prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — En sädan skyldighet strider dock enligt 1978/79:105 206 min mening i viss mån mot själva syfiet medrådgivarfunktionen. Del kan, anserjag, överlämnas åt förvallaren alt frittbestämma i vad mån han i viss fråga bör konsultera en utsedd rådgivare. Som jag har angeti i föregående avsnilt lorde behov avbiträde med föriikningsuppgifter normalt föreligga endasl närfordringsförhållandena är komplicerade. Förlikningsuppdraget bör kunnabegränsas till en eller flera tvistefrågor och kunna ges antingen vidförlikningssammanlrädet eller . Änmärkningstiden bördock ha löpt ut. Undantagsvis kan del finnas skäl för konkursdomaren all ävenefter förlikningssammanlrädet ulse någon all söka föriika Ivisiefråga. Någraföreskrifier i lidshänseende anserjag inie behövliga. Regler om de nu avsedda rådgivnings- ochförlikningsuppgifterna bör tas in i en särskild paragraf i KL. Paragrafen börges det innehållet atl konkursdomaren, om han av särskilda skäl finner deterforderligt, får efter hörande av tillsynsmyndigheten uppdra åt lämplig personall biträda förvaltaren med råd vid konkursförvallningen eller all somförlikningsman biträda konkursdomaren med uiredning och föriikning itvistefråga som uppkommil genom anmärkning mot bevakning eller att fuUgöra bådadessa uppgifter. Arvode till den som har förordnats alt ge råd och/elleratt vara förlikningsman bör utgå ur konkursboet (se avsnitt 5.6). Med hänsyntill vikten av att konkurskostnadema hålls nere vUl jag understryka att varjeifrågasatt behov av biträde måste underkastas noggrann prövning. Meddelatuppdrag bör återkallas så snart de uppgifier som har föranlett detta fullgjorts.Den som har erhållil här avsett uppdrag bör vara skyldig att anmäla tillkonkursdomaren så snart uppdragei är slutfört och i samband härmed lämna enredogörelse för sitt arbele. 5.6 Arvodesprövning i ordinär konkurs Förvaltare har liksom rättens ombudsman rätl till arvodeur konkursboet. KL innehåller utföriiga regler om arvodesprövningen. Arvodettill förvaltare skall prövas av rätten efter huvudförhandling. Rätten är därviddomför med en domare. Mera omfattande och krävande arvodesmål avses emellertidskola handläggas av tre lagfarna domare. Rättens prövning av förvaltarensarvodesframställning föregås av en "kallelse" på vederböranderättsägare alt utföra sin talan. Kallelsen sker i form av en kungörelse somminst före den utsatta dagen skall tas in i bl.a. . Särskild kallelse utgår dessutom till förvaltaren och gäldenären.Kungörelse behöver inte ske, om frågan om arvode ej inverkar på borgenärernasräll. Kallelse skall vidare översändas till varje borgenär Prop.1978/79:105 207 medsärskild förmånsräll i egendom, när fråga kan uppkomma om beslämmande avsärskili arvode för egendomen. Enligt nuvarande ordning skall yttrande inhämiasfrån rällens ombudsman beiräffande förvaltararvodet. Möjlighet finns allersätta kungörandel med särskilda kallelser lill vederbörande borgenärer, omkosinaderna inie ökas därigenom. Kommiuénanser att del inte finns någon anledning all frångå den nuvarande ordningen alträtten skall pröva förvaltararvodet efter särskild förhandling. all systemet med kungörelse i anslutning tillarvodesprövningen avskaffas. Enligt kommittén har kungörandet begränsadpraktisk betydelse. Man kan dock inte bortse från alt viss eller vissaborgenärer kan vara närmare inlresserade av arvodesfrågan. För alt tillgodosesådana borgenärer föreslås att borgenär som hos konkursdomaren särskilt begärtatt bli underrättad om handläggningen vid rälien av arvodesfrågan skall erhållasådan underrättelse. Begäran skall kunna ske formlöst. Den kallelse lill försiaborgenärssammanträde som utgår lill varje känd borgenär föreslås innehålla enerinran om vad som gäller för borgenär i della hänseende. Vad gäller borgenärermed särskild förmånsrätt föreslås endast den ändringen alt "kallelse"ersätts av "underrättelse". Kommitténföreslår vidare all tillsynsmyndigheten skall överta rättens ombudsmans uppgiftalt yttra