prop · G20367 · 1978-12-31 00:00:00 — 1978/79:67 Regeringens proposition om förbudmot aga; beslutad den 16 november1978. Regeringen föreslårriksdagen all ania del lorslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. På regeringens vägnar OLAULLSTEN Ipropositionen föreslås atl del i uttryckligen anges au barn intefår utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Bestämmelsenföreslås träda i kraft den . 1 1978/79. 1978/79:67 2 Härigenomföreskrivs au 6 kap. 3 § ' skall ha nedan angivna lydelse. 3§ Vårdnadshavareskall utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn lill barnetsålder och övriga omständigheter. Barnel får inie utsättas JÖr kroppslig besirajfning eller annankränkande behandling. Dennalag iräder i kraft . Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , Åsling, Söder, , Krönmark, BurenslamLinder, , , . om förbud mot aga Medstöd av regeringens bemyndigande den 24 febmari 1977 tillkallades en kommitté'för att undersöka i vilka fall och på vilka säll barns intressen och behov börtillgodoses bälire än f. n. genom föreskrifter som - huvudsakligen inom ramenför lagstiftningen i övrigi - särskilt lar sikte på bamens rätt. Kommittén,som antog namnet utredningen om barnens rätt, avlämnade i december 1977belänkandet (SOU 1978:10) Barnets rätt 1. Om förbud mol aga. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgells av riksåklagaren (), hovrättenöver .Skåne och , lingsrält, , ,statens invandrarverk, i , juridiskafakultetsnämnden vid . Barnomsorgsgruppen (S 1973:07),Svenska kommunförbundei, sociala centralnämnderna i , ,och kommuner, sjukvårdsförvaltningen i , Väslmanlandsläns landstings psykiska barna- och ungdomsvård,, . , Husmodersförbundei Hem och Samhälle,och Skola, Föreningen i samhällel och FöreningenFamilj och Rätt. 'Ledamöier lagmannen , ordförande, riksdagsledamöterna , ulredningssekreterarna ombudsmannen . Prop.1978/79:67 4 Länsstyrel.sen i har bifogat yttrandefrån länsåklagar-myndigheten i . En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lillprotokollet i detta iirende som bilaga t. Enligt 6 kap. 1 i; slår barn under vårdnadav bägge loiäldrarna eller en av dem eller av siirskilt förordnad förmyndaretill dess barnet har fyllt eller gift sig. Vårdnadshavare iir enligt 2 S skyldigatt söria för barnets person och ge det sorglallig uppfostran. ;föreskrivs att vårdntidshavare skall utöva den uppsikt över barnet som behövsmed hänsyn lill barnets ålder och övriga omsländigheier. Sistnämnda paragraf fick sin nuvarande lydelse genoin enlagändring (prop. 1966:96, ILU 1966:32, rskr 246, NJA II 1966 s. 618). Ändringen innebar atldet stöd för en rätt att aga bam som paragrafen dittills hade gett togs bort.Brottsbalkens bestämmelser om misshandel blev därmed i princip fullt uttillämpliga också på aga av barn. Å andra sidan infördes inte i föräldrabalkennågot uttryckligt förbud mol kroppsliga straff eller handgripliga tillrättavisningarmot barn. För en nännare redogörelse för gällande rätt och desshistorik hänvisas till betänkandet, s. 15-22. Enligt utredningen är barnpsykiatier och barnpsykologersedan länge överens om all del är olämpligt att kroppsligt bestraffa barn. Ävenlätta bestraffningar är riskfyllda. Den allmänna opinionen mol aga har ocksåmed tiden vuxit sig allt starkare. Utredningen konstaterar alt det intefinns något uttryckligt förbud mot aga. Många tror därföratt aga fär förekommavid barnuppfostran. Detla innebär risker för barnet. Ulredningen anseratt tidennu är mogen för att i införa en bestämmelse som ger uitryck förbarnets rätt lill skydd mot övergrepp. Ulredningen föreslår därför atl i 6 kap.3 S las in ett förbud mot kroppslig bestraffning och annankränkande behandling av barn. Någon särskild straffbestämmelse anknyter intetill den föreslagna bestämmelsen, utan liksom tidigare kommer främstbestämmelserna om misshandel i 3 kap. 5 i; alt gälla. misshandlas ett inte obetydligt antal barn av sinafostrare. Utredningen anser alt del är angeliigel atl det