prop · G20338 · 1978-12-31 00:00:00 — JagviU vidare understryka att mina tidigare förslag innebär att skogsfångsservitutsom avser räll att la ved tiU fastighet sora används liU stadigvarande bostadnormalt får vara kvar. Delta medför att ersättnmgs-flågorna blir av underordnadbetydelse. Sammanfattningsvis anser jag att det inte finns tillräckliga skälatl föreslå någon ändring av reglerna om ersättning för upphävande avskogsfångsservitut. Förbudet i 7 kap. 2 § första stycket FBL mot altbilda nya skogsfångsservitut har i pralctiken gett upphov tiU vissa problera.Det hänger sararaan med bestämmelsen i 7 kap. 29 § andra stycket JB, där detföreskrivs all bl. a. servitut inte längre gäller i mark som genom fastighetsregleringfrångår fastighet vari rättigheten har upplåtits. Etl skogsfångsservitut somupphör tiU följd härav kan aUtså inle ersättas genom att raan bildar ett nytt.Avsaknaden av en sådan möjlighet kan vara etl hinder för önskvärdamarköverföringar, särskUt i sådana fall då man vill bevaraskogsfångsrättigheterna. Problemen ökar, om det i enlighet med vad som harföreslagits i det föregående införs en bestämmelse sora gör det svårare attupphäva vissa typer av skogsfångsservitut. Föratt avhjälpa de angivna olägenheterna föreslås i promemorian ett tillägg till 7kap. 2 § första stycket FBL. Enligt det förslaget skall servitut som avser rättatt ta virke tUl ved få bildas som ersättning för annal vedservitut som upphöri saraband raed atl raark sora servitutet belastar förs över tiU annan fastighet. Deflesta reraissinstansema tUlstyrker alt det införs en möjlighet atl nybildaskogsfångsservitut. I vissa avseenden framförs dock avvikande synpunkter påfrågorna om bestämraelsens utformnmg och placering. Förmin del anser jag att det är värdefullt ora det finns raöjlighet för enservitutshavare att behålla sina skogsfångsrättigheter trots att det orarådesom servitutet belastar förs över till en aiman fastighet. Någon sådanmöjlighet finns f. n. inte, om överföringen sker genom fastighetsreglering.Som några remissinstanser har påpekat kan raan däremot 1978/79; 38 12 uppnåett sådant resultat, om man i stäUet för fastighetsreglering väljer metoden attgöra avstyckning och sammanläggning. Från flera håll har eraellertidfrarahålUts att det vore önskvärt atl kunna nå samma resultat genomfastighetsreglering. Jag är av sararaa uppfattning och föreslår därför enuppmjukning av de nuvarande bestäraraelserna. Under reraissbehandlingen har förts fram olikaåsikter om hur bestämmelserna om bevarande av skogsfångsservitut lämpUgast börutformas. För min del anser jag att den vägledande synpunkten bör vara alt enmöjlighet att bevara skogsfångsservitut vid marköverföring införs i sådana falldå servitutshavaren har ell beaktansvärt behov av servitutet och endast isådana fall. Detta innebär tiU en början alt jag inte kanansluta mig till det från något håU fraraförda förslaget atl raan inte skullegöra någon ändring i 7 kap. 2 § FBL utan i släUet ändra den ifrågavarandebesläraraelsen i 7 kap. 29 § andra stycket JB så. att den inte blev tiUärapIigpå servitut eUer i varje fall inte på skogsfångsservitut. En sådan ordningskulle visserligen vara enkel och kostnadsbesparande men den skuUe i många fallmedföra att ett skogsfångsservitut bevarades trots atl ingen hade någotegentligt intresse av det. Inte minst mot bakgrund av det aUmänna önskemåletalt avveckla skogsfångsserviluten är en sådan konsekvens olämplig.Enligt min mening är det önskvärt att frågan om ett existerandeskogsfångsservitut skaU få finnas kvar tas upp, när det område som servitutetbelastar ändå är föremål för fastighetsreglering. Enligt min uppfattning är det en bättre lösning attbehålla beslämraelsen i 7 kap. 29 § andra stycket JB och uttryckUgen ange ivilka fall det skall vara tUlåtet alt utan hinder av förbudet i 7 kap. 2 § FBLnybilda etl skogsfångsservitut. Som en första förutsättning bör därvid gälla attnybildning får ske bara som ersättning för ett skogsfångsservitut sora upphör