prop · G203163 · 1978-12-31 00:00:00 — En förutsättning för att marken återskall behöva tas i bruk bör enligl ulredningen vidare vara alt della ärföretagsekonomiskt eller samhällsekonomiskt motiverat. De förelagsekonomiskaövervägandena bör göras med hänsyn fill de framtida brukningsförhållandena. Remissinstansernagodtar i allmänhet utredningens förslag. Någon remissinstans ställer sig docktveksam med hänsyn till att det f. n. i allmänhet är tillåtet att lägga nedåkermark. För egen del är jag beredd att i princip godta förslaget. Det börsålunda finnas vissa möjligheter att ingripa även mot sådan nedläggning avjordbruksmark som har skett före ikraftträdandet av den nu föreslagna lagen.Jag vill i det sammanhanget erinra om att jordbruket enligt jordhävdslagenanses nedlagt, bl. a. om jorden i följd inte har bearbetatseller utnyttjats för slätter eller betesgång. Ingripandebör i regel endasi kunna ske i fråga om mark som har använts som åker. Annanjordbruksmark torde sakna större iniresse i sammanhanget. Med hänsyn till alldet i vissa fall kan vara svårt att avgöra vad marken före nedläggningen haranvänts lill bör beslämmelsen dock avse även kultiverad betesmark. Enförutsättning för ingripande bör givetvis vara att marken är lämplig förjordbruksproduktion och att den inle används för annat godtagbart ändamål.Finns plantskog eller ungskog av godtagbar beskaffenhet på marken bör bestämmelseninte vara tillämplig. Detsamma bör gälla om marken utnyttjas för annat ändamålsom ter sig förnuftigt och rimligt. 1978/79:163 21 melsenbör inte heller vara tillämplig om lantbruksnämnden har avgivit förklaring attjordbruket får läggas ned. Slutligen bör krävas att särskilda skäl föreliggerför att marken åter skall behöva tas i bruk. Skälen bör som utredningen anför varastarkare ju längre tillbaka i tiden som nedläggningen har skett. Ett särskiltskäl för ingripande kan vara att det finns ett påtagligt behov att främjastrukturrationaliseringen inom elt visst område och att marken ingår ibrukningsenhet som genom tekniskt och ekonomiskt rimliga åtgärder kan blilämpad för rationell jordbruksdrift eller med hänsyn till läge, beskaffenhetoch övriga omständigheter behövs för att underiätla bildandet av rationellabrukningsenheter inom området. Jag är emellertid angelägen alt framhålla attbestämmelsen inte får ses som någon expropriationsbestäm-melse avsedd attersätta den numera upphävda bestämmelsen i expropriationslagen omexpropriation för stärkande av ofullständiga jordbruk. Omde förutsättningar som jag nu har angivit är uppfyllda bör lantbruksnämndenvid vite kunna förelägga markägaren att äter ta marken i bruk. Slaten bör påmotsvarande sätt som gäller i fråga om andra förelägganden enligt denföreslagna lagen vara skyldig att lösa marken, om ägaren begär det. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsett förslag till lag om skötsel av jordbruksmark. Förslagel bör fogas tillprotokollet i detla ärende som bilaga 3. 1 §Med jordbruksmark avses i deima lag sådan och kultiverad betesmarksom ingår i faslighet, som är taxerad som jordbruksfastighet. Paragrafen,som motsvarar 1 § i utredningens förslag och 1 § första stycket, jämfört med 2§ 2 jordhävdslagen, innebär ingen ändring i sak i förhållande till vad somgäller enligl jordhävdslagen. Begreppenåkermark och kultiverad betesmark har samma innebörd som motsvarande begrepp i1 § första stycket jordhävdslagen. Med åker avses mark som har plöjts och somanvänds för växtodling och fältmässig odling av köksväxter, frukt och bär.Mångåriga slätter- och betesvallar som utnyttjas endast undantagsvis eller sominte väntas bli plöjda på nytt räknas däremot inte till . Av det sagdaframgår att lagen är tillämplig även på mark som används för trädgårdsodling,om denna sker pä . 