prop · G203119 · 1978-12-31 00:00:00 — Ett svagt utvecklat samarbete med högskolans forskning kan leda tillatt instituten hamnar i en isolerad forskningsmiljö somhämmar metodutveckling och teoribildning. Man mäste även beakta att det är svårareatt avveckla en viss forskningsverksamhet inom ramen för en friståendeorganisation. När särskilda institut inrättas bör det därförvara institut som har en betydande bredd i sin forskningsverksamhet och en närasamverkan med högskolans forskning både när det gäller utnyttjande av resurseroch utbyte av forskande personal. Särskilt viktigt är att vägarna för idéutbyteoch ömsesidig granskning av forskningsresultat hålls öppna. Det förhållningssätt till sektorsforskningen som jag härhar redovisat ställer ocksä vissa krav på utvecklingen av högskolans forskning.En av högskolans huvuduppgifter är självfallet att utveckla dendisciplinoriente-rande forskningen. Denna är i många avseenden grundläggandeför ut- 1978/79:119 14 vecklingenav ny kunskap. med att ny kunskap vinns utvecklas givetvis ocksåindelningen i discipliner. Det är också angeläget att utvecklaforskningsområden där företrädare för skilda discipliner samverkar, dvs.mångvetenskaplig forskning. En sådan ordning kan i många fall vara nödvändigför att i högskolans forskning kunna ta upp och belysa samhällsproblem avskilda slag. Föratt sektorsforskningen med framgång skall kunna utnyttja högskolansforskningsresurser är en förstärkning av den sistnämnda utvecklingen nödvändig.Den kan ske på skilda sätt. Jag vill här som exempel erinra om dentemaorienterade forskningsorganisationen vid i somregeringen har lagt fram förslag om i budgetpropositionen och inrättandet avprofessurer i socialt arbete och inom arbetsvetenskap-ligt inriktad forskning.Det är således angeläget att högskolan strävar efter att stödja framväxten avproblemorienlerad forskning säväl i form av forskningsgrupper av typ centmm förtvärvetenskap i och det forskningspolitiska programmet i somtemaorienterade forskningsprogram och forskartjänster med anknytning tillolika problemområden. Därigenom skapar den bättre fömtsättningar att bära uppoch samverka med sektorsforskningen. Det är heller knappast någon tillfällighetatt samverkan mellan sektorsforskning och högskolans forskning har nått betydandeomfattning på områden där forskningsorganisationen är förhållandevisproblemorienlerad. Det gäller bl. a. de medicinska och tekruska fakulteterna.Avvägningen mellan disciplinorienlerad och problemorienlerad forskning blirdärmed en viktig fråga i såväl den övergripande som den lokalaforskningsplaneringen. Jagvill i detta sammanhang framhålla att en utbyggnad av den sektoriellaforskningen måste gmndas pä ett bättre planeringsunderlag än vad vi i regel hari dag. Detta gäller framför allt samordningen mellan den sektoriella forskningenoch den allmänna kunskapsutvecklande forskningen inom högskolan samt inte minstforskamtbildningen. Det är enligt min mening mycket viktigt att ett sådantbeslutsunderlag tas fram. Jag kommer i det följande att förorda åtgärder meddetta syfte. Jaghar nämnt att högskolans uppgifter inom det svenska FoU-systemet ärflerfaldiga. Högskolan skall svara för allmänt kunskapsutvecklande forskning.Vidare skall inom högskolan utföras forskning som initieras och finansieras avsektorsorgan, näringslivet eller andra uppdragsgivare. Högskolan har ocksäansvaret för forskarutbildningen. Jag har vidare framhållit att urforskningssynvinkel är ett litet land. Det är därför nödvändigt, som jag harbetonat i budgetpropositionen (prop. 1978/79: 100 bil. 12), att de resurser somstår och kan komma att ställas till förfogande för högskolans forskningunderkastas en sådan planering och prioritering att splittring av dem undviks.En viktig utgångspunkt för denna planering är enligt min mening att fastaresurser för forskning inom högskolan även som är överblickbarbör vara koncentre- 1978/79:119 15 radetill de sju högskoleorter som f. n. har enheter med fast forskningsorganisation.Dessa