens sida berättigad att i denmån som det behövs få utredning som avses i 45 § utförd. Undantagsvis kanrättshjälpen innefatta rätt att enbart få utredning utförd. Idet statistiska material som utredningen låtit inhämta ingår även enundersökning av hur ärendena om offentligt biträde fördelar sig efter sättetför anhängiggörande. Undersökningen visar att anhängiggjordes genomansökan av den enskilde och genom anmälan av myndighet. Undersökningenvisar också alt avvikelse från myndighets yttrande enligt 25 § RHK är ytterstsällsynt, Rältshjälpsnämndernas beslut avvek sålunda i av faUenfrån det yttrande över anmälan eller ansökan som myndighet avgivit. Liksomi ansökningsfasen förekommer det ytterst sparsamt att rättshjälpsnämndernaavviker från myndighets yttrande över kostnadsräkning när biträdesersättningfaststäUs. Sådan avvikelse förekom enligt undersökningen i av faUen. UtredningenframhåUer att det vid olika tillfällen har framförts den åsikten attförordnande av offentligt biträde borde ligga på den myndighet som handläggerdet ifrågavarande målet eller ärendet. 1978/79: 90 123 skilti sådana fall där frihetsberövande är aktuellt och i vissa utlänningsärendensom nuvarande ordning har ansetts medföra onödig omgång och tidsutdräkt. Utredningenhar tidigare föreslagit att offentligt biträde skall förordnas om det inte ärobehövligt. Enligt utiänningslagkommiltén, som rättshjälpsutredningen samråttmed i fråga om utiänningsärenden, lorde handläggningen av rättshjälpsärendenamed en sådan regel gå snabbare därigenom att antalet avslag minskar. Men äveni övrigt tar rättshjälpsfrågans handläggning aUtför i sådana ärenden.Utlänningslagkommittén anser att den nuvarande ordningen med ansökan hosrättshjälpsnämnd, remiss invandrarverket och därefter beslut av nämnden äronödigt byråkratisk och tidskrävande. Långt bättre vore enligt kommittén, omden myndighet som handlägger ärendet invandrarverket eUer regeringen självfick besluta i frågan. Betänkligheterna mot en sådan ordning blir knappaslnågra om reglerna som utlänningslagkommittén föreslår utformas som enautomatisk rätt för utlänningen till biträde. Samrådi denna fråga har också ägt rum med socialutredningen. Enligt vad sominhämtats vid detta samråd kommer socialutredningen atl föreslå att offentligtbiträde alltid skall förordnas i ärenden om omhändertagande för utredningeller för vård av underårig. Förordnandet avses ske genom länsrätten. Rättshjälpsutredningenhar inte helt kunnat ansluta sig lill utlänningslagkommitténs ochsocialutredningens åsikter i fråga om vem som skall förordna offentligtbiträde. Visserligen innebär rättshjälpsutredningens förslag att presumtionenför offentligt biträde blir mycket stark. Rälten till sådant biträde bliremeUertid inte helt obligatorisk ulan visst utrymme för att avslå ansökningarkommer att kvarstå även med utredningens förslag. För en person som t. ex.berörs av en så ingripande åtgärd som frihetsberövande eller avlägsnande frånriket om han är utlänning torde det vara svårt atl inte betrakta denmyndighet som beslutar om den aktuella åtgärden som sin motpart i ärendet. Omdenna myndighet också skall kunna avslå en begäran från honom att få offentligtbiträde som hjälp mot myndigheten, torde det föreligga stor risk för att han betraktarsig som helt utlämnad åt myndighetens godtycke. Utredningen anser därför atlfrämst principiella skäl talar för att beslutanderätten i fråga om offenUigtbilräde skaU ligga hos ett i förhåUande tUl myndigheten fristående organ.Rättshjälpsnämnden bör aUtså även i fortsättningen förordna offentUgt bilräde.Som har framgått ovan torde önskemålet om en snabbare och mindre byråkratiskhandläggning till stor del uppnås genom att utrymmet för all avslå begäran omoffenUigt bilräde blir betydligt mera begränsat än f. n. Nuvarande skyldighetför den handläggande myndigheten att avge yttrande börenligt utredningens uppfattning gälla bara i de fall där rättshjälpsnämn- 1978/79: 90 124 denöverväger att avslå ansökan. Sådant avslag bör alltså inte få ske utan att