1978/79:163 22 Medkultiverad betesmark avses gräsbärande mark som används för bete och som harförbättrats genom röjning, bearbetning med redskap eller sådd med vallväxter.Härmed avses också sådan gräsbärande mark som varit åker och somutnyttjas som bete. 2 § Lagen är inte tillämplig på jordbruksmark 1. som ingår i fastighet, som har bildats för annatändamål än jordbmk och som därefter inte har taxerats, 2. som ingår i stadsplan eller som enligtbyggnadsplan, fastställd efter , är avsedd för annat ändamålän jordbruk. Paragrafenmotsvarar 2 § 1 och 2 i utredningens förslag och 2 § 2 och 3 jordhävdslagen. Somframgår av den allmänna motiveringen bör den nya lagen i motsats till vad somgäller nu vara tillämplig också på mark som ägs av staten. Enligt definitionenav begreppet jordbruksmark i 1 § avses med sådan mark endast mark som ingår ifastighet som är taxerad som jordbmksfastighel. Någon motsvarighet tillundantaget i 2 § 2 jordhävdslagen för mark som ingår i fastighet taxerad somannan fastighet har därför inte tagits med i lagförslaget. Med hänsyn till denföreslagna lagens ändrade inriklning har inte heller medtagits någonmotsvarighet till 2 § 4 jordhävdslagen, vari undantas mark på vilket jordbruketvarit nedlagt . Ipunkt 1 har, som förordats av bl. a. lantmäteriverket, det av utredningenföreslagna ordet "nybildats" ersatts med "bildats".Härigenom blir undantagsregeln tillämplig inte bara om fastigheten harnybildats utan även i det fall den har ombildats för annat ändamål än jordbrukeller skogsbruk. 3 §Jordbruksmark, som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övriga omständigheter är lämplig för jordbruksproduktion, skall brukas så att markens produktionsförmåga tas till vara pä ett ändamålsenligt sätt. Paragrafenmotsvarar 3 § i utredningens förslag. Iparagrafen har tagits in de regler om skötsel av brukningsvärd jordbruksmarksom föreslagils i den allmänna motiveringen (2.2). Har tillstånd lämnatsenligt 4 och 5 §§ att ta marken ur produktion, behöver marken givetvis intebrukas på sätt som föreskrivs i denna paragraf. 4 §Jordbruksmark, som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övriga omständigheter är lämplig för jordbmksproduktion, får inte tas ur pro duktion utan tillstånd. Tillstånd behövs dock inte när åtgärden uppen barligen saknar betydelse för jordbruket på bmkningsenheten eller när marken tas i anspråk för företag vars tillåtlighet prövas i särskild ord ning. Påjordbmksmark som är lämplig för jordbruksproduktion får takt av matjord förannat ändamål än markinnehavarens husbehov inle ske utan tillstånd. 1978/79:163 23 Paragrafenmotsvarar 4 och 5 §§ i utredningens förslag. Iparagrafen föreskrivs tillståndsplikt när brukningsvärd jordbruksmark skalltas ur produktion eller användas för täkl av matjord i vissa fall. Jag harbehandlat dessa frågor i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2 och 2.3). Medbrukningsenhet i första slyckel avses den eller de fastigheter ellerfaslighetsdelar som ingår i etl jordbruksföretag. Iförsta stycket görs undanlag för det fall marken las i anspråk för förelag varstillåtlighet prövas i särskild ordning. Härigenom undantas frånlillståndsplikten företag vartill tillstånd har lämnats bl. a. enligt väglagen(1971:948), vattenlagen (1918:523), byggnadslagen (1947:385) ellermiljöskyddslagen (1969: 387). Enligtandra stycket krävs tillstånd för läkt av matjord för annat ändamål änmarkinnehavarens husbehov. Med husbehovstäkt avses sådan läkt som är normalför skötseln av tomtmarken till markinnehavarens och anställdas bostäder.Markinnehavare är ägaren, eller om marken är upplåten med nyttjanderätt,brukaren. Jag kan i övrigt hänvisa till vad jag anfört i frågan i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3). 5 § Tillstånd enhgt 4 § får länmas endasi närmarken på grund av särskilda omständigheter inte bör behållas förjordbruksproduktion. 