isaraband raed atl raark sora servitutet belastar förs över till en annanfastighet. Enligt min mening finns det inte anledning att, som enreraissinstans har föreslagit, införa en möjUghet tUl nybUdning även när ettskogsfångsservitut upphör utan saraband med marköverföring. Som påpekas ipromemorian bör nybUdning kunna ske oavsett öm det gamla servitutet upphörautomatiskt med tiUärapning av 7 kap. 29 § andra stycket JB eller ora detupphör på grund av ell uttryckligt beslut ora upphävande. Under remissbehandUngen har från flera håUframförts att det är angeläget att viUkoren för att nybilda skogsfångsservitututformas så, att de överensstämraer med viUkoren för att ett skogsfångsservitutskaU undantas från huvudregeln i 15 § FBLP. Jag är av samraa uppfattning. "Enligt min mening är det inte lämpligt alt, sora en reraissmslans har föreslagit,utforma bestämraelserna ora nybildning på det sättet att de kan tUlärapas ocksånär den härskande fastigheten är en fritidsfastighet. Jag förordar alltså attnybildning skall få ske bara av serviiut sora avser 1978/79: 38 13 rättatt ta ved tiU en fastighet som används tiU stadigvarande bostad. I enlighet med promemorieförslaget bör enförutsättning för nybildning vara att det servitut som ersätts också avserved. Att det gamla servitutet eventueUt också avser andra rättigheter, t. ex.byggnadsvirke och mulbete, bör inte vara något hinder för nybildning, men detnya servitutet bör i så faU begränsas tiU ved. Flera remissinstanser har, med hänvisning till attden ifrågavarande bestämmelsen är av övergångskaraktär, föreslagit att den skaUplaceras i 15 § FBLP i stället för i 7 kap. 2 § FBL. EnUgt mm menrag kan detvisserUgen diskuteras om en bestämmelse om bildande av servitut som är obestämti tiden över huvud taget bör betecknas sora en övergångs-bestäramelse.EmeUertid anser också jag att det är praktiskt att ta in den föreslagnabestämmelsen i 15 § FBLP i anslutning tiU den tidigare förordade undantagsregelnom vedservitut. LMV har förordat att viUkoren för att nybUdaskogsfångsservitut i sin helhet tas in i 15 § FBLP, så att detta nybUdningsfallhelt faller utanför bestämmelserna i 7 kap. FBL, bl. a. bestämmelsen i 7 kap. 1§ att servitut som bUdas genom fastighetsreglering skall vara av väsentUgbetydelse för fastighets ändamålsenliga användning. Med anledning härav vill jag erinra om att jag idet föregående har ställt mig avvisande till en aUtför långtgåendespecialreglering av skogsfångsserviluten. Jag anser också i detta sanmianhangatt det är en fördel om de allmänna bestämmelsema kan tillämpas så långt sommöjligt. EnUgt min mening är det önskvärt att huvudviUkoret i 7 kap. 1 § FBLblir tiUämpUgt också i de faU nybUdning av skogsfångsservitut skaU kunna ske.Genom kravet att servitutet skall vara av väsentiig betydelse får raan en spärrmot att nybUdning sker utan tillräckUg anledning. Enligt min mening finns det inte anledning attbefara att väsentUg-hetskravet skaU medföra en aUtför hård begränsning avnybUdnings-möjUgheterna. Det kan visserUgen, som LMV har påpekat, göras gäUandeatt skogsfångsservitut numera typiskt sett inte uppfyller det gmndläggandekravet på att ett servitut skall främja en ändamålsenUg raark-användning, dvs.ha ett positivt nettovärde. Det bör emeUertid beaktas att förutsättningama äroUka, om nybildning sker fristående eUer i samband med en annanfastighetsbUdningsåtgärd. I förarbetena tUI FBL påpekas att en servitutsbUdningsom ingår som ett led i ändring av fastighetsindelningen inte säUan medförfördelar också för andra fastigheter än den härskande. Sålunda kan åtgärden isådana fall vara av väsentlig betydelse för en eUer flera andraregleringsfastigheter genom att möjUg-göra en sådan lösning av fastighetsplanensom annars inte skuUe ha kunnat åstadkommas. Även fördelarna i detta hänseendeskaU kunna beaktas vid prövningen av det ifrågavarande vUIkoret (SOU 1963: 68s. 452, , Kommentar till fastighetsbildningslagen, Stock-hohn1973 s. 238). 