prop · G2039 · 1978-12-31 00:00:00 — Närdet i det remitterade förslaget talas om annans affärsförhållanden, måste delses som ett uttryck sammanfattande just det som utgör underlaget 1978/79:9 278 Det är ju kunskapen om olika enskildheter iframför allt de börsnoterade aktiebolagens affärsförhållanden, som utgörgrundlaget för en fondkommissionärs bedömningar och som styr bolaget i dessdagliga handlande. Del är med utgångspunkt från detla velande som kommissionärengör sina köp och försäljningar för sina kunders räkning. 1förslaget görs visserligen den begränsningen att kännedomen om bl, a. annansaffärsförhållanden skall ha vunnits under styrelseuppdraget eller i tjänsten.Vad gäller styrelseledamot i fondkommissionsbolag är denna inskränkninggivetvis viktig. Det kan antas att de insikter en person i denna ställningförskaffat sig beträffande andras affärsförhållanden i huvudsak förvärvatsutanför styrelseuppdraget. Annorlunda förhåller det sig med den vilken somanställd hos bolaget på ägnar sig yrkesmässigt åt fondkommissionsverksamhet.Huvuddelen av vad han känner till om andras affärsförhållanden torde han haerfarit i del löpande arbetet i sin tjänst hos fondkommissionsbolaget. Måhändaär han sitt bolags börsombud och har då i tjänsten tillgång till ett omfattandeupplysningsmaterial rörande andras affärsförhållanden både sådant som härrörfrån offentliga källor och sådant som han inhämtar på andra vägar. Motsvarandegäller beträffande sådana anställda hos bankinstilut, som driver fondkommissionsverksamhet,vilka för sina arbetsgivare har hand om denna verksamhei. Iförevarande 44 § första stycket föreslås förbud för personer tillhörande senastnämnda kategori all obehörigen omtala och atl obehörigen nyttja denna sin itjänsten erhållna kunskap. Regeln rör själva nerven i tjänstemannens arbele. Fondkommissonsverksamheienbestår i utnyttjande av kunskaper om andras affärsförhållanden. Vad som nuföreslås kriminaliserat är det obehöriga yppandet och utnyttjandet. Som exempelpå obehörigt nyttjande anföres i motiven att tjänstemannen i sina privataaktieaffärer utnyttjar en uppgifi om ett börsbolag som han fått i förtroende. Regelnförutsätter förekomsten av ett utvecklat system av yrkesetiska regler, somanger var gränsen går mellan del behöriga och del obehöriga nyttjandet av en fondkommissionärsvetande om förhållandena inom affärsvärlden, särskilt i börsnoteradeaktiebolag. Sådani velande som härrör från offentliga källor, l. ex. nyheter itidningar, kommunikéer från börsbolag, meddelanden från börsledningen, etc.måste givetvis kunna brukas som underlag för beslut om åtgärd i fondkommissionsverksamheten.Mera tveksamt blir om det är behörigt att nyttja kunskap om innehållet i sådantmeddelande, om tjänstemannen fått vetskap därom innan ännu offentliggörandetskett. Är han då förbjuden att låta sitt handlande som fondkommissionärpåverkas av denna kunskap innan nyheten blivit offentlig och fåttallmän spridning? En stor del av det vetande, som ligger till grund för fondkommissionärsställningstaganden, har denne inhämtat genom olika kanaler av privat karaktär.Man måste äga en ingående kännedom om hur 1978/79:9 279 uppgifterrörande förhållandena i olika börsnoterade företag sprids för atl kunna avgöravilka slag av uppgifter som en fondkommissionär får lägga lill grund försitthandlande och i vilka fall han obehörigen utnyttjar en källa. Det rör sig härom ett vitt fält av interna informationer, antaganden, gissningar,spekulationer av olika slag. Det är icke lätt all mera exakt utforma de etiskanormer som behövs för lagrummets tillämplighet. De som ej tillhör den gmppvarom nu är fråga och som kan fritt ge instruktioner om köp och försäljningarav värdepapper är därvid oförhindrade att utnyttja all sin sakkunskap ochhämmas icke av någon straffsanktionerad yrkesetik. Den föreslagna regeln skaparsålunda en yrkesetisk codex med ganska begränsad räckvidd. Lagrådsremissen gerinte heller någoi egeniligl underlag för hur denna normbildning skall tillgå. Ävenom