6 § Fråga om tillstånd prövas av lantbruksnämnden,om inte regeringen föreskriver alt prövningen skall göras avlantbruksstyrelsen. Paragrafernamotsvaras närmasl av 4 § första punkten och 5 § i utredningens förslag. Somjag tidigare anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) bör brukningsvärdjordbruksmark i regel inte få tas i anspråk för andra ändamål än som får ansesvärdefulla från allmän eller enskild synpunkt. Härvid måste en avvägning skemellan å ena sidan åtgärdens inverkan på jordbruksföretaget eller frånrationaliseringssynpunkt och å andra sidan nyllan av att marken används t. ex.som upplagsplats, golfbana eller campingplats, eller för andra godtagbaraändamål. Vidare bör beaktas om det är frågan om sådan användning som gör detrelativt enkelt att återställa marken för jordbruksproduktion. Jagavser att senare föreslå regeringen att utfärda en särskild förordning medvissa verkställighetsföreskrifter till lagen. Förordningen skall ersättajordhävdskungörelsen (1969: 700). I denna bör närmare föreskrivas när frågorom tillstånd skall prövas av lantbruksnämnden eller av lantbruksstyrelsen. 7 § Tillsyn över efterlevnaden av denna lag utövas av lantbmksnämnden. 8 § har rätt att på begäranerhålla upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen enligt denna lag. 1978/79: 163 24 Paragrafernamolsvarar 7 § första styckel och 8 § i utredningens förslag. Dehandlingar som lantbruksnämnden kan behöva ta del av för tillsynen kan varaarrendekontrakt, täckdikningsplaner och handlingar angående markkartering, m.m. 9 §Om det uppenbart behövs för att 3 § skall efterlevas, får lant bruksnämnden förelägga innehavaren alt sätta i stånd mark eller mark anläggning eller alt ge växtodlingen ändrad inriktning. Innehas marken med nyttjanderätt, får föreläggande i stället riktas mot ägaren. meddelar föreläggande, skall nämnden ange de åtgärder sombehövs för ändamålet. Nämnden kan sätta ut vite. Ägareeller brukare är skyldig att tåla alt föreskriven åtgärd vidlas även omföreläggandet riktas mot annan. Paragrafen,som motsvarar 9 och 10 §§ i utredningens förslag, har viss molsvarighet i 3 §första och Iredje styckena och 4 § jordhävdslagen. Somframgår av paragrafen utgör det en förutsättning för ingripande att det äruppenbart att föreläggande behövs. Härigenom avses föreläggande i principkomma att tillgripas endast i klara fall av överträdelser av 3 §. I försiahand bör lantbmksnämnden söka nå rättelse på frivillig väg genom råd ochanvisningar. Vilka förelägganden som kan bli aktuella har jag närmare berört iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Enligtförsta stycket kan föreläggande riktas mot innehavaren, som kan vara ägareeller bmkare. Även i de fall marken är upplåten med nyttjanderätt kanemellertid föreläggandet riktas mot ägaren. Som vägledning för vem föreläggandetskall rikias mol, kan i viss utsträckning tjäna de regler iarrendelagstiftningen efter vilka avgörs om jordägaren eller arrendatorn bäransvaret för att en åtgärd utförs. Sålunda torde det ligga närmast till handsatt förelägga bmkaren exempelvis att avhjälpa smärre brister på entäckdikning. Är dessa mera omfattande, bör dock föreläggandet riktas motmarkens ägare. Vidare bör föreläggandet riktas mot ägaren, om bmkarensåterstående besittningstid är kort eller kostnaderna för åtgärden uppgår tillstörre belopp. Den av utredningen föreslagna möjligheten att samtidigtförelägga ägaren och brukaren att utföra en åtgärd skulle leda till svårigheteri tillämpningen och fyller enligt min mening inte heller något praktiskt behov.Någon sådan bestämmelse har därför inte tagits in i paragrafen. Medmarkanläggning i första stycket avses täckdikning, stängsel och andraanläggningar som anbragts i eller ovan jord för stadigvarande bmk. 10 §Har föreläggande meddelats med stöd av 9 §, är staten skyldig att helt eller delvis lösa den fastighet som berörs av föreläggandet, om äga ren begär det och föreläggandet inte avser åtgärd av endast ringa om fattning. Kan det antas att inlösen medför olägenhet av någon betydelse 1978/79: 163 25 förbrukningsenhet i vilken fastigheten eller fastighetsdelen ingår, är statenskyldig att på begäran lösa brukningsenheten. 