prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — De maktpolitiska aspekier sombeskrivs finner Aktiespararna liksom utredningen allvarliga. Risken förmissbruk fär dock bedömas som begränsad. Från koncentrationssynpunkt kan detdock ifrågasättas om försäkringsbolagen, som är dominerande ägare iåtskilliga börsbolag, skall ges vidgade möjligheter till aktieplaceringar. Dettillskott av riskkapital som försäkringsbolagen avses komma alt bidra med iframtiden föresläs i stället ske via aktiesparfonder, t. ex. i samband med detnya lönsparandet. Därvid erhålles också en viss spridning av det institutionellaägandel. Helst ser Aktiespararna att förutsättningarna för aktiesparandetkunde förbättras markant så atl del ökande behovet av riskkapital i än högregrad kunde tillgodoses via ökat hushällssparande. Aktiespararna föreslärsäledes att nuvarande gräns vid högst 5 procents ägarandel i varje bolagbibehålles. Aktiespararna instämmer i reservation i frågan lämnad avLars . Utredningens förslag atl låta försäkringsbolag placera iaktier i ett och samma företag intill ell belopp motsvarande av rösieialeifinner SFF vara välmotiverat. Det främsta skälet härtill äratt mångaförsäkringsbolag Prop.1978/79:165 Bilaga 3 219 är i det närmasle fullplacerade i de attraktivastepapperen vid nu gällande 5%-spärr. Denna begränsning av försäkringsbolagensplaceringsregler motverkar en effekliv resursallokering. SFF har förståelse föratt olika skäl kan tala för att försäkringsbolagens röstinnehav bör begränsas.Från principiella utgångspunkter (bl. a. krav på välfungerande marknad) framstårdet dock som tveksamt att bara vissa institutionella placerares handlingsfrihetskall begränsas speciellt som dessa placerare svarar fören mycket stor del avdet potenliella utbudet av riskvilligt kapital. Bland utredningens uppgifter har ingått atl överväga ivilka former den kommunala upplåningen bör äga rum. Utredningen ftamhåller attdel är en vanlig uppfattning bland företrädare för kommunerna att kommunlän förkreditinstituten framslår som mindre attraktiva än lån till förelag. Det finns,enligt styrelsen, en viss risk för att nuvarande svårigheter alt placerakommunlån blir siörre om nedanstående av utredningens förslag genomförs. Utiedningen föreslår att försäkringsbolagens s. k. friasektor vidgas från 10 lill av försäkringsfonden och attrestriktionen beträffande aktieplaceringar inom den fria sektorn avskaffas.Dessa ändringar antas ge försäkringsbolagen bätire möjligheter att anpassa sinaplaceringar till efterfrågan på kapitalmarknaden och skapar dessutom ett visstutrymme för förbättrad räntabilitet. Dessa förslag kan, enligt styrelsen, leda till attförsäkringsbolagens re versutlåning till kommunerna och dess förvärv av kommunobligationer blir mindre i framliden.--- Vi inslämmer i ulredningens förslag att vidgaförsäkringsbolagens placeringsram till att omfatta högst av röstvärdet iett bolag i stället för lidigare . Vi inslämmer vidare i utredningens konstaterande att ettökat aktieinnehav hos försäkringsbolagen även bör medföra ett ökat direktansvarstagande som aktieägare. Vissa försiktiga exempel på detta finns äveninom nuvarande ram i frågor som ansetts vara av principiellt intresse. Detförtjänar härvid noteras atl försäkringsbolag, aktiefonder m, fl,institutionella ägare utomlands ofta framträder betydligt öppnare på bolagsstämmornaoch inte bara agerar genom köp och försäljning, 6.29 Konsumentkooperationens pensionskassa,försäkringsförening (KP) KP har yttrat sig över de utredningsförslag som gällerunderstödsföreningar. I yttrandet berörs i viss mån även allmänna villkor förförsäkringsverksamhet, se vidare avsniu 9.4. 