man skulle lyckas härvidlag, måste beaktas att det i många fall blir svårtatt klarlägga om vid en given affärstransaktion kännedomen om ett visstsakförhållande vilken icke får fritt begagnas varit just den faktor som lettfram lill åtgärden. Det måste ofta bli vanskligt atl motbevisa tjänstemannenspåstående att han kommit till sin ståndpunkt av andra orsaker än kunskapen omdet ifrågavarande sakförhållandet. Likaledes kan i vissa lägen vara svårt atlbevisa att han erhållit den obehörigen nyttjade kunskapen i tjänsten. Invändertjänstemannen all han fåll kännedom om ett visst förhållande utanför tjänsten,blir del säkerligen ofta nog ej så lätt atl bevisa att han fält informationen itjänsten. Fondbörsutredningensynes ej ha observerat den problematik som här berörts (se SOU 1976:54 s. 175).Den lägger fram en regel av samma innehåll som den som finns i lagrådsremissenmed den motiveringen atl fråga är om något självklart. mening kan bestämmelsen ge anledning lill allvariiga svårigheter itillämpningen. Ur praktisk synpunkt synes det tillfyllest med en regel av sammainnehåll som den nuvarande 11 S FL. Den ger uppdragsgivaren skydd mot illojaltbeteende från fondkommissionärens sida. Regeln kan därför med allenast ensmärre språklig retuschering överföras lill den nya lagen. Om del skulle visasig all någon i fondkommissionsrörelse på ett uppenbart obehörigt sätl begagnarsina kunskaper om enskildheter i affärslivet, ger lagförslaget tillräckligamöjligheter lill ingripanden enligt 29 och 31 SS- Ett straffsanktionerat förbudbehövs icke dämtöver för dessa fall. Väljesdenna lösning skulle paragrafen få följande lydelse: "Styrelseledamoteller befattningshavare hos fondkommissionär får icke obehörigen yppauppdragsgivares affärsförhållanden eller personliga förhållanden, om vilka hanerhållit kännedom i denna sin egenskap, eller i strid med uppdragsgivaresintresse begagna sig av sådan kännedom. Densom hos bankinspektionen har tagit befallning med tillstånds- ellertillsynsärende enligt denna lag får ej obehörigen yppa eller nyttja vad han 1978/79:9 280 därvidhar flu vela om annans affärsförhållanden eller personliga förhållanden." Efterförebild av 157 § lagen om bankrörelse har i denna paragraf intagits en allmänföreskrift om rätt för bankinspektionen att förelägga vite i anslutning till atlinspekiionen meddelar föreskrift eller förbud enligt fondkommissionslagen.Regeln får antas innebära att vitesföreläggande kan riktas dels mot fondkommissionär,varmed i detta sammanhang får jämställas bolag som har fått sitt tillståndåterkallat under tid då fondkommissionsrörelsen avvecklas (se 30 §), dels motsådant närstående företag som avses i 25 och 36 §§. I övrigt tordevitesföreläggande däremot inte kunna riktas mot fysisk person. Om behov avvitesingripande skulle uppslå i de fall som avses i 41 §, fär det sålundariktas mot det fondkommissionsbolag eller bankinstitut varom är fråga. Ytteriigaremå framhållas att vitesföreläggande inte bör kunna användas för att framtvingabetalning av avgift enligt 43 §. Huvudsyftetmed del föreliggande förslaget anges vara att ge allmänheten ett förstärktskydd i samband med fondkommissionsuppdrag. Detla syfte uppnås genom en vidareutbyggnad av den redan enligt FL ganska detaljerade övervakningen avdem som ägnar sig åt fondhandel i kommission. Villkoren för bedrivande av fondkommissionsrörelsehar skärpts och tillsynsmyndigheten, bankinspektionen, har givits änvidsträcktare befogenheter än fömt. Däremot har i mindre grad beaktats de kravpä rättssäkerhet som de som driver näring på detta område kan framföra. Enligtförevarande paragraf, som innehåller besvärsregeln, skall i alla fall talan motbankinspektionens beslut enligt lagen föras hos en rent administrativ instans,nämligen regeringen. På ingen punkl har den som är föremål för övervakning ochkontroll i lagen anvisats möjlighel att få en härvid uppkommen rättstvistavgjord i domstol och i ett förfarande omgärdat med gängserättssäkerhetsgarantier. Endast utdömandet