1978/79:38 14 Sora flera reraissinstanser har påpekat bUr ettresultat av den föreslagna besläraraelsen ora nybildning norraall atl ettavtalsservitut ora-bildas till ett officialservitut. Att servitutet därigenomfår bättre ställning i förraånshänseende bör dock inte utgöra något hinder motatt införa en sådan reglering. Enremissinstans har hävdat alt ett servitut som nybildas bör lokaliseras, så altutövningen i princip begränsas lUl det gamla utövnings-området. Jag kan för håUa med om att det är en fördel om det nya servitutet lokaliseras. Däremotkan jag inte ansluta mig till uppfattningen att servitutet i princip börutövas på samma mark som det gamla servitutet. Inle säUan kan det innebörapraktiska fördelar att servitutet lokaliseras tiU något annat markområde soratUlhör den tjänande fastighetens ägare. Pågrund av det anförda föreslår jag att det i 15 § tredje stycket FBLP tas in enbestämmelse om att serviiut som avser rätt att ta ved tiU fastighet soraanvänds tiU stadigvarande bostad får bUdas utan hinder av 7 kap. 2 § förstastycket FBL som ersättning för vedservitut som upphör i saraband raed alt marksom servitutet belastar förs över till en annan fastighet. Vid sidan av de frågor sora behandlas i promemorianhar en del andra frågor sora rör skogsfångsservitut tagits upp underremissbehandUngen. Sålunda har företrädare för s«irvitulshavarna framförtönskemål om bättre garantier för all parternas intressen tas tiU vara vidförrättningar om upphävande av servitut. Framför allt understryks behovet avinformation till sakägarna, rättshjälp redan i första instans, obUgatorisk synoch obUgatorisk medverkan av gode män vid förrättning. Medanledning härav viU jag erinra om alt frågor om handläggning av ärenden omupphävande av skogsfångsservitut nyUgen har uppmärksammats i . I tvåmotioner tUl 1977/berördes just sådana frågor som harnämnts. I sitt betänkande med anledning av motionerna (CU 1977/78:18) hänvisadecivUutskottet tUl att de frågor som hade tagits upp av molionäiema i storutsträckning redan var före-raål för uppmärksarahet i skUda sararaanhang. erinrades om atl frågan om gode mäns medverkan vid förrättnragar liksomfrågan om obligatorisk syn i ärenden om upphävande av skogsfångsservitut övervägdesav LMV. I enlighet raed utskottets hemstäUan avslogs motionerna av . Föregen del vUl jag framhåUa att de angivna frågorna inte bara rör upphävande avskogsfångsservitut utan är av betydelse också i samband med andrafastighetsbildningsålgärder. Flera av dem har berörts i promemorian (Ds Ju1977:12) Uppföljande översyn av fastighetsbUdnrags-lagstiftningen. Jag anserdärför att dessa frågor mte bör tas upp i detta Prop.1978/79: 38 15 sammanhangutan får övervägas i samband med den fortsatta departe-raenlsbehandlingen avden nyssnämnda proraeraorian. Under remissbehandlingen har från skogsägarhåUpåpekats atl den nuvarande skogsvårdslagen (1948: 237) innehållerbestäramelser sora kan skydda såväl servitutshavare som ägare av tjänandefastighet mot otillbörlig avverkning från den andra partens sida. Någonmotsvarighet till dessa regler har inte lagils med i del förslag till nyskogsvårdslag sora har lagts fram av skogsutredning i betänkandet (SOU1978: 6) Skog för framtid. förslaget angående skogsfångsservitutgenoraförs, är det enligt den ifrågavarande reraissinstansen nödvändigt attföra över de angivna bestämmelserna till den nya skogsvårdslagen. De angivna frågorna bör enligt rain raening tas uppi sathband med den fortsatta behandlingen av skogsutredningens förslag, sora f.n. övervägs inom jordbraksdepartementet. 