1978/79:165 Bilaga 3 220 Remissinstanserna släller sig positiva till ulredningensförslag att bankerna skall få rätt att ge ut s. k. bankcertifikat - dvs.obligationer med en löptid av högst - och att de nuvarandeinskränkningama i bankemas rätt att inneha förlagsbevis skall slopas. Däremotär reaktionen blandad inför utredningens förslag att bankema bör få rätt attge ut vanliga långfristiga obligationer. En del remissinstanser tillstyrkerförslaget medan andra ställer sig tveksamma eller avvisande. Utredningen diskuterar frågor om krediters bindning,löptider m. m. mot bakgmnden av bl.a. vissa strukturförhållanden ikreditväsendel. Det är riktigt all bankernas kreditgivning till heltövervägande del är kortfristig i den meningen all länen löper på högsl ell år isänder eller kan sägas upp lill återbetalning inom denna lid (kortfristigalån). Belysande för delta är följande uppgifter ull 1977 avseendeaffärsbankerna. Lån som formellt bundits än uppgick till16603 mkr. Lån för vilka den fria sektorn enligt 63 § andra stycket 2,banklagen logs i anspråk utgjorde . (tillåten volym . ).Bankernas totala utlåning uppgick till . (beviljatbei.). Det kan förutsättas att den helt övervägande delen härav är utlåning somreellt sett har längre varaktighet än . 1 många fall har länen lämnatsunder förutsättande av löptider (t. ex. genom upprättad amorteringsplan) somsvarar raot dem som kapilalmarknadsinslitut tillämpar. Enligt inspeklionensuppfattning kan normalt - bortsett från uppsägning för reglering avamorteringsvillkoren -dessa lån inte sägas upp ensidigt från kreditgivarens sidautan är realiter bundna. Utredningen gör samma konstaterande (s. 589). I denmån lånen lämnals bokföringsskyldiga personer brukar de också redovisas somlångfristiga lån i boksluten. Att den fria sektom för tidsbundna lån ärförhållandevis ringa utnyttjad tyder på all formelll tidsbundna lån inteskulle nämnvärt efterfrågas inom företagssektorn. Det kan emellertid bero påall låntagaren i gemen inte känner till skillnaden i formelll avseende mellande olika slagen av lån. Ytteriigare bör framhållas all formelll korlacheckräkningskrediter och revolverande krediter - mer eller mindre utnyttjade- i själva verket i stora delar har permanenl karaktär. Att utlåningen ibankerna i stor utsträckning realiter är tidsbunden möjliggörs av attinlåningen till en betydande del är stabil. Möjlighet alt beakta variationer iinlåningen och likviditetsbehovet finns när del gäller dispositionen av demedel som flyter in i amorteringar. Man skulle av de här lämnade uppgiftema kunna draslutsatsen att något behov ej skulle föreligga för bankema av atl kunna i ökadutsträckning ge tidsbundna lån. De nu föreslagna medelsanskaffningsformema(särskilt obligationslånen) ökar emeUertid fömtsättningama alt tidsmässigtbalansera in- och utlåning och är också motiverade av ett önskemål att kunnalämna räntebundna krediter. Det anförda kan ge anledning väcka frågan om intebestämmelserna om att bankemas utlåning skall vara kortfristig bör ses över iljuset av de förhållanden sora de facto råder. Att en kredit enligt upprättatkreditavtal betraktas som kortfristig i banklagstiftningens mening men å andrasidan ge- 1978/79:165 Bilaga 3 221 nom t.ex. upprättad amorteringsplan förutsätts varalångfristig underformer som kan vara rättsligt förpliktande synes inte tilUredsslällande. (Jfr generalklausulen i 36 § avtalslagen.) Vilka marknadseffekter som en rätt för bankema att ge utobligationer och bankcertifikat kan medföra kan inte fömtses. Meningen ärnaturligtvis inte att bankerna skall ta över mellanhandsinslitutens roll ochförändra sin verksamhet pä sätt som kan orsaka stömingar institutionellt setl.Angelägenheten av en balanserad utveckling härvidlag bör understrykas.Givetvis bor inte de av bankema utgivna obligaiionema användas för attfinansiera bankernas egna obligationsförvärv. I sammanhanget bör även kostnadsaspektenframhållas. Mellanhandsinstituten kan till skillnad från bankema arbeta medmycket små räntemarginaler. Bankema har stora kapilalan-skaffningskoslnader(kostnader för inlåningsadministration m. och det har inle varitmöjligl att relatera räntesatsen för viss utlåning till kostnaden för enmotsvarande inlåning/upplåning. Utlåningsräntoma bygger på genomsnittligakoslnader för kapitalanskaffningen. Det torde få förutsättas alt räntan påsådan utläning i bankema som baseras