prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — Denna rätt tiUkommer de kontraherande statema ocksådå det gäller att bedöma den preskriptionsavbrytande verkan av anhängiggörandeav anspråk beträffande återgångsfordran som tillkommer överlåtaren avväxelrätt mot bl. a. utställaren. Sådan fordran preskriberas efter sexmånader, vilken tid räknas från den dag då talan mot överlåtaren anhängiggjordes. Detremitterade förslaget innebär att i växelmål part icke i förväg med säkerhetkan veta om han får lov att själv delge den stämning som skaU ha 1978/79:11 191 Även om han beviljas denna rätt, blir han därpå beroende av hur hansansökan om stämningsmannadelgivning prioriteras av polismyndigheten som skallbestämma turordningen mellan aUa dem som ansöker om stämningsmännens tjänster.Vilken betydelse som växelkonventionens kontraherande staters instäUning ochderas beredvillighet att godta de försinkande moment, som det remitteradeförslaget innefattar i fall då det gäller att snabbt få till sfånd ettpreskriptionsavbrott, kan ha undandrar sig mitt bedömande. Detförtjänar även erinras om att regeln i denna paragraf av växellagen om attförsta inställelse skaH kunna erhållas i växelmål somstämningsansökningen inges bygger på att stämningen kunnat delges tidigaresamma dag. Detär mot bakgrand av bl. a. regelns sammanhang med växelkonventionen förståeligtatt lagstiftaren såväl 1946 som 1970 icke viUe rabba parts ovillkorliga rättatt själv få ordna delgivning. Någon grand för att nu överge denna ståndpunkthar icke förebragts. Vad anförts om 94 § växellagen äger motsvarande tillämpningbeträffande denna paragraf i checklagen. Enligt art. 52 annex I tillkonventionen om gemensam checklag gäller att preskriptionstiden om sex månaderbeträffande återgångsfordran som tillkommer en checkgäldenär mot en annanbörjar löpa från det talan anhängiggjordes mot honom. De kontraherande statemahar enligt art. 26 annex IItill konventionen likartaderättigheter som enligt den ovan åberopade artikeln i växelkonventionen. Ickeheller ifråga om 72 § checklagen har redovisats överväganden som kan motiveraett övergivande av den ståndpunkt lagstiftaren intagit. 5§ lagen om utmätningsed. De skäl som processlagberedningen ur-sprangligenanförde för en särordning beträffande delgivning av ansökan om utmätningsed -se SOU 1944:10 s. 281 - torde numera ha försvagad bärkraft. Förslaget att pådenna punkt övergå till vad som gäller beträffande stämning i tvistemål tillstyrkesvisserligen av , som blott torde ha erfarenhet från hyresområdet, men detär icke klarlagt vilken betydelse parts rätt att själv ombesörja delgivning harpå alla övriga områden där in-sdtutet utmätningsed brakas. Vid lagsökningslagens tillkomst ansågs borgenären haintresse av att genom att själv delge gäldenären lagsökningshand-lingama kunnapåskynda förfarandet. En valrätt beträffande delgivningens ombesörjande skrevsdärför in i denna paragraf; se härom prop. 1946: 28 s. 88-89. Avdet i lagstiftningsärendet förebragta materialet framgår ej om grund finns föratt nu överge den intresseavvägning som en gång skedde med resultat attborgenär fick en ovillkorlig rätt att själv handha delgivningen ilagsökningsärende. Delade meningar råder på denna punkt mellan två remissinstansermed erfarenhet från hyresområdet. 1978/79:11 192 tiUämpasemellertid i många andra delar av det ekonomiska livet. I brist på närmareutredning kvarstår ovissheten om det befogade i att nu beskära borgenärens rättatt genom en egen insats snabbt få en lagsökningsansökan delgiven gäldenären. 