prop · G203187 · 1978-12-31 00:00:00 — Investeringsbehovet hade avverket beräknats till 4 milj.kr. för leder med tillhörandeanordningar. Hälften av dessa investeringar hadebedömts kunna bekostas avberedskapsmedel. Verket hade i sina äskandenför /79 föreslagit,att 5 milj.kr. avsattes för ändamålet, varav 5 milj.kir. för skötsel ochunderhåll och 2 milj.kr. ledförslag omfattade befintliga leder samt nyanläggande av leder. hade i samband med investeringen av det befintliga ledsystemet tagit reda på vilka, som anser sig vara huvudmänför de skilda ledema. För de befintliga leder, som ansetts behållas, var den procentuella fördelningen: Övriga (, privata etc. ) Kostnaderna kostnadsläge förnaturvårdsverkets förslag till ledsystem, fullt uppbyggt, hade verket beräknat till 22,7 milj.kr., varav kostnaden för nyanläggning avleder, raststugor och broar uppgick till 12,5milj.kr. Kostnaderna för upprustningen av befintliga leder m.m. hade beräknats till 6,2 milj.kr. Kostnaden för drift och underhåll av befintliga ledsystemhade beräknats uppgå till 2,5 milj.kr. Sammanlagt hade verket för anläggande och skötsel av vandrings- och sköterleder m.m. i fjällvärlden /79 begärt 5 milj.kr. (anslag 1977/78:3). Regeringen förklarade sig i propositionen (1977/78:100) i huvudsak biträda förslag om bl.a. omfattningen av det statliga ansvaret för vandringslederi fjällen. Vissa leder i fjällvärlden, f.n. , skall infattas av statligt huvudmannaskap. Under en särskild anslagspost för anläggande och skötsel av vandringsleder m.m. i fjällvärlden föreslogs 2 milj.kr. "har därvid räknat med att kostnaderna för skötselav vandringsleder inom nationalparkerna, vilka kostnader bestridits från anslaget Vård av 1978/79:187 68 naturreservat m.m., i fortsiittningen skall betalas frän förevarandeanslag. Jag har vidare räknat med att från detta anslag skall bestridas de kostnader för fjällpatrullernai , som uppkommer i Samband meduneerhåll och skötsel av vandringsleder. Jag utgår ocksåfrån att upprustning och utbyggnad avvandringsleder liksom i stor utsträckningskall kunna utföras säsom beredskapsarbeten. Jag förutsätter att de medel, som anvisats till ooh som använts för viss skötsel av ledema, i fortsättningen kommer att tillgodogöras utvecklingen .av friluftslivet i fjällvärlden pä annat sättän genom skötsel av vandringsleder." Sedan riicsdagens kulturutskott (Kr U 1977/78:19)tillstyrkt propositionens förslag beslöt i enlighet medregeringens förslag (rskr 1977/78:216). På statens naturvårdsverks initiativ fastställdes år1970 efter omfattande förberedande .irbete med ett stortantal intressenter svensk standard for friluftsmärken ooh sym- !2iH_£°£--Hili£i22HE2 ( '5 15 22 och SIS 03 12 11). Inomnationalparker, naturrese:rvat, naturminnen och djurskyddsområden samt - successivt efter hand som underhålls-eller andra arbeten så gör lägligt - det statliga ledsystemet skall skyltningske enligt standarden och naturvårdsverketsanvisningar. Det är även angeläget, att all skyltning i övrigt föridrott och friluftsliv utförs enligt standarden. Enhetlighethärvidlag är till fördelbl.a. En presentation av de viktigaste reglerna för olika slag av skyltning och märkning enligt standarden finns i statens naturvårdsverks skrift "Friluftsområdet. Skyltning och märkning för idrott och friluftsliv" (SNVpublikation 1972:10). En mycket ingåendebelysning av ämnet ges i promemoria "Friluftsområdet - rädoch anvisningar för fri luftsmärkning m.m." (SNV PM nr 167). 1978/79:187 69 3.7 nSSA YTTERLIGAPJ] FRÅGOR Utöver de frågor, som redovisats i de tidigare avsnitten av detta kapitel (3.2 - 5.6), har vissa ytterligare frågormed anknytning till fjällsäkerheten riksdagsbehandlats . Ett urval av dessa skall här omnämnas. 