är de sex universitetsorterna Stockhoini, , , ,och samt . En geografisk koncentration av fastaforskningsresurser skall inle på något sätt uppfattas som ett hinder för allforskningsverksamhet mera tillfälligt bedrivs också på andra högskoleorter ändessa sju. Jag vill vidare framhålla att forskningsanknytning av grundläggandehögskoleutbildning kan utvecklas på flera olika sätt även om den inte kanbyggas på direkt samband med fasta forskningsresurser. Fleraskäl talar för att samtliga vetenskapsområden inte kan vara företrädda på allasju högskoleorterna med fast forskningsorganisation. Högskoleenhetemasforskningsverksamhet måste profileras. Det finns f. n. en rad ämnen som har såfä forskarstuderande och lärare/forskare att det kan ifrågasättas om devaraktigt förmår fylla minimiförutsättningarna för en fastforskningsorganisation. Jag utgår från att universitets- och högskoleämbetet(UHÄ) i sitt planeringsarbete prövar möjligheterna att koncentrera de fastaresurserna för forskning och forskarutbildning i sådana ämnen till färrehögskoleenheter. 1både FRU:s och FUN:s betänkanden samt i mänga av remissyttrandena diskuterasbalansen mellan rörliga och fasta resurser för forskning inom högskolan. Jaghar i arets budgetproposition föreslagit avsevärda förstärkningar av högskolansfasta forskningsorganisation. Förslagen innebär bl. a. att 23 nya tjänster somprofessor inrättas, att vissa professurer som är personliga görs permanentaoch att vissa lärartjänster omvandlas till professurer. Vidare har jag ibudgetpropositionen beräknat medel för förstärkning av basresurserna, dvs.resurserna för biträdespersonal, materiel, bibliotek m. m. Jaghar i årets budgetproposition även framhållit attforskningsråds-organisationens verksamhet är av utomordentlig betydelse förförnyelse av den vetenskapliga verksamheten. Detta förutsätter attforskningsråden kan behålla och helst öka rörligheten i användrungen av sinaresurser. I budgetpropositionen föreslås därför att en rad verksamheter som nubekostas av forskningsrådsmedel förs över till högskoleorganisationen. Det rörsig här om verksamheter som har byggts upp under en lång följd av år och somkan bedömas vara av sädan kvalitet och tillgodose sådana stadigvarande behovatt de bör införlivas med den fasta forskningsorganisationen. Ibudgetpropositionen har jag vidare räknat med en betydande förstärkning avforskningsrådens medel. Riksdagenbeslöt vid 1975/76 ärs om en reformerad forskningsrådsorganisationinom verksamhetsområde från den 1 mars 1977.Flertalet ledamöter i forskningsråden utses av forskare inom högskolan. Deförsta valen till den nya forskningsråds-organisationen genomfördes vintern1976/77 under stark tidspress. 1978/79:119 16 tillföljd härav blev de administrativa svårigheterna på några håll påtagliga.Organisationskommittén (U 1976:07) för forskningsråden, som hade till uppgiftatt förbereda den nya forskningsrådsorganisationen, har på gmndval averfarenheterna frän den första valomgången och med hänsyn till de förändradeförutsättningar som den nya högskoleorganisationen ger lagt fram förslag ombestämmelser för valen till forskningsråden. Förslaget har remissbehandlats.Det ankommer på regeringen att meddela behövliga bestämmelser om dessa val. Jagåterkommer därför i armat sammanhang till regeringen i denna fräga. Min strävankommer givetvis därvid att vara att åstadkomma regler som är både enkla ochmöjliggör medverkan av breda gmpper i valen av rädsledamöter. Nästa val kommeratt äga mm . 