denhandläggande myndigheten yttrat sig i frågan om behovet av offenUigt bilräde. Utredningenanser dock att undantag från vad som sagts bör gälla i fråga om sådana falldär regeringen handlägger ärendet. I dessa fall bör regeringen också få beslutaom offentligt biträde. Utredningensordförande anser i reservation att den handläggande myndigheten bör få förordnaoffentligt bilräde utom då ärendet handläggs av polismyndighet eller socialcentralnämnd. En expert har intagit samma ståndpunkt. Äger handläggningen rumvid en social centralnämnd bör det enligt ordföranden och experten ankomma pålänsrätt att förordna offentligt biträde. Handläggs ärendet hos polismyndighet,vilket kan ske bara vid avvisning i visst fall enligt utlänningslagen, börinvandrarverket förordna offentligt biträde. 1fråga om vilken myndighet som skall fastställa ersättningen tiU det offentligabiträdet bör enligt utredningens mening gälla samma regler som vid allmänrättshjälp. Även regeringen bör emellertid få besluta om ersättning tilloffentligt biträde i nu avsedda fall. Ordföranden och en expert är skiljaktigaoch föreslår att prövningen av ersättningsfrågorna bör anförtros denhandläggande myndigheten, dock med undantag för fall då ärendet handläggs avpolismyndighet eller social centralnämnd. 1samband med de ändringar i rättshjälpslagen som har berörts i avsnitt 9,1.3har inte föreslagils någon ändring av förfarandet vid förordnande avoffentligt bilräde i utlänningsärenden. 10 Organisations- och kostnadsfrågor 10.1 Organisationsfrågor Rättshjälpsnämnderfinns liksom hovrätter i , , , , Sundsvalloch . Rättshjälpsnämndernas kanslier ingår som organisatoriska enheter i deolika hovrätterna. Rättshjälpsnämndbestår av ordförande, som skall vara lagfaren och erfaren i domarvärv samt fyraandra ledamöter. Äv dessa skall två vara advokater som är verksamma inomnämndens verksamhetsområde. En advokat skall vara anställd på allmänadvokatbyrå och en enskUt verksam. De två övriga ledamöterna skall varasvenska medborgare, myndiga och bosatta inom nämndens verksamhetsområde. Förledamot skall finnas en eller flera ersättare. Rältshjälpsnämndär beslutför med ordföranden och minst två andra ledamöter, av vilka en inte äradvokat. Vid avgörande av ärende som Prop.1978/79: 90 125 ärav principiell betydelse eller annars av särskild vikt, skaU dock samtligaledamöter dellaga. Enligtvad som inhämtats från rättshjälpsnämnderna tiUämpas följandesammanträdesordning. Vidrättshjälpsnämndernas kanslier tjänstgör handläggare och biträden. En avhandläggarna vid varje rättshjälpsnämnd är chef för nämndens kansli.Biträdespersonalen har i princip, med undantag för kanslierna i ochUmeå, indelats i två kaiegorier, registerbiträden och granskningsbiträden.Registerbiträdena registrerar inkommande ärenden, lottar ärenden påhandläggare, ombesörjer in- och utbetalning samt sköter avregistrering avärenden. Granskningsbiträdena bistår i första hand handläggare med handläggningav ärendena. Personalresursernavar enligt det för budgetåret 1916fil gällande regleringsbrevet fördelade påföljande sätt mellan de olika rättshjälps-nämnderna. HandläggareBiträden -f exp.-vaktpersonal Verksamheienvid rättshjälpsnämnderna är till innehåll och omfattning nästan helt ochhållet styrd av gällande bestämmelser på rättshjälpsområdet och avärendetiUströmningen. Under budgetåren 1974/75 och 1975/76 var antalet ärendenhos de olika rättshjälpsnämnderna följande. 1978/79: 90 ]6]14 Enligt hovrätternasbedömning kommer antalet ärenden hos de olika rättshjälpsnämnderna underbudgetåren 1976/77 och 1977/78 att vara följande. Somframgår av framställningen ovan (avsnitt 2.2) har utredningen låtit utföra enstatistisk undersökning av 6 119 ärenden om allmän rättshjälp somanhängiggjorts vid de oUka rättshjälpsnämnderna ochslutförts senast . inkom sammanlagt 7 542ärenden. Undersökningen omfattade alltså av samUiga ärenden som inkomunder den angivna perioden. Ärendena om allmänrättshjälp fördelade sig på följande sätt mellan de olika rättshjälpsnämnderna. 1978/79: 90 127