5.7.1 1975: Radiokommunikationer I en motion (1975:167) föreslogs, att skulle hos .ungl. Maj: t begära åtgärder för för bättrade radiokommunikationer i fjällvärlden. Motionärema framhöll, att den ökade turismen i fjällvärlden numera ställer allt högre krav på effektiv nödradiofunktion. Pä sjön har man radiofrekvenserna 16 för allmän radiotrafik och 11 A för nödtrafik. Om dessa frekvenser även fastställ des för fjällvärlden skulle avsevärda fördelar uppnås. Bär bara radiosändare skulle vinna ökad användning och fjäll räddningen härigenom kunna etablera kontakt med de nöd ställda. Vidare skulle nödmottagare och nödsändare kunna uppsättas på samma sätt som skett i . Slutligen skulle radio på hoteli och fjällstationer med föra en minskning av antalet onödiga fjällräddningspådrag. (JuU 1975:29) delade motionärernas uppfattning, att den ökande turismen i fjällvärlden motiverade höga krav pä fjällräddningen. Ett utbrett och väl fungerande nödradiosystem -med bärbara kommunikationsradioapparater bland allmänheten - skulle förbättra fjällsäkerheten. Ett sådant nödradiosystem måste emellertid enligt utskottets mening såväl av effektivitets- som kostnadsskäl varaav den art att det kan fungera inom det redan befintligafjäll-räddningsradiosystemet. De i motionen förordade kanalerna II A och 16 läg inom annat frekvensområde än polisens ak tuella radiosystem, och radiosändningar på dessa kanaler kunde inte mottas med de apparater, som användes av polisen. Radiosändare med frekvensområdet Z - 29 megahsrz hade för övrigt en betydligt kortare räckvidd än polisens förefintli- Prop.1978/79:187 70 ga apparater och var känsligaresåväl för störningar som för de i fjällvärldenvanligen förekommande radioskuggorna. Dä utskottet inte fann en lösning enligt motionärernas förslag förenlig med de krav, som i tekniskt hänseende måsteställas pä ett effektivt nödradiosysteminom fjällvärlden, avstyrktes förslaget.Riksdagen följde utskottets avstyrkan ochavslog motionen den 8 augiisti 1973 (prot. 129 s. 129). 3.7.2 1974: Radiokommunikationer I en utförlig motionden 26 jiinuari 1974 (1974:1426) vidareutvecklades tajikegängama om radiokommunikationer i motionen 1973:167(p. Vidare belystes värdet av attutnyttja privatradio inom medborgarbandet dels i trafiksäkerhetsfrämjandesyfte, dels för att uppnå större säkerhet införnödsituationer i fjällvärlden, Isistnämnda fallet var tanken att"turister - och givetvis även all övrig befolkning - med hjälp av egen, lånadeller hyrd bärbar radiostation kan hålla viss förbindelsemed turistanläggning, fjällflyg eller andra stationer inom medborgarbandet.Dessa radioapparater är av den typ och storlek, som används förkvalificerad radioförbindelse vid jakt och liknande.Turistanläggningarna skulle disponera ettantal så-dama apparater för turisternais ändamäl eller föregna färdledare och övrig personal. Därjämte skulle disponeras en basradiostation med högt belägenantenn eller slavstation på närbelägen fjälltopp". Motionärema hemställde att skulle hosKungl. Maj:t anhålla om utredning om förutsättningama för och värdetav att dels upplåta en eller två kanaler inom medborgarbandet i trafiksäkerhetsfrämjandesyfte, dels definitivt upplåta en ellertvå kanaler inom samma band för kommunikation och nödanrop i fjällvärlden. Prop.1978/79:187 71 Ävenborde i anslutning till dessa utredningar eller separat utredas värdet av en service- och nödkanal inom medborgarbandet för handikappade. trafikutskott, till vilket motionen hänvisats, bifogade till sitt betänkande (TU 1974:20) yttranden från , och AlarmeringAB. De båda förstnämnda myndigheterna underströk kraftigt de tekniska begränsni..garna fördet aktuella bandets användbarhet. framhöll att pågrund härav "torde det vara riskfyllt att bygga upp ettprivatradiosystem, som avses täcka fjälltrakterna. En person som råkat i nödsituation,måste kunna förlita sig päfunktionsdugligheten hos det hjälpmedel somstår till förfogande. Däremothar intet att erinra mot att det i fjällsäkerhetensintresse punktvis skapas motsvarande system för mera lokala ändamål, t.ex. med basradiostation påturistanläggningar, som kan betjäna ett antal mobila stationer, som kan disponerasav färdledare eller enstaka turistereller av ortsbefolkningen. Ett oeftergivligt säkerhetskrav är