prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Hovrätten förordar att i bestämmelsen göresenbart den begränsningen, att rällshjälp ål näringsidkare i angelägenhet somuppkommit i hans näringsverksamhet får lämnas bara om särskilda skälföreligger. Vad man varit orolig för har väl varit att näringsidkare skulle fåtillgång lill allmän rättshjälp för indrivning av fordringar som uppkommit irörelsen. Det kan vara anledning atl i lagen uttryckligen undantaga sådanaangelägenheter, Tingsrätten delar utredningens uppfattning att det finnsskäl atl åstadkomma en generösare lillämpning av möjlighelerna förnäringsidkare att få rällshjälp (s. 148). Det kan emellertid ifrågasättas, ominte den föreslagna lagtexten kommer att tolkas lika restriktivt som dennuvarande. Tingsrätten är av den uppfattningen atl man skulle råda bot försådana farhågor genom alt ur 12 § 2 st. 3 lagförslaget taga bort orden"bara" och "särskilda". Om skäl föreligger för rättshjälpmed hänsyn till angivna omständigheter, skulle alltså rättshjälp kunna beviljasför näringsidkare. 4.2.5 och arrendenämnden i Enligt nu gällande lag (8 § 3.) får rättshjälp inte lämnasnäringsidkare i angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet, ominte särskilda skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn lill hans ekonomiskaförhållanden eller sakens beskaffenhet. Ulredningen anför all det finns skälatl åstadkomma en generösare lillämpning av möjlighelerna för näringsidkareatt få rättshjälp. Detta kan ske, säger utredningen (sid. 148), genom attreglerna ändras så att allmän rättshjälp får beviljas näringsidkare som medhänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning måste anses jämställdmed fysisk person som inte är näringsidkare. I lagförslaget (12 § 3.) uttrycksdetta sä, att allmän rättshjälp får lämnas näringsidkare, bara om särskildaskäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsadeomfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheternai övrigt. Den nuvarande lagregeln synes ha lett tUl att rättshjälpbeviljats näringsidkare endast i mycket begränsad omfattning. Enligt Arrfeltskommentar till rällshjälpslagen (2 uppl, sid. 52) anses allmän rättshjälp kunnalämnas bara den näringsidkare som har en ställning som är jämförbar med en löntagaresi lägre inkomstläge. Denna ståndpunkt har enligt Arrfelt lett till att allmänrättshjälp vägrats även den som i och för sig bara skulle belala gmndavgiften ikostnadsbidrag, när rörelsen varil av sådan omfattning all han av den anledningeninte kunnat jämställas med en löntagare i lägre inkomstläge. Ulredningenuppger (sid. 146) att när del gäller årsomsättningens storiek har enligtuppgift från besvärsnämndens kansli gränsen i praxis satts vid . I hyresnämnderna förekommer ett mycket stort antal ärendendär enskilda näringsidkare upplräder som parter. En vanlig typ av ärenden ärmedling enligt 57 § hyreslagen i anledning av uppsägning av lokal. inkom till hyresnämnden i 97 sådana ärenden. Dessa ärendenär av stor belydelse för lokalhyresgäster. Mycket ofta är det fråga omnäringsidkaren alls skall kunna fortsätta sin verksamhei. Del är alltsårörelsens existens som slår på spel. Näringsidkarna, som ofta är hantverkareeller innehavare av små butiker, är tydligen i hög grad beroende av kunnigtbilräde. Rättshjälp förekommer emellertid ytterst sällan i dessa ärenden. Omnäringsidkaren uppträder utan bilräde, brister del lätt i Prop.1978/79:90 331 jämställdhetenmellan parterna, i synnerhet som hyresvärden ofta är en kommun eller enfastighetsägare med erfarenhet av fastighetsjuridik och ekonomisk möjlighet altläla sig företrädas av kunnigt biträde. Det undandrar sig hyresnämndensbedömning huruvida näringsidkaren, när han inte har biträde, sökt rättshjälpoch fått avslag eller inte funnit det lönt att söka rättshjälp alls. Engissning är att det bland nänngsidkare finns den uppfattningen all rättshjälpöverhuvudtaget inte kan beviljas dem. Som exempel på näringsidkare som