195a § utsökningslagen. Ifrågavarande regel i utsökningslagen tillkom i sambandmed delgivningslagen 1970 (prop. 1970:13 s. 29 och 171). Delgiv-ningsfrågan vartidigare oreglerad i utsökningsmål. När delgivningslagen gjordes tillämpligäven i dessa, ansågs delgivningsförfarandet för dessa måls del böra reglerasefter mönster av förhållandena i lagsökningsmål. Därför överfördes de regler omdelgivning som då gällde i lagsökningsmål att gälla även för handräckningsmåleninför överexekutor. Dessa synes i än högre grad än lagsökningsmålen varapräglade av att sökanden är i behov av ett snabbt avgörande. Någon utredningom betydelsen för sökanden i handräckningsmål av att själv kunna snabbt delgehandräckningsansökningen med motparten föreUgger ej i dettalagstiftningsärende. 1978/79:11 193 Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , , ,, , , , Äsling, Mundebo, Krönmark, BurenstamLinder, , , , Propositionmed förslag tiU ändring i delgivningslagen (1970:428), m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om ändring idelgivningslagen (1970:428), 2. lag om ändring i utsökningslagen(1877:31 s. 1), 3. lag om ändring i lagen(1921:244) om utmätningsed, 4. lag om ändring i växellagen(1932:130), 5. lag om ändring i checklagen(1932:131), 6. lag om ändring ilagsökningslagen (1946:808). Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagenom ändring i delgivningslagen Lagrådetanser att det inte har lämnats någon övertygande motivering till den ilagrådsremissen föreslagna begränsningen av rätten att använda särskild postdelgivningoch att det inte finns någon anledning att i lag detaljreglera rätten attanvända denna delgivningsform. Lagrådet föreslår att det i lagen liksom nu sägsatt särskild postdelgivning får användas av myndighet som regeringenbestämmer. Bakgrundentill lagrådsremissens förslag i fråga om den särskilda postdelgivningen var deerfarenheter som vunnits av denna delgivningsform och somredovisats bl.a. av delgivningsutredningen. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Prop.1978/79:11 194 skildapostdelgivningen hade enligt utredningen blivit allt mindre effektiv och alltmer sällan utnyttjad. Utredningen ansåg därför att denna delgivningsform medfördel kunde ersättas med olika ordinära delgivningsformer, vilket också bordevara fördelaktigt för postverket. Utredningens förslag mötte egentlig gensagaendast från sådana aUmänna domstolar, i vilkas domkretsar delgivningsformenalltjämt fungerade bra. Mot denna bakgrund fann jag det naturligt att i lagriidsremissenföreslå att rätten att använda särskild postdelgivning begränsades till deallmänna domstolama och de allmänna förvaltningsdomstolama, dvs. de myndighetersom har den största frekvensen av delgivningsärenden med denna delgivningsform. Jaghar alltjämt den uppfattningen att den särskilda postdelgivningen bör användasrestriktivt. Med en ökad satsning på de ordinära delgivningsformema kommerockså behovet av den särskilda postdelgivningen att minska. De ärenden sominte kan med något av de ordinära delgivningssätten torde i växandeutsträckning bli så kvalificerade att utrymmet för den mellanform som densärskilda postdelgivningen utgör blir mindre. Jagvill emellertid inte utesluta att det också utanför den krets som enligt detremitterade förslaget skulle få beg;agna särskild postdelgivning kan finnas myndighetersom kan dra nytta av denna delgivningsform. Som lagrådet har påpekat kan detockså vara onödigt att ange användningsområdet i lag. Rätten att användasärskild postdelgivning bör i stäUet liksom regleras i författning somutfördas av regeringen. Detsagda innebär attjag ansluter mig till lagrådets förslag tUl lydelse av 3 §andra stycket delgivningslagen. Vilka myndigheter som bör komma i fråga när detgäller särskild postdelgivning får prövas närmare i samband med att delgivningsförordningenutformas. Föratt undvika missförstånd beträffande posttjänstemans möjlighet att utföra stämningsmannadelgivningföreslår lagrådet att regeln i 24 § om bevisvärdet av posttjänstemans intygbryts ut tiU ett särskUt, andra stycke av 24 § och att hänvisningen i 3 §tredje stycket tUl 24 § får avse denna paragrafs första stycke. Jag anslutermig till lagrådets förslag. Lagrådethar i sak inte haft något att invända mot vad