11 §Begäran om inlösen skall framställas hos lantbruksnämnden efter det atl nämndens beslut om föreläggande vunnit laga kraft. Talan om inlösen skall väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område egendomen är belägen från nämnda tid punkl. Har ägaren fått del av beslutet först sedan detta vunnit laga kraft, räknas dock tidsfristerna för delfåendet. Iakttar inte ägaren vad som har sagts, förlorar han sin talan. 1fråga om talan om inlösen gäller i övrigl expropriationslagen (1972: 719) itillämpliga delar. Bestämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen skalltillämpas i fråga om värdeökning som har ägt mm tio årföre det talan väcktes vid domstol. Paragrafernamotsvarar 11 och 12 §§ i utredningens förslag och har viss motsvarighet i 5 §jordhävdslagen. Dentid inom vilken begäran om inlösen skall framställas eller talan senasi fårväckas har i förhållande till gällande lag förlängts till tre respektive sexmånader efter del beslutet om föreläggande vunnit laga kraft. Vidare skallbestämmelserna i expropriationslagen gälla i tillämpliga delar i händelse atttalan om inlösen väcks. Bestämmelsernaom inlösenskyldighet av bmkningsenhet i 10 § är mer långtgående änbestämmelserna om utvidgning av expropriation i 3 kap. 8 § expropriationslagensåtillvida att det inte krävs att synnerligt men uppstår. I 11§ andra stycket har vidare tagits in en bestämmelse om att den s. k.presumtionsregeln i expropriationslagen skall avse värdeökning som har ägt mmunder tiden före del talan väcktes vid domstol. Övergångsvisgäller viss begränsning enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna. Jagkan i övrigt hänvisa till vad jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt2.5). 12 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. tar jordbruksmark ur produktion i strid mot 4 §första stycket, 2. utför takt i strid mot 4 § andra stycket, 3. bryter mot föreläggande som har meddelats med stödav 9 §, om inte föreläggandet har förenats med vite. Utbyteav brott som avses i första stycket 2 skall förklaras förverkat, om det inte ärupp)enbart obilligt. Paragrafenmotsvarar 13 § i utredningens förslag och 9 § jordhävdslagen. Iparagrafen straffbeläggs överträdelser av skyldigheten att söka tillståndenligt 4 § och av föreläggande enligt 9 §. I andra stycket har, i enlighet medvad som gäller enhgt naturvärdslagen, tagits in en bestämmelse att ulbyte avbrott genom olovlig matjordstäkt skall förklaras förverkat, om det inte äruppenbart obilligt. 1978/79:163 26 13§ Talan mot lantbruksnämndens beslut enligt denna lag förs hoslantbruksstyrelsen genom besvär. Mot lantbruksstyrelsens beslut förs talan hosregeringen genom besvär. Paragrafenmotsvarar 14 § i utredningens förslag och 9 a § i jordhävdslagen. Denna lag träder i kraft , dåjordhävdslagen (1969: 698) skall upphöra att gälla. Förekommer i lag eller annan författning hänvisningtill föreskrift som har ersatts genom bestämmelse i denna lag, tillämpas istället den nya bestämmelsen. Har jordbruket på jordbruksmark, som är lämplig förjordbruksproduktion, lagts ned före nya lagens ikraftträdande, får lantbruksnämndenförelägga ägaren att åter ta marken i bruk, om det finns särskilda skäl tilldet och marken inte används för annat godtagbart ända mål. Har förklaring somavses i 7 § jordhävdslagen meddelats, får sådant föreläggande inte meddelasbeträffande marken. meddelar föreläggande, skall nämnden ange de åtgärder sombehövs för ändamålet. Nämnden kan sätta ut vite. Bestämmelserna i 10 och 11 §§samt 5 övergångsbestämmelserna gäller i tillämpliga delar i fråga omföreläggande som har sagls. Förelägganden om återställande av hävd som harmeddelats enligt 3 § jordhävdslagen skall anses meddelade med stöd av 9 § nyalagen. Bestämmelsen i 11 § andra stycket om tillämpning av4 kap. 3 § expropriationslagen (1972: 719) gäller inte i fråga om värdeökningsom har ägt rum före utgången av . Punkt2 saknar motsvarighel i utredningens förslag. Ftmkt3 har berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) till vilken jag kanhänvisa. Uttrycket "lämplig för jordbruksproduktion" i första styckethar samma