prop · G203119 · 1978-12-31 00:00:00 — En breddad rekrytering till forskarutbildning åstadkomsgivetvis inte med ett enda beslut. Myndigheter och organ på alla nivåer mästearbeta för att förverkliga detta. Flera av de förslag som FUN fört fram gäUer åtgärder sombeslutas på myndighetsnivå. Det gäller bl. a. de olika förslagen omforskningsanknytning och studieorganisation etc. Jag anser att FUN pekat påangelägna ätgärder. Jag utgår frän att berörda myndigheter beaktar FUN:sförslag i sitt fortsatta arbete. Innan jag behandlar FUN:s huvudförslag avseenderekryteringen till forskarutbildning, dvs. förslaget om nya behörighetsregler,vill jag kommentera nägra av de övriga förslag som FUN för fram. FUN har föreslagit att studieplaner och studieorganisationför forskarutbildning utvecklas i syfte att definiera etappavgängar inomforskarutbildning. Detta tillstyrks av remissinstanserna. Jag finner detsannolikt att nya kategorier lättare kan komma att delta i forskarutbildning omdenna inte upplevs som ett stort och långsiktigt åtagande och om det finnsmöjlighet att tillgodoräkna sig studier pä forskarutbildningsnivå även om deinte omfattar en hel forskarutbildning. Detta är enligt min mening ett starktargument för att försöka utveckla etappavgångar inom forskarutbildning. Det ärknappast troligt att lämpliga etappavgångar kan identifieras inom allaområden. Etappavgängarna måste utformas sä att de passar bådeforskarutbildningen och arbetsmarknaden. De måste således dels utgöra naturUga,avslutande moment inom forskarutbildningen, dels ge en utbildning som svararmot ett arbetsmarknadsbehov. Jag kommer att i annat sammanhang föreslåregeringen att uppdra åt berörda myndigheter att utreda inom vilka områdenetappavgångar skulle vara lämpUga samt utarbeta förslag till sädana etappavgångar.Frågan om särskilda examensbenämningar skall knytas till sådanaetapputbildningar som här kan bli aktueUa bör prövas i detta sammanhang. FUN har vidare föreslagit atl studieorganisationen iforskarutbildningen utvecklas i syfte atl underlätta deltidssludier. Sannoliktskulle även goda möjligheter till deltidsstudier kunna bidra till ökad rekryteringtill forskarutbildning. studerar en stor del av doktoranderna ipraktiken på dellid. Utbildningen är dock oftast inte organiserad fördeltidsstudier. Jag anser att det är viktigt att FUN:s förslag beaktas avberörda myndigheter. Möjligheter för den enskUde att fä ledigt från sittarbete för att delta i forskarutbildning ges bl. a. genom lagen (1974:981) omarbetstagares rätt till ledighet för utbildning. 4 1978/79. Prop.1978/79:119 50 ärett slöd för både dem i offentlig tjänst och dem i enskild tjänst som vill taledigt för att studera. Jag vill i detta sammanhang också erinra om att lärarehar viss rält till tjänstledighet för fördjupningsstudier. FUNföreslår att forskarutbildning formellt och reellt skall ges ökat meritvärde.FUN har med rätta påpekat att de kunskaper som forskarutbildning ger inte baragäUer ett oftast mycket specifikt ämnesområde. Forskarutbildning ger ocksåkritisk skolning, förmåga att förstå och kommunicera FoU, förmåga tiUsjälvständigt arbete m. m., aUt färdigheter som kan användas och vara tillnytta inom mänga områden. Det kan därför finnas anledning att förutsättningslöstpröva om det med hänsyn till säväl värdet av genomgången forskamtbildning förtjänsten och verksamheten i fräga som stimulanseffekten på rekryteringen tillforskarutbildning kan vara berättigat att för vissa typer av statliga ochkommunala tjänster kräva forskamtbildning eller ge sådan utbildning särskiltmeritvärde. Denna prövning måste dock beakta de allmänna strävandena inom yrkeslivetatt inte ställa upp högre krav för en befattning än arbetet motiverar. Dessafrågor är enligt min mening angelägna framför allt för arbetsmarknadensparter. Jaggår nu över till att behandla FUN:s huvudförslag avseende rekrytering tillforskarutbildning, dvs. förslaget om nya regler för behörighet till sädanutbildning. Jaganser i Ukhet med flertalet remissinstanser