sig över förvaltarens arvodesanspråk. har enligtkommittén goda möjligheter atl överblicka det arbete som förvaltaruppdragetkrävt. Förvaltaren lar f.n. uppsina omkostnader i slutredovisningen och dessa kan prövas efter avredovisningen. Enligt kommittén finns det inte skäl all frångå denna ordning.Kommittén erinrar härvid om att tillsynsmyndigheten skall granskaslutredovisningen och även ha rätt all klandra denna. Kommitténsförslag i fråga om arvodesprövningen har allmänt godtagils avremissinstanserna. En remissinstans anser emellertid alt det bör krävaskallelse och delgivning av berörda personer. För egen del anser jag attden föreslagna ordningen med underrättelse till borgenärer som har begärt sådantillgodoser de borgenärer som vill bevaka sina inlressen i arvodesfrågan på ettbelryggande sätt. Även i övrigt kan jag i allt väsentligt ansluta mig lillkommitténs förslag. Jag vill särskilt framhålla att jag fäster stor vikt vidden medverkan i arvodesprövningen som skall lämnas av tillsynsmyndigheten. Denkronofogdemyndighel som är tillsynsmyndighet torde ha goda fömtsättningar attfä underlag för sin bedömning av arvodesanspråken. Genom de möjligheter tillinformaiion lillsynsmyndigheterna emellan som det av mig föreslagnatillsynssystemet medför skapas dessutom goda fömtsättningar att få till ståndenhetliga linjer över hela landet när det gäller arvodesprövningen. Nägraremissinstanser har berört gmndema för arvodesberäkningen och förordal att etttaxesyslem införs. Värdet av nuvarande bestämmelse om Prop.1978/79:105 208 altarvode inte får räknas efter tid ifrågasätts också. När del gäller taxefråganvill jag redan nu nämna att jag för vissa mindre konkurser förordar (avsniii5.7.6) all förvaltararvodet skall utgå efter en fastställd taxa. Närtillräckliga erfarenheler vunnits av detla syslem finns det anledning altöverväga om taxa bör införas även i andra konkurser. I samband med sådanaöverväganden får man också ta ställning till om nuvarande regler omarvodesberäkningen, bl.a. bestämmelsen om att arvode ej får räknas efter lid,bör behållas. Jag vill nu endast erinra om atl denna beslämmelse inte utesluteralt den lid som förvallaren har lagt ned på konkursen beaktas som en vikiigfaktor vid arvodesbedömningen. Somframgått i föregående avsniii bör den som har varil rådgivare till förvaltarenoch/eller förlikningsman erhålla arvode ur konkursboet. Arvodet bör kunnabestämmas av konkursdomaren. Denne bör vara skyldig att höratillsynsmyndigheten och förvaltaren över arvodesanspråk. Till gmnd förbedömningen bör ligga den arbetsredogörelse som skall lämnas in vid anmälan omslutfört uppdrag. Jag föreslår vidare att arvodet beräknas med tillämpning avreglema om förvaltararvode. 5.7./De grundläggande principerna för reformen EnligtKL skall ett summariskt konkursförfarande, som brukar kallas fatligkonkurs,tillgripas när tillgångarna i ett konkursbo inte räcker lill belalning avkonkurskostnadema och säkerhei för dem ej ställs. När konkurs handläggs somfattigkonkurs, skall vid behov en god man förordnas. mannens viktigasteuppgifi är att upprätta bouppteckning i konkursen. Han har i övrigt endastbegränsade skyldigheter och rättigheter. Förfarandet avslutas i regel genombeslut om avskrivning sedan gäldenären har avlagt bouppieckningsed. Om detunder förfarandet kommer fram tillgångar som läcker konkurskostnadema eller omsäkerhet ställs för dessa, skall konkursen emellertid i fortsättningenhandläggas i ordinär form. Blir det i en ordinär konkurs uppenbart atttillgångar saknas till betalning av konkurskostnadema och ställs inte säkerhei,skall konkursen avskrivas efter ett särskilt förfarande som ibland kallas efterföljandefattigkonkurs. Systemetmed de nuvarande fattigkonkursema är behäftat med många brisler. Eftersomförfarandet vid sådan konkurs är föga ingripande, kan mindre nogräknadegäldenärer ha åtskilligt att vinna på att före konkursutbrottet bringa nedsina tillgångar så att konkursen blir handlagd som fattigkonkurs. Bl.a. saknasregler om att eventuella