nyligenuppträtt i hyresnämnden och som redan med nuvarande lagregel bort kunna erhållarättshjälp kan nämnas följande: gra-vör som innehade en liten gravyrverkstad,innehavarinna av en tobaksaffär med liten omsättning, frisör med obetydligverksamhet, innehavarinna av symaskinsaffär som sålde ett 70-lal symaskiner omåret och dessutom i någon omfattning bedrev reparation av symaskiner. Hyresnämndenfinner del alltsä väl motiverat att reglerna ändras så alt näringsidkare istörre omfattning än nu kan få rättshjälp. Nämnden finner det tveksamt omutredningen i detla hänseende gått tillräckligt långt. Enligt både dennuvarande och den föreslagna lagtexten krävs särskilda skäl för rättshjälp. gällande lagtexten (8 § 3.) åberopas sökandens "ekonomiskaförhållanden eller sakens beskaffenhet". Enligt den föreslagna lagtextenfår rällshjälp beviljas, "bara om särskilda skäl föreligger för rättshjälpmed hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, sökandensekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt".Enligt hyresnämndens mening kan den föreslagna lagtexten mycket väl komma atttolkas lika restriktivt som den nuvarande. Utredningens intentioner skullebättre komma fram om orden "bara" och "särskilda" togsbort. Rättshjälp skulle alltså kunna beviljas näringsidkare, om skäl föreliggerför rättshjälp med hänsyn till de angivna kriterierna. Lantbrukareär också näringsidkare i lagens mening, och vad som sagts om behovei avrättshjälp för näringsidkare i allmänhet är också tillämpligt på dessa. 1synnerhet gäller delta de för jordägare och arrendalor vikliga ärendena omförlängning av arrendeavtal. Utredningendiskuterar på sid, 146 och 147 hur en gräns skall kunna dras mellan denäringsidkare som bör och de som icke bör kunna erhålla rättshjälp.Hyresnämnden delar utredningens slutsats att varken antalet anställda elleromsättningens storlek kan tjäna som säkert kriterium på behov av rättshjälp.Vad gäller t, ex, detaljhandeln varierar lönsamheten mycket mellan olikabranscher, varför bmiioomsällningen inte anger branschens lönsamhet. En bälireuppfattning om ett företags ekonomiska styrka får man genom att undersökaägareuttag och rörelseöverskott. Eftersom resullalei kan variera olika år,torde mest rättvisande vara atl göra ett genomsnitt av de tre sisla årenssammanlagda ägareutlag och rörelseöverskott. Om det vid en sådan undersökningvisar sig atl näringsidkarens ekonomiska situation är jämförbar med enlöntagares, bör rättshjälp beviljas. Rätlshjälpsnämndendelar utredningens uppfattning att del inte bör komma ifråga att genäringsidkare som är fysisk person rätl lill allmän rättshjälp utanbegränsning. Nämnden - som inser de svårigheter utredningen haft i berörtavseende - anser att förslaget är godtagbart även om en mera konkret utformningvarit önskvärd exempelvis i form av anknytning till verksamhetensårsomsättning och/eller antalet anställda. Man måste dock ha förståelse förtveksamheten härvidlag. Prop.1978/79:90 332 emellertid att den föreslagna lydelsen är ägnad alt vidgamöjlighelen att bevilja näringsidkare allmän rättshjälp. Ulredningen föreslår att nuvarande lydelse som talar om"angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet" ändras lill"angelägenhei som uppkommit i hans näringsverksamhet".Rällshjälpsnämnden uppfattar ändringen så att någon begränsning inte skallföreligga beträffande rätl atl erhålla allmän rällshjälp i angelägenhet, somavser tillämnad näringsverksamhet. Utredningens förslag innebär en viss utvidgning avmöjlighet att få allmän rättshjälp. Allmän rättshjälp skulle för månganäringsidkare ha karaktären av en rimlig social förmån. Denna rättshjälpenskaraktär medför emellertid att utvidgning måsle ske med en viss försiktighet.Om näringsidkares möjligheter all erhålla allmän rällshjälp utvidgas kommerotvivelaktigt fördyringar att bli följden. Utredningen vill ändra lagtextens ordalydelse till"uppkommit i hans näringsverksamhet". vill påpekaatt "uppkommit i hans näringsverksamhel" är