emellertid att basstationen dä står under ständig passning och att uppkallning av de mobilastationerna sker kontinuerligt". framhöll,att "privatradiobandet inte kan anses lämpligtför seriös radiotrafik, som behöver vara ostörd", och att man vid varjeplanerad användning av privatradioanläggningar i säkerhetshöjande syfte borde vara helt klar över begränsningarnai bandets användbarhet. "Innehavet avprivatradioanläggning får inte ge en falsk trygghetskänsla". Verket ainsåg vidare, att det enda motivet för en sådananvändning i det aktuella bandet voreatx kommunikationsresursen i mycket stor utsträckning redan funnes. Beträffandeförutsättningarna för och värdet av att definitivt upplåta en eller tväkanaler inora privatradiobandet förkommunikation och nödanrop i fjällvärlden hävdade bestämt att ett sådant upplåtande redan förelåg. Verket hade utfärdat särskilda "förprivatradiotrafik på 1978/79:187 72 kamalerna 11 A och 16", som även ägde tillämpning vid användningi fjällen. I föreskrifterna betonades dock, att användningen av privatradioanläggningar föratt höja säkerheten till sjöss och i fjällen borde betraktas som ett komplement till andramen betydligt trafiksäkrare radiosystem. "en förteckning över de fjällhotelleller motsvarande, som har speciell passning på kanal 11 A. Denna organiserade passning i fjällvärlden hartillkommit på initiativ av bl.a. den kände fjällflygarenGunnar "Spökis" och torde få betraktas som en försöksverksamhet med goda utvecklingsmöjligheter". Under hänvisningtill bl.a. vad som anförts i de särskilda yttranden föreslog trafikutskottet, att skulle avslå motionen. Såblev också riksdagensbeslut (prot. 110 s. 152 - 154). 3.7.5 1975: Materiel till fjällräddningen väcktesen motion (1975:1119) om anslag till fjällräddningspatruller m.m. Motionärerna föreslogatt skulle anslå . till påskyndad anskaffning av utrustning för fjällräddningspatruller och fjäll-räddningsdepåer. (1975:9 p.5) ansäg att medelsanvisning borde ske inom ramen för ordinarie anslag. Aktuell materielanskaffning pågick enligt plan. Riksdagenavslog motionen (prot. 1975 nr 56 S.I63). 3.7.4 1976: Fjällräddning - fjällsäkerhet framställdes i till jordbruksministem en fråga (1975/76:271), huruvida denne avsåg att föranstaltaom en översyn av fjällräddningensorganisation och utrustning. 1978/79:187 '' Dåvarande justitieministern, tillvilken frågan överlämnats, besvarade den den 25 mars1976. Han framhöll, att ansvaret för fjällräddningen ligger /.os polisen och att såvitt var honom bekant fungerade både organisationen och utrustningen tillfredsställande. "tar app frågan om ett system med Ijus-och ljudsignaler vidfasta fjällanläggningar. Därmed är han inne på. '.ågot annat ä.n fjällräddning, nämligenfjälisäkerr.etsverksamhet. För dennaverksamhet som helhet fir.-.i ingen r.uvudman. Polisen svarar för en del av iie::ri. bl.a. genom uppsättning ooh underhåll av hjälpradiotelefoner.Regeringen har föreslagit, att :C0 00' >r. anslås till kompletteringsanskaffning avhjiiprj-.diostationer i och lär., '. 'dare medverkar polispersonalen i fjällområdena bl.a.f,-énom kontakter med hotellvärdar m.fl. i fjälljäker..et.sfrågoroch med föredrag om fjällvett. Polisen kartlägger även lavinfarliga områden samt medverkar i massmedia i fjällsäkerhetsfrägor. Jag anser därför inte att det f.n. behövs en översynav fjällräddningens organisation och utrustning. Detsamma gäller den del av fjällsäkerheten, som polisen svarar för". Frågeställaren förklarade sig ej tidigare ha varitunderkunnig om skillnaden fjällräddning - fjällsäkerhet. Ham ansågatt fjällsäkerheten borde vara det primära.Om fjällsäkerheten var ordnad tillfredsställande,skulle det i viss mån eliminera behovet av fjällräddning. Hanfrågade justitieministern om han ansåg det tillfredsställandeatt det inte finns nägon huvudman för fjällsäkerheten. En huvudman borde finnas. Vem ansåg justitieministern borde svara för hela fjällsäkerheten? Justitieministern ansågdet vara en ganska hopplös uppgift att i storm