jag har anfört i remissprotokolletom hur man bör se på rättsläget när en försändelse har kvitterats av annan änden sökte med stöd av s.k. postfullmakt. För att man skall få den önskadeenhetligheten i rättstillämpningen anser lagrådet emellertid att man inte kanundvika en justering av 19 § första stycket. Detta kan ske genom att man iförsta stycket efter "den som sökes för delgivning" skjuter in ordet"själv". Det föreslagna fjärde stycket kan därefter föras in i förstastycket som en andra mening och knyta an till första meningens slutord om atthandlingen har kommit den sökte till banda. Genom denna placering markerasenligt lagrådet att fråga är om en bevispresum-tion, som inte avser delgivningeni teknisk mening utan innehåller en le- Prop.1978/79:11 195 galpresumtionför att budet lämnar försändelsen vidare till mottagaren som han haravhämtat den på posten. Jagansluter mig till vad lagrådet sålunda har anfört och godtar förslaget tUl omformuleringav 19 §. Medanledning av vad en av lagrådets ledamöter har anfört vill jag understryka attavsikten självfaUet är att stämningsmän skall förordnas till det antal sombehövs för att delgivningsverksamheten i distriktet skall uppfylla rimliga kravpå snabbhet och effektivitet. Detta hindrar dock inte att det ibland kan behövaske en prioritering så att angelägna ärenden går före ärenden som utanolägenhet kan anstå något. Somnämndes vid 3 § tredje stycket har lagrådet föreslagit att regeln i dennaparagrafs första stycke om bevisvärdet av posttjänstemans intyg bryts ut tillett andra stycke. Detta föranleder enligt lagrådet att andra meningen i förstastycket får en jämkad lydelse och att andra stycket i det remitteradeförslaget blir paragrafens tredje stycke. Jag har ingen erinran mot dessaförslag. Enav lagrådets ledamöter har föreslagit att den särskilda bevisverkan avstämningsmans intyg inte inskränks till intyg som utfärdas i tjänsten. Dennafråga har utförligt behandlats i remissprotokollet. Jag finner inte anledningatt frångå den ståndpunkt som jag där har gett uttryck för. har framhållit bör av övergångsbestämmelsen vid 2 framgå attstämningsman som har förordnats av länsstyrelse får efterikraftträdandet slutföra delgivningsuppdrag som han har mottagit dessförinnanoch att intyg som stämningsmannen härvid utfärdar skall ha särskildbevisverkan även om delgivningen inte utförs i tjänsten. Övergångsbestämmelsenbör ändras i enlighet med det nu sagda. 1utsökningslagen, lagen om utmätningsed, växellagen, checklagen ochlagsökningslagen finns specialbestämmelser som ger enskild part en ovillkorligrätt att själv ombesörja delgivning. Dessa bestämmelser föreslås i remissenupphävda. Lagrådet framhåller att bestämmelserna uppenbarligen syftar till atttillgodose det särskilda behov av snabb delgivning som kan uppkomma i fall somavses i nämnda lagar. Lagrådets majoritet anser att konsekvenserna av att manavskaffar denna frihet att välja delgivningssätt är föga belysta iremissprotokollet. Enligt dessa ledamöter kan förslå- 1978/79:11 196 gengodtas endast under den föratsättningen att snabb delgivning även ifortsättningen kan åstadkommas, då behov därav föreligger. De anser sig kunnautgå ifrån att denna förutsättning blir uppfyUd genom att den enskilda partenfår tillstånd enligt 2 § DL att ombesörja delgivning och genom attpolismyndigheten vid stämningsmannadelgivning beaktar behovet av skyndsamhandläggning. Somjag har framhåUit i remissen kommer partsdelgivningama, som f n. oftast tordeutföras av stämningsmän såsom privata uppdragstagare, i ett delvis nytt lägegenom omorganisationen av stämningsmannaverksamheten. 