ell snävare uitryck än"i samband med hans näringsverksamhet". Användes uttrycket"uppkommil i" kommer della alt medföra att näringsidkares rätt att fåallmän rättshjälp ulvidgas. I utredningens förslag upprätthålles kravet på altnäringsidkare skall erhålla allmän rättshjälp endast om särskUda skälföreligger härför. anser en sådan begränsning erforderlig.Till skillnad från nu gällande rätt har i den nya bestämmelsen intagits ennärmare bestämning av vilka olika omständigheter man skall ta hänsyn till föratt särskilda skäl skall anses föreligga. Bestämmelsens utformning tordeinnebära vidgade möjligheter för näringsidkare till allmän rättshjälp. Nämndenhar ingen erinran häremot. Nämnden delar utredningens uppfattning att näringsidkarebör kunna erhälla allmän rättshjälp i större omfattning än iangelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet. Enligt nuvarande praxis har storleken av omsättningen irörelse kommit alt lillmälas avgörande belydelse för näringsidkares möjlighetalt erhålla allmän rättshjälp. Med hänsyn till att förhållandena varierarmyckel mellan olika branscher ifrågasätter nämnden lämpligheten härav. Nämndenställer sig också tveksam till om den föreslagna utformningen av lagtexten (12§ 2 st. 3 p.) medger någon nämnvärd ulvidgning av praxis. Önskemål om utvidgad möjlighet att ge rättshjälp ålnäringsidkare har framförts från flera håll. Den av utredningen föreslagnautvidgningen är emellertid så vagt angiven, atl det helt har lagts pårältshjälpsmyndigheter-na att dra upp de nya gränserna. Det hade varit önskvärtmed en mera klargörande avgränsning. Med föreslagen konstruktion kommer detalt la lid innan tillräckligt säkra gränser kan ges för de fall därnäringsidkare skall erhålla allmän rättshjälp. 1978/79:90 333 Som utredningen påpekat har det inom besvärsnämnden förrättshjälpen och i rättshjälpsnämnderna utbildats en restriktiv praxis i frägaom rätt för näringsidkare till allmän rättshjälp. delarutredningens uppfattning att det finns skäl som lalar för alt man bör åstadkommaen generösare lillämpning av möjlighelerna för näringsidkare all få allmänrällshjälp. Det vill ocksä synas som om departementschefen i propositionentill rällshjälpslagen ansåg att näringsidkare skulle kunna få rättshjälp inågot större omfattning än vad praxis tillåtit. Tillämpningenav gällande bestämmelser har inneburil betydande svårigheter /e/j i fräga omvem som skall anses vara näringsidkare, dels i frå--ga om angelägenhet kananses ha samband med näringsverksamhet dels ock i fråga om särskilda skäl skallanses föreligga. Del torde emellertid som utredningen konstaterat vara omöjligtatl konstruera en regel som enkelt anger under vilka omständigheter ennäringsidkare skall erhåUa rättshjälp. En sädan bestämmelse måste, för alt intebli stelbent och föranleda stötande konsekvenser, vara försedd med betydandeundantag. Därför bör det också fortsättningsvis ske en sammanvägning avsamtliga omständigheter som kan anses vara av betydelse i sammanhanget såsomomsättningens storlek, antalet anställda, verksamhetens art och omfattning samtnäringsidkarens ekonomiska och personliga förhållanden. Utredningen synes genom alt formulera om ifrågavarandebestämmelse ha velal markera sin inställning att en generösare tillämpning avmöjligheterna Tör näringsidkare att få rättshjälp bör åstadkommas. Somtidigare framkommil anser att lagregeln bör'ges en utformning,som inte alltför mycket avviker från den gällande. Den av utredningen föreslagnauppfyller detta krav. Utredningen har emellertid inte närmare angett i vilkasituationer man tänkl sig en mera generös tillämpning. Som en allmän principför en mera generös lillämpning av möjlighelerna till allmän rättshjälp förnäringsidkare har utredningen angett att det skall röra sig om näringsidkaresom med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning måste ansesjämställd med fysisk person som inte är näringsidkare. Det hade varit önskvärtatt utredningen på denna