innebörd som i 3 och 4 §§. De åtgärder som kan föreläggas med stöd avpunkten kan exempelvis vara bearbetning av marken, dikning eller täckdikningoch andra tekniskt och ekonomiskt rimliga åtgärder som behövs för att markenåter skall kunna tas i bruk för jordbmksproduktion på ett ändamålsenligt sätl. Punkt4 motsvarar punkt 3 i utredningens förslag. Punkt5 motsvarar punkt 4 i utredningens förslag. Iöverensstämmelse med vad som föreskrivs i punkt 13 i övergångsbestämmelsernatill expropriationslagen (1972: 719) föreskrivs i punkt 5 att bestämmelsema omtillämpning av den s. k. presumtionsregeln i 11 § andra stycket inte skallgälla värdeökning som har inträffat före utgången av . 1978/79:163 27 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om skötselav jordbmksmark. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1978/79: 163 28 Närvarande:f. d. regeringsrådet , regeringsrådet , juslitierådei SvenNyman, juslitierådei . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen for beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om skötsel av jordbmksmark. Förslagethar föredragits inför lagrådet av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttranden. Enallmän lagstiftning rörande vanhävd av jordbruksmark har gällt i sedanden , då lagen (1942: 515) om åtgärder mot vanhävd av jordbrukträdde i kraft. Enligt denna lag som var av provisorisk nalur skulle detallmänna hålla uppsikt över att varje bruknings-del odlad jord om mer än etthektar ej vanhävdades vare sig genom att jorden vansköttes så att dessavkastningsförmåga äventyrades eller genom att byggnaderna därå bortfördeseller i viss omfattning försummades. Lagstiftningen var föranledd av de underandra världskriget föreliggande försörjningspolitiska omständigheterna.Departementschefen framhöll i motiven (prop. 1942: 275 s. 34), att med rådandekrav på största möjliga produktion av inhemska jordbruksalster den odlade jordenmåste utnyttjas till det yttersta. Lagen, vars huvudregel återgiviis ovan,ansåg departementschefen innefalta en tillfredsställande intres-seawägningmellan å ena sidan del allmännas önskan atl i dåvarande krisläge få alltillgänglig jord bmkad i behörig ordning och å andra sidan den enskildesintresse alt icke onödigt betungas med åtgärder i angivet syfte och denenskilde odlarens behov av rörelsefrihet vid drivande av sitt jordbruk. Vidbedömande av frågan om vanhävd förelåg av jorden måste enligtdepartementschefen hänsyn tas till bl. a. jordens beskaffenhet, de klimatiskaförhållandena och avsättningsmöjlighetema. Dennaallmänna intresseavvägning som enligt vad sagts företogs 1942 har om ände yttre förhållandena liksom den jordbrukspolitiska målsättningen växlat islort sett bibehållits vad beträffar de hittillsvarande uppsikts- ochjordhävdslagarna. Mot ett allmänt intresse att jord- 1978/79: 163 29 bruksmarkensproduktionsförmåga blir vederbörligen utnyttjad har ställts den enskildeägarens intresse av att själv få beslämma om sin mark. Det allmänna intresse,som i gällande jordhävdslag skjuts i förgrunden, är strävan alt skapa ochupprätthålla rationella brukningsenheter inom jordbruket. Hittillsvarandelagsliftning har verkat med något växlande medel. Nuvarande jordhävdslag, somsyftar till atl förhindra nedläggandet av odlad jord under vissaomständigheter, ger lantbruksnämnden rätt att förelägga markens brukare"att återställa hävden". Föreläggande härom får förenas med vite. Somredan namnet på den nu föreslagna lagen anger, har denna en mer vittsyftandemålsättning. Den riktar sig ej längre enbart mot nedläggning av jordbruk eller som det heter markens lagande ur jordbruksproduktion, utan del allmännasmöjligheler alt ingripa vidgas i 3 § till ett principielll nytt område:lantbruksnämndens tillsyn skall gå ut på att jordbruksmarken brukas så attdennas produktionsförmåga tas tillvara på ell ändamålsenligt sätt.Tvångsmedlen är enligt 9 § dock begränsade till två slag av förelägganden,dels föreläggande all sätta i slånd marken eller