1samband med reformeringen av forskningsråden inrättades forskningsrådsnämnden(FRN). Genom FRN har ett organ av helt nytt slag tillförts det svenskaFoU-systemet. Nämnden kommer att behöva tid för att utveckla lämpligaarbetsformer. FRN har i förslag till anslagsframställning för budgetåret1979/80 redovisat en omfattande planeringsverksamhet. De insatser som nämndenplanerar eller redan har inlett gäller enligt min mening angelägna områden. Devisar också att värdefullt samarbete inletts över sektors- och ämnesgränserna. FRUkonstaterar i sitt betänkande att de privata stiftelsernas och fondemasanslagsgivning endast i något fall är av den storleksordningen att ett meravgörande inflytande på FoU-systemet kan utövas av en enskild stiftelse.Tillsammantagna betyder dock tillskotten från stiftelser och fonder, varsmedel till övervägande del går till mottagare inom högskolan, ett inteoväsentligt bidrag till högskoleforskningen, särskilt den medicinska. Eftersomstiftelserna endast i ringa mån ägnar sig ät aktiv marknadsföring är detsannolikt att de endast kommer i kontakt med en mindre del av de forskare somplanerar eller bedriver från stiftelsens synpunkt angelägna projekt. Bådestiftelsema och de aktiva forskarna har således intresse av bättre informationom stiftelsernas möjligheter att finansiera FoU. Enligt min mening bör detankomma på FRN att försöka förbättra informationen i detta avseende. Detinternationella FoU-samarbetet griper in i all slags forskning. En rad motivför organiserat FoU-samarbete på internationell bas kan framhållas. ex. forskning som är extremt dyrbar och som ett enskilt land har svårt attbygga upp egna resurser för. Unika resurser för viss typ av forskning kanfinnas i ett visst land och flera länder har intresse av att utnyttja dessaresurser. Flera länder kan ha gemensamma problem eller gemensamma förhållandensom lämpar sig för samordnade eller gemensamma forskningsinsatser. Ettgenomgående problem vid alla större insatser i internationellt FoU-samarbete äravvägningen mellan internationella och nationella insatser. Ytterst bör dennaavvägning, enligt min mening, göras av dem som har till Prop.1978/79: 119 17 uppgift att göra motsvarande avvägningar mellan olikaforskningsinsatser inom landet. En viktig forskningspolitisk fräga gäller inflytandet överforskningen. Vem eller vilka skall få vara med och påverka vilka beslut.Diskussionen om inflytande över forskningen för olika grupper har ofta vävtssamman med diskussion om "forskningens frihet". Enligt min mening börman i en diskussion om inflytandet över forskningen skilja mellan å ena sidanval av vetenskaplig metod, teoriutveckling, resultatredovisning m. m. och åandra sidan val av problemområde som bör belysas. Det första ledet bör, enligtmin mening, förbehållas en inomvetenskaplig prövning. Den vetenskapligakompetensen måste där få vara avgörande. I det andra ledet, som ju ytterst rörresursfördelningen, är det angeläget att stärka inflytandet frän andra grupperän forskarna själva. Detta är naturligt inom sektorsforskningen. Dennadistinktion blir inte lika lätt att till-lämpa på högskolans forskning. Därvävs de båda leden ibland samman på ett sådant sätt att det är svårt attsärskilja dem. Jag vill här erinra om att jag har framhållit att enav högskolans viktigaste uppgifter är att utveckla ny kunskap. Detta är medmitt synsätt, såvitt gäller kunskap som utvecklas genom forskning, ett områdedär de inom vetenskapliga aspekterna måste få stor tyngd. Inflytandet över forskningenfrån allmänintresset bör därför på detta omräde sättas in framför allt på meraövergripande nivåer än när det gäller sektorsforskningen. Det sker genomatt beslutar om resurser till fakulteter och forskningsrådsomrädensamt om fasta resurser säsom professurer, investeringar i byggnader m. m.Högskolestyrelserna, i vilka allmänintressena är företrädda, yttrar sig överfakultetsnämndernas förslag till anslagsframställningar och väger därvidsamman olika fakultetsnämnders önskemål. Enligt min mening bör denna ordning ihuvudsak bestå. Vad jag nu har anfört utesluter självfallet inte att man inomhögskolan strävar efter att utveckla nya kunskaper inom forskningsområden somhar betydelse för lösningen av aktuella samhällsproblem. Mina förslag i desenaste budgetpropositionerna och vad jag i det föregående har anfört ombehovet av närmare samverkan mellan högskolan och sektorsforskningen visar attjag fäster stor vikt vid detta. Den styrning av resurser och den vidgning avhögskolans kontakter med