punkl angivit vilka typer av näringsidkare som häravsetts eller åtminstone gett exempel på sådana näringsidkare. Det ärnödvändigi att en exemplifiering göres i samband med den vidare behandlingenav denna lagstiftningsfråga. Detsamma gäUer även den nivå till vilka man villlägga kriteriet som avser verksamhetens begränsade omfattning. Här blir detofrånkomligt alt bygga på bruttoomsättning och antal anställda som tvåväsenlliga faktorer vid bedömningen. Vidare bör vid den fortsatta behandlingenäven klart framgå vilken behandling som skall vederfaras även de näringsidkaresom inte skall anses som likställda med löntagare. 1 vilka fall kan man tänkasig atl meddela rättshjälp för dem i angelägenheler som uppkommit i näringsverksamheten?I praxis har även uppkommit andra frågor som vore förtjänta av atl ytteriigaregranskas i förevarande sammanhang. tänker då närmast påpersoner som göi»ansökan om allmän rättshjälp i angelägenhet som har sambandmed tidigare bedriven näringsverksamhet. 1 många fall har vederbörande övergåttlill vanlig anställning som arbetstagare men har där en inkomsi som föranlederhögre rättshjälpsavgift än grundavgiften. I vilken mån har man här att beaktavilken omfattning den tidigare rörelsen hade? Även de fall där löntagare istörre eller mindre omfattning som "extraknäck" bedrivernäringsverksamhet med vilken en aktuell angelägenhet har samband böruppmärksammas i förevarande sammanhang. 1978/79:90 334 Enligt uppfattning krävs således på dennapunkt en omfattande diskussion i motiven om i vilka fall man anser atträttshjälp bör beviljas. I annat fall riskerar man atl praxis på nytt bliralltför restriktiv eller i vart fall att det lar lång lid innan tillämpningenav bestämmelsen nått erforderlig stadga. Utredningen har ansett atl del finns skäl atl åstadkommaen generösare tillämpning av möjligheterna för enskilda näringsidkare atterhålla rättshjälp. Styrelsen delar utredningens uppfattning och vill särskiltframhålla att många småföretagare är arbetshandikappade som genom olika samhällsinsatser,t.ex. näringshjälp, fått möjlighet till försörjning i form av egen rörelse. Avbelänkandet Arbete med näringshjälp (SOU 1977: 22) framgår att de handikappadei allmänhet har låga inkomster från sina rörelser. Enligt utredningen finns det skäl att åstadkomma engenerösare tillämpning av möjligheterna för näringsidkare att få rättshjälp iangelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhel. Genom den praxis som harulbil-dats hos rältshjäipsnämnderna och besvärsnämnden har allmän rättshjälp iprincip kommit att vägras alla näringsidkare med sådana inkomstförhållandenatt rättshjälpsavgiften blir högre än grundavgiften. Utredningen konstateraremellertid att gränsdragsningsproblemen kan bli omfattande, när det gäller atlavgöra om allmän rättshjälp skall utgå eller inte. Enligt RRVs uppfattning torde avsaknaden av klara ochenhetliga linjer komma att skapa problem för rättshjälpsnämnderna. Därutövervill RRV peka pä några förhållanden av betydelse i sammanhanget: Ennäringsutövare måste förutsättas ha övervägt riskema i verksamheten ochmöjligheterna att gardera sig mot oförutsedda händelser. Förnäringsidkare gäller till skillnad från löntagare att kostnader för juridisktbiträde ofta torde vara avdragsgilla enligt 29 § kommunalskattelagen. Det är vanligtalt näringsidkare ingår avtal om skiljemannaförfarande vid upprättande avavtal. Detta förfarande minskar samhällets kostnader för rättsskipning och dettorde vara olyckligt om denna praxis ändrades av en reform pårättshjälpsområdet. Med hänsyn till vad som anförts anser RRV att utredningensförslag om vidgade möjligheler för näringsidkare atl i denna egenskap fårättshjälp bör ges låg prioritet. AUmän rättshjälp får enligt 8 § första stycket 3 p. inuvarande rältshjälpslag (RHL) inte lämnas näringsidkare i angelägenhet somhar samband med hans näringsverksamhet, om inte särskilda skäl föreligger förrättshjälp med hänsyn lill hans ekonomiska förhåUanden eller sakens beskaffenhet.Ulredningen anser att det finns skäl atl åstadkomma en generösare tillämpningav möjligheterna för de näringsidkare som standardmässigt och i övrigi ärjämslällda med vanliga löntagare att få rällshjälp. 