av förelagt och förfallet vitekommer på grund av allmänna regler atl vara en fråga för allmändomstol. Här bortses också från civila anspråk som eventuellt kan riktas motstaten. Påtvå punkter synes det mig naturiigt atl överväga fullföljd frånbankinspektionen till förvaltningsdomstol. Detena området gäller tvister rörande avgifter enligt 43 S, vilka får 1978/79:9 281 förutsättaskomma att beslutas av bankinspektionen. Därest meningsskiljak-ligheteruppkommer mellan bankinspektionen som ensidigt beslutar i saken och avgiftspliktigom hur i särskilt fall en avgift skall bestämmas bör talan mot inspektionensbeslut härom föras hos förvaltningsdomstol, dvs. Denandra grupp av ärenden där en diskussion är påkallad gäller inspektionensbeslut om återkallelse av tillstånd atl driva fondkommissionsrörelse enligt 29S- Återkallelse av tillståndet är del yttersta medel som står bankinspektionentill buds föratt komma till rätta med en fondkommissionär som inspektionen ejanser hålla måttet. Fråganhuruvida beslut om återkallelse av ett erhållet tillstånd skall i fullföljdshänseendefölja samma regler som gäller för beslut om tillståndets meddelande behandladesi samband med förvaltningsreformen. I anledning av ett förslag om att återkallelsebeslutsåsom rubbande ett bestående rättsförhållande i princip skulle fullföljas hosförvaltningsdomstol uttalade sig departementschefen i princip för motsattlinje, nämligen alt hålla ihop tillstånds- och återkallelsebesluten inom sammainstansordning (prop. 1971:30 s. 89-90). Emellertid är uppenbart attsituationer kan förekomma, då särskilda skäl föranleder ett frångående avhuvudregeln. Mycket talar för att i förevarande fall läget är av detla slag.Beslut om återkallelse av tillstånd atl driva fondkommissionsrörelse är djuptingripande för den det gäller. Det är därför ett skarpt vapen i bankinspektionenshand. Det enskilda företaget, som enligt vad förut sagts är i stort sett utaneffektiva rättsmedel gentemot bankinspektionens olika ingripanden, bör ges dentryggheten atl, om del skulle gå så långt som till ett återkallelsebeslut,möjlighet till domstolsprövning slår öppen. Återkallelsegrundernai 29 S är tre. Uppenbart är att, om bankinspektionen för ell återkallelsebeslutåberopar punkt 3 - att rörelsen är till skada för det allmänna - överprövningenmåste ankomma på regeringen. Vad beträffar ålerkallelsegmnden under 1 är detvanligen lätt all konstatera om gmnden är tillämplig. Skulle riktigheten avbankinspektionens beslut härom ifrågasättas torde en överprövning i och för sigkunna göras av domstol lika väl som av regeringen, 1 detta fall kan sålundatalan fullföljas till kammarrätt. Av särskilt intresse är återkallelse avtillstånd enligt 29 S 2.1 detta fall bygger beslutet på en lämplighetsprövning.Än klarare blir detla förhållande, om lagrådets anmärkning till lagrummetgodtas. Goda skäl skulle därför kunna anföras för atl lägga fullföljdsprövningenhos en administrativ instans, dvs. Å andra sidan är del påjust denna punkl det egentliga rättsskydds-behovet finns. Ett fondkommissionsbolagkan ha anspråk på att, då bolaget skall berövas sill tillstånd på gmnd av olämplighel,få sin ställning prövad i rättslig väg. Huvudkriterierna för all olämplighetvisals är alt det sken en överträdelse av fondkommissionslagen eller elluppenbart åsidosättande av 1978/79:9 282 Sådana frågor är väl ägnade att prövas i ett domstolsförfarande.Olämpligheten kan visserligen ha dokumenterats också på annat sätt, men det fårdå antas vara fråga om så djupgående brister i fondkommissionärens beteende atten bedömning om dessa skall leda lill förverkande av tillståndet lämpligen börgöras av domstol. Atl prövning av tillståndsfrågor av liknande art i annat falllagts till förvaltningsdomstol utgör förordningen (1973:221) om auktorisationoch godkännande av revisorer exempel på. Enligt 25 S nämnda förordningfullföljes talan mot kommerskollegiums beslut i auktorisaiionsfråga hoskammarrätt. Underhänvisning lill det anförda vill jag för min del