att det av FUN föreslagna systemetmed dels aUmän behörighet, dels särskild behörighet bör genomföras.Motsvarande konstmktion tiUämpas i fråga om reglerna för behörighet tillgrundläggande högskoleutbildning. FUNhar föreslagit att endast allmän Unje inom grundläggande högskoleutbildningskall ge behörighet. remissinstanser, däribland UHÄ. förordar dock attallmän behörighet skall nås också på lokal och individuell linje. Jag delarremissinstansernas uppfattning. Kravet för albnän behörighet bör vara studiermotsvarande 80 poäng inom allmän, lokal eller individuell utbildningslinje.Variant av allmän linje där de studerande på grund av sina förkunskaper ges enkortare utbildning än vad som är regel bör bedömas pä samma sätt som dennormala utformningen av linjen; ger denna 80 poäng eller mer skall även variantge aUmän behörighet till forskarutbildning även om studiernas omfattningmotsvarar lägre poängtal än 80. Självfallet skall när särskilda skäl föreliggerdispens kunna ges från de behörighetsregler jag nu har förordat. Ilikhet med UHÄ viU jag framhålla värdet av möjUgheten att inrätta individuellautbUdningsUnjer för studerande som siktar pä forskamtbildning i ämnen som intenormalt förekommer i aUmänna Unjer. Ifräga om allmän behörighet till forskarutbUdningen för dem som gått igenomenstaka kurser vill jag också i likhet med UHÄ framhålla att behörigheten börgrundas på den grundläggande utbildningens totala omfattning och innehåll.Kravet på viss bredd i förutbildningen Uksom på 1978/79:119 51 viss fördjupning inom omrädel för forskarutbildningenmåste upprätthållas. bör inom ramen förriktlinjer som kan komma all anges av UHÄ kunna faslställa riktlinjer förtillgodoräknande av bl. a. enstaka kurser. Med den nu tillstyrkta ordningen kommer flertalet av deUnjer som genom högskolereformen kommit att tillhöra högskolan att ge allmän behörighelför forskarutbildning. Den allmänna behörigheten innebär behörighet tillforskarutbildning inom samtliga fakulteter oberoende av området för denbehörighelsgivande grundutbildningen. En speciell fräga som diskuterats av FUN och i någraremissyttranden är huruvida viss yrkeserfarenhet skall krävas för allmänbehörighet. Jag instämmer i FUN:s slutsats att det inte är rimUgt att generelltkräva yrkeserfarenhet före forskarutbildning. Det bör dock framhållas att detför vissa utbildningar antagUgen kan vara av stort värde med sådan erfarenhet.Yrkeserfarenhet bör där det bedöms lämpligt kunna krävas för att ge särskildbehörighet för forskarutbildning. Yrkeserfarenhet av betydelse förforskarutbildningen bör ocksä kunna tillgodoräknas vid urval till forskarutbildning. Det är självfallet viktigt att behörighetskraven utformassä att kvaUtet i forskarutbildningen garanteras. De särskilda behörighetskravenkommer här att spela en viktig roll. Det är enligt min mening önskvärt attundvika formalism vid precisering av de särskilda behörighetskraven. Det viktigastemåste sålunda vara att en forskarstuderande uppfyller kraven i vad avserförkunskapernas innehåll och inte i fråga om en viss formell dokumentation avkunskaperna. Givetvis bör endast nödvändiga förkunskaper krävas. De särskilda behörighetskraven bör liksom regler för urvalmellan sökande till forskarutbildning fastställas av berörd fakultetsnämnd. UHÄbör svara för allmänna riktlinjer bäde för de särskilda behörighetskraven ochför urvalsreglerna. Vid utformningen av de särskilda behörighetskraven ochurvalsreglema bör en strävan vara att beakta sådana kunskaper och erfarenhetersom skulle kunna underlätta för kvinnor och andra underrepresenteradegmpper att få tillträde till forskarutbildning. Jag vill i detta sammanhang erinra om vad jag har anfört iårets budgetproposition. Jag framhöll där att utbudet av enstaka kurser istörre utsträckning än nu borde planeras sä att kurser inom ett visst områdebygger på varandra eller kompletterar varandra. Det är önskvärt att den sombörjar med en kortare kurs också skall kunna fördjupa eller bredda sina kunskaperinom det område