1978/79: 90 335 män rättshjälp föreslås sålunda kunna beviljasnäringsidkare som med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning,ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigi måstearises jämställd med fysisk person som inte är näringsidkare. Som näringsidkare betraktas i praxis den som i egenskap avfastighetsägare hyr ut lägenheter i flerfamiljshus. Överexekuior vid dennalänssly-relse har i flera handräckningsmål inie dispenserat frän kravel päborgen enligt 194 § utsökningslagen (UL) dä fastighetsägare uppgetl sig vara medellösa.Grunden härför har varil alt dessa med hänsyn lill fastighetsinnehavet måsteanses äga en förmögenhet som ger en betydande och regelbunden avkastning. Påfastighetsmarknaden förekommer uppenbariigen en hel del förvärv avhyresfastigheter där avsikten huvudsakligen är att få tillgång tillhyresavkastning och att utnyttja fastigheten som kredilobjekt, dvs. renaspekulationsförvärv där normall underhåll av fastigheterna inte kommer i fråga.Mot bakgrund härav bör stora krav ställas beträffande utredning avfastighetsägarnas ekonomiska förhållanden innan rättshjälp medges. anser i likhet med utredningen atlförutsättningarna för rättshjälp inte kan knytas till exempelvis antaletanställda eller årsomsättningen. Det bör vara en rimlig utgångspunkt attnäringsidkare som har ungefär samma siandard som vanliga löntagare skall kunnafå rättshjälp. anser att denna mer generösa tillämpning kommiitiU uttryck i den föreslagna lagtexten på ett godtagbart sätt. Utredningen föreslår i 12 § 2 st. 3 rättshjälpslagen enulvidgning av den möjlighel som föreligger för näringsidkare att få allmänrättshjälp. finner rimligt alt en sådan reform sker.Småföretagare kan i vissa fall ha en helt underlägsen ställning i förhållandetill större förelag. Det är dä motiverat att jämställa dem med fysisk personsom inte är näringsidkare. Det är också önskvärt att näringsidkare i nägotstörre utsträckning än bereds möjlighet att få allmänrättshjälp i ärenden som prövar enligt lagen (1971:112) omförbud mol oskäliga avtalsvillkor och enligt marknadsföringslagen (1975:1418). Samfundet har ingen annan erinran mot förslaget rörandenäringsidkares rätt till allmän rättshjälp (12) än i fråga om utformningen avlagtexten i 12 § andra stycket 3. Den mera generösa tillämpning av möjlighetenför näringsidkare att få rättshjälp som utredningens överväganden och förslagsyftar till kommer inte så val lill uttryck i lagtextens rätt återhållsamma ordalag. 4.2.18 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer Föreningen har inte något att erinra mol förslaget och sermed lillfredsställelse att möjligheterna för näringsidkare att erhålla allmänrättshjälp ulvidgas. Förslaget att ge mindre näringsidkare ökade möjlighetertill ekonomiskt stöd i rätlstvisler vill förbundet ge sitt fulla stöd. 1978/79: 90 336 Sedan berells lillfällealt avge yttrande över Rättshjälpsulredningens betänkande (SOU 1977:49)"Översyn av rältshjälpssystemel" får förbundel anföra följande. Förbundet inskränker sig till atl beröra frågorna om ivilken män förbundels medlemmar - ägare av hyreshus - dels skall kunna fårättshjälp i rättsliga angelägenheter avseende fastigheten, dels såsom vinnandepart i rättegång av statsverket skall kunna få ersättning för rättegångskostnadsom skulle ha betalats av tappande motpart med rättshjälp men som inte kunnatuttagas av denne. Både enligt gällande rättshjälpslag och enligt förslagetär ägare av hyreshus all betrakta som näringsidkare. Mot detta synsätt har förbundetinget all erinra. Möjlighelerna för ägare av hyreshus att få rättshjälp haremellertid varit alltför begränsade. Förbundet noterar därför medtillfredsställelse all möjlighelema härtill föreslås utökade. Förbundel hadedock helst sett en generösare och mer precis gränsdragning än vad som föreslås.Det finns annars riks för en mer inskränkt tillämpning än vad som åsyftats. 