prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen arbetar i detta sammanhang med olikaantaganden vad avser löneandelen av produktionsvärdet, varav ett alternativgrundas på löneandelen under "övervinstäret" 1974, medan ett annalalternativ grundas pä den genomsnittliga löneandelen under åren 1966-1974.Utredningen konsiaterar att en löneandel nivä får betraktas sommindre realistisk. Uppfylls inte detta alternativ, krävs det enligtutredningen ett större tillskott av ägarkapital än vad som kan komma attlillföras industrin i form av nedplöjda vinstmedel och i form av nyemissionerav aktier. En sannolik utveckling är därför ett gap mellan tillförsel av ochbehov av eget kapital. Utredningenunderstryker atl valet av metod för alt lösa därmed sammanhängande problemaklualiserar ekonomiska och politiska frågeställningar, som ligger utanfördess område. Likväl hänvisas i detta sammanhang till de olika förslag somutredningen presenterar - ålgärder för alt höja utbudet från storainstitutionella placerare, såsom AP-fonden och försäkringsbolagen. Vidarekrävs enligt utredningen, föratt lösa problemen, ålgärder som innebär enhöjning av avkastningen för placerarna, utan att därför företagenskapitalkostnader höjs. Som en tänkbar metod härför pekar utredningen påmöjligheten atl höja avdragsprocenten enligt den s. k. Annell-lagen. TCO villinte motsätta sig att en sådan höjning sker. Inom ramen för realistiska alternativ avseendeutvecklingen av räntabiliteten kan en ytterligare sänkning av soliditetenförutses. En förutsättning för att en ytterligare sänkning av soliditeten skallvara tolerabel är enligt utredningen att det föreligger en betydande tillgångtill lämpliga krediter, som sänker den finansiella risken för företagen.Utredningen pekar här bl.a. på den ökande omfattningen av billiga,rörelsegenererade krediter som med hög grad av automatik och faktisk långfristighetslår företagen till buds. Dessa krediter kan enligt utredningens resonemanganses ha stärkt möjligheterna för företagen att bära ökade lönekostnader. Utredningen konstaterar i detta sammanhang att den snabbatillväxten i arbetsmarknadsförsäkringarna fått betydande effekter frånkapitalmarknadssynpunkt. En växande del av försäkringssparandet undandrashärigenom kapitalmarknaden antingen genom att en del av försäkringssparandetblir bundet i återlån eller genom att fonderingar av sparandet sker direkl iförelagen. Denna utveckling har också inneburit att företagen lättare kunnatacceptera en nedgång i självfinansieringsgrad och soliditet, efiersomförsäkringssparandet blivit tillgängligt för företagen i former som ligger detegna kapitalets egenskaper nära. 1978/79:165 Bilaga 3 56 Enligt ulredningens mening kan denna utveckling befarasleda lill en sämre allokering av tillgängligt kapital. a. detta skälföreslär den atl rätlen till återlån inom AP-fondssystemet begränsas. TCO delarutredningens uppfattning om de kapitalmarknadsmässiga effekterna av lillväxlenav arbetsmarknadsförsäkringarna. TCO delar i linje härmed ocksä utredningens uppfattningatl företagens finansiering i största möjliga utsträckning bör ske genom långakrediter pä den organiserade krediimarknaden och alt lånen anpassas till denindividuella låntagarens speciella behov, exempelvis genom förskjutnaamorteringar eller tillämpning av annuitetsprincipen. Lönsamhet, aktieavkastning och soliditet har den reala aktieavkastningenefter skatt för genomsnittliga inkomsttagare varit för låg. Enligt bilaga 4var avkastningen på det egna kapitalet, enligt den särskilda definition somanges i bilagan, inom induslrin åren l%6-74 efter aktiebolagsskall mellan 4 och5 % i reala termer. Detta mått på avkastningen, som således är beräknadföre aktieägarnas skatter, svarar rätt väl mol den avkastning (direktavkastningoch värdestegring) hos aktieägaren efter skatt på mellan I och igenomsnitt för perioden , som också anges i bilaga 4, Under senaredelen av perioden var avkastningen dock väsentligt lägre. Avkastningen harefter 1960 varit för låg av tre skäl. För det första sålde hushållen som framgår av bilaga 3netto ut aktier till institutionella placerare. Avkastningen var intetillräcklig för att hushållen skulle vara inlresserade av atl behålla sinaaktier. Den stora tillväxten av antalet små aktieägare kunde inte motverkautförsäljningarna främsi från större dödsbon. Det