1 fortsättningen blir stämningsrnännenknutna tiU poUsmyndigheter-na och det blir endast intyg utfärdade i tjänstensom tiUerkänns särskild bevisverkan. Avsikten är att såväl myndigheters som enskUdasdelgivningsärenden skall utföras inom ramen för den nya organisationen. Det ärsjälvfallet omöjligt att bedriva en sådan verksamhet praktiskt utan att inågon mån prioritera de olika ärendena. Derna prioritering måste i storutsträckning grandas på ärendets art och på de uppgifter som uppdragsgivarenlämnar polismyndigheten. Jag förutsätter emeUertid att den som hos polismyndighetpåkallar skyndsam handläggning också kommer att få detta om han kan förebringaskäl för sin begäran. 1likhet med lagrådets majoritet anserjag mig kunna utgå från att en part sombegär att själv få sörja för delgivningen också kommer att få göra detta i allade fall då det kan anses ändamålsenligt. Jag viU emellertid påpeka att, omärendet i vilket fall som helst föranleder stämningsmannadelgivning, det oftatorde vara en tidsmässig fördel om den handläggande myndigheten och inte partenfår hand om delgivningen. Den handläggande myndigheten kan då sända ärendetdirekt till vederbörande polismyndighet med de anvisningar i fråga omskyndsamhet som myndigheten finner erforderliga. Det skyndsamhetskrav som görsig gäUande i vissa av de mål och ärenden som omfattas av den ifrågavarandelagstiftningen bör således väl kunna tillgodoses också om delgivningen skergenom myndighetens försorg. Jag viUavslutningsvis framhåUa att de flesta av de delgivningsärenden, som det här ärfråga om, inte torde omfattas av något utpräglat skyndsamhetskrav. Dettagäller exempelvis huvudparten av målen om lagsökning ochbetalningsföreläggande, där domstolama regelmässigt ombesörjer delgivningengenom ordinär delgivning eller särskild postdelgivning. Jaghemställer att regeringen föreslår attantaga de av lagrådet granskade förslagen med vidtagna ändringar. 1978/79:11 197 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram. Propositionen........................................................ ... 1 PropositionenshuvudsakUga innehåll ........................ .... I Utdrag av protokoll vidregeringssammanträde 9 1 Inledning........................................................... 9 2 Allmän motivering .............................................. .. 10 2.1 Nuvarandeordning i huvuddrag....................... 10 2.1.1 Inledning.............................................. 10 2.1.2 Delgivningslagen..................................... 11 2.1.3 Stämningsmannaverksamheten ................. .. 13 2.2 Reformarbetet............................................. 14 2.2.2 Departementspromemorian (Ds Ju1978:2) Delgivning . 2.3 Allmänna utgångspunkter .............................. 16 2.4 Ordinär delgivning (3 § förstastycket DL).......... 17 2.4.1 Brevdelgivning ..................................... 17 2.4.2 Buddelgivning........................................ .. 23 2.4.3 Rekommenderad försändelse medmottagningsbevis ... 24 2.5 Särskild postdelgivning (3 §andra stycket DL).... .. 25 2.6 Stämningsmannadelgivning (3 §tredje stycket, 4 och 23 §§ samt 24 § första stycket DL) 28 2.6.1 Föratsättningarna för stämningsmannadelgivning 28 2.6.3 Avgränsningen av stämningsmannabehörigheten 32 2.6.4 Andra frågor ......................................... 35 2.7 Kungörelsedelgivning (3 §fjärde stycket, 15 § andra stycket samt 17 och 22 § DL) 36 2.8 Partsdelgivning............................................. 41 2.9 Postfullmaktsfrågan....................................... .. 43 2.10 Övergångsfrågor .......................................... 49 3 Upprättade lagförslag.......................................... 49 4 Specialmotivering................................................ 50 5 Hemställan........................................................ .. 52 6 Beslut ............................................................. 52 1 Departementspromemorian (Ds Ju1978:2) Delgivning . 2 Sammanställning avremissyttranden...................... 127 3 De remitterade lagförslagen ................................. 173 Utdragav lagrådets protokoll ............ 180 Utdragav protokoll vid regeringssammanträde