den inledande kursen tillhör. Detta skulle bl. a. kunna breddavägen för studerande att nä sädan ämnesfördjupning som krävs för tillträde tillforskarutbildning. Ett problem för rekryteringen till forskarutbildning inomde filosofiska fakulteterna utgörs av den låga tillströmningen tillfördjupnings- 1978/79: 119 52 studier,,dvs. lill kurser på vad som lidigare betecknades som 60-poängs-nivå. Inom vissaämnen har härigenom rekryteringsunderlaget för forskarutbildning drastisktminskat. Det är enligt min mening högst sannolikt att ökadefördjupningsstudier skulle vara av värde inle bara för möjligheterna attrekrytera doktorander utan ocksä för den grundläggande högskoleutbildningen isig och för de studerandes kommande yrkesverksamhet. Som jag förut framhållitutgår jag från att UHÄ noga prövar möjlighetema att i ökad utsträckning inrymmafördjupningsstudier i de allmänna utbildningsUnjerna. Flertaletremissinstanser anser den av FUN föreslagna antagningsnämnden onödig. Jagfinner det angeläget att inte inom högskolan skapa nya organ, av vilka behovetinte är klart dokumenterat. Jag kommer i det följande vid min behandling avfrägor om planerings- och ledningsorganisation även att ta upp frägan omorganisation för antagningen till forskarutbildning. Jag vill här endastframhålla att jag anser att handledarnas bedömning måste tillmätas stor viktoch att de måste ges tillfälle att delta i antagningsproceduren. Denya reglerna för behörighet till forskarutbildning kan inte genomföras utanvissa förberedelser vid bl. a. berörda högskolemyndigheter. Också ur destuderandes synvinkel är det angeläget att förändringar i behörighetsreglernainte genomförs alltför snabbt. Det är enligt min mening rimligt att de nyareglerna för behörighet till forskarutbildning börjar tiU-lämpas den 1 juli1980. SkUlnaden meUan allmän ochsärskild behörighet till forskamtbildning kommer i många fall att vara stor.FUN har föreslagit att särskilda "överbryggande" kurser skall kommatill ständ för att göra övergång till forskarutbildning till en realistiskmöjlighet för dem som har allmän men inte särskild behörighet. Detutbildningsbehov det här är fråga om kommer att bli ytterst mångskiftande.Behovet av kompletterande utbildning för att nå särskild behörighet förforskarutbildning inom ett visst ämne kommer i många fall att kunna tillgodosesinom ramen för utbudet av enstaka "kurser eller genom att den studerandet. ex. bereds möjlighet att gä igenom en del av en utbildningslinje. Jag utgärfrån att berörda högskolemyndigheter sä långt möjligt kommer att bistå destuderande bl. a. vid uppläggningen av de studier det här kan bli fråga om. Förvissa grupper av studerande kan det vara lämpligt att man anordnar särskildakurser som leder till behörighet för forskarutbildning inom ett visst ämne.Jag kommer i annat sammanhang att föreslå regeringen att uppdra ät UHÄ attanalysera frägan om för vilka grupper det kan finnas klart definieradeutbildningsbehov av detta slag som är av en sådan storleksordning att de börmötas genom att särskilda kurser anordnas. Jag kommer i det följande attberäkna medel för utveckling och försöksvis drift av sådana kurser. Pä sikt böremellertid detta slag av kurser ingå i högskolans normala utbud av utbildning ochmedel härför räknas inom de reguljära anslagen. Prop.1978/79:119 53 Forskari:lbildningen förberedde länge främst förverksamhet inom forskning och undervisning. Samhällsutvecklingen har medförtökade behov av personer med högt kvalificerad utbildning även för verksamhetsom ligger utanför den traditionella arbelsmarknaden för forskarutbildade.Dessa behov har i viss ulsiräckning läckts med forskamlbildade. hardet emellerlid vuxit fram krav på att högskolan skall ge en mer differentieradhögre utbildning som är bätire anpassad till verksamhet utanför högskolan. finns inom några områden utbildning som bygger på grundläggandehögskoleutbildning utan att vara forskarutbildning. Som exempel kan nämnaspsykologutbildning efter grundutbildningen, samhäUsekonomiskpäbyggnadsutbildning