är atl märka alt dennautveckling av hushållens innehav av aktier inte kan återföras på atthushållens sparande skulle varit otillräckligt. Hushållens förmögenheterökade, men de placerades företrädesvis i annal än aklier. För det andra sjönk nyetableringen kraftigt. Avkastningenvar för låg för all hushållen skulle vara intresserade av att tillskjuta nyttägarkapital till näringslivet i samma utsträckning som . En sådanutveckling utgör en allvarlig varningssignal. Är förnyelsen i näringslivetgenom nyetablering för låg måste följden förr eller senare bli en s. "stmkturkris". För del tredje sjönk soliditeten i företagen trendmässigt.Lönsamheten var alltså otillräcklig för att möjliggöra att medel kundekvarhållas i tillräcklig omfattning. Förelagen blev alltmer beroende avlånemedel för sin fortsatta utveckling. Denna utveckling kan uppenbarligen ickefortsätta. Genom den minskade soliditeten försvagas förelagens motståndskraftmot kriser och andra påfrestningar. Möjligheterna att bereda tryggad sysselsättningminskas. Starka skäl talar för att soliditeten borde förstärkas.Den förändrade inlernationella miljön - ökade valutarisker och minskadstabilitet i avsätlningsförhållandena - borde kräva en ökad andel egetkapital. Betr. företagsvinst - och aktiebeskatlningen, se 1.15. 1978/79:165 Bilaga 3 2.16 LRF Detråder en markant obalans mellan jordbrukspolitik och kredilmarknadspolitik. DåSveriges Allmänna Hypoleksbank ärden huvudsakliga institutionen som skallförse jordbmket med långfristiga kapital är obalansen synneriigen iakttagbarvid detla institut. Tabell I visar dels läneköns utveckling och delsnettoökningen av Hypoteksbankens utestående obligationsskuld. Per l/I (Limit 725) Föreningsbankenhar interimistiskt avlyft lån till enskilda lantbrukare från Hypoteksbanken.Riksbankens limit för Hypoteksbankens obligationer förutsätter attFöreningsbanken köper en bestämd andel av utgivningen. Hypoteksbanken blirhärvid beroende av möjligheter att inköpa Hypoteksbankensobligationer i den omfattning som föreskriver. LRF vill här peka påen diskutabel låsning mellan instituten, vilket kan bidra till attHypoteksbankens medgivna limit ej kan placeras fullt ut. Viden jämförelse mellan industrins och lantbrukets (Hypoteksbankens)obligationsskuld per den 31/12 respektive år framstårföljande skillnader: 1978/79:165 Bilaga 3 58 Hypoteksbankens utestående obligationsskuld har enminskande andel av obligationsmarknaden. Industrins andel har varierat menutvecklingen de har inneburit en stabil uppgång avförsörjningen med långfristigt kapital. Lantbrukets (Hypoteksbankens) andel avobligationsmarknaden har uppgått till . EnligtLRFs uppfattning föreligger härvid en del av förklaringen lill lånekönsutveckling under 1970-talel -tillförseln av medel har ej stått i proportiontill kapitalbehovet. Brister i kapitalmarknadens funktionssäu har i vidbemärkelse kraftigt återverkat på lantbrukssektorn. Lantbrukets andel av de totala bruttoinvesteringarna harsåledes ökat . har Hypoteksbankens andel avutestående obligationslån minskat vilket även framgått avtabell 2. Nettokreditgivningen till Hypoteksbanken har genomsnittligt underperioden varit . Låneköns utveckling visar denogynnsamma anpassning som kapitalbehov och kapitaltillförsel fått. Således haren stor del av investeringama finansierats med kortfristiga krediter som i sinlur orsakat ett hårt tryck på bl. a. och därmed i sinförlängning för andra låntagare bl. a. de lantbrukskooperativa föreningarna.Många jordbrukare får därigenom varken möjlighet att få kortfristiga kreditereller en plats i avlyftningskön. Likviditetsproblem och det faktum attplanerade investeringar ej kommer till stånd orsakar särskilt nyetableradejordbrukare problem. Byggnadskostnadsindex för januari månad var 1973 143, 1974187, 1975 192, 1976 208, 1977 242 och 1978 257. Stegringen 1973- 1978 är 80proceni, 1976-1978 . Om låntagaren nödgas uppskjuta en byggnadsinvesteringnågra år i väntan på att banken skall kunna ställa erforderliga lånemedel tillförfogande kan således byggnadskoslnaden komraa alt stiga högstavsevärt. Efterfrågan pä kreditgarantier för lån till inrerationalisering inom jordbruket har som framgåu av ovanslående uppgifter ökatkraftigt. Denna utveckling orsakas av en stigande investeringsvilja inomnäringen samt av höjda investeringskostnader. har beslutat atl