2.5Ikraftträdande m. m. I proraeraorian föreslås att de nya bestämmelsernaskall träda i kraft . Enligt förslaget skaU dock de äldrebestämmelserna i 15 § FBLP fortfarande gäUa i ärende som har anhängiggjorts vidfaslig-helsbildningsmyndighet före . Denna tidpunkt harvalts med hänsyn tUl att tiUsättandet av arbetsgruppen för översyn avbestämraelsema ora skogsfångsservitut offentiiggjordes . Under remissbehandlingen har flera alternativaförslag tiU övergångsbestäramelser förts fram. Några remissinstanser, bl. a.de båda domstolar sora har hörts, förordar att de nya bestäraraelserna skaUtiUämpas i aUa ärenden som inte har blivit rättskraftigt avgjorda vidikraftträdandet. LMV föreslår atl man följer praxis beträffande lagstiftning omfastig-hetsbildnmg, som enligt LMV innebär atl ny lag tillämpas avfastighets-bUdningsrayndigheten i alla ärenden sora inte har avgjorts föreikraftträdandet och att äldre rätt tiUärapas av överinslansema i sådana raålsora fastighetsbUdningsrayndigheten har prövat enligt äldre rätt. En annanreraissinstans anser alt de nya bestämraelserna bör gäUa endast i ärenden soraanhängiggörs vid faslighetsbUdningsmyndighet efter ikraftträdandet. För min del anser jag att det är viktigt alt de nyabestämraelsema träder i kraft så snart sora möjUgt. Jag tUlstyrker därförförslaget ora ikraftträdande , som också har lämnats utanerinran under remissbehandlingen. EnUgl min mening är del angeläget att de nyabestäraraelserna får slå igenom även i ärenden som är föremål för prövning vidikraftträdandet. Det är också önskvärt att så långt som möjligt undvika attolika regler tiUämpas beroende på när ett ärende har anhängiggjorts eller närdel har 1978/79: 38 16 Jag föreslår därför att de nyabestäraraelserna skaU tUlämpas fullt ut fr. o. m. . Delinnebär alt de nya bestämraelsema kommer att kunna tillämpas i alla ärendensora inle har avgjorts genom ett lagakraftvunnet avgörande. I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats ett förslag tiU lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av fastighetsbUdningslagen. Förslagetbör fogas tUl protokoUet i detta ärende som bilaga 3. Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet raed föredragandens hemstäUan. 1978/79: 38 17 2 1978/79. Prop.1978/79: 38 19 , då nya jordabalken (JB)och fastighets-bildnmgslagen (1970: 988, FBL) trädde i kraft, är det förbjudetatt bUda nya skogsfångsservitut. Äldre skogsfångsservitut kan upphävas genomfaslighetsreglermg. I 15 § lagen (1970: 989) ora införande avfaslighets-bildningslagen (FBLP) har tagits in en särskild bestämmelse som äravsedd att underlätta avvecklingen av äldre skogsfångsservitut. Sedan de nya bestämmelsema trädde i kraft harskogsfångsserviluten blivit föremål för diskussion i olika saramanhang, bl. Framför allt har ifrågasatts om bestämradsema om avveckluig aväldre servitut är lärapligt utformade. tiUsatte bostadsminisler arbelsgrapp, bestående av företrädare för justitie-, bostads- ochjordbruksdepartementen, för att se över bestämraelserna om skogsfångsservitut.I ett pressmeddelande framhöU hon bl. a. att synen på värdet av ved frånenergisynpunkt har förändrats och alt det därför finnsanledning att slå vakt om sådana skogsfångsservitut som fortfarande utnyttias.Arbétsgrappen skulle inrikta sitt arbete på att öka skyddet förskogsfångsservitut som fortfarande har betydelse bl. a. för fastighetersbränsleförsörjning. Servitut innebär i princip en rätt för ägaren av enfastighet att ta i anspråk en grannfaslighet i ett visst avseende. ServitutskUjer sig från nyttianderätt främst genom att ett servitut är knutet inte tUIen viss person utan till en viss fastighet. Den fastighet sora har förmån avett servitut kallas den härskande fastigheten och den andra den tjänande fasligheten. Servitut kan bUdas antingen genom avtal eUer genoraen faslighets-bildningsåtgärd. De grundläggande bestämmelserna omavtalsservitut finns i 14 kap. 1 § JB. Där föreskrivs bl. a. att serviiutendast får avse ändamål som är av stadigvarande betydelse för den härskandefasligheten. Bestämraelser ora fastighetsbUdnmgsservitut finns i 7 kap. FBL. I7 kap. 1 § föreskrivs bl. a. att servitut som bUdas genora fastighetsregleringskall vara av väsentUg betydelse för fastighets ändamålsenliga användning. Enligt 14 kap. 4 § JB får avtalsservitut inte avseskogsfång eller bete. I 7 kap. 2 § första stycket FBL finns ett förbud mot attbUda skogsfångsservitut genom fastighetsreglering. Prop.1978/79: 