skapas en allmänopinion mot handgripliga tillrättavisningar, alt våld mol barn bedöms som justvåld och inget annal. Den föreslagna bestämmelsen kan stärka en sådan opinionoch på så sätl bidra lill all minska antalet fall av barnmisshandel. Enligt Ulredningen bör den föreslagna lagändringen i förening med Prop.1978/79:67 5 informationom den kunna bidra till att öka insikierna om att det är förbjudet och olämpligiall aga barn. Informationen bör ges lill både föräldrar och andra och börlämpligen till en böoan kunna lämnas genom massmedier. Den bör ock.så uigöra ettinslag i den planerade föräldrauibildningen. Utredningen framhåller au del ärviktigt au informationen kommer även invandrarna lill del. närmare överviiganden hänvisas till betänkandet s. 23-29. Utredningensförslag har flu ell gynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Förslaget tillstyrkseller lämnas utan erinran av nära nog samtliga remissinstanser. Från några hällifrågasätts dock utformningen av den föreslagna bestämmelsen. Ensammanställning av remissyttrandena finns som nämnts i bilaga 1. Efterden lagändring som skedde innehåller inte någon beslämmelsesom berättigar föräldrar att i uppfosiringssyfte ulsätia sina barn förkroppslig bestraffning. Å andra sidan finns i balken inie någon bestämmelse somullryckligen förbjuder handgripliga tillrättavisningar. Frågan är nu om det börinföras ell förbud i mot kroppslig bestraffning av barn. Vadsom i allmänt språkbruk kallas barnmisshandel är ett allvariigt ont somsamhället med all kraft måste bekämpa. De medel som bör användas är inte barastraff och andra ingripanden från del allmännas sida i de konkrela fallen ulanockså olika former av förebyggande insaiser. Frånden egentliga barnmisshandeln är stegel långt lill de lätta handgripliga tillrättavisningarsom kan förekomma i barnuppfostran. En del av dessa handlingar kan inte ens räknassom ringa misshandel i mening. Barnpsykiatreroch barnpsykologer är emellertid ense om att det över huvud tagetär olämpligt alt straffa barn kroppsligt. Denna uppfattning har efter hand bliviivanligare också hos allmänheten. Även lättare bestraffningar kan medföra riskerför bamets harmoniska utveckling. Delär rent rättsligt något osäkert i vilken ulsiräckning lättare handgripliga lillräiiavisningarav barn är straffbara. a. har det yppats tveksamhet om räckvidden i straffrättsligt hänseende av lagändring. Många föräldrar uppfattar nog tystnad så, atl viss rätt till aga finns. 1978/79:67 6 faramed en sådan uppfattning är all den lätt banar väg för vad som utan tvekan ärskadligt våld mol bam. Den som slår sitt barn kan bli benägen atl själv tycka atlhandlingen hör till kategorin tillålen aga eller atl utåt rättfärdiga sill handlandegenom att hänvisa till äganderätt. Så länge det inte står hell klart attvåldsanvändning i barnuppfostran inte fär förekomma i någon form, kan detdärför bli svårt all komma lill rätta med den verkliga barnmisshandeln. Avdessa skäl anserjag, liksom nästan samtliga remissinsianser, alt det i föräldrabalkenbör införas ett uttryckligt förbud mot kroppslig bestraffning av bam. Med ensådan beslämmelse når man slutpunkten i en rättsutveckling som har inneburilalt samhällel allt mer har ställt sig avvisande till aga som uppfostringsmedel.Denna utveckling speglar i sin tur den numera förhärskande inställningen attbarnet är en självständig individ som kan kräva full respekt för sin person. Ellförbud mot handgripliga bestraffningar avser givetvis all skydda barnel inte baramol kroppsliga skador ulan också mot psykiska lidanden och störningar somföljer av våldsanvändning. Enbart ell sådani skydd kan emellertid inte anses tillräckligt.Föräldrabalken skulle ge en skev bild av vilka uppfosiringsåigärder som hotarbarnens psykiska hälsa och utveckling, om del föreslagna förbudet endast gälldefysiska ingrepp. Också samhällets avståndstagande mot vad som i dagligt talkallas psykisk misshandel bör framgå av balken. Jag anser därför i likhet med ulredningenatt