på obligationsuppläning anpassas tillkostnaden för jusl denna upplåning och därmed ocksä tillkapitalmarknadsinstitutens räntenivåer. Bankema föreslås få rätl att förvärva förlagsbevis utanbegränsning. Som utredningen päpekar är placering i förlagsbevis förenad medstöne risk än blancokredit. I själva verket är förvärv av förlagsbevis detsammasom tillskott av riskkapital till del ifrågavarande företaget och riskmässigtjämförbart med aktieförvärv, medan betr. blancokredit gäller att trygghet förförbindelsens infriande skall föreligga fastän särskild säkerhet ej ställs. Eninkonsekvens skulle uppenbarligen komma all föreligga såtillvida som att enlill ett företag lämnad blancokredit belastar det begränsade utrymmet försådan kredit medan köp av samma företags föriagsbevis skulle kunna ske utansädan begränsning. Ett liknande förhållande är för handen då kredit motsäkerhet av börsnoterat förlagsbevis i kapitalläckningshänseende enligt banklagenbetraktas såsom förenad med mindre risk än t. ex. kredit mot borgen av den somgivil ut förlagsbevisen. Det äremellerlid viktigt notera alt del enligtkapitalläckningsbesiämmelserna skall vara fråga om börsnoterat förlagsbevis. Av det sagda torde följa att vid genomförande avutredningens förslag bankerna själva måste ålägga sig stor restriktivitet närdet gäller förvärv av förlagsbevis och att i stort selt endast börsnoteradeförlagsbevis bör förvärvas. Tillsynen fär naturligtvis också riktas härpå. I 54 § slopas förbudet mot förvärv av förlagsbevis.Undanlag från rälten alt förvärva förlagsbevis skall dock gälla enligt 55 § omutgivare är förelag vilkas aktier får förvärvas efter tillstånd av regeringen.Anledningen är att alla slag av tillskott av riskkapital till sådant företagansetts böra kräva regeringens medgivande. I och för sig är den uppfattningenvälgrundad. Å andra sidan innebär lagförslaget att bank kan förvärvaförlagsbevis utgivna av vilkel förelag som helsl utom av sådant företag somavses i 55 § 5., dvs. förelag vars ändamål kan anses gagneligl för bankväsendeleller det allmänna. Tolkat efter orden innebär detta att bank finge före allaförvärv av förlagsbevis förvissa sig om att utgivaren inte är företag av sistnämntslag. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 222 Punklen 5 bör naturligtvis ges innebörden att där avsetttillståndstvång betr. förlagsbevis endast gäller om banken på grund avregeringens tillstånd förvärvat aktier i det ifrågavarande företagel (utgivaren). Förslag lill lagtext: 5. efter tillstånd------ saml garantifondbevis, utfärdatav bolag eller fö retag som nämnts. Har regeringen lämnal tillstånd till förvärv enligt förstastycket erfordras sådant tillstånd även för förvärv av--- (förlagsbevis). Motsvarande ändring bör ske i sparbankslagen ochjordbrukskasselagen. Med hänsyn till att banklagsutredningens ledamöter - medundantag av ordföranden - har medverkal i , bankinspektionens resp.bankinstitutens remissvar över rubr. betänkande, begränsar utredningen singranskning till alt avse tekniska frågor. Förslaget till ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse(BL) föranleder följande påpekande. Kapitalmarknadsulredningen föreslår att förbudet förbankema att förvärva föriagsbevis slopas. För affärsbankema föreslås dock ienlighet med vad som f. n. gäller - att förvärv av förlagsbevis som harutgivits av sådant företag som avses i 55 § 5 BL får göras endast medregeringens tillstånd. Bestämmelse härom föreslås intagen i 55 § BL. Frånsystematiska utgångspunkter synes det riktigare att ta in denna begränsning irätten till förvärv av förlagsbevis i 54 § BL (bifogat förslag till lagtextuteslutet här). Utredningens förslag beträffande bankema synes ganskalångtgående. Detta gäller särskilt förslaget, att bankema skall få rätt attutge egna obligationer och s, k, bankcertifikat. tillstyrkerutredningens förslag i dessa hänseenden men vill framhålla angelägenheten av attde nya inlåningsmöjlighetema får en begränsad omfattning, innan erfarenhetervunnits om systemels effeki på kreditmarknaden, 7.4 Fullmäktige i riksbank Fullmäktige instämmer i utredningens förslag att förbudetför bankema att utge eller garantera obligationer och andra masspapper bör slopas. Olä genheter av detla förbud har visat sig vid bankemas deltagande i utlands upplåningen. har redan tidigare sökt uppmuntra bankema till alt ta inifialiv lill en marknad i s. k. bankcerfifikat. 