förorda att talan mot beslutom avgift enligt 43 S i särskilt fall och mot beslut av bankinspektionen omåterkallande av tillstånd atl driva fondkommissionsrörelse enligt 29 S 1 och 2skall föras genom besvär till kammarrätt och att talan mot annatbankinspektionens beslut skall föras genom besvär till regeringen. denna paragraf upptagna slrafflDestämmelsen riktar sig endasl motstyrelseledamot eller befattningshavare hos fondkommissionsbolag, däremot ickemot innehavare av eller befattningshavare hos förelag som anges i 25 och 36 Sii.Straffbestämmelsen motsvarar 47 S FL. Sistnämnda lagrum siadgar straff endastvid uppsåtlig gärning, nämligen förande av oriktiga böcker i syfte attvilseleda eller lämnande av oriktiga upplysningar mot bättre vetande. I den nuföreslagna bestämmelsen nämns vid sidan av uppsåtiig gärning även oaktsamhet,och meningen lorde vara att oaktsamt beteende skall vara strafföart i fråga omsåväl lämnande av oriktig upplysning som oriktig bokföring. Detta skulle framgåtydligare om första punkten erhöll följande lydelse: "Styrelseledamoteller befattningshavare hos fondkommissionsbolag som uppsåtiigen eller av oaktsamhetgenom oriklig bokföring eller på annat sätt lämnar bankinspektionen felaktigaupplysningar om verksamheten döms till böter eller fängelse i högst ettår". Lagrådet förordar att stadgandet omformuleras på detla sätt. Regelni denna paragraf skyddar den som åsidosätter ett mot honom riklatvitesföreläggande mot att bli straffad för gäming som omfattas av föreläggandet.Om vitesföreläggande har riklats mot en juridisk person, exempelvis ett fondkommissionsbolag,innebär regeln emellertid inte något hinder mol bestraffning av en fysiskperson, som företar en sirafföar handling vilken tillika utgör ellåsidosättande av föreläggandet. Vid 45 S har framhållits att 1978/79:9 283 vitesföreläggandeinte torde kunna riktas mot fysisk person i annat fall än då denne är sådanföretagare som avses i 25 eller 36 S- Mot bakgrund härav kan konstateras att 49S får utomordentligt begränsad praktisk betydelse, och del kan ifrågasättas omden inte utan olägenhet skulle kunna undvaras. Ipunkt 1 föreskrivs att FL skall upphöra att gälla i fråga om fondkommissionsrörelse,och i övergångsbestämmelse till lagen om föreskrivs att FLskall upphöra all gälla i fråga om fondbörsverksamhet. Avsikten är uppenbariigenatl FL - bortsett från vad som följer av särskilda övergångsregler- i sinhelhet skall upphöra att gälla närde båda nya lagarna träder i kraft. Det kanemellertid ifrågasättas om detta resultat uppnås med de föreslagnaövergångsbestämmelserna. FL innehåller nämligen, exempelvis i 49 S, vissabestämmelser som inte gäller enbart fondkommissionsrörelse ochfondbörsverksamhet. För atl del skall slå klart alt även dessa delar av FLskall upphöra att gälla föreslår lagrådet att orden "i fråga om fondkommissionsrörelse"utgår ur punkt 1 av övergångsbestämmelserna till fondkommissionslagen. Dettafår lill följd alt den i punkt 1 av övergångsbestämmelserna till lagen omStockholms fondbörs upptagna föreskrifien om upphävande lill viss del av FL börutgå helt. Lagförslagetinleds i 1 S rned en definition av vad som förstås med fondbörsverksamhet. Dessegentliga ämne är frågan om hur fondbörsverksamhet skall bedrivas och densamhälleliga kontrollen över denna. Det synes därför mest logiskt att lagenbenämnes "Fondbörslag". Den omständigheten alt ,vilken i lagförslaget möter som ett redan existerande organ och där reglerasendast i vad gäller fondbörsverksamheten, fåll monopol på sådan verksamhei,leder icke till annat bedömande. Underförarbetena lill förevarande lagförslag har man icke gjort något samlatbedömande för att fastställa vad för slags rättssubjekt är.För att kunna ta ställning till förslaget på en rad punkter är det dockönskvärt att kunna utgå från en någotsånär genomtänkt syn beträffandefondbörsens rällssubjektivitet. Ett försök skall därför göras alt här lämna ettbidrag till karaktäristiken av . Detär icke behövligt att ingå närmare på