gäldenärsbrott skall efterforskas. Inte heller finnsmöjlighet att genom återvinningstalan få egendom alt återgå till boet. Reglemaom fatligkonkurs är över huvud laget knapphändiga och svårtillämpade. Detinträffar att den gode mannen 1978/79:105 209 inte kan få ersättning för sitt arbele. Del är därförsvårt att finna lämpliga personer som är villiga all åta sig uppdrag som godman. Ändra olägenheter med del nuvarande systemet hänger sammanmed atl koslnadema för en ordinär konkurs är så höga all i många fall hela boetgår ät till sådana koslnader medan gäldenären, om konkursen handläggs somfatligkonkurs, får behålla motsvarande del av boets medel. Detta går i del senarefallel ut över fordringsägarna. För att komma till rätta med bristerna i den nuvarandeordningen lade dåvarande regeringen i prop. 1975/76:210 fram förslag lill en nyordning för handläggning av mindre konkurser. Förslaget gmndade sig på konkurslagskommitténsbelänkande (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. Den nya ordningen skulle ersättasysiemel med faltigkonkurser och dessulom lillämpas i åtskilliga fall som nuföljer reglema om ordinära konkurser. Den nya handläggningsformen beräknadeskomma till användning i av alla konkurser. Del föreslagnaförfarandet skilde sig från nuvarande handläggning av faltigkonkurser genomatl möjlighel lill återvinning skulle finnas och atl förekomslen av eventuellmisstanke om gäldenärsbrott skulle utredas saml genom all utdelning skullekunna äga rum i vissa fall. Enligt propositionsförslaget skulle konkursdomaren isamband med konkursbeslutet pröva om konkursen skulle handläggas som ordinärkonkurs eller som mindre konkurs. Vid behov skulle konkursdomaren kunnauppskjuta beslutet om handläggningsform och uppdra åt kronofogdemyndighetenatt inom viss komma in med utredning av betydelse för valet avhandläggningsform. Övergång från mindre till ordinär konkurs skulle inte kunnaäga mm. Förslaget innebar vidare att en förvaltare alltid skulleutses i de mindre konkurserna med undantag för en del dödsbokonkurser.Kronofogdemyndigheten skulle som regel vara förvaltare. I viktigare frågorskuUe förvaltaren samråda med borgenär som särskilt berördes av förvaltningen.Hans åligganden enligt förslaget stämde i övrigt i stora drag överens med vadsom f n. gäller beträffande förvaltare i ordinära konkurser. Förvaltaren skulle enligt förslaget utreda vilkafordringar som kunde göras gäUande i konkursen. Han skuUe inom en månad frånkonkursbeslutet upprätta och tillstäUa konkursdomaren bouppteckning. Om detinte fanns tillgångar som räckte tiU betalning av konkurskostnader ochmassaskulder, skulle konkursen avskrivas i anslutning till att bouppteckningsedavlades. Någon bevaknings- och anmärkningsprocedur skulle inte förekomma. Enligt förslaget skulle förvaltaren i förekommande fallsälja tillgängama i boet . Sedan aU egendom förvandlats tiUpengar skulle han upprätta utdelningsförslag. Konkursdomaren skulle prövaförslaget och faststäUa utdelningen i konkursen efter ett kungörelseförfarande.14 Riksdagen1978179. 1978/79:105 210 Någon rättens ombudsman skulle enligt förslaget intefinnas i mindre konkurser utan förvaltningen skulle stå under tillsyn endast avkonkursdomaren. När konkursen avskrevs, skulle förvaltaren avge redovisningtill konkursdomaren. Redovisningen skulle kunna klandras på samma sätl somslutredovisning i ordinär konkurs. I sill betänkande (LU 1976/77:11) med anledning avförslaget anförde lagutskottet atl del hade inhämtat atl konkurslagskommitténavsåg atl senasi lägga fram förslag angående förvallning ochtiUsyn i ordinära konkurser. Förslaget skulle bl.a. innebära att tillsyns-funktionemai ordinära konkurser skulle åvila kronofogdemyndighel. Lagulskollel ansåg altdel mol bakgrund av vad som upplysts om kommitténs kommande förslag varIveksaml om kronofogdemyndighel som regel borde förordnas till förvaltare imindre konkurser. Enligt utskoltels mening skulle det vara mindretillfredsställande om kronofogdemyndighet i vissa konkurser skulle