omvärlden som fordras härför bör åstadkommas medandra ätgärder än sädana som kan uppfattas som en begränstung av denvetenskapliga kompetensen hos organ vars främsta uppgift är att prioriterautifrån vetenskapliga kriterier. Jag återkommer senare till dessa frågor. När det gäller forskningsrådsorganisationen vill jagerinra om att 1976 beslutade om hur avvägning mellan forskarnas ochallmänintressenas inflytande skulle ske. Jag anser inte att de hittillsvarandeerfarenheterna ger någon grund för att nu ändra denna avvägning. Såvälhögskoleorganen som forskningsråden har möjligheter att till sig knyta 2 1978/79. 1978/79:119 18 arbetsgrupperoch experter som företräder även externa intressen. Jag anser att denna väg börprövas i större utsträckning för att därigenom forskarna skall få bredareunderlag för avvägningar om forskningsområdens omfattning och inriktning. Närdet gäller sektorsforskningen är förhällandet som jag har antytt ettannat. Syftet med denna forskiung är ju att utveckla sektorn. Denna forskningmäste därför styras utifrån sektorns behov. Det är därför enligt min meningangeläget att andra grupper än forskarna där får en stark ställning när detgäller prioriteringsfrågor, val av forskningsområden etc. Jagkommer i det följande att förorda ökad representation för arbetstagarorganisationernai vissa sektoriella FoU-organ. Jag kommer även att föreslå vissa åtgärder tillstöd för dessa organisationers möjligheter att bl. a. initiera forskning. Enviktig förutsättning för att andra än forskarna själva skall få reellamöjligheter att utöva inflytande över forskningens omfattning och inriktningär information till olika grupper om forskning och forskningsresultat.Informationen om forskning har också en vidare aspekt. Vår samhällsutvecklingbygger i betydande utsträckning på resultat av tidigare forskning. Vi hartagit i bruk och kommer att ta i bmk allt mer komplicerade tekniker på skildaområden. Detta leder lätt till att de demokratiska beslutsprocesserna indirektkommer att styras av högt kvalificerade specialister med kunskap om teknik ochforskningsresultat som inte har gjorts förståeliga för en bredare allmänhet.Därigenom riskeras i första hand att en allt djupare kunskapsklyfta uppstårmellan beslutande instanser och den allmänhet, som besluten rör, och iförlängningen givetvis en förtroendeklyfta mellan beslutsfattare ochallmänhet. Den kritik som har riktats mot teknik ochnaturvetenskap har troligen delvis sin grund i en sådan utveckling. Enligt minmening bör denna kritik inte uppfattas som antiintellektuell, vilket ibland harförekommit, utan som uttryck för ett ur demokratisk synvinkel riktigt krav päatt få en bättre information om forskningsresultat och deras tänkbaratillämpningar. Jag anser därför att en förbättrad forskningsinformation ärytterst angelägen både för att skapa förståelse för forskningens villkor ochmöjligheter och för att få en insiktsfull debatt om och ett demokratisktinfly-tan över forskningen. Jag kommer därför i det följande att föreslå att 4milj. anvisas för förbättrad forskningsinformation. Jaggär nu över till att behandla vissa allmänna frågor med anledning av FUN:sförslag. Iflera av remissyttrandena över FUN:s förslag uttrycks oro över den minskanderekryteringen till fördjupningsstudier. NärFUN tillkallades är 1974 var det bl. a. av det skälet att antalet studerandeinom forskarutbildningen ansågs överstiga vad som kunde bedömas rimligt medhänsyn till möjligheterna framöver Prop.1978/79:119 19 för forskarutbildade att få anställningar som svarade motutbildningen. Bäde det dåvarande universitetskanslersämbetet ochCentralorganisationen /SR hade i skrivelser till regeringen redovisat farhågorangäende detta. Inom flertalet fakulteter t. ex. teknisk, medicinsk ochlantbruksvetenskaplig var antalet nybörjare i forskarutbildning /78 än /71. Inom de filosofiska fakulteternn. hartillströmningen till forskarutbildning dock minskat. FUN:s förslag rörande dimensioneringen avforskarutbildningen och remissyttrandena