1 fråga om emission av bankobligalioner på den svenska marknaden viU fullraäktige dock tillägga följande. I sin diskussion om emission av bankobligationer säger utred ningen: ---- (se betänkandet s. 596 fjärde stycket - s, 597 första styc ket). Enligt fullmäktiges mening skulle denna analys ha kunnatdrivas något längre. Bankobligationer kan vara ett sätt att bindahushållssparandet , och har sålunda uppenbara kreditpolitiskafördelar. Däremot är det osannolikt att det är en effektiv kanal för att imarknadsmässiga former föra medlen vidare till låntagama. 1978/79:165 Bilaga 3 223 Mera allmänt kan hushållens medel kanaliseras lillkapitalmarknaden på två säll. Dels kan de (vilkel hiuills varit fallet iSverige) i huvudsak placeras som bankinlåning. Bankernas placeringar måstesedan anpassas till vad efterfrågestrukturen kräver. kan tänkas ske genombankernas fria val, men svårigheten är i sä fall atl mellan- och långfrisiigaobligationer måste vara lika attraktiva som placeringar för bankerna som dessasegen utlåning. Kanaliseringen genom bankerna passar därför väl om man har enreglerad kredilmarknad där bankernas placeringar styrs av myndighetema förattåstadkomma ett tillräckligt utbud av långfristig kredit. Alternativet är en marknad där allmänheten i störreutsträckning placerar direkl i obligationer utgivna av staten, företag ellermellanhandsinslilut. Om en marknad av detta slag vunnit mark konkurrerarvillkoren på de mera långfrisiiga värdepappersplaceringama med bankemasinlåningsräntor. En sådan marknad kan inte styras genom reglering avallmänhetens placeringar utan dessa kommer att påverkas av marknadsmässigafaktorer, t.ex. räntedifferensen mellan placeringar av olika slag. Det är uppenbariigen kapitalmarknadsulredningenshuvudlinje atl en utveckling mol den sistnämnda lypen av kanalisering börstimuleras. Del är inte alldeles lätt alt se hur emissioner av bankobligationerskulle bidraga härtill, något som förklarar ulredningens försiktighet i dennafråga. Även om fullmäktige som ovan framgått tillstyrker avskaffandet avförbudel i banklagen mot bl.a. emission av obligationer står det icke klart atldessa skulle kunna bidraga lill en utveckling mot bättre fungerande kapitalmarknad. I anslutning till vad som ovan sades om lönsparandeterinrade fullmäktige om sitt förslag om lill lönsparandet anknutnaobligationssparfonder. Även om man bortser från hur lönsparandet skall utformassynes inrättandet av värdepappersfonder med inriktning påobligationsplaceringar kunna bli ett gotl instrument för alt ledahushållssparande till obligationsmarknaden. Förutsättningar bör finnas för attandelar i obligationsfonder skall bli ett attraktivt placeringsalternativ förhushållen och för att fonderna på någon sikt bidrar till en sekundärmarknad iobligationer. Initiativet lill obligationsfonder bör naturligen tas avbankema, som då kan erbjuda ett komplement till de bankanknutna aktiefondersom redan finns. När det gäller bankemas utgivning av obligationer ochbankcertifikat kommer denna att riktas mot delvis samma placerargrupper som nubidrar . med väsentliga tillskott i den statliga upplåningen. Utredningenuttrycker förhoppningen atl bankobligationerna skall "visa sig vara ettmer näraliggande substitut till gängse inlåningsläkningar än vanligaobligationer och därmed vara marknadsvidgande". Härigenom kan statens egenupplåningsverksamhet genom obligationer utsättas för direkt konkurrens. Dettagäller speciellt de upplåningsformer som vänder sig till privatpersoner,nämligen sparobligationer och premieobligationer. Denna konkurrens skärpsytterligare av bankemas överlägsna institutionella