varaförvaltare och i andra lillsynsorgan. Delta gällde särskilt i sådana fall dåkronofogdemyndighet från början förordnals lill förvaltare men annan sedermerautsetts att i myndighelens slälle vara förvaltare. Även från andra principiellautgångspunkter fann utskottet det vara mindre lämpligt atl kronofogdemyndighetskulle handha förvaltningen. Dessa och vissa andra angivna skäl talade enligtutskottets mening starkt för att frågorna om förvaltnings- och tillsynsorgan isåväl mindre som ordinära konkurser borde tas upp och lösas i ett sammanhang.Ulskollei hemställde därför atl skulle avslå proposilionen. Enminoritet inom utskottei ansåg dock atl propositionen borde bifallas. Riksdagenbiföll utskottsmajoritetens hemställan (rskr 1976/77:63). Med anledning av beslut gav regeringen genomtilläggsdirektiv konkurslagskommittén i uppdrag att ytterligare pröva fråganom förvaltningen i mindre konkurser med beaktande av vad lagulskollel hadeanförl. I direktiven angav regeringen på grundval av riksdagsbeslutet vissariktlinjer för den förnyade prövningen. Det förslag som kommittén har lagt fram angående de mindrekonkursema i sitt nu aktuella betänkande utgör en överarbetning av del förslagsom lades fram i prop. 1975/76:210. I stora delar överensstämmer förslagen.När kommittén har avvikit från propositionsförslaget har detta betingats av attkommittén följt de i tilläggsdirektiven angivna riktlinjerna föröverarbelningen eller atl revisionen av de ordinära konkursema ansetts börainverka på förfarandet i de mindre. Kommitténs förslag avviker från prop. 1975/76:210 främst iföljande hänseenden. Konkursdomaren skall alllid bestämma handläggningsform isamband med konkursbeslutel. Någon särskild utredning i fråga omhandläggningsformen skall således inte ske. Om det under handläggningen av enmindre konkurs visar sig att förutsättningar för denna konkursform saknas, skallövergång till ordinär konkurs kunna äga rum. Konkursdomaren skaU utseförvaltare i mindre konkurs. Denne skall i princip ha 1978/79:105 211 samma kvalifikationer som förvaltare i ordinär konkurs.Detla innebär all advokater i allmänhet skall tas i anspråk för lippgiften.Förvaltningen skall stå under tillsyn av kronofogdemyndighel somtillsynsmyndighet. Förvaltaren skall vara skyldig all samråda medlillsynsmyndigheien i viktigare förvaltningsfrågor. Han skall dessulom i sådanafrågor samråda med särskilt berörd borgenär. När det gäller frågorna omutredning rörande handläggningsform och om förvallare överenssiämmer kommitténsförslag med dess förslag i belänkandei (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. Huvudlinjerna i kommilléförslagel tillslyrks eller godtasav nästan alla remissinstanser. Många inslanser uttalar sin tillfredsslällelseöver alt nuvarande system med faltigkonkurser skall ersättas av en effeklivareordning. Flera inslanser betonar att kommilléförslagel innefattar förbättrademöjligheter alt komma åt den brottslighet som f n. är vanlig vidfattigkonkurser. Även jag anser att kommilléförslagel lillgodoser ettmycket angelägel reformbehov. Jag vill särskili peka på att någon uiredning ombrott f. n. inte förekommer i samband med fattigkonkurser. Den brottslighet somkan beräknas förekomma vid fattigkonkurser är emellertid, som tidigare nämnls,mycket betydande. Undersökningar beträffande företagskonkurser tyder på allgäldenärsbroii förekommer i av falligkonkurserna. Härav skulle 30-40%avse dold, dvs. inte anmäld brottslighet. Dessulom förekommer andraförmögenhetsbrott och skattebrott. Ätt brotl således kan förekomma i storomfattning utan atl möjlighet finns till någon brottsutredning inom ramen förkonkursen är klarl otillfredsställande. Kommitténs förslag att brottsutredningskall komma lill stånd även i de mindre konkursema bör kunna få en avsevärdbrottsförebyggande verkan. Kommitténs förslag innebär alt den nuvarandehandläggningen av faltigkonkurser även i andra hänseenden ersätts av ettbetydligt effektivare förfarande. Av stor vikt är atl möjlighel all återvinnaegendom