den statliga garantilåneramenför /79 blir 445 rakr, varav avser drifts- och maskinlån.Resten (inre och yttre rationalisering, jordförvärvslån) dvs, ,bör i huvudsak finansieras av landshypoteksföreningarna då dessa lån liggermed 1978/79:165 Bilaga 3 59 relativt lång amorteringstid. Hypoteksbankensemissionstillständ är begränsat till . I Hypoteksbankens lånekö ingårper garantilän med . Skillnaden mellan de två nämnda beloppen- -täcker inte de tillkommande garantilånen. utläning skall ju endast till endel avse garantilån, men beloppsstorleken illustrerar stora svårigheter somfinns atl lösa den långsiktiga finansieringen inom lantbruket ochspeglar den olakl som penningpolitik - jordbrukspolitik befinner sigi. Kritik har i en del fall riklats mot lånekönssammansättning. LRF konstaterar emellertid att av lånekön 1/1 1978 om 3 929mkr. avser köp av jordbruksfastigheter, inre och yttre rationaliseringarsamt driftskrediter. Vid försäljning av jordbruksfastigheter sker mestadelsett utflöde av kapital från lantbruket sora mäste ersättas vid nyelableringar.LRF avser att i annat sammanhang återkomma lill de problem som därvid uppstått. Ändamålen med låneansökningarna har som framgår avnedanstående labell kraftigt kommit att inriktas på jordförvärvslån och ny-eller ombyggnad av ekonomibyggnader. Dessa ändamål understryker vikten av enförbättrad långsiktig kapitalförsörjning. Mellan de två jämförda tidpunkternahar andelen låneansökningar som avser de nämnda investeringstypernamångdubblats. En nytillträdande lantbrukares investeringsbehov är omfattandeoch som tabellen visar är det ett oacceptabelt förhållande att långfristigkapitalförsörjning ej tillgodoses, vilket drabbar dessa låntagare särskilthårt. Effektiviseringsprocessen inom lantbruket ärav stor betydelse i sambandmed generationsskifte och ägarbyte då förutsättningar måste ges för lönsamhetoch en produktion ledande till laga livsmedelspriser. Inneliggande låneansökningar vid Hypoteksbanken fördeladeefter ändamålet med krediten 1/1 78 b. Tillköp för yttre rationalisering c. Utlösen av medarvingar i dödsbo 1. ny- ellerombyggnad av ekonomibyggnader 2. dikning,täckdikning, vägar m. m. f. Arvs- och andra skatter Övrigt (bl. a. kreditsanering genom över flyttning från andra kreditinstitut) Därav garantilån mkr. Av nedanstående diagram' framgår de totala investeringarnai ekonomibyggnader (priser). Under 50- och60-talel nådde investeringstakten ett bollenläge på grund av dålig lönsamhetoch som en konsekvens av förd jordbrukspolitik. Investeringslust ochframtidstro var därigenom ytterst begränsad. I slället ackumulerades investeringsbehovetoch har som kommer till uttryck i diagrammet investeringarnaökat starkt. Byggnadsinvesteringarna är synnerligen angelägna för att uppnåerforderlig rationalisering inom animaliepro-duktionen. På grund av den under1960-talel eftersatta investeringsverksamheten är kapitalbehovet inomlantbruket omfattande. Det är därvid av utomordentlig vikt att lantbruketslångfristiga kapitalförsörjning får en sådan omfattning atl eftersläpandeinvesteringsbehov blir tillgodosedda. ' Ej medtaget här. 1978/79:165 Bilaga 3 60 Huvudsyftet med jordbrukspolitiken var att frigöraresurser från lantbrukssektorn. Avgörande för detta synsätt var bl.a. enmycket svag lönsamhet inom jordbruket och de vinster som en överföring avresurserna från lantbruket till andra näringar antogs medföra. Del expansivatillväxtklimatet bidrog till en omfattande omvandlingsprocess inom lantbruket.Denna utveckling medförde för lantbruksseklorn en nedgång i antal sysselsatta,en kraftig mekanisering, en betydande reduktion i antalet brukningsenheter,ökad genomsnittsareal pä företag saml ökat antal djur per besättning inomanimalieproduktionen. Under 1970-talel har flera faktorer föranlett enomprövning av jordbrukspolitik. Således har produktionsmålet fält ettannal innehåll bl. a. på grund av prisutvecklingen på världsmarknaden.Regionalpolitiska överväganden medförde bl. a. att nya stödåtgärder infördesför det norrländska jordbruket. har även den regionalpoliliskabetydelsen av jordbruket ur sysselsättningssynpunkt kommit att omvärderas. Deöverföringsvinster som ansågs väsentliga att infria har ejhaft samma aktualitet . Hela denna omvandlingsprocess med denförändrade inriktningen av jordbrukspolitiken har bidragit till ett starkt