över detta visar hur svårt det är attavgöra vilken omfattning forskarutbildningen bör ha. Enligt min mening har vif. n. knappast underlag för att bedöma om antalet doktorander generelltär för litet, lagom eller för högt. Det förefaller dock sannolikt att rekryteringentill vissa ämnen är alltför begränsad och att det därför på kanuppstå brist på personer med forskarutbildning inom vissa områden. Antalet studerande i kurser pä den nivån att de leder tillbehörighet för forskamtbildning är för de filosofiska fakulteternas del en avde faktorer som påverkar rekryteringen till forskarutbildning. Den minskandetillströmningen till sådana kurser är oroande. Även för andra verksamhetsområdenän forskningen behövs personer med fördjupad utbildning inom något ämnesområde.Jag har i budgetpropositionen framhållit angelägenheten av att utbudet avgrundläggande utbildning planeras så att bättre möjligheter erbjuds destuderande att nå sädan ämnesfördjupning som fordras för tillträde tillforskarutbildning. Av särskild betydelse i detta sammanhang är de allmännautbildningslinjerna. Syftet med dessa är i huvudsak att ge förberedelse för yrkesverksamhetinom skilda yrken och yrkesområden. Det är viktigt att linjerna ges enutformning som stimulerar de studerande att söka till dem. Enligt min meningskulle en förbättring av många linjer i denna riktning kunna åstadkommas om destuderande inom linjen kunde erbjudas möjlighet till en ämnesfördjupning somockså täcker eventuella särskilda förkunskapskrav för tillträde tillforskarutbildning. Förutom att detta sannolikt skulle innebära en generellkvalitetshöjning av utbildningen skulle det också förbättra de studerandesmöjligheter att efter utbildningen välja mellan att gä ut i arbetslivet och attfortsätta med forskarutbildning. Jag utgär mot denna bakgrund frän att UHÄ isitt utbildningsplanearbete noga prövar möjligheterna att i ökad utsträckninglåta fördjupningsstudier ingå i allmänna utbildningslinjer. Rekryteringen till forskarutbildning påverkas givetvisockså av arbetsvillkoren för doktorander och i forskarkarriären. Jag vill härframhålla att en attraktiv uppläggning av forskarutbildningen och en gynnsamforskningsmiljö främst åstadkoms genom åtgärder som de lokala högskolemyndigheternaråder över. Prop.1978/79:119 20 FRU:shuvudförslag innebär att regeringen en gäng per valperiod skall lägga fram enprincipproposition om den samlade FoU-poUtiken, ett regeringens FoU-program,för . Programmet skall avse en femårsperiod och planeringen alltsägöras rullande. FRUbetonar att ambitionsnivån i planeringen kommer att vara beroende av depolitiska bedömningarna i regering och riksdag, av den allmänna debatten, avmöjligheterna att fä fram relevant information liksom av de erfarenheter somplaneringsarbetet successivt ger. Somexempel på de huvuddelar som en principproposition om FoU-politiken bör kunnainnehålla anger FRU ställningstaganden i aktuella forskningspolitiska frägor avprincipiell räckvidd och förslag till i konkreta frägor som äraktuella för proposirionens avgivande. Vidare föresläs attpropositionen innehåller redogörelser för aktuella utredningsarbeten inomområdet och en fyllig redovisning för FoU-arbetets omfång och inriktning iSverige i forskningspolitiskl relevanta termer. Ettprincipiellt viktigt inslag i ett regeringens FoU-program är enhgt FRU ensamlad redogörelse för den anslagsutveckling inom olika områden som regeringenräknar med programmet avser. I tillämpliga fall börredogörelsen också redovisa vilken inriktning regeringen anser önskvärd inomviktigare områden. Genom att prioriteringar för olika områden görs synliga,jämförbara och motiverade underlättas enligt FRU den forskningspolitiskadiskussionen och stimuleras de FoU-ansvariga myndigheternas flerårsplanering. FRU:sgrundläggande uppfattning är alltså att sektorsprincipen inom FoU-systemet intebör överges men att den sektoriella FoU-poIitiken mäste kompletteras med iordets egentliga mening övergripande FoU-politiska beslut. Remissinstansernadelar FRU:s uppfattning att sektorsprincipen bör bibehållas och majoritetentillstyrker också att regeringen regelbundet skall lägga fram FoU-program förriksdagen. Remissinstanserna diskuterar endast i ringa män innehållet iFoU-programmet. 