den föreslagna bestämmelsen även bör innehålla ett förbud mot att utsättabarnet för annan form av kränkande behandling än kroppslig bestraffning. Också detlaförbud är ell uttryck för hänsyn lill barnens integritet och egenvärde. Ioch för sig kunde det vara befogal alt, som hovrätten över och Blekingehar föreslagil under remissbehandlingen, koppla samman den nya bestämmelsen medallmänna föreskrifter om vårdnadshavares skyldigheter vid barnuppfostran. Delnu föreslagna förbudet utgör emellertid endasl del försia steget i en allmänöversyn av de regler som rör vårdnaden om barn. Utredningen kommer under sittfortsatta arbete all pröva behovet av en bestämmelse som i posiliva ordalaganger vad som bör innefattas i föräldrarnas psykiska omvårdnad om sina barn. Iväntan på detta bör man nöja sig med atl införa en bestämmelse av den innebördsom utredningen nu har föreslagit. Medden nya bestämmelsen i kan del inte råda någon tvekan om all en bestraffningsåigärdmol barn är brottslig, om molsvarande handling mol en annan person är straffbarsom misshandel enligt . Atl straffbelägga överträdelse avbestämmelsen ulöver vad som redan följer av regler är däremotinte påkallat. Som har framhållits under remissbehandlingen skulle det sakenvara olyckligt om det allmänna ingrep eller kunde ingripa med lagföring ochstraff mol varje, än så ringa överträdelse av ett förbud mot aga. Genom reglemaom åialsprövning är del Prop.1978/79:67 7 ocksåsörjt föratt åtal kan underlåtas för mera bagatellartade handlingar som i ochför sig faller inom gränsen för det straffbara. Enligt 3 kap. 11 S brottsbalkenför sålunda misshandel som inte är grov och som inte har förövats på allmänplats åtalas av åklagare endasl om målsäganden anger broiiet lill åtal elleråtal är påkallat från allmän synpunki. Bälireän atl lita lill straffrättsliga påföljder är atl genom upplysning och utbildningsöka påverka attityderna hos föräldrar och andra som har med barn och ungdom altgöra. Både utredningen och fiera remissinstanser framhåller att dei finnsotillräckliga kunskaper om riskerna med all använda kroppsliga bestraffningar iuppfostran. Ett otvetydigt förbud i mot aga bör kunna bli ettvärdefullt pedagogiskt stöd i strävandena att övertyga föräldrar och andra omall inga former av våld fär vara medel i barnens fostran. Liksom utredningen anserjagatt det är viktigt atl en lagändring fullföljs genom en effektiv ochfortlöpande information om den nya bestämmelsen. Risken är annars stor attdenna stannar på papperet. Informationenbör rikia sig både lill föräldrar och lill olika organ inom samhälletsbarnomsorg. Liksom ulredningen och fiera remissinsianser anser jag det ocksåangeläget att man försöker påverka unga människors attityder lill förhållandelmellan barn och föräldrar. Det är därför vikligl all skolan förmedlar kunskapom vilka uppfostringsmetoder som är lämpliga och tillåtna. Upplysning om föräldrabalkensinnehåll på denna punkl bör vidare bli ell momenl i föräldrautbildningen. Denkan där kombineras med diskussioner och positiva råd om hur man bäst kan komma tillrätta med de konfiikier och problem i familjen som ofta ligger bakom utslag avvåld mot barn. Vadhärefter gäller den föreslagna bestämmelsens närmare utformning ansluter jagmig likaså lill utredningens förslag. Bestämmelsen bör tas upp som ett andrastycke i 6 kap. 3 § och ange att barn inte får utsättas förkroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Medkroppslig bestraffning menas främsi handling som medför att bamet tillfogaskroppsskada eller smärta, även om störningen är helt lindrig eller hastigtövergående. Det är endasl användande av våld i bestraffningssyfte som avses,dvs. åtgärder som riktas mol barnel i efterhand, för något som det har gjorteller underiåtit. Att föräldrama i andra fall måste ha viss rätt atl övervinnafysiskt motstånd från barnels sida är oundvikligt, om de skall kunna fullgöra sinskyldighet alt ha uppsikt över barnet, särskilt när det är liiei. Det kanexempelvis gälla att lyfta eller rycka undan barnet för au hindra det från altgöra sig illa eller alt skada andra. Ävenfysiska åtgärder mol barn som inte har bestraffningssyfte kan emellertid ivissa fall innebära sådan kränkande behandling som förbjuds i andra ledet avbestämmelsen. De torde då i allmänhet också vara sirafföara enligibrottsbalken. Rumsarresl o. d. används ibland, främst i bestraffnings- 1978/79:67 8 syfte.