använda ett system med ljus- och ljudsignaler. Han var för dagen icke beredd att svara på vem som borde vara huvudman för fjällsäkerheten. Fråganbehövde särskilt övervägas. Prop.1978/79:187 '''* 5.7.5 1977: Utredning om fjällsäkerheten I en motion (1976/77:100) yrkade () att skulle besluta om utredning av fjällsäkerheten i värt land. På förslag av kulturutskottet (1976/77:45) uppsköts behandlingen av motionen till /78. Motionärens motiveringtill yrkandet löd; "Ansvaret för fjällräddningsverksamheten ligger hos polisen. svarar för organisation, utrustningoch utbildning. Den regionala och lokala polisorganisationen svarar för denoperativa fjällräddningsverksamheten. Då det gäller fjällsäkerhetsverksamheten i vårt land finnsingen huvudman, enligt vad som meddelats i ett svar från justitieministern iriksdagen . Polisen sköter den, bl.a. genom uppsättning och underhåll avhjälpradiotelefoner och genom kartläggning av lavinfarliga områden, samt harkontakt med turistanläggningar och hotellvärdar i fjälltrakterna. Flera olyckor, som inträffat , visar dock att fjällräddningen icke alltid är effektiv och att fjällsäkerheten behöver förbättras. Som exempel kan den tragedi anföras, som 1976 inträffade vid Blähammaren, där i svårt väder ett par människoromkom i närheten av fjällstationen. Det borde vara möjligt att för en ringa kostnad åstadkomma ett system av ljus- och ljudsignaler vid fasta fjällanläggningar och räddningsstationer, som skulle förhindra olyckor avdet slaget och därtill allmänt öka säkerheten. Liksom ljud ooh ljus använda vid våra kuster och till havs vid dis, tjocka och aindra svåraförhållanden skulle signaler frän roterande st::'älka3tare och frän ljudsignalapparaterge ledning åt den som mist orienteringen i dimma eller snöyra. Det bör även finnas ansvarig huvudman för fjällsäkerheten, som har åliggamdet att föranstalta om utrustning ochorganisation för de områden, som är aktuella och att sköta översynen överleder och broar i fjällen. Det är ingen större organisation som behövs utan endast ett fastställande av instans för saken i fråga, bestämmelser om översynsrutin av anläggningar och vandringsleder, framför allt i de trakter, där förhållandevis många människor vistas för rekreation och friluftsliv." Prop.1978/79:187 5 kulturutskott, till vilket motionen hänvisats, erinrade om tidigare riksdagsbehandling avvissa frågor med anknytning till fjällsäkerhetsverksamheten(se ovan p. 5.7.1, 5.7.2 och 5.7.4) samt redogjorde för vissa föreskrifterom räddningstjänst, statens naturvårdsverks huvudmannaskap förvandringsleder m.m., en enkätundersökning angåendepolisverksamheten (p. 5.8.1) ooh pägäende översyn avallmänna ordningsstadgan (p. Därefter anfördeutskottet (KrU 1977/78:2): "Under senare århar turistströmmen till den svenska fjällvärlden ökat kraftigt. Detta har ställt krav på enutbyggnad av fjällräddningsorganisationen, förvilken polisen har ansvaret. Uppgifter fränrikspolisstyrelsens årliga anslagsframställningar visar att antalet efterspaningsuppdrag inomfjällräddningstjänsten genomsnittligt uppgått till inemot 100 och att räddningsuppdragen avsett totalt1045 personer. Polisens fjällräddnings-tjänat, som successivt fått ökaderesurser, synes fungera tillfredsställande. I anslutning till fjällräddningstjänstenbedriver polisen ett omfattande arbete, som inriktas på fjällsäkerheten, dvs. åtgärder föratt begränsa olycksriskerna. Som exempelkan nämnas uppsättning och underhållav hjälpradiotelefoner, medverkan med föredrag om lavinfara ooh fjällvett samt kartläggningav snö- och lavinsituationen. Även arbetar med fjällsäkerhetsfrågor,liksom och . Motionen 1976/77:100 syftar till en förbättring av fjällsäkerheten. Utöver särskildainsatser för att öka säkerheten ifjällen tar motionen upp frågan om huvudmannaskap för fjällsäkerhetsverksamheten. Man anser att det bör finnas en ansvarig huvudman för denna verksamhet med åliggande att föranstaltaom utrustning och organisation för aktuellafjällområden och att sköta översynen