1 tilläggsdirektiven påpekas rättshjälpens karaktär avsocial förmån samt framhålls atl när rättegångskostnader för den enskildeföretagaren inie spelar annan roll än övriga kostnader i verksamheten - som kandras av vid beräkning av skattepliktig inläkt av rörelsen och som påverkarpriset på förelagarens varor och tjänster - bör det inte komma ifråga atlsärskild ersättning för dessa kostnader skall utgä av allmänna medel. Med hänsyn härtill och då missuppfattningar oftaförekommer vill förbundet särskilt framhålla att rättegångskostnader förägaren av hyreshus i och för sig torde vara avdragsgilla, men att de inte påverkarpriset på varan, dvs. För enskilt ägda hyresfastigheter gäller nämligenbruksvärdeprincipen, dvs. hyresvärden får ta ut "samma" hyra somhyran för likvärdiga lägenheter (i främst allmännyttiga företag). Hyrorna ienskilt ägda fastigheter är således inte knutna till kostnaderna ifastighelsförvali-ningen. Genom att göra den allmänna rättshjälpen lillgänglig förnädringsidkare då det "med hänsyn till verksamhetens art och begränsadeomfattning, hans ekonomiska och personliga förhåUanden eller omständighetema iövrigt" finnes särskilda skäl härtill, har utredningen velat utvidgarättshjälpsmöjligheten för dem, som "både standardmässigl och i övrigt ärjämställda med vanliga löntagare". Bedömda efter detla flexibla kriteriumbör åtskilliga ägare av smärre eller t, o. m. medelstora hyresfastigheterkunna beviljas allmän rällshjälp i angelägenhet rörande fastigheten. Hit lordeexempelvis höra sådana, som tidigare bedrivit byggnadsverksamhet (kanske imindre skala) men övergått till alt förvalta en eller ell par behållnafastigheter, andra rörelseidkare som pensionerat sig eller "varvatned" med förvärv av hyresfastighet och praktiskt lagda personer som funnitdel möjligl atl få sin huvudsakliga utkomst från en eller några fastighetergenom att själva såväl förvalta som sköta och i görligaste mån även underhållafastighetsbeståndet. Denna kategori har också utomordentligt små om ens någramöjligheter alt med en rättsskyddsförsäkring gardera sig mot opåräknadeutgifter i rättsliga angelägenheter. Enligt förslaget kan, efter särskilt förordnande,rättshjälp lämnas även av annan än advokat eller biträdande jurist. Även om frågan berörts redan i prop. 1972:4 och någonändring ej föreslås nu vill förbundel ändock framhålla lämpligheten av , när en ny 1978/79:90 337 rältshjälpslag lillskapas och näringsidkares möjligheltill rättshjälp utvidgas, i lugmoliven underslryker att annan än advokat ellerbilrädande jurist t.ex. ombudsman, anslälld hos partsorganisalionen påhyresmarknaden, kan utses till biträde. 1 fråga om ersältning av statsmedel till vinnande part förrättegångskostnad, som rältshjälpsunderstödd tappande motpart dömts att betalamen som inte kunnai uttas av denne, inleder utredningen med en redogörelseförfrågans tidigare behandling. Utredningen konstalerar därefter «;/ manuppenbarligen inte kan hantera problematiken utan att röra vid nuvarandegrundvalar för rätlegångskoslnadsansvarets fördelning, att man genom en sädanfördjupning av ulredningen skulle komma alt överskrida gränserna förutredningsuppdraget och all man därför tvingas avslå från att lägga ett förslagi frågan - som i stället får bli föremål för behandling av den senare tillsattautredningen för översyn av rältegångsförfarandel vid allmän domstol. Förbundet finner del beklagligt att man härigenom intekommii närmare en positiv lösning i denna angelägna fråga. Inom hyresjuridikensområde förekommer alltför ofta atl personer med rättshjälp driver en process,som åtminstone av den initierade juristen måsle anses vara meningslös. Denvinnande motparten åsamkas därigenom en rättegångskostnad, som han berättigasfå ersättning för av den rättshjälpsunderslödde men realiteter aldrig kanutlaga av denne.