Åtgärden kan skapa ångest hos barnet och kan vara att beteckna som en otillåtenkränkning av barnel, när den inte med hänsyn lill omständigheterna renlav äralt räkna som en kroppslig bestraffning eller annars faller under brottsbalkensbestämtnelser. Också sådani som alt öppna eu barns brev och liknande iniegriietskränkningarkan, delvis beroende på barnets ålder och mognadsgrad, träffas av förbudet molkränkande behandling. Dellaförbud är emellertid som nämnls i försia hand tillkommet med tanke på skadligpsykisk behandling av barn vare sig syftei är all straffa eller beteendet harandra bevekelsegrunder. Förbudet riktar sig mol behandling som innebär fara förbarnels personlighelsutveckling. Som exempel kan nämnas all föräldrarna systemaliskifryser ul barnel eller föriöjligar del. Medanförbudel mol kroppslig bestraffning har en klar innebörd, måsie man, när manskall bedöma vad som i övrigi är kränkande behandling, falla tillbaka påallmänna värderingar om vad som är förenligt med en god och kärleksfulluppfostran med respekt för barnets person. Del får bli en uppgift för ulredningenom barnens rätt att under del fortsatta arbelel överväga om del är möjligl och lämpligiall i lag i något hänseende tillerkänna barn mera preciserade rättighetergentemot sina vårdnadshavare. Placeringen avbestämmelsen i göranden kommeratt rikta sig till föräldrar ochövriga vårdnadshavare. Alt, som har föreslagits av några remissinsianser, iannan lag införa en motsvarande regel för andra personer som har hand om barnfinner jag inte påkallat. Jag räknar med alt den nu förordade bestämmelsen ipraktiken kommer au uppfattas som en norm med giltighet för alla som har handom barn. Jag kan också erinra om atl bestämmelser som förbjuder kroppsligbestraffning och annan kränkande behandling av barn och ungdom finns iskollagen (1962:319), siadgan (1960:595) för barnavårdsanstalter och stadgan(1960:728) för ungdomsvårdsskolorna. Denföreslagna bestämmelsen bör träda i krafl . Ienlighel med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag lill lag om ändring i . Förslaget bör fogas till regeringsproiokolleti delta ärende som bilaga 2. Jaghemställer atl lagrådets yllrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighel med föredragandens hemställan. 1Bilagan har utelämnats här. Förslaget är likalydande med del som har fogats tillpropositionen. Prop.1978/79:67 9 Utredningensförslag har fält ett gynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Till deremissinstanser som ulan närmare kommentar har lillslyrkt eller lämnalförslaget ulan erinran hör , , statensinvandrarverk. Svenska kommunförbundei, sociala centralnämnden i Göleborgskommun, sociala centralnämnden i konimun, sociala centralnämnden i Gävlekommun, och . följande återges i sammandrag de synpunkier som framförts av remissinsianserna. /./RJ: Utredningensförslag tillstyrks med anmärkande av följande synpunkter. Redan med utgångspunktfrån gällande lagstiftning är det självklart atl barn i princip åtnjuter sammarättsskydd i straffrättsligt hänseende som vuxna personer. De inskränkningar i detlaskydd som och allljämt bör komma i fråga beträffande barn, framstår ur minsynvinkel sen möjligen som något problematisk i den fortsattarättstillämpningen. Del kan ifrågasättas om inte lagstiftningen bör ge ullryckför all del trots allt i fortsättningen bör finnas utrymme för en skillnadmellan barn och vuxna vid bedömningen av kroppslig bestraffning ellerannankränkande behandling. skulle kunna ske genom en redigering av delföreslagna lagbudei av innehåll att barnel inte flr utsättas för sådankroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling som är belagd medstraff i . Härigenom skulle markeras all sådana förfaranden sominte anses sirafföara eller straffvärda skulle tydligt undanlas. Jag syftarinte i första hand lill några misshandelsfall utan närmasi till alt åtskilligafall av behandlig som för en vuxen människa skulle framstå som kränkande ochäven straffbara måsle tålas av barn. I della hänseende vill jag ock.såunderstryka skillnaden mellan små bam och nästan vuxna. I informalionshänseendeskulle ett dylikl tillägg knappast skada. Som jag har uppfattat förslaget ärdel inte primärt avsetl att leda lill en ökad kriminalisering ulan främsi somen kodifiering av en uppfattning som måste anses rådande i samhället. Detvore olyckligt för de rätisvårdande myndigheterna om den föreslagnalagstiftningen skulle leda lill en alltför utökad frekvens av anmälningar som inteleder till fullbordad lagföring. Mitt förslag lorde inte 1978/79:67 10 varaägnat atl undergräva lagstiftningens eftekt när del gäller all komma ål de allvarligafallen eller att i slörsla allmänhet åstadkomma en opinion i förevarande hänseende. f.2 Hovränen över och : Hovrättenhar i remissyttranden och 29.5.1972 över tidigare förslag tilländringar av framhållit nödvändigheten av alt statsmakternaintar en bestämt avvisande hållning lill alla former av våld mol barn.Hovrätten betonade all ett lagstadgande i ämnet bör la sikle inte enbarl påfysiskt våld mot barn utan även beakta de psykiska problemen. Hovrätten harfortfarande denna mening och delar alltså den principiella uppfattning utredningensbelänkande ger uitryck för. I remissyttrandet 1972uttalade hovräuen all effekten av ett icke straff sanktionerat lagsladgande mot barnmisshandel kanske inte bör överskallas men alt del som ett led i en välmotiverad opinionspåverkan inte heller kan avvisas. För den händelse någon lagändring kunde anses behövlig anförde hovrätten atl ell sådani stadgande inte bör ha en negaliv innebörd utan ta fasia på de positiva krav som bör ställas på vårdnaden om barn och uppfostran av barn.- Enligt hovrättens meningger den av utredningen åberopade undersökningen av antalet anmälda fall avbarnmisshandel (Barn som far illa. 1975) visst belägg föratt det alltjämt, inte bara hos allmänheten ulan också hos de socialamyndigheterna, finns otillräcklig insikt om vilka uppfostringsmetoder som frånsamhällets synpunkt är tillåtna och lämpliga. Hovrätten anser därför, liksomutredningen, alt ytteriigare upplysning på området erfordras och atl enlagbestämmelse kan bidra till all klarare markera samhällets totalaavståndstagande från våld som medel för uppfostran. För den tilltänkta allmännaföräldrautbildningen och för social-myndigheternas verksamhet torde ettuttryckligt förbud i mot kroppslig bestraffning och annal våldmot barn vara av pedagogiskt värde. Hovrätten tillstyrker därför atl i balkeninföres ett tillägg av den innebörd ulredningen föreslagil. Socialstyrelsenär positiv till ålgärder som kan bidra lil! atl skapa opinion mol användandetav våld vid uppfostran av barn. Styrelsen delar utredningens uppfattning alten beslämmelse med förbud mol aga och annan kränkande behandling bör införas i FB. 1978/79:67 11 Del torde vara en allmänt vedertagen uppfattning atlvåld inte får användas i umgänget mellan människor. Det är självfallet vikligl,all även lagslifiningen ger klart utiryck förden rättsuppfattning som råder i samhällel.Samiidigi måsle emellertid framhållas, alt del i dagens samhälle finns enambivalent inställning lill aga som uppfostringsmedel. De fiesta unga föräldraransluter sig visseriigen till en barnuppfostran ulan aga, men tillgriper ändåstryk som korrektionsmedel i utsatta och pressade situationer. Del är ocksåviktigt att framhålla, atl barnen är speciellt utsatta för den våldsindoklrineringsom förekommer exempelvis inom massmedia, där våldet ofta ses som det enklastesättet att lösa konfiikier. Toleransen för våld i olika former ökar därförtyvärr hos både