och speciaUstutbildning vid teknisk fakultet. Härutöverfinns inom den grundläggande högskoleutbildningen påbyggnadslinjer, vilkabygger på genomgängen allmän utbildningslinje eller motsvarande. FUN föreslår att fortsatt högskoleutbildning som inte ärforskarutbildning benämns päbyggnadsutbildning. FUN ger inte konkreta förslagom nya utbildningar utan anger förslag till riktUnjer och ramar för ett utveckUngsarbete.Dessa riktUnjer innebär att påbyggnadsutbildning skaU bygga pägrundläggande utbildning om minst 80 poäng ha ett klartdefinierat utbildningsmål med inriktning mot kvalificerad yrkesverksamhet i enviss funktion eller ett visst område utformas som ensammanhängande utbildning med i förväg angiven omfattning omfatta minstett och ett halvt ärs heltidsstudier eller deltidsstudier av motsvarandeomfattning inrättas medutgångspunkt i arbetsmarknadens behov inrättas endastom utbildningsbehovet kan antas ha sådan varaktighet och omfattning att ettinte alltför litet antal studerande kan utbildas under en följd av år. FUN framhäller att utbildningen i vissa fall kommer att hastark anknytning till den grundläggande utbildningen och i andra fall tillforskarutbildningen. FUN föreslår därför att det i varje enskilt fall skallbeslutas om den grundläggande utbildningens eller forskarutbildningens regelsystemi tillämpliga delar skall gälla för päbyggnadsutbildningen. Ansvaret för initiering och övergripande planering avpäbyggnadsutbildning föreslår utredningen skall åvila regionstyrelserna.Ansvaret för detaljplanering och genomförande skall av regionstyrelsenöverlämnas till antingen linjenämnd eller av . Regionstyrelsernas verksamhet bör, enligt FUN,bedrivas i nära koniaki med UHÄ, som också föreslås få möjlighet att iundantagsfall upphäva beslut om att starta viss päbyggnadsutbildning. För utveckling av och försöksverksamhet medpåbyggnadsutbildningar 1978/79:119 54 föreslårFUN en förstärkning av medlen till regionslyrelserna och lill pedagogisktutvecklingsarbete med sammanlagt 4 milj. kr. Sågott som samtliga remissinstanser framhåller det angelägna i att påbyggnadsutbildningarkommer till stånd. De pekar dock även pä vissa problem: det krävs resurser föratt få igång sådana utbildningar. Del kan vara svårt att åstadkomma"lämpliga utbildningspaket". FUN:s förslag innebär enligt somligaremissinstanser aUtför oklara avgränsningar mellan grundutbildning, päbyggnadsutbildningoch forskaratbUdning. Vissa av dem som tillstyrker FUN:s förslag betonar attpäbyggnadsutbildningen inte fär inrättas pä den grundläggandehögskoleutbildningens eller forskarutbildningens bekostnad. Deriktlinjer för påbyggnadsutbildningarna som FUN har angett tillstyrks iallmänhet. Nägra remissinstanser anser det dock vara onödigt att föreskriva enminimilängd på 80 poäng. 1nägra yttranden framhålls att päbyggnadsutbildning bör kunna utgöra en etappinom forskamtbildning. Ettfåtal remissinstanser tar upp frågan om studiefinansiering: några anser att denbör ske som för grundutbildningen, dvs. med studiemedel, medan nägra förordarutbildningsbidrag som för forskarutbildningen. FUN:sförslag att regionstyrelserna skall äläggas ansvar för planering och inrättandeav päbyggnadsutbildningar kritiseras av ett stort antal remissinstanser. Istället föreslås att UHÄ och/eller högskolestyrelserna fär detta ansvar. UHÄanser att påbyggnadsutbildning organisatoriskt bör vara en del av dengrundläggande utbildningen och att det nuvarande systemet med påbyggnadslinjeri stort sett är ändamålsenligt. Medel för verksamheten bör, enligt UHÄ, anvisasunder anslagen till grundläggande högskoleutbildning. Flera motiv finns enhgtmin mening för en breddning av utbildnings utbudet ovanför den nuvarande grundläggande högskoleutbildningen Arbetsmarknaden har behov av kvalificeradpersonal för sådan verksam het där den egentliga forskarutbildningensinriktning mot forskningsverk samhet inte är helt ändamålsenlig, men därutbildning utöver nuvarande grundläggande högskoleutbildning krävs. Det finnsvidare