38 20 Både avtalsservitut och fastighetsbildningsservitutkan ändras eller upphävas genom fastighetsreglering. Bestämmelser härom finns i7 kap. 4 och 5 §§ FBL. I 7 kap. 4 § föreskrivs att ett servitut får ändrasbl. a. ora servitutet hindrar etl ändaraålsenligl utnyttiande av den tjänandefastigheten eUer dess användning i enUghet med stadsplan, tomtindelning ellerbyggnads-plan under förutsättning alt denna olägenhet kan undanröjas genomändringen. Kan olägenheten i det angivna fallet inteundanröjas genom ändring, får servitutet enligt 7 kap. 5 § upphävas. I samraaparagraf föreskrivs atl ett serviiut också får upphävas, ora till följd avändrade förhåUanden servitutet inte behövs för den härskande fastigheten ellernyttan av servitutet är ringa i jämförelse med belastningen på den tjänandefastigheten. Delsamraa gäller, om servitutet inle har utövats under avsevärdtid och omständigheterna också i övrigt är sådana alt servitutet måste ansesövergivet. I 7 kap. 6 § föreskrivs att villkoren i 4 och 5 §§inte gäller för ändring eller upphävande av servitut vid sådanfastighetsreglering som avser ändring i fastighetsindelningen, om åtgärden ärav betydelse för regleringen. De allmänna bestämmelserna om ändring ochupphävande av servitut är tUlärapliga också på skogsservitut, dvs. Dessutom föreskrivs i 15 § FBLP att servitut som avserskogsfång eller bete får upphävas genora fastighetsreglering, även om sådanaoraständigheter som avses i 7 kap. 5 § FBL inle föreUgger. Det finns inte några särskilda bestämmelser omersättning vid upphävande av skogsfångsservitut utan ersättningen bestäms medtUlämpning av de allmänna reglerna i 5 kap. FBL. I princip skall ersättning Utgåi pengar. Ersättningen bestäms då enligt 5 kap. 10 § FBL på grundval av en s.k. likvidvärdering. Det är dock möjligt att i stället besluta ora raarkvederlag(se NJA 1976 s. 262). Vid upphävande av skogsfångsservitut gäUer också iövrigt de aUmänna bestäramelsema om fastighetsreglering i 3 och 5 kap. FBL. 3 Förarbeten m. m. Sedan gammalt har skogsfångs- och mulbetesservitutframför aUt förekoramil i . Del slöisla antalet har funnits i Västemorrlandslän, men skogsservitut har förekommit i ganska stor omfattning också iGävleborgs och . Enligt en beräkning av lant-mäterislyrelsenuppgick antalet skogsservitut i hela landet tUI omkring 15 000, varav10 000 i . Deallra flesta skogsservitulen har kommit till genom avtal, vanligen 1978/79: 38 2I isamband med avsöndring av jord. Under en stor del av 1800-lalel var det,särskUt i , vanligt atl man vid försäljning av mark liUgodo-såg raradrejordbrukslägenheters behov av skogsfång och bete genora servitut. Ätt man valdeservitutsformen i släUet för att tilldela lägenheterna särskilda markorarådenhängde bl. a. saraman med atl avverkning av virke för lägenheternas behov intebetraktades som något nämnvärt mtrång av skogsmarkernas ägare, eftersom värdetav skogen var lågt. Efter hand som värdet på skog och skogsprodukter steg, blevdet vanligt att nya servitutsupplålelser begränsades i olika avseenden. Medanäldre servitut som regel omfattade fri rätt atl ta virke både tUl husbyggnad,vedbrand, stängsel och hässjor, blev senare serviiut inle sällan begränsadetill kvantitet och ändamål. Vidare blev det vanligt alt ägaren av den härskandefasligheten fick ta virke endast efter anvisning och inte efter fritt val. Före FBL:s tUlkomsl kunde skogsservitut i principavvecklas bara enligt jorddelningslagens bestämraelser om utbrytning avserviiut. Utbrytning kunde ske antingen i samband med laga skifte eller vid ensärskUd förrättning. En fömtsättning var i båda fallen alt utbrytningen inteblev tUl förfång för någon. Vid utbrytning fick den härskande faslighetenvederlag i form av mark. Är 1937 gjordes vissa ändringar i den då gällandelagen (1907: 36 s. 25) ora servitut, sora gjorde det svårare att upphäva äldreskogsfångs-och mulbetesservitut (prop. 1937: 232, 2LU 1937: 32). Bakgmnden varatt det i flera fall hade förekommit att skogsägare hade köpt