marknadsorganisation. Samma förhållanden gäller för de kortare bankcertifikaten,som kan komma att uppfattas som substitut till de statliga skattkammarväxlarna.Emission av bankcertifikat kan antas komma atl ske endast i perioder medförhållandevis lätt penningmarknad dvs. i situationer där den icke organi- Prop.1978/79:165 Bilaga 3 224 serade kreditmarknaden utgörett naturligt expansionsfältför direkia statliga insatser. Införande av bankobligationer och bankcertifikat medförsåledes att statens utrymme såväl ulom som inom banksystemet iroligen kommeralt minska. Effektiviteten i den förda kreditpolitiken kan - vad gäller utformningenav den statliga upplåningsverksamheten - antas komma atl minska. ' Fullmäkligevill för sin del inle motsätta sig atl förbudet för bankerna all utge egnaobligationer och certifikai upphävs, men vill uttrycka starktveksamhet beträffande nettoresultatet för kredilpolilikens del av en betydandeemissionsverksamhel av bankobligationer och ceriifikat. Skulle en bättre anpassning av bankemas inlåning iförhållande lill den bundna utlåningen bedömas angelägen bör detta enligtfullmäktiges mening ocksä kunna ske genom en ökad flexibilitet vidutformningen av lånevillkoren efter långivarnas och låntagarnas preferenser. Fullmäktige förutsätter atl utvecklingen sedan förbudetupphävts noga följes av vederbörande myndigheter. 7.6 AP-fonden, förstatredje fondstyrelserna Av vad kapitalmarknadsutredningen behandlat i detlakapitel, har fondstyrelsema endast funnit anledning att kommentera förslagenom alt bankerna skall få rätt alt ge ut egna obligationer resp. s. k.bankcertifikat. ----- Fondstyrelserna bedömer utifrån sina utgångspunkterdessa förslag positivt, och tillstyrker alt de genomförs. har stannat för att AP-fondeninte skulle ges rätt att förvärva bankobligationer och bankcertifikat. Fondstyrelsernahar svårl att förstå detta ställningstagande. För fondstyrelsema framstår detsom en viktig princip, att AP-fonden bör ha rätt alt kunna agera på sammamarknadsmässiga villkor som andra institutioner på kapitalmarknaden. Somfondstyrelsema framhöll i det tidigare avsnittet skulle ett förbud för fondenatt köpa och sälja sådana papper vara olyckligt. Fondstyrelsema förutser inteatl placering i bankobligationer skulle bli någon mer omfattandeplaceringsform. Men vid skilda tillfällen kan bankobligationer framstå som ettnaturligt komplement till fondens övriga utlåning till näringslivet.Möjlighelen bör alltså finnas för fondstyrelsema att besluta om sädanaplaceringar. Delsamma gäller köp av korla bankpapper. Av likviditelsskäl måsteAP-fonden praktiskt taget kontinuerligt arbeta på den korta marknaden. på rådande ränteläge lånar fonden härvid ut kort eller lånar upp kort. Ombankcertifikat introduceras som ett instrument på den korta marknaden iSverige, ser fondstyrelserna det som en självklarhet alt AP-fonden intediskrimineras utan ges rätt att utnyttja detta. I avsnittet 10.3.2.4 i KMU diskuteras bankemasräntestruktur. Mer i förbigående nämner KMU "'övervakning avräntestrukturen pä kreditmarknaden" och att ""i de fallränteglidningar kunnat konstateras utöver dem som motiverats avdiskonloändringar eller medgivits av andra skäl, har förhandlingar tagils upp isyfte att återanpassa räntorna"". Utredningen gör säledes ingen närmare analys av fördelaroch nackdelar Prop.1978/79:165 Bilaga 3 225 av nuvarande ränteregleringsysiem eller någongrundlig jämförelse med ett system av friare räntesättning i bankerna.Utredningen hävdar dock all en full frihet vid fastställandet av räntevillkoreni bankerna knappast skulle medföra att bankema vore beredda att öka sittrisktagande i nägon högre grad lill all omfatta rena"våghalsprojekl"". vill inle bestrida all påslåendetmed denna formulering är rikligt. Del måste dock betonas, alt den stelhet iräntestrukturen på bäde den korta och långa marknaden i , somriksbankens räntepolitik medfört, innehåller en inbyggd tendens att försvåraför nya låntagarkategorier eller nya projekt att få erforderligl utrymme. Olikakvalitet