fondbörsens historia för alt kunna slåfast alt fondbörsen har ett privaträttsligt ursprung. Den har vuxit fram som.en sammanslutning av och för dem, vilka varit intresserade av och 1978/79:9 284 engageradei handeln med del slag av värdepapper, som i FL kallas fondpapper. Efter handhar den handel med fondpapper och den notering av kurser som förekommit päbörsen befunnits vara av ett betydande allmänt intresse. Denna privaträttsligasammanslutning har underkastats ingripanden från det allmännas sida och därmedi ökande grad erhållit offentligrättsliga inslag. Dessa har tillkommitsuccessivt för tillgodoseende av aktuella behov. Det är därför ickeöverraskande att den samlade bilden sådan den framträder i det remitteradelagförslaget företer motsägelsefulla drag. Detstår utom tvivel att även efter förslagets antagandeförblir ett i grunden privaträttsligl subjekt. Dess egenskap av att vara ensammanslutning av börsmedlemmar har visseriigen starkt uttunnats men icke genomalla ingreppen utplånats. Börsmedlemmarna är alltjämt kärnan i organisationenoch ulan dem existerar icke någon fondbörs av den art varom nu är fråga. Vadsom skett är atl medlemmarna blivit mer och mer skjutna ibakgrunden. Enligt förslaget får de en utomordentligt blygsam roll. Först kanfastslås alt enligt remissen blott juridiska personer kan vara medlemmar. Derasmedlemskap blir avhängigt av att ett statligt organ ger den juridiska personen auktorisationatt vara fondkommissionär. Om denna statliga myndighet berövar en börsmedlemdenna auktorisation, föriorar denne därmed också automatiskt sill medlemskap avbörsen. Medlemmars normala befogenhet i en sammanslutning att fä utse dennasledning är starkt reducerad. Medlemmarna utser blott tvä av niostyrelsemedlemmar. Vad gäller de ekonomiska förhållandena har medlemmarna avfondbörsen fått behålla rätlen all utse en av de två revisorerna. Den andreutses av statlig myndighet. Däremot innehåller lagförslaget ingenting om lillvilken instans revisorerna skall rapportera och vem som skall meddela styrelsenansvarsfrihet för dennas omfattande ekonomiska förvaltning. Överhuvud lämnas ilagförslaget helt oreglerat hur medlemmarna skall sammankomma. Med denna del avrättssubjektets verksamhet befattar sig ej lagförslaget. Fondbörsenfömtsattes äga ett kapital och ha en grundfond på en million kronor. Den ägerutta avgifter av sina medlemmar. Även andra som uinylljar börsens tjänsterbetalar avgift till börsen. Det får antas att, om skulleupplösas, dess medel skulle tillfalla dem som ifråga voremedlemmar. Medlemskapet får därför formellt sett ett vissl ekonomiskt värde.Fondbörsens kapital uppgår till över 3 millioner kronor. Denverkställande funktionen har tillagts börsstyrelsen. Det är därför förklarligtatt styrelsens uppbyggnad och verksamhet är ämne för en stor del av den offeniligrättsligaregleringen. Styrelsens majoritet tillsattes sålunda av del allmänna(ordförande och tre andra ledamöter av regeringen och en ledamot av fullmäktigei och i riksgäldskonloret gemensamt). Styrelsen har tillagtsavgörandet beträffande antagandet och uteslutandet av 1978/79:9 285 börsmedlemliksom beträffande börsmedlems val av ombud. Börsstyrelsen har överhuvud tagetgivits starka drag av myndighet. 1 förslaget anges alt förvaltningslagensregler om jäv skall tillämpas på styrelsens ledamöter. Vidare har förhandläggningen av vissa ärendegrupper föreslagits regler som avser kommunikaiionsprincipenstillämpning. Därvid har samma ordalag brukals som i förvaltningslagen. Däremotskall icke offentlighetsreglerna tillämpas på börsstyrelsens verksamhet. Ickeheller har lagstiftningen om offentliga funktionärer gjorts tillämplig påbörschefen och övriga hos fondbörsen anställda. I vad mån dessa personer utövarmyndighet och därmed blir underkastade reglerna i 20 kap. ommyndighetsmissbruk far anses oklart. Uppenbart är dock att fondbörsverksamheteninnefattar uppgifter som ligger myndighetsutövning mycket nära. Beslut om vilkaaktiebolags aktier som skall bli föremål för