prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Kommittén anser också att den merofficiella prägel som föriiknings-verksamheten får, när den sker införkonkursdomaren, i åtskilliga fall kan inverka fördelaktigt påförlikningsmöjlighelerna. Konkursdomarens förlikningsverksamhel bör sträcka siglängre än vad som följer av allmänna regler i om rättensmedverkan till förlikning. 1 stort sett bör samma principer få råda som itvisiemål om mindre värden. Enligt förarbetena till denna lag är domarenoförhindrad att lägga fram konkrela förlikningsförslag. För den mera viltgåendeförlikningsverksamheten talar bl.a. enligt kommittén att prövningsförfarandeti konkurser är tämligen summariskt och att den dom som förfarandel utmynnar isaknar rättskraft utanför konkursen. Kommittén framhåller att förlikningsverksamheten kräveromdöme, kunskaper och erfarenhet och betonar vikten av alt konkursdomaren hartillräckliga kvalifikationer för sin uppgifi. 4.5.4 Rättens handläggning av hänskjutna tvister, m. m. Kommittén anser att nuvarande ordning enligt vilkenrättens prövning av tvistiga fordringar i regel skall ske inom Ijorton dagarfrån förlikningssammanträdet av flera skäl inte är ändamålsenlig. Närförlikningssammanträdet avslutas, kan det enligt kommittén ofta stå klart attkvarvarande tvistefrågor eller en del av dem är tämligen enkla och inte kräverytteriigare utredning. Läget kan också vara det att fömtsättningar för förlikningsaknas. Det är enligt kommittén inte praktiskt att vänta med rättenshandläggning i sådana fall. För atl göra förfarandet snabbare och besparaberörda rättsägare onödigt besvär föreslår kommiuén att rättens sammanträdeför handläggning av tvistiga fordringar, när det är möjligt, skall hållas iomedelbar anslutning till förlikningssammanträdet. Möjlighet skall dock finnasatt behandla tvistefrågoma eller en del av dem vid ett särskilt sammanträdesenare. Prop.1978/79:105 131 Fjortondagarsfrislenkan enligt kommittén i vissa lägen vara för kort med tanke på de utvidgadebefogenheter att träffa förlikning som skall anförtros förvallaren. Kommitténföreslår alt rällens prövning, när sådan aklualiseras, normall skall ske från förlikningssamman-irädel. Avsikten är inte att åsiadkomma enallmän senareläggning av rällens sammaniräden, i den mån särskilda sådanabehöver hållas. Möjlighelen att dröja med rätlens handläggning skall alltsåutnyttjas endast när förvaltaren behöver exlra lid för alt få lill ståndförlikning i kvarstående ivislefrågor. kan del å andra sidan ispeciella fall -främsi i siörre konkurser med slorl anial ivislefrågor - finnasskäl att föriägga prövningen lill en senare lidpunki än efterförlikningssammanlrädet. Enligi kommitténs förslag skall möjlighet därtillfinnas, om särskilda skäl föreligger. Avförslaget all rättens prövning skall kunna ske i omedelbar anslutning tillföriikningssammanlrädel följer alt konkursdomaren inte som kan bestämma tidför rällens sammanträde redan vid bevakningslidens utgång eller ännu lidigare(103 8)- Konkursdomarens avgörande i frågan bör enligt kommittén Iräffas vidföriikningssammanträdels slut. Muntligförberedelse måste f.n. alllid äga rum i mål om ivistiga fordringar liksom imål om mol uidelningsförslag. Förslagei all rättens handläggning av målom ivisliga fordringar skall kunna äga rum i omedelbarl samband medförlikningssammanlrädet aklualiserar frågan om förberedelse alllid ärnödvändig. Nuvaranderegel om förberedelse infördes genom lagändring . Vid della lillfällediskuterades enligt kommittén möjlighelen alt införa fakuliaiiv förberedelse imål om Ivisliga fordringar. Tanken förkastades dock med hänsyn till atlkonkursdomaren senasi vid bevakningstidens utgång, dvs. innan behovet avförberedelse kunde bedömas, skulle fastställa dagen för målets handläggning.Man valde därför obligatorisk förberedelse. infördes möjlighel tillhuvudförhandling i omedelbarl sammanhang med förberedelse. Kommitténanser atl något behov av muntlig förberedelse inte föreligger i de falltvistefrågor