av leder och broar i fjällen. Utskottet har funnit att stöd för motionärernas önskanom en utredning av fjällsäkerheten finns hos intressenter, som är nära berörda av fjällräddnings- och fjällsäkerhets-verksamheten. Frågan har sålundaaktualiserats av i länsamt polisstyrelserna i Svegs och Östersundspolisdistrikt i svar på en enkätundersökningsom polisutredning gjort som ett ledi ar- 1978/79:187 76 betet med en kartläggningav polisverksamheten. upplever det som brist, att det inte finns nägon huvudmanför fjällsäkerhetsarbetet, och uttalar önskemål om dennafrågas snara lösning. De bådapolisstyrelserna understryker fjällsäkerhetsverk-samhetens stora betydelse för den direkta fjällräddningstjänsten. De direktiv, som givits polisutredningen, utgör inte någothinder mot att fjällsäkerhetsverksamheten tas upp till behandling i utredningen. Vissa specialfrägormed anknytning till säkerheten i fjällvärlden skall ------- behandlas i den påbörja de översynen av allmänna ordningsstadgan, nämligen ansvarsfördelningen mellan enskild person,innehavare av liftanordningar, kommun ooh landsting, ifråga om säkerheten i liftanordningar,skidbackar m.m. Utskottet delar motionärernasuppfattning om betydelsen av en välfungerande fjällsäkerhetsverksamhet. De frågor,som tas upp i motionen, är riktiga inte minst med hänsyn till den ökandeturismen i många fjällområden. mening finn.3 det anledning se överfjällsäkerhetsverksamheten. En lösningav frågor, som rör amsvarsfördelningooh huvudmannaskap anser utskottet särskiltangelägen. huvudmannaskap för viktigare vandringsleder i fjällvärlden innebär inte att verket har något övergripandeansvar för hela fjällsäkerhetsverksamheten.Huruvida det utredningsarbete, som behövs,bör anförtros polisutredning eller göras i annan ordning bör det vara regeringens sak att avgöra. Utskottet föreslär, att som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet med amledning avmotionen 1976/77:100 anfört om utredning av fjäll-säkerhetsverksamheten". Utskottets hemställani enlighet hänned bifölls av (rskr1977/78:14). 1978/79:187 77 3.8.1 Enkät angående polisverksaimheten Som ett led i arbetet med en kartläggning av polisverksamheten har polisutredning (ju 1975:81, 1977/78:37) genomfört tre enkäter.En har gällt samtliga länsstyrelser, en annan har riktats tillpolisstyrelserna i 55 polisdistrikt i olika delar av landet och e.i tredje haromfattat kommunstyrelserna i dessa polisdistrikt. Syftet med enkätundersökningenvar främst att fä underlätsför överväganden om polisens uppgifter i samhället, om målenfor polisverksamheten och om vidtagna åtgärders effekt. samma.-.ställning av enkätsvarenhar presenterats i departementsstencilen Ds Ju 1977:9. Under rubriken räddni.ngsverksamheten redovisas(3.80-8l)bl.a. följande synpunkter från länsstyrelseenkäten: "Länsstyrelseni konstaterar i sitt svar att den av polisenorganiserade och bedrivna fjällräddningstjänstenfungerar tillfredsställande medan fjällsäkerhetstjänsten lämnarmycket övrigt att önska. Länsstyrelsenupplever det som en stor brist att det inte finns nägon huvudman förfjäll-säkerhetsarbetet och uttalar önskemål om denna frågasSnara lösning. Även länsstyrelseni tar upp frägan om fjällräddningen och konstaterar därvid att polisens arbetsuppgifter får anses vara riktigt avvägda i stort. Emellertid framhälls att gränsdragningenmellan polisens och landstingens -dvs. ambulanstjänstens - ansvarsområden när det gällerhjälpätgärder i glesbygd är nägot oklar.Detta gäller särskilt ren ambulanstransport av sjuka eller skadadepersoner i områden utan vägnät". Ävenpolisstyrelserna i Svegs och Östersundspolisdistrikt tar upp frågan om huvudmannaskapet för fjällsäkerhetsverksamheten (s. 204). Enligt dem är denna verksamhet av största betydelse förden direkta fjällräddningstjänsten, varför frägan ainsesangelägen. 