behov av utbildning som bygger på utbildningslinjer som genomhögskolereformen förts till högskolan och som f. n. saknar naturligfortsättning över gmndutbUd-ningsnivån. Det är säledes angeläget att flersädana utbildningar kommer tiU stånd. Jag utgår från att den mycket positivainstäUning till FUN:s förslag om påbyggnadsutbildning som har kommit tilluttryck i remissyttranden också innebär att konkreta förslag till nyautbildningar kommer att utarbetas. Jagdelar UHÄ:s uppfattning att de nuvarande reglerna för påbyggnadslinjer ärändamålsenliga även för utbildning av detta slag. Högskoleutbildning sombygger pä genomgången utbildningslinje, inte är forskarutbild- Prop.1978/79: 119 55 ning och har en omfattning av minst 20 poäng bör betecknassom påbyggnadslinje. För dessa linjer bör de nuvarande bestämmelserna ihögskoleförordningen gäUa. TiU påbyggnadslinjer kommer säledes att höra såvälde av FUN diskuterade längre och i vissa avseenden mera kvalificeradepåbyggnadsutbildningarna som kortare däribland vissa befintliga påbyggnadsUnjer. Något behov av en terminologisk eller organisatoriskåtskillnad mellan dessa utbildningar finns enligt min mening inte. Utbildningsbidragen för doktorander bör, enligt minmening, förbehållas dem som deltar i forskarutbildning. Finansieringen avstudierna inom päbyggnadsutbildning bör ske på samma sätt som normalt för grundutbildningen,dvs. Mänga som deltar i denna typ av utbildning kommersannolikt att studera pä deltid, parallellt med yrkesarbete. Jag delar UHÄ:s uppfattning att det med hänsyn tillpåbyggnadslinjernas karaklär framstår som naturligt att de planeras ianslutning till den grundläggande utbildningen, vars planerings- ochledningsorgan bl. innehåller företrädare för yrkeslivet och för allmännaintressen. Det normala bör därför vara att påbyggnadsUnjer liksom nu ses somen del av grundläggande högskoleutbildning. I enlighet med UHÄ:s förslag bör påbyggnadslinjerockså kunna vara lokala. Möjligheten till lokala Unjer innebär att de lokalahögskoleorganen fär ansvar också för initiering av nya påbyggnadsutbildningar. De principer för päbyggnadsutbildningarnas inordnande ihögskolans studieorganisation som jag här har förordat leder bl. a. till attpsykologutbildningen efter grundutbildningen bör bli en påbyggnadsUnje och attmedel för denna linje fortsättningsvis bör anvisas under anslaget till Utbildningför administrativa, ekonomiska och sociala yrken. Jag utgär från att UHÄåterkommer med de förslag som erfordras i samband med sina förslag tillanslagsframställning för /81. En överföring av medlen förpsykologutbildningen efter grundutbildningen tiU sektorsanslaget ger möjUghetertill en samplanering av denna utbildning och psykologlinjen. Jag utgär frånatt UHÄ med stöd av det bemyndigande jag förordat i årets budgetproposition /80 gör de omfördelningar av utbildningskapacitet och resursermellan dessa båda linjer som kan vara påkallade. Jag kommer i det följande att beräkna medel för planeringav och försöksverksamhet med påbyggnadsutbildning av det slag som FUN har behandlat.Medel för reguljär verksamhet med sädan utbildning bör, i överensstämmelse medvad UHÄ har förordat, anvisas under berörda anslag till grundläggandehögskoleutbildning. Jag vill i detta sammanhang erinra om vad jag i åretsbudgetproposition har anfört om behovet av omprioriteringar inom ramen förredan givna resurser. Vid utformningen av nya påbyggnadslinjer bör givetvisnoggrant prövas möjUgheterna att finansiera dessa genom sädanaomprioriteringar. Prop.1978/79:119 56 Studiestödinom forskamtbildning ulgår f. n. i form av utbildningsbidrag för doktorander,stipendiering inom ramen för assistent- och amanuensljänster samt studiemedel.Innevarande budgetår finns 1 306 utbildningsbidrag för doktorander.Utbildningsbidrag ansluter beloppsmässigt till utbildningsbidragen inomarbetsmarknadsutbildningen. Tjänster som assistent och amanuens inrättas genomlokala beslut inom ramen för de reguljära anslagen till högskolan. FUNredovisar i sitt betänkande