i enlighet med kommilléförslagel handläggs omedelbarl efterförlikningssammanlrädet. Huvudförhandling kan då hållas direkl. Även närrällens sammaniräde äger rum senare kan förberedelse ibland vara obehövlig.Detta gäller även mål om mot utdelningsförslag. Kommittén förordardärför att muntlig förberedelse skall hållas i här avsedda mål endast om detbehövs. Muntlig förberedelse skall alltså vara fakultativ. Det tidigareåberopade hindret mot fakultativ förberedelse föreligger enligt kommittén ej ioch med att tidpunkten för rättens handläggning enligt kommittéförslaget skallbestämmas försl vid föriikningssammanträdels slut. Förslagetom fakultativ förberedelse medför att reglerna om rättens sammansättning ikonkursmål måste ses över. I den mån mål om tvistiga Prop.1978/79:105 132 fordringaroch om utdelningsklander med stöd av kommittéförslaget företas till huvudförhandlingutan förberedelse, följer av regler att rätten i sådant fallskall bestå av tre ledamöter (I kap. 3 8 och 42 kap. 20 6 andra stycket RB).Detta skulle dock enligt kommittén stå i slrid med syftet att skapa ettsnabbare och smidigare konkursförfarande. Kommitténerinrar om att övriga konkursmål alltid skall avgöras vid huvudförhandling utanföregående förberedelse men att rätten i två fall - i mål om försättande ikonkurs och arvodesmål till följd av särskild föreskrift (211 § förstastycket tredje meningen KL) är domför med en lagfaren domare. Kommitténförordar att rätten skall vara domför med en domare i mål om Ivisligafordringar och utdelningsklander. En sådan ordning kan enligt kommitténs meningutsträckas till de övriga konkursmål som fortfarande måste handläggas med tredomare, nämligen mål om fakultativ edgång (93 6 KL) och ackord (164 8 KL).Kommittén föreslår alltså att rätten är domför med en lagfaren domare vidhuvudförhandling i samtliga konkursmål. Borgenäremasbeslutande- eller yttranderätt utövas enligt KL vid borgenärssammanträden. Omdessa finns i 8 kap. KL allmänna regler. Kommittéförslagetinnebär att borgenärskollektivet inte längre skall ha någon beslutanderätt iförvaltningsfrågor. Det behövs därför inga borgenärssammanträden i nuvarandemening för behandling av sådana frågor. Detta medför enligt kommittén atthuvuddelen av bestämmelserna i 8 kap. kan utmönstras. Idet föreslagna systemet kommer borgenärerna samfällt att ha formligbeslutanderätt endasl i de frågor som kommer upp vid förlikningssammanlrädetoch om antagande av ackordsförslag. Enligt KL och även enligt förslaget harvidare borgenärema yttranderätt i vissa frågor bl.a. i fråga om utseende ellerentledigande av förvaltare. I de fall borgenärerna samfällt skall besluta elleryttra sig i en fråga krävs alltså borgenärssammanträde. Härav följer enligtkommittén att en del av föreskriftema i 8 kap. fortfarande behövs. mening bör dessa återstående föreskrifter dock föras över till andradelar av regelsystemet. Med denna lösning utmönstras 8 kap. KL i kommitténsförslag. Debestämmelser om borgenärssammanträden som enligt kommitténs förslag fortfarandehar aktualitet rör rösträtt för borgensmän och likställda samt besvär överbeslut vid borgenärssammanträde. Enligt kommittén har regleringen (182 och 1838§ KL) alltjämt betydelse för föHikningssamman-träden och förborgenärssammanträden i samband med ackord. I kommitténs förslag återfinns motsvaranderegler i 108 a, 159 och 207 §§. 1978/79:105 133 4.7 Huvudgrunder för kommitténs förslag i fråga om mindrekonkurs Som framgått tidigare utgör kommitténs förslag i fråga omde mindre konkursema resultatet av en överarbetning av de förslag som ladesfram i prop. 1975/76:210 i fråga om 9 kap. KL. En utgångspunkt för dennaomarbetning har varit att förvaltningen även i mindre konkurs i princip skallankomma på advokat eller motsvarande. 