3.8.2 Översyn avallmän ordningsstadga Regeringen (kommundepartementet) har tillkallat en särskild utredare, expeditionschefen-rättschefen (Kn 1978:20, 1977:02), för att se överallmänna ordningsstadgan. Huvudskälet är a.ttstadgan bör anpassas till regeringsformensbestämmelser om normgivningsmakten. I utredningensuppdrag ingär också att överväga vissa sakliga ändringari stadgan. Mot bakgmnd av att länsstyrelseni - som framhållitsi kulturutskotts betänkande1977/78:2 (p. 3.7.5 ovan) - velat låtautreda säkerheten i liftanordningar,skidbackar m.m. har utredningen fåtti uppgift att även kla.rlägga ains vars fördelningenmellan enskild person, innehavare av liftanordning, kommun och landsting. Direktiven förutredningen återfinns kommittéberättelse del II Kn 2. 4 NUVARANDE FÖRlfÅ LLANDEN 4.1.2 fiuvudmannaskapet för vandringsleder i fjällen Prop.1978/79:187 80 Som bl.a. framhållits i utredningens direktiv finns f.n. ingen klaransvarsfördelning för fjällsäkerhetsverksamheten. Ett flertal myndigheter, organisationer ooh enskilda arbetar med fjällsäkerhetsfrägor. Det gäller säväl centralt som regionalt ooh lokalt. En omfattanda samverkan förekommer emellertid och många goda insatser görs. Utredningenredogör i detta kapitel översiktligt för nuvarande förhållauiden beträffande främst myndigheters och organisationers insatser förfjällsäkerheten. Som bakgrund erinras i flertalet fall även om respektive myndighets eller organisations allmänna uppgifter ochorganisation. Pä grund av det nära sambandet mellan fjällräddning ooh fjällsäkerhet lämnas också en redogörelse för den nuvarande fjällräddningstjänsten. Att redovisningen i detta kapitel icke är fullständig beror icke på nägonunderskattning av de icke redovisade intressenas och insatsernas betydelse. En detaljerad specificering har icke medhunnits och skulle hamotverkat den översiktlighet, som utredningen finner angelägen. De i detta sammanhaing aktuella intressena ooh insatserna anser utredningen vara avbetydelse ocksä . Utredningen förutsätter att de kommer attpå i huvudsak samma sätt som bidraga till fjällsäkerheten även efter ett genomförande av de förslag som utredningen framlägger. Beträffandeutvecklingen av fjällsäkerheten och därmed sam- Sakligt riktigare vore förvisso att här - efter statsmaikter-nas förebild i riksdagstryck, utredningsdirektiv m.m.- använda benämningen fjällsäkerhetsverksamheten Språkligt är emellertid detta of3~tungt'öch~tyngände7~I~flertalet fall torde risken för missförstånd, därest ordet fjallsäkerhet används ocksä i betydelsen fjällsäkerhetsverkiämhit, vara ringa. Utredningen hardärför tagit risken av en sådan användning, där den bedömt så utanväsentliga olägenheter kunna ske. Prop.1978/79:187 31 manhängande förhällanden framtill nuläget hänvisar utredningen till den historik, soa finns i kap. 3. 1978/79:187 32 Statens naturvårdsverkär central förvaltningsmyndighet för ärenden som rör naturvärd,rörligt friluftsliv m.m. (instruktionSFS 1967:444, omtryckt senast 1973:336; ändrat1974:606, 1976:485 och 1977:345). Naturvärdsverketsarbetsuppgifter inom friluftssektom omspännerett stort omräde och innebär bl.a. - att bevakaidrottens och friluftslivets intressen vid utnyttjandet av mark- oohvattentillgångarna; - att ledaplaneringen av ätgärder för det rörliga friluftslivet samt handlägga frågori övrigt om nyttjandet av mark ochvatten för rekreationsändamål; - att svara för bidragsgivningen m.m. till anläggningar och anordningar för friluftsliv ooh turism; - att handlägga ärenden som rör anläggningar ochanordningar samt sektorplciner förfriluftsliv och turism samt vid behov biträdavid planering och utveckling av anläggningaroch områden för rekreation; - att varahuvudman för f jälledpystemet under statlig förvaltning; - att följa utvecklingen pä friluftslivets område, sammanställa lägesrapportersamt utarbeta förslag till råd och anvisningar; - att tainitiativ till och följa undersöknings-, utrednings-, forsknings- ochutvecklingsarbetet samt vid behov delta i sådantarbete; - att medverka i svenskt och internationellt samarbetesamt i informations- och utbildningsverksamhet. 4.1.2 Huvudmannaskapet för vandringsleder i fjällen