markanläggning, vilket ickeinnebär något nytt, dels föreläggande för ägare eller brukare att geväxtodlingen ändrad inriklning. Däremot vill lagstiftaren icke betrolanlbmksnämnderna med befogenhet att genom förelägganden styra djurhållningenpå de olika bruknings-enhelerna. Medden föreslagna lagstiftningen tas ett rättssyslematiskt viktigt steg i riktningmot att lägga jordbruksnäringen under en offentligrätlslig de-taljdirigering.Det blir i princip lantbruksnämndens och ej brukarnas bedömning som avgör dådet gäller att beträffande varje särskild brukningsenhet bestämma omtillvaratagandel av markens produktionsförmåga på ett ändamålsenligt sätl.Lantbruksnämnden ges makt att driva genom sin uppfattning med hjälp av direktivi form av vites- eller straffsanklionerade förelägganden om hur växtodlingen påbrukningsenheten skall skötas. Lagsliftaren finner sig sålunda nu kunna släppaefter . på hänsynen till vad som ännu kristid ansågs vara ettbeak-tansvärl iniresse, nämligen den enskilde odlarens behov av rörelsefrihetvid drivande av sitt jordbruk. Hur stor frihet denne skall få behålla blirberoende av lantbruksnämndens uttolkning av ändamålsenlighetskriteriet i frågaom varje jordbruksenhet. alt produktionsförmågan kan tillvaratasgenom två eller måhända flera olika slag av växtodlingar, får brukaren givelvisfritt välja mellan dessa. Om någon rättslig prövning är det ej fråga. Vilkaväxtodlingar varje jordbruk i vårt land kan tillåtas driva blir elt spörsmålsom lantbruksnämnden och i sista hand efter besvär regeringen besvarar iadministrativ väg. I9 § föreslås atl lantbruksnämndens befogenhet att ingripa med föreläggandeskall vara beroende av att del är uppenbart att ett ingripande 1978/79:163 30 behövsför efterlevnaden av 3 §. Detta kriterium synes vara uppfyllt så snart detråder delade meningar mellan lantbruksnämnden och den enskilde brukaren om enviss växtodlings ändamålsenlighet. Böjer sig icke brukaren för nämndensuppfattning atl en viss av brukaren förordad växtodling ej är ändamålsenlig,fordras uppenbarligen ett föreläggande för att tvinga brukaren att följanämndens mening. Ilagrådsremissen beaktas i ringa utsträckning de ekonomiska aspekterna av detallmännas ingripande i jordbruksdriften. Om det allmänna tillägger sig rätt altfastställa vilka växtodlingar som skall förekomma för att markensproduktionsförmåga skall anses tillvaratagen på ett ändamålsenligt säll, synesdet allmänna också böra påta sig ett ekonomiskt ansvar för att den produktion,som nämnden anser vara ändamålsenlig, också ger markens brukare elt rimligtekonomiskl ulbyte av hans insatser. Det synes mig stå i dålig överensstämmelsemed de grundtankar, som bär upp reglerna i 2 kap. 18 § regeringsformen, atl enbmkare av jordbruksmark skall av det allmänna kunna år åläggas atl idet allmännas intresse genomföra en produktion av jordbruksalster som t. ex. pågrund av prisförhållandena för honom innebär direkt ekonomisk förlust. Mansnuddar vid denna fråga i vissa remissyttranden. i länifrågasätter t. ex. om långtgående åtgärder som innefattar stora utgifterskall kunna föreläggas en markägare, även om åtgärdema kan vara erforderligaför ett rationellt brukande. Även hushållningssällskapens förbund drar framföretagsekonomiska aspekter, om ock i annat sammanhang. Givelviskan man svara att den enskilde ägarens intressen är tillgodosedda genom atthan kan begära inlösen av jorden, om det ställs krav på honom som han avekonomiska skäl icke orkar med. I många fall synes dock ett avstående av markengenom dennas inlösande av slaten knappast vara den lösning som ligger närmasttill hands i ett samhälle vilket bygger på enskild äganderätt. Den som ickeförmår fylla ekonomiskt kanske mycket betungande allmänna krav borde, om dennasynpunkt anses förtjäna beaktande, även erbjudas alternativet att behållamarken och bruka den på ett ekonomiskt lönsamt sätt efter sin egen linje. Lagförslagetkan också sättas in i elt större sammanhang och illustrera den pågåenderättsutvecklingen.