4.7.2 Gränsdragningen mellan mindre och ordinär konkurs Enligt förslaget i prop. 1975/76:210 skall en konkurshandläggas som mindre konkurs, om det finns anledning anta 1. all gäldenärensbo inte räcker till betalning av kostnadema för en ordinär konkurs eller 2. attboel med hänsyn till dess omfattning och övriga förhållanden är av enkelbeskaffenhet och atl konkursen med fördel kan genomföras ulan bevakningsförfarande. Kommittén påpekar att dess förslag bl.a. innebär altförvaliningen och tillsynen över denna skall ligga hos samma organ och all dennaverksamhet i grova drag skall bedrivas på samma sätt i de bådakonkurs-formema. Kommittén framhåller dock alt åtskilliga olikheter mellanmindre och ordinär konkurs kommer att finnas även med kommitténs förslag.Skillnadema är enligt kommittén betingade av alt de ordinära konkursema äravsedda för större förhållanden. De skillnader mellan konkurs-formema somkommittén redovisar rör bl. a. ordningen för tillsättande av förvallare,möjligheten all utse flera förvaltare och att tillsätta granskningsman,förvaltarens redovisningsskyldighet, arvodesprövningen, utredningen av vilkafordringar som kan göras gällande i konkursen och formerna för utdelning. Kommittén anser atl dess förslag i fråga om förvaltningoch lillsyn inte bör medföra att den i prop. 1975/76:210 föreslagnagränsdragningen mellan ordinär och mindre konkurs ändras. Kommittén redogör för ställningstagande tillprop. 1975/76:210 och vad som därvid uttalades i fråga om förvaltningsorgan imindre konkurs. Kommittén erinrar även om att departementschefen i denna frågai tilläggsdirektiven för kommittén sagt sig dela mening att det frånskilda utgångspunkter föreligger betänkligheter mot att anlitakronofogdemyndigheten som förvaltare i mindre konkurs såsom föreslogs i prop.1975/76:210. Kommitténs ståndpunkt i denna fråga innebär att kommitténpå gmndval av ställningstagande och den principiella stånd- 1978/79:105 134 punklen i lilläggsdirekliven föreslår atl till förvallarei mindre konkurs skall utses någon som uppfyller de kvalifikations- ochbehörighetskrav som enligt kommittéförslaget skall gälla för förvallare iordinär konkurs. Dessa krav medför att advokaler med speciell inrikining påekonomiska frågor och konkursförvallning skall anlitas. Enligt kommitténsmening bör dock allmänpraktiserande jurister kunna anlitas som förvallare ikonkurser där tillgångarna kan antas inte räcka lill belalning avkonkurskostnaderna under föruisättning alt det skulle medföra oproporlioneriigtstora koslnader för resor all anlila en specialisl från annan ort. I den månallmänpraktiserande jurister anlitas som förvallare bör enligt kommittén ocksåde allmänna advokatbyråerna komma i fråga. Kommitténs förslag innebär atl förvallare skall utses ialla mindre konkurser med undantag för vissa dödsbokonkurser. Kommittén laremellertid till diskussion upp frågan om förvaltare behöver utses i allamindre konkurser. Kommittén framhåller atl förvaltarens uppgifter i dekonkurser där lillgångar hell saknas normall beslår i all förrättabouppleckning saml all utreda frågor om ålervinning och gäldenärsbrott. Del kanenligt kommittén diskuteras, om särskild förvaltare kan avvaras i de uppenbarltillgångslösa konkurserna. Kommittén erinrar om atl gällande räll inteinnehåller något ovillkorligt krav på alt god man skall ulses i fatligkonkurs.Enligt danska och norska förslag till ny konkurslagsliflning finns ocksåmöjlighel att i vissa enklare fall underlåta atl utse förvallare. I dessa fallankommer för-vallaruppgiflerna på skifteretten, som annars ulövarlillsynsfunktionerna i konkursen. Kommittén anser all man kan överväga om det inte går attöverlåta ål tillsynsmyndigheten atl i de tillgångslösa konkurserna fullgöra deåligganden som ankommer på förvallaren. All kronofogdemyndighel i egenskap avtillsynsmyndighet handhar vissa begränsade förvaltar-uppgifter kan enligtkommittén medföra vissa prakliska och kostnadsmässiga fördelar särskilt i falldär ett resullallösi utmäiningsförfarande har föregått konkursen. Kommittén anför att principiella betänklighetersammanhängande med kronofogdemyndighets ställning som företrädare för statensborgenärsintressen kan göra sig gällande även beträffande nu