pä säkerhelema och olika risknivå på projekten bör enligtbankföreningens uppfattning ta sig uttryck i en mer differentieradräntesältning. Om det är ett samhälleligt önskemål att krediter i störreutsträckning skall styras över i projekt med hög risknivå, måste sädanakrediter göras kommersiellt mera attraktiva på både den korla och långamarknaden genom större frihet för låntagarna att offerera konkurrenskraftigaräntesatser och övriga villkor. Det kan i sammanhanget päpekas, atl en friräntesättning spelat en viktig roll för produktutvecklingen inomfinansieringsbolagens verksamhet. anser att den reglering av bankemasutläningsräntor som tillämpat i en följd av år medför allvarliganackdelar både för bankema och för kreditmarknadens funktionssätt.Bankföreningen har närmare utvecklat sina synpunkter beträffande regleringen avutlåningsräntoma i sina remissyttranden och 1977 beiräffande lagen omkreditpolitiska medel. Nackdelama blir speciellt påtagliga när regleringentillämpats som är fallet. Enligt lagen om kreditpolitiskamedel får förordnande av räntereglering ske endast om synnerliga skäl föreliggeroch skall då begränsas till , högst . hittillsvarandereglering av bankernas utläningsräntor har dock skett utan att regeringenmeddelat förordnande enligt lagen om kreditpoliliska medel. Bankemas roll i industrins kreditförsörjning Utredningen påpekar beträffande induslrins skuldstrukturatt bankkrediternas relativa lillbakagång har balanserats av en molsvarandelillväxt för mellanhandsinstitutens del. Bankemas andel av industrins lån påden organiserade kreditmarknaden, inklusive återlån, har således minskat från47% år , och mellanhandsinslitutens andel ökal från 7 lill21%. finner det angeläget att framhålla, attmellanhandsinstitutens relativa lillväxt inte återspeglar brisler i bankemasproduktsortiment utan snarare är en följd av hur kreditmarknadens totalaresurser styrs. En viktig förklaring lill utvecklingen är det ökade kravet päbankerna att köpa obligationer, speciellt bostadsobligationer, vilkelallvarligt har begränsal bankemas möjligheler alt della i näringslivelsfinansiering. Denna utveckling skulle oundvikligen accentueras ytterligare, omföretagens åierlånerätt avskaffades och AP-fonden förhindrades att förvärvabankobligationer. kan inte instämma i KMU:s bedömning, attdet finns en allvarlig lucka i bankemas sortiment beslående i att bankema ialltför liten utsträckning ger långfristiga fån. Utredningen hävdar, attmotivet bakom införandet är 1965 av en ökad rätt för bankema att ge lidsbundnalän bl. a. var att banklånen därmed i siörre ulsiräckning skulle kunnautnyttjas som Prop.1978/79:165 Bilaga 3 226 Intentionerna bakom lagändringamahar emellertid knappast alls fyllts, enligt KMU. Alltjämt är bankkrediternatill helt övervägande del av kortfristig karaktär i den meningen att länenlöper pä högst ett är i sänder. Man måste emellertid klarl skilja pä deformella och de reella löptiderna. Av många formuleringar i KMU framgår det att ulredningenär hell klar över den reellt långfristiga karaktären av bankemas utlåning. (hän visningar till betänkandet s. 566-567 och 589). vill dessutom tillägga att en bankssjälvklara hänsyn till kundernas intressen och bankens eget intresse av att fåbehålla sina kunder gör atl plötsliga uppsägningar av t.ex. förelagskrediterinte ifrågakommer under den förutsatta totala löptiden med mindre banken iundantagsfall tvingas därtill på grund av ätgärder eller genom atllåntagaren inle fullgör betalning av räntor och amorteringar eller fått sinekonomi så försämrad att återbetalningen av lånet äventyras. Mot detta åberopar atl representanter för näringslivetskulle ha givit utiryck för uppfattningen, att företagen är synnerligenangelägna alt säkerställa kreditförsörjningen på lång sikt och inom rimligagränser är beredda all acceptera högre ränlor för låneformer som minimerarrisken för uppsägning av kredilema. Bankkrediter förefaller inte betraktas somfullvärdiga substitut för lån på kapitalmarknaden, enligt ulredningen.