lill konkursboel skall finnas. Detla bör i förening med den ökadeeffeklivitelen i övrigi medföra att betydande medel, som med nuvarande ordningkan hållas undan borgenärema, kan tillföras konkursboel. Del nya förfarandet ärvisserligen mer komplicerat än de nuvarande fatligkonkurserna och medför ocksåsiörre koslnader än dessa. Delta är ofrånkomligt, om förfarandel skall ge deönskvärda resultaten. Regelsystemet är dock så konstruerat atl en betydandeflexibilitet i lillämpningen möjliggörs. Det är alltså inte meningen attexempelvis kostnadskrävande åtgärder för atl utreda ålervinningsmöjligheler ochför att efterforska egendom som kan ingå i boel skall vidlas i fall då del ärosannolikt atl åtgärden ger något utbyte. I andra fall bör dock sådana åtgärderkunna medföra att avsevärda belopp kommer borgenärema till godo. Framför alltär det slalen såsom dominerande borgenär i här berörda konkurser som kan dranylta av reformen genom nya utdelningsmöjligheter för skalle- och avgiftsfordringar. Prop.1978/79:105 212 Genomförslaget blir handläggningen i åtskilliga konkurser som behandlas i ordinärordning enklare och därigenom även billigare. Detla bör kunna kommaborgenärerna till godo genom ökad utdelning. Enremissinstans är kritisk mot atl bevakningsförfarandet, om kommilléförslagelgenomförs, kommer att upphöra i en stor del av de konkurser som behandlassom uldelningskonkurser. Man bör enligt denna remissinstans inte nu genomföraförslaget om atl slopa bevakningsförfarandet utan lösa frågorna om bevakningoch utdelning i ett sammanhang när kommitténs översyn av bevakningsförfarandeti stort är avslutad. Förmin del anserjag atl starka skäl talar för alt reformen genomförs nu i sinhelhet med hänsyn till de möjligheter till snabbare och billigare handläggningden skapar i åtskilliga konkurser. När del gäller avskaffandet avbevakningskravet viil jag hänvisa till vissa uppgifter angående utdelningen iordinära konkurser som avslutals . Uppgifterna redovisades i prop.1975/76:210 (s. 141). Av tolaU 1.332 ordinära konkurser avslutades 1.203(90,) genom slululdelning enligt 146 8 KL och 104 (7,) genom avskrivningenligt 186 8 KL. Utdelningen översteg i de fall konkursen avslutats enligt 1468 i inte . Utdelning till oprioriterade borgenärer förekom i 181konkurser (15,). Den genomsnittliga utdelningsprocenten för borgenärer utanförmånsrätt var 3,5. Enligt konkursbouppteckningen förekom genomsnittligt 56borgenärer i konkurs, varav 14 fick utdelning. I 57,av konkursema fickendast 6 eller färre borgenärer någon utdelning. Ilikhet med dåvarande departementschefen anserjag att de redovisade siffromatyder på atl bevakningsinstitutet i åtskilliga fall har betydelse främst för enminoritet av borgenärema i konkursen, nämligen de bäst prioriterade. Attklarlägga förekomslen och omfattningen av dessa fordringar torde i mindrekonkurs ofta kunna ske utan ett så formbundet bevaknings- ochanmärkningsförfarande som KL f.n. föreskriver. Uppenbarligen bör det varamöjligt att, till fördel för såväl borgenärema som gäldenären, genom ett merflexibelt och snabbt förfarande klarlägga vilka de utdelningsberättigadefordringama är och därefter fastställa utdelningens storlek. Dettorde vara svårt att konstruera konkurssystemet så att man i andra hänseendenvinner rationaliseringsmässiga fördelar som uppväger ett bibehållande avbevakningssystemet. Man kan inte heller gärna tänka sig en ordning med tre slagav konkursförfaranden: ett för ordinära konkurser, ett annat för mindretillgångskonkurser (med bibehåUet bevakningskrav) och ett tredje motsvarandevad som räknas till fattigkonkurser. Detta skulle leda till ett onödigt kompliceratsystem, som är förenat med betydande tekniska nackdelar. Jag anser därför attdet är en riktig linje att dela upp konkursema handläggningsmässigt i-tvågmpper, den ena med bevakningsförfarande och den andra utan. Till den förragmppen kommer 1978/79:105 213 då all höra ordinära konkurser av siörre omfattning ochlill den senare mindre lillgångskonkurser liksom