avseddakonkurser. Saken skulle emellertid kunna ordnas så, att möjlighet att utsesärskild förvaltare fanns både vid konkursens början och senare underkonkursens gång om t.ex. risk för intressekonflikt visar sig föreligga. Ett altemativ med den ifrågasatta innebörden skulle enligtkommittén kunna utformas så att förvaltare inte skall behöva utses, om det äruppenbart att gäldenärens bo saknar tillgångar. Om särskild anledningföreligger skall dock förvaltare utses. När förvaltare ej utses, skall enligtdetla altemativ tillsynsmyndigheten fullgöra förvaltamppgifterna. Uppkommersenare under konkursen särskild anledning, får konkurs- Prop.1978/79:105 135 domarenpå begäran av kronofogdemyndigheten eller borgenär utse förvaltare. Kommitténanser emellertid att det även kan göras invändningar mot det skisserade altemativet.Skulle förvaltare utses senare i konkursen kan problem uppstå med hänsyn tillatt tillsynsmyndigheten vid sin kontroll kan få ta ställning till sina egnalidigare förvaltningsåigärder. Enannan invändning som kan riktas mot den alternativa lösningen är atl den medhänsyn till den höga frekvensen av tillgångslösa konkurser skulle motverkamöjlighetema att upprätthålla en kår av advokater och andra personer medspeciell inriktning på konkursförvaltning. Enlösning med tillsynsmyndighet som handläggare av förvaltar-uppgifter i vissakonkurser skulle vidare komplicera regelsystemet. Man skulle få tre slagskonkurser: mindre konkurs utan förvaltare, mindre konkurs med förvallare ochordinär konkurs. Kommittén anser också att den antydda ordningen skulle stå imotsats till ett av lagutskottet vid riksdagsbehandlingen av prop. 1975/76:210uttalat önskemål om att för-farandereglema beiräffande mindre och ordinärkonkurs blir så enhetliga som möjligl. Kommitténpåpekar att en lösning enligt vilken tillsynsmyndigheten handharförvaltaruppgifterna i uppenbart tillgångslösa konkurser emellertid ärtekniskt möjlig. Kommittén framhåller vidare alt den utan närmareslällningslagande redovisar denna lösning som ett altemativ till förslaget allförvallare skall tillsättas i alla mindre konkurser (utom beträffande vissadödsbokonkurser). Vadgäller ställningstagandet till den alternativa lösningen har ledamotenGabrielsson med instämmande av två av kommitténs experter gjort ell särskiltuttalande. anser att de praktiska och kostnadsmässiga fördelarnamed altemativet klart väger över de invändningar som kan göras. emellertid lämnat frågan öppen anser sig kunna godta vadkommittén anfört på denna punkl. Kommitténerinrar om atl förslaget i prop. 1975/76:210 innebar att konkursdomarensställningstagande till lämplig handläggningsform kunde skjutas upp ,när ovisshet råder om en konkurs skall handläggas som ordinär eller mindre konkurs.Enligt detta förslag skulle konkursdomaren vid behov kunna i samband medkonkursbeslutet uppdra åt kronofogdemyndigheten att inom viss , iregel , utreda frågan om hur konkursen skall handläggas.Kronofogdemyndigheten fick vidta förvaltningsåtgärd sominte kan skjutas upp utan allvarlig olägenhet. Kommitténfick genom tilläggsdirektiven i uppdrag att undersöka andra Prop.1978/79:105 136 möjligheteratt ge konkursdomaren ett tillfredsställande underlag för valel avhandläggningsform i tveksamma fall. Enligt nämnda direktiv skulle kommitténäven överväga om möjlighel bör finnas till övergång från mindre lill ordinärkonkurs. Kommitténanser del inte vara lämpligt alt förena eti ulredningsför-farande genom kronofogdemyndighetenmed ett syslem där myndigheten inte är förvaltare. Enligt kommittén är fö.värdel av en särskild uired-ningsprocedur tveksamt oberoende av vem som ärutredare. Att konkursdomarens beslul om handläggningsform dröjer kan varaofördelaktigt i de fall förvaltningen bör komma i gång genast. Utredningstidenmåste nalurligen vara kort men detta kan medföra att utredningen av boet inteblir tillförlitlig. Vidare kan nya omständigheter inträffa som gör alt denrekommenderade enklare handläggningsformen är