att antalet sådana tjänster i febmari uppgicktill 4 000. FUN beräknar all det motsvarar ca 2 860 heltidstjänster somassistent. Studiemedel utnyttjas enligt undersökningar som gjorts av FUNendast i obelydlig utsträckning av studerande inom forskarutbildning. Tjänsterna som assistentoch amanuens inrättas med hänsyn till den grundläggande högskoleutbildningensbehov. Antalet tjänster och deras ämnesinriktning är säledes beroende avgrundutbildningen. Tjänsterna är avsedda främst för studerande som bedriverforskarutbildning. Tjänstgöringen för assistenter och amanuenser skall läggasupp sä att de dels får möjlighet att bedriva aktiva studier i sådan omfattningatt de kan avlägga doktorsexamen , dels kan medverka i resp.institutions utbildnings- och forskningsverksamhet. Tjänstgöringsskyldighetenuppgår för assistent tiU , för förste amanuens till 600timmar och för andra och tredje amanuens tiU per år.Assistenttjänsten anses vara heltidstjänst, förste amanuenstjänstenhalvtidstjänst och andre och tredje amanuenstjänsterna deltidstjänster. Såväl assistent- somamanuenstjänsterna innehåller ett stipendiemoment. Det studiestöd sominnehavare av assistent- och amanuenstjänst erhåller varierar dock med typ avtjänst. Amanuenserna har avsevärt mindre stipendiedel (280, 186 resp. 40timmar per läsår) i sina tjänster än innehavare av assistenttjänst (760 timmarper läsår). Assistent- ochamanuenstjänsterna fömtsätter deltidsstudier. Som en följd av att en stor delav resursema för studiestöd inom forskarutbildningen är läst till dessatjänster saknar mänga forskarstuderande i realiteten möjUgheter att väljamellan heltids- och deltidsstudier. FUN förordar attsamhällets särskilda studiestöd för studerande i forskarutbildning utformas somutbildningsbidrag för doktorander. Utbildningsbidragen skall kunna utgå vidsåväl heltids- som deltidsstudier. Studiestöd utgår därvid i proportion tillden tid som ägnas åt utbildningen. Utbildningsbidrag skall kunna utgå för entid som motsvarar fyra ärs heltidsstudier, dock längst . Den resurs förstudiefinansiering som är bunden till assistent- och amanuenstjänsterna börenUgt FUN föras samman med befintliga medel för utbildningsbidrag fördoktorander. FUN förutsätter att medel för återstående del av assistent- ochamanuenstjänstema anvisas för samma ändamål som i nuvarande system. Prop.1978/79: 119 57 FUN föreslår atl assistent- och amanuenstjänsterna inuvarande form avvecklas. I stället bör tjänsteorganisationen inom högskolankompletteras med en ny typ av tjänst, som kopplas tiU studiefinansieringssystemetinom forskarutbildningen. Tjänsten föresläs vara en halvtidstjänst, som i Ukhetmed nuvarande assistent- och amanuenstjänster förenas med tjänstgöringsskyldigheti form av undervisning, forskning eller allmänt institutionsarbete. Tjänstenskall enUgt utredningen, förenas med utbildningsbidrag för doktorander, vilketdärvid skall utgä med hälften av fullt bidrag. FUN föreslår att den nyatjänsten benämns assistenttjänst. Förordnandetidens längd för innehavare avden nya assistenttjänsten föreslås bli reglerad i lag. Medel för utbildningsbidrag bör enUgt utredningeninledningsvis anvisas under ett särskilt anslag i stadsbudgeten. Fördelningenmellan fakulteter förutsätts samordnas med beslut om dimensionering avforskarutbildning. Inom fakulteterna skall utbildningsbidragen, enligt FUN:sförslag, fördelas mellan ämnen och institutioner av den av . Fördelningen mellan sökande föreslås åläggas en avFUN föreslagen vid varje institution. Övergängen till det nya systemet bör, enligt utredningen,ske på ett sädan sätt att studiestödets volym beräknad som hela bidragsårbehålls oförändrad. Härutöver föreslås antalet utbildningsbidrag öka med 250under en treårsperiod. Kostnaderna för denna ökning uppgår med nu gällandebidragsbelopp till sammanlagt ca 10 milj. kr. FUN beräknar att omvandlingen avstipendiedelen inom assistent- och amanuenstjänstema till utbildningsbidragför doktorander kommer att medföra en kostnadsökning på ca 7 milj. kr.