tUlbakaskogsservitut som var tillkomna som korapleraent lill mindrejordbruks-lägenheter. Syftet med ändringama var att förhindra uppkomsten avofullständiga jordbraksfasligheter. För den skull ansågs del viktigt att bevarasådana servitut sora var av vital betydelse för de härskande fastigheterna.Det föreskrevs därför att ett medgivande av den härskande fastighetens ägareliU att upphäva ett skogsfångs- eller mulbetesservitut skulle vara giltigt baraom det hade godkänts av domstol. Underde följande decennierna ändrades synen på skogsservitulen. Alltmeruppmärksararaades de olägenheter som serviluten kunde medföra för ettrationellt skogsbruk. I olika samraanhang höjdes röster för att man skullevidta sådana åtgärder alt skogsservitulen så långt möjligt kunde upphävas. Fråganora avveckling av skogsservitulen togs upp av faslighetsbild-ningskomraittén ibetänkandet (SOU 1963: 68) Fastighetsbildnmg. Kora-millén ansåg attskogsservitulen medförde olägenheter från skogsvårds-synpunkt. De hindrade ettrationeUt brakande av skogen och inverkade menligt på möjUghetema att genomföraomregleringar i skogsmarken. Dessutom ledde servitutsförhållandena lätt itUlkonflikter raellan olika fastighetsägare. Saratidigtsora olägenheterna med skogsservitulen med liden hade bli- Prop.1978/79:38 22 vitmer framträdande hade enligt komrailténs raening behovet av serviluten somkomplettering av ofuUsländiga jordbrakslägenheter minskat. Koraraitténfrarahöll atl de härskande fastighetema i raånga faU inle längre torde brukaspå ett sådant isätt att serviluten var jor.dpolitiskt rao-tiverade. I andrafall hade fastigheterna genom yttre rationaUsering kunnat tUlföras skog itUlräcklig orafattning för det egna behovet. Enligt kommitténs mening var tiden mogen för enallmän avveckling av skogsservitulen. Kommitténs förslag tiU lag omfastighetsbildning innehöll därför bestämmelser ora att bestående skogsservitutefter hand skuUe upphävas. Enligt förslaget skiUIe de härskande fastighetema iprincip få vederlag i raark från de tjänande fastigheterna. 1969:128 med förslag tiU FBL föreslogs intemagra bestäramelser om avveckling av skogsseavilut, eftersom frågan ansågsvara av övergångskaraktär. I stället togs saken upp i en departementspromemoria(Ju 1969: 7) med förslag liU lag om införande av fastighetsbUdningslagen. Ifråga om skogsservitulen föreslogs där bestäramelser sora i sak nära anslöt sigtill kommitténs förslag. Frågan ora avveckling av skogsiiervitutenbehandlades också i en skrivelse från dåvarande lantmäteristyrelsen tUlregeringen . I skrivelsen hemställde styrelsen att det i lagenom införande av fastighetsbUdningslagen inte skulle las in någon särskUdbestämmelse om raarkvederlag vid upphävande av skogsservitut. EnUgt styrelsenhade utvecklingen medfört att utläggande av markvederlag bara imdantagsvistorde slå i överensstämmelse med de rådande jordbruks- och skogspolitiskavärderingarna. Det behov av yttre rationalisering av fastigheter medskogsservitut som kunde föreligga borde enligt styrelsen kunna tillgodoses medtUlärapning av de allmänna reglerna ora fastighetsreglering i FBL. Lanlmäteristyrelsens framstäUning remissbehandladessamtidigt med departeraentsproraeraorian. Förslaget om avveckling avskogsservitulen godtogs genomgående av remissinstanserna, som underströk ölägenheternaraed serviluten från skogsvårds- och rationaliseringssynpunkl. Beträffandefrågan om markvederlag var remissopinionen splittrad. De flesta instanser sorauttalade någoa beslärad åsikt i frågan anslöt sig tUl lantraäteristyrdsensuppfattning atl promulgationslagen inte borde innehålla några regler ommarkvederlag. Några remissinstanser hade dock en annan uppfattning. Förslaget till FBLP lades fram i prop. Ifråga ora skogsservitulen erinrade deparleraentschefen till en början om attförslaget om en allmän avveckling av skogsfångs- och betesservituten hade tillstyrktseUer lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser. Han förklarade atlockså han anslöt sig tiU förslaget.