lämplig. Kommitténsslutsats är att man bör begagna sig av andra medel än ell omständligtutredningsförfarande för att förbättra konkursdomarens prövningsunderlag. Kommitténpåpekar att kronofogdemyndighet i många fall har goda förhandskunskaper omgäldenärens ekonomi. Det gäller framför allt när myndigheten själv gjortkonkursansökningen. Man kan enligt kommittén räkna med att myndigheten kommeralt vara konkurssökande i minst hälften av de mindre konkursema. Kommitténförordar därför all kronofogdemyndigheten i sin konkursansökan skall lämnauppgifter om förhållande som kan antas vara av betydelse för konkursdomarensval av handläggningsform. En föreskrifi härom bör meddelas i lämplig författning. Ävennär kronofogdemyndigheten inte är sökande bör denna myndighei kunna lämnaupplysningar av belydelse för valet av handläggningsform. Enligt kommittén börkonkursdomaren därför, om det behövs och lämpligen kan ske, rådfrågavederbörande kronofogdemyndighet innan han fattar sitt beslut. En föreskrifthärom i KF förordas. Rådfrågningen bör kunna göras per lelefon, om det ärlämpligt. Om tiden medger det, bör konkursdomaren införskaffa upplysningar ävenfrån andra. Kommitténföreslår också en föreskrift i KL enligt vilken gäldenären skall kunnaföreläggas att i samband med förklaring över borgenärs konkursansökan lämna enkortfattad redogörelse för sin ekonomi. Kommittén erinrar vidare om attgäldenär, som själv gör konkursansökan, enligt gällande rätl är skyldig attbifoga förteckning över boets tillgångar och skulder med närmare uppgifter omborgenärema. I denna regel föreslås ingen ändring. Kommitténanser att de av kommittén angivna möjlighetema för konkursdomaren att skaffasig upplysningar medför att antalet konkurser där tvekan kan råda omhandläggningsformen blir tämligen begränsat. Kommittén föreslår med hänvisningtill vad den sålunda anfört en ordning som innebär atl konkursdomaren skall bestämma handläggningsform 1978/79:105 137 liksom f.n. i samband med konkursbeslutet men att igengäld övergång från mindre lill ordinär konkurs vid behov skall kunna äga mm.Övergång i omvänd riklning bör inie vara möjlig. Liksom f. n. får en ordinärkonkurs där del visar sig all tillgångarna inie förslår till all bekosla förfarandelavskrivas efter ell enkell anmälningsförfarande. Enligi kommitténs uppfattning bör konkursdomaren itveksamma fall som princip välja handläggningsformen mindre konkurs. Kommitténmenar all olägenhelen av all senare eventuellt behöva gå över lill ordinärkonkurs i flertalet fall är ulan siörre betydelse. Del inledande skedet i enmindre konkurs kan i förekommande fall ses som ett i konkursen inbyggtulredningsstadium. Vad som i första hand kan föranleda övergång till ordinärkonkurs är atl utdelning visar sig kunna ske till så många borgenärer allbevakningsförfarande bör anordnas. Även andra omständigheter kan motiveraövergång till ordinär konkurs. Kommittén framhåller dock all sådan övergånginie behöver aktualiseras så ofta med lanke på det väl utbyggda förvallnings-och lillsynssystemel även i mindre konkurs. Enligt kommittén är del närmasiförvallarens och tillsynsmyndighetens sak alt vara uppmärksamma på om del finnsanledning all gå över lill ordinär konkurs. Förvallaren är enligt kommilléförslagelskyldig alt ta initiativ till övergång, när förutsättningar för den enklarehandläggningsformen brister. Vad gäller tillsynsmyndigheten ligger i dennasallmänna skyldighet att lillse all förvaliningen bedrivs på ett ändamålsenligisätt också en skyldighet att ge akt på om övergång behöver ske. 4.7.5 Förvaltning och tillsyn Del i prop. 1975/76:210 föreslagna förvaltningssystemet imindre konkurs behålls i stora delar i kommilléförslagel. Den nya ordning som kommittén föreslår för ordinärakonkurser får dock återverkningar på de mindre konkurserna. Sålunda skallenligt kommitténs förslag förvaltarens vidgade befogenhet all anlila sakkunnigtbiträde och hans räll att använda tvång för att ta hand om gäldenärens bo gällaockså i mindre konkurs. Motsvarande