barn och vuxna. I samhällel finns dessulom inbyggt ellstrukturellt våld, som drabbar alla. Förslaget alt införa agaförbud kan i bästafall vara ell sätt all molverka dessa utvecklingstendenser. FB:s inledande bestämmelser fastslår föräldrarnas ansvaroch skyldigheter mot barnen i relalivi allmänna ordalag. Även om föreslagenutvidgning av 3 § i försia hand måsle ses som fastläggande av ett allmäntsynsätt, kan ell i lagen klart uttryckt agaförbud vara av odiskutabelt värde.Lagändringen kan bli vägledande för annan lagstiftning som berör barnen inte minsldärför att den ger utiryck för en grundläggande respekt för barnens integritetoch egenvärde. ---- Föregen del tror jag inte alt effekten av nuföreslagen beslämmelse blir ettminskat antal fall av barnmisshandel, jag tror inte på någon effeki alls avbestämmelsen. Å andra sidan kan man väl ej heller framleta någon direkt negativeffekt av det föreslagna förbudet, varför någon anledning all motsätta sigbestämmelsen ej kan anses förefinnas. Möjligen kan man tänka sig som en negativeffeki atl man både i trängda och oträngda fall kommer atl springa tillpolisen med anmälningar om barnmisshandel, när del nu blivit fastslaget att manpå intet vis för kroppsligen angripa ett barn. Därigenom kan polis och åklagarekomma att få göra utredningar i större antal fall än lidigare och även iåtskilliga fall där några fömtsättningar för åtal för misshandel ej visa sigföreligga. En dylik effeki av ell utökat angivelseraseri skulle på intet sättvara önskvärd och en del hell omotiverade polisutredningar skulle kunna fåordentligt negativa konsekvenser för barnen i många fall. tillstyrker det föreslagna tillägget lillFöräldrabalken 6 kap. 3 §. uttryckligt förbud mot "kroppsligbestraffning eller annan Prop.1978/79:67 12 kränkandebehandling" av barn innebär visserligen knappast någon egentlig förändringav nuvarande rättsläge. Alltjämt kommer påföljden för överträdelse all främstbero av reglerom gränsen för barnmisshandel, låt vara alt vårdnadshavarensuppträdande även kan medföra all han befinnes olämplig som vårdnadshavare. Detföreslagna tillägget kan dock ha viss pedagogisk betydelse. Barnomsorgsgruppenanser sig inte i någon större omfattning kunna gå in i sakdiskussion omlämpligheten av all lagstifta om förbud mot kroppslig bestraffning eller annankränkande behandling. Enligt vår uppfattning har dock ulredningen myckel snabbtdragit slutsatser som trots allt innehåller många aspekier. förbud mol agabör ses i förhållande till övriga bestämmelser i . Dessabestämmelser har i långa stycken en auktoritär prägel och ger en inrikining somvore synnerligen olycklig om de följdes bokstavligt. Vi anserdet olyckligt altbryta ut frågan om aga från den loiala genomgången. Eftersom våldmot barn är förbjudet enligt innebär den föreslagna bestämmelseningen siörre ändring i rättsläget. Allmäni kan självfallet hävdas attlagbestämmelser som ej kan övervakas och på vilka ej kan följa sanktioner ärverkningslösa. Enligt vår uppfattning bör stor försiktighet med sådanalagbestämmelser iakttas. t.8Sociala centralnämnden i : Socialförvaltningenfinner det - liksom fömtvarande 1972 i yllrandeöver de riksdagsmotioner som ytterst föranlett nu föreliggande förslag -angeläget att det i lagen införs ett klart uttalande mol aga somuppfostringsmedel. Ett uttryckligt förbud framstår som motiverat såväl medhänsyn till de ändrade målen för barnuppfostran bl. a. i målsättningen förförskolan som med hänsyn lill riskerna för psykisk och fysisk skada av aga.Enbart uppställande av ell förbud - därtill inte straffsanktionerat - lordeemellertid få begränsad verkan, då del gäller alt eliminera ägan som disciplineringsmelod.Ägan har nämligen enligt vad som klarlagts bl. a. genom undersökningar vid klinikenför studium av barns utveckling och hälsa på enutomordentligt stark ställning i föräldrarnas uppfostringspraxis. Föräldravåldmot barn är allljämt regel, även om våldet naturligtvis inte i allmänhet kanklassificeras som barnmisshandel.