notering genom att aktiernainregistreras resp, avregistreras har genom dessa besluts belydelse i olikarättsliga sammanhang närmast karaktär av utövande av myndighet. Ser man sakenpå detta sätt är fråga om en offentlig uppgift som genom den föreslagna lagen ienlighet med reglerna i 11 kap, 6 S regeringsformen överiämnas lill ell enskilträttssubjekt. Börssiyrelsensbeslut har klart bibehållit sin i princip privairättsliga natur. De harexempelvis icke gjorts överklagbara i administrativ väg. Icke heller har någon offentligrällsligklanderordning eller form för publik legalitetskontroll anvisats. Då ickeheller någon särskild privaträltslig form för vid allmän domstolliknande den ordning som finns t. ex. beiräffande aktiebolag föreskrivits,kommer den rättsliga prövningen av alla sådana beslut av börsslyrelsen som harrättsverkningar, t. ex. beslut om antagande eller uteslutande av börsmedlem,godkännande av börsombud, inregistrering eller avregistrering av värdepapperetc, vid tvist mellan börsen och enskild alt ske i den vanligatvistemålsordningen vid allmän domstol. Även då tvisten gäller avgift, jäv motstyrelseledamot, kommunikaiionsprincipens användning eller något annat, ärtvisten hänföriig till allmänt ivistemålsforum. Bådebörsens privaträttsliga grundkaraktär och del starka offeniligrättsligainslaget illustreras med stor tydlighet i den omfattande kontroll sombankinspektionen äger utöva över börsen. Det kan dock från allmännaförvaltningsrättsliga utgångspunkter ifrågasättas om en rimlig balans uppnåttsvad gäller reglerna om bankinspektionen som offentlig kontrollmyndighet ochbörsen som enskilt rättssubjekt ledd av en starkt offentlig-rältsligl prägladstyrelse. Denna företräder visserligen ett enskilt rättssubjekt, men den är såsammansatt atl den som nämnts har stor likhet med offentlig myndighet.Majoriteten av börsstyrelsens ledamöter har utsetts av statsorgan somregeringen och riksdagsvalda fullmäktige. föreslås bli detaljkontrolleradav en bankinspektion som vid tillsynen närmast fungerar som enmansinstiiutionoch som också har sitt mandat från regeringen, dvs. samma statsorgan som tillstor del utsett styrelsen. I lagförslaget har styrelsen 1978/79:9 286 anvisatsen formellt klart underordnad position. Bankinspektionen kan t, ex. beordrastyrelsen atl sammanträda när den finner sig ha särskilda skäl därför. Den äralltid berättigad att låta sig vara representerad vid styrelsens sammanirädenoch får ingripa i vilket ärende som helst. Det är anmärkningsvärt att enstyrelse av så kvalificerat slag som börsslyrelsen icke av lagstiftaren betrosmed rätl alt få sammanträda på egen hand utan närvaro av kontrollorganet. Detkan ifrågasättas om icke en bättre balans mellan börsstyrelse ochbankinspektion bör eftersträvas. Bankinspektionenhar en allmänt granskande tillsyn. 1 denna ingår befogenhet alt förbjudaverkställighet av börsstyrelsens beslut, om den finner beslutet strida motlagen om eller föreskrift meddelad med stöd av nämnda lag.Om del gått så långt alt ett dylikt olagligt börsstyrelsebeslut redan blivitverkställt, har inspektionen befogenhet alt ålägga börsslyrelsen all görarättelse. Inspektionen får även gå in och positivt förelägga börsstyrelsen attfullgöra skyldighet som åvilar den enligt samma lag eller med stöd av dennautfärdade föreskrifter. Bankinspektionen är sålunda utrustad både med en kassatorisktverkande legalitetskontroll och med rätt atl tvinga börsen att vidta positivaåtgärder. Fondbörsens karaktär av privat rättssubjekt understrykes i detlasammanhang av att inspektionen erhållit rätt att förena sina beslut med ett molbörsen riklat viteshot. Skulle detta ekonomiska tvångsmedel ej varatillräckligt effektivt för att förmå börsen exempelvis atl godta inspektionensuppfattning om tolkningen av lagen om i vissl hänseende,återstår även på denna punkt i sista hand prövning vid allmän domstol. Utomståendehar möjlighet att hos bankinspektionen påkalla dennas ingripande mot börseninom ramen för dess tillsynsbefogenheier.