gäller beträffande bokförings-ocharkiveringsskyldighet. Förvaltaren i mindre konkurs skall liksom i ordinärkonkurs vara skyldig alt i viktigare frågor höra bl.a. tillsynsmyndigheten,särskilda berörda borgenärer och gäldenären. Möjligheten att tillsätta allmäntombud föreslås gälla även i mindre konkurs. Enligt kommittén är dock detpraktiska behovet av allmänt ombud begränsat i dessa konkurser, eftersom dearbetsmarknads- och regionalpolitiska intressena inte så ofta gör sig gällandei dessa. Enligt kommitténs förslag skall konkursdomaren varabefriad från tillsynsuppgifter även i mindre konkurs. Konkursdomaren skall dockkunna på yrkande entlediga försumlig förvaltare. Han skall också prövaförvaltarens ersättningsanspråk. Prop.1978/79:105 138 förslag skall samma ordning för tillsyn gälla i mindre som i ordinärkonkurs. skall alltså tjänstgöra som tillsynsmyndighetäven i de mindre konkurserna. Tillsynen skall utövas på ungefär samma sätt somi ordinär konkurs. Kvartalsräkningar och halvårsberättelser behöver dock inteupprättas av förvallaren. Redovisning skall avges till tillsynsmyndigheten.Det är enligt kommittén en fördel för berörda rättsägare all redovisningenfinns tillgänglig även hos konkursdomaren. Kommittén förordar därför atlförvaltaren lämnar sin redovisning även till konkursdomaren. Denne skall dockinte granska redovisningen i kontrollsyfte. Även övriga konkurshandlingar,bl.a. bouppteckningen, skall enligt kommiltéförslaget ges in till såväl tillsynsmyndighetensom konkursdomaren. förordade nya reglerna om konkursgäldenärs rörelsefrihet, omedgång och om tvångsmedel mot gäldenären skall enligt kommitténs förslag gällaäven när konkursen handläggs som mindre konkurs. Kommitténtar med anledning av uttalanden i tilläggsdirektiven upp frågan omförvallararvoden i mindre konkurs skall kunna beslämmas efter en taxa.Kommittén påpekaratt konkursdomaren enligt kommittéförslaget efter tillsynsmyndighetenshörande skall bestämma sådant arvode. Denna ordning är enligt kommittén enspärr mot oskäliga arvoden. Kommittén anser dock att även andra vägar bör sökastill att hålla kostnaderna nere. En metod är atl tillskapa ett taxesyslem. Ettsådant skulle dessutom enligt kommittén underlätta konkursdomarens hantering avarvodesfrågan. Inomden kategori av mindre konkurser som avskrivs på gmnd av att tillgångarna interäcker till betalning av konkurskostnadema, dvs. i huvudsak nuvarandefattigkonkurser, är enligt kommittén förvaltarens arbetsuppgifter sällaninvecklade och kan i grova drag fömtses. Uppgifterna torde också ofta kräva entidsmässigt begränsad och på förhand någoriunda fömlsebar arbetsinsats. Elltaxesystem i dessa fall bör enligt kommittén utformas så att man bestämmer ettnormalt arvode, varifrån avvikelse får ske endast om förvaltaren kan visa attden aktuella konkursen medfört väsentligt mer arbete än normalt eller varitsärskih komplicerad. Kommittén förordar att ett taxesystem införs för bestämmandeav arvode i nu avsedda konkurser. En taxa för arvoden bör enligt kommitténbestämmas med utgångspunkt i den arbetstid som en förvaltare har att lägga nedpå en genomsnittskonkurs. Denna arbetstid torde få beräknas med hjälp avsärskilda undersökningar. När skälig timersättning bestäms får man enligtkommittén utgå från den genomsnittliga kostnaden för timme föradvokatverksamheten. Närdet gäller övriga mindre konkurser, dvs. de som normalt leder fram tillutdelning, diskuterar kommittén om någon form av partiell taxe- Prop.1978/79:105 139 sättning,omfatlande de vanligaste förvaltningsuppgifterna, är möjlig. sådani syslemskulle dock enligt kommittén medföra svårigheler och avvisas därför. 4.8.1 Tillämpningav bestämmelserna när konkursgäldenären år juridisk person Kommitténpåpekar att aktiebolagslagen (1975:1385) och lagen (1951:308) om ekonomiskaföreningar innehåller regler om vem som skall företräda ett aktiebolag resp. enekonomisk förening under konkurs. Se 13 kap. 20 § andra stycketaktiebolagslagen och 93 8 föreningslagen.