1 den mån så sker understryks ofta att det bör avseövergripande frägor och inte bör bli alltför detaljerat. Värdet av den av FRUföreslagna redovisningen av beräknad anslagsutveckling understryks dock frän mänga häll. Flera remissinstanserunderstryker också att FoU-programmen bör innehålla analyser av sambanden mellanforskning inom olika områden och behovet av forskarutbildade. Föregen del fär jag anföra följande. 1ett FoU-system byggt på sektorsprincipen är definitionsmässigt en totaltsammanhållen och centraliserad FoU-politik omöjlig. Den komplettering av den sektoriellaFoU-poIitiken som regelbundna, sammanhållande FoU-propositioner enligt FRU:sförslag innebär kan dä inte heller drivas så långt att sektorsprincipenöverges. 1978/79: 119 21 Somockså FRU betonar måste konstateras att samordningsbehovet inte på något sättär totalt. Ansvar och förmåga att ta vara pä nya och oförutsedda möjligheteroch att angripa nya problem måste även fortsättningsvis spridas i helaFoU-systemet. Sektorsvis gjorda bedömningar måste alltjämt utgöra hörnstenar iFoU-politiken också om forskningspolitiken kompletteras med merseklorsövergripande bedömningar. Obestridligtoch av central betydelse är att alla beslutsfattare inom forskningsområdet,däribland riksdag och regering, behöver en bättre överblick och information omavslutad, pågående och planerad forskning än de har. Innehållet i ensädan förbättrad information om forskning kan givetvis skifta mellan olikaorgan och nivåer. Även om den nu aktuella frägan gäller informationsbehovet hosregering och riksdag är det givetvis sä att ett förbättrat informationsflödetill dessa nivåer i skiftande grad kan utnyttjas av forskningsråd ochsektorsorgan liksom av näringslivet i dess FoU-pIanering. De olika slag avbeslut i FoU-frägor som normalt fattas av regering och riksdag ger enutgängspunkt för informationsbehoven på statsmaktsnivå. Det gäller i huvudsakföljande kategorier. Detviktigaste instrumentet för statsmakternas styming av FoU är att anvisa medel.I det svenska systemet sker detta mestadels i mycket grova termer och deansvariga myndigheterna fördelar på eget ansvar medel till t. ex. projekt. Somexempel kan nämnas att forskningsrådsorganisationen anvisas endast fyra anslag: tillmedicinsk, naturvetenskaplig och humanistisk-samhällsveten-skaplig forskningsamt till forskningsrådsnämnden. Informationenär även pä denna nivä knappast tillräcklig och framför allt intetillräckligt överblickbar. Proportionerna mellan forskning ochutvecklingsarbete är ofta svåra att fä fram och först pä senare år har detgenom särskilda analyser i efterhand varit möjligt att efter nägot sånärenhetliga principer få fram någorlunda säkra uppgifter om de totala statligasatsningarna på FoU i statsbudgeten. Vidarefattar riksdag och regering vissa beslut om investeringar i byggnader ochutrustning, som är av stor betydelse för möjligheterna att bedriva olika slagav forskning. Regeringoch riksdag fattar även en rad beslut om organisation och verksamhetsformer närdet gäller statligt finansierad forskning. Information om olika verksamhets-och organisationsformer och deras konsekvenser, framför allt inom densektoriellt organiserade delen av FoU-systemet, när det gäller samarbete ochgränsdragning mellan olika organ, möjligheterna till kvalitetsbedömningar ochrelevansprövning liksom kopplingen mellan FoU och verksamheten är viktig föralla avgöranden av detta slag. Det nu existerande FoU-systemet har växt framutan långsiktig och samordnad planering. FoU-stmkturen är därför i hög gradoenhetlig. Systematisk utvärdering och en i ökad grad överblickbar strukturbör ge förbättrade möjligheter till väl avvägda beslut rörande t. ex. gradenav sekiorisering och myndighetsanknytning etc. 1978/79:119 22