utdelningslösa konkurser (dvs.nuvarande fattigkonkurser). Med denna lösning synes det knappast erforderliglatl överväga all i mindre konkurser ersätta bevakning med en mer formlösanmälan om fordringens förekomsl. Några större fördelar torde knappasl stå allvinna genom atl i lag föreskriva skyldighet för borgenär atl göra sådananmälan. En annan kritisk remissinstans föreslår alt de fall somnärmast motsvarar nuvarande faltigkonkurser skall handläggas vid sidan avkonkursförfarandet. Den utredning som skall ske i dessa fall har enligtremissinstansen annan karaklär än ett konkursförfarande. Remissinstansensförslag har samband med frågan om i vilken utsträckning del behövs förvallare imindre konkurser. Jag ålerkommer till den frågan . Redan nu villjagemellertid understryka att det är angeläget att systemet utformas så att eneffektiv utredning i fråga om ålervinningsmöjligheler och om gäldenärsbrottkommer till stånd i alla mindre konkurser. Kommitténs förslag i förvaltarfrågan har tillstyrkts ellergodtagits av nästan alla remissinsianser. Från några håll förordas dock attkronofogdemyndighet görs lill förvallare. Enligt min mening kan lungl vägande invändningar göras motlösningen med kronofogdemyndighet som förvaltare. Principiellt sett är det endiskutabel ordning om det organ som företräder statens borgenärsinlressen i enkonkurs tjänstgör som förvaltningsorgan. Det kan vidare ifrågasättas om enmyndighet har tillräckliga möjligheter att agera effektivt som förvaltare.Förvaltningsåigärder kan behöva vidtas mycket snabbt och ibland även mer ellermindre formlöst. En myndighet är i dessa hänseenden underlägsen en enskiltverksam förvallare. Frågan om förvaltningsorgan har samband med hur tillsynenordnas. Kommitténs förslag innebär atl kronofogdemyndighet skall såsom tillsynsmyndighetsvara för lillsynen över förvaltningen även i de mindre konkurserna. Som kommer att framgå av del följande är min ståndpunktatt reglema om lillsyn i mindre konkurs bör utformas på i princip samma sätlsom molsvarande regler för ordinär konkurs. Jag anser sålunda att kronofogdemyndighelskall svara för tillsynen. Med en sådan lösning av tillsynsfrågan förlorarfrågan om kronofogdemyndighel som förvaltare sin aktualitet. En annan fråga ärom man kan undvara förvaltare i vissa mindre konkurser och anförtroförvaltningsuppgiftema i dessa till kronofogdemyndigheten i dess egenskap avtillsynsorgan. Till denna fråga återkommer jag. Sammanfattningsvis anser jag sålunda att som förvaltare imindre konkurs bör anlitas advokal eller annan enskild person. Förvaltaren börutses av konkursdomaren. Vad jag nu har sagt innebär att jag i huvudsak anslulermig till kom- 1978/79:105 214 mittens förslag till lagstiftning om de mindrekonkurserna. Jag återkommer i det följande till de olika detaljfrågorna. Redanhär vill jag framhålla att den föreslagna ordningen torde komma atl medföra altpolis och åklagare får ett belydligt ökat antal ärenden om främstgäldenärsbrott. Ökade anspråk kommer således atl ställas på åklagar- ochpolismyndigheterna. har på framställning avregeringen beslutat om ökade insatser mol organiserad och ekonomiskbrottslighet (prop. 1977/78:100 Bil. 5, JuU 27 och 28, rskr 217 och 219).Beslutet innebär att polis och åklagare får ökade resurser för utbildning ochatt polisen får ytterligare tjänsier. Jag räknar med atl de ytteriigare arbetsuppgiftersom tillkommer för polis och åklagare, om kommilléförslagel genomförs, kommerall kunna lösas inom ramen för polis- och åklagarväsendets tillgängligaresurser. 5.7.2 Gränsdragningen mellan ordinär och mindre konkurs,m.m. Dåvarande departementschefen uttalade i prop. 1975176:210att en utgångspunkt borde vara atl till det enklare förfarandel hänfördes-fömtom självfallel sådana konkurser där lillgångar helt saknades övrigakonkurser där bevakningsförfarande inte behövdes. Av tillgängliga statistiskauppgifter som rörde utdelning i ordinär konkurs framgick att ett enklareförfarande var önskvärt i åtskilliga konkurser som handlades i ordinär form.