ökalinvesteringsbehov med åtföljande kapitalbehov. Den statliga rationaliseringspolitiken bör enligtriksdagens beslut ha till huvudsyfte att främja uppbyggandel ochvidmakthållandet av rationella familjejordbruk. Härigenom skapasförutsättningar för att framslälla jordbruksproduktioner till en acceptabeltlåg produktionskostnad och saratidigt uppnå inkomstmälel förde i jordbruketyrkesverksamma. Inkomstmålet är i sin tur beroende av invesleringsverksamheleninom jordbruket. Jordbrukspolitiken har emellertid även inneburit attjordbruket skall vidkännas ett avdrag för produktivitetsförbättringar (den s.k. rationaliseringsvinsten, ). För atlproduktivitetsvinster av denna storleksordning skall kunna uppnås år efter årär det en förutsättning atl behövligt kapital stär näringen till förfogande förfortsatta rationaliseringar. (SOU 1977:17) har framhållit att omralionaliseringsverksamheien skall kunna fortsätla som är det angelägetatt jordbruket tillförs tillräckligt med kapital. Departementschefen har i prop. 1977/78:19 anfört:"Tillgången på långfristigt kapital är av avgörande betydelse förjordbmkets möjligheter att hålla hög rationaliseringstakt, och för attnyrekryteringen skall kunna ske smidigt. Investeringsviljan kan inteupprätthållas om det råder brist på kapital. Uppenbarl är att den statligalänegarantin fungerar som ett stöd bara om kreditinstituten kan bevilja länen.Frågan om hur jordbruket skall få tillräckligt med långfristigt kapital måstedock prövas i annat sammanhang". Som framgår av ovanstående citat har jordbruksutredningenanseit att lantbrukets kapitalförsörjningsfrågor legat utanför utredningensdirekliv. har å sin sida avgränsat jordbruketskapitalfrågor från analysen av kapitalmarknaden. Utredningen har ocksä avgränsatframställningen från förhållanden som ligger utanför kapitalmarknadensstruktur och funktionssätt. LRF ser det emellertid som en stor brist alllantbrukets kapitalförsörjning ej fått en nödvändig samordning med regionalpolitik- näringspolitik och jordbmkspolitik. LRF vill därför starkt underslryka atl enav de viktigaste fömtsättningama för alt lantbruket skall kunna motsvara deteffektivitetskrav som samhället reser på näringen är alt erforderliga krediterställs till förfogande. 1978/79:165 Bilaga 3 61 För jordbrukets inre och yttre rationalisering är såledestillförseln av långfristigt kapital ett villkor. Flera lantbruksförelag somdrivs i sambruk eller som slerbhus, kan ofta ej upplösas i brist på kapital,vilket är av stor betydelse för företagets driftsinriktning och organisation. Förlantbrukets del innebär de otillräckliga finansieringsvägarna, atl finansieringuianför krediimarknaden tas i anspråk. Det tar sig bl. a. uttryck i en snabbtillväxt av de lanlbrukskooperativa föreningarnas medlemskrediter, varsresurser att bistå medlemmarna är begränsade. LRF kommer i ett senare avsnittall behandla de lantbrukskooperativa föreningarnas finansieringsproblem. Olikarationaliseringsätgärder blir starkt fördröjda eller inle utförda p. g. a.svårigheter för jordbrukare att fä låna erforderligt kapital dåden planerade investeringen skall göras. Inte ens de statliga garantilånen sombeviljas av lantbruksnämnderna härunder senare tid kunnat utnyttjas avlåntagarna p. g. a. bristande utläningskapacitet hos bankerna. För all lill endel söka lösa lantbrukets kapitalproblem har lantbruksstyrelsen rekommenderatoch möjliggjort upptagande av lån i utländsk valuta. LRF bedömer dennalånemöjlighet som ett chanstagande med åtskilliga risker som i en trängdinvesteringssiiuation inte borde tas av enskilda lantbrukare. Enligtlantbruksstyrelsens tjänsteföreskrifter kan emellertid inte lantbruksnämndernalämna statlig garanti för eventuella valutakursförluster. Många ungalantbrukare, som varil mer eller mindre nödsakade att göra omfaitandeinvesteringar för att ha möjligheter att bygga upp en lönsam produktion, har avtillfrågade kreditinstitut fått rådet att vänta nägra år eller la ettutlandslån. För den enskilde lantbrukaren kan det ofta vara helt avgörande attsnabbt komma i gång med planerade investeringar. Han måste då i en sådansituation välja lån i utländsk valuta. Lägre räntekostnader som f. n. kanberäknas för ett sådant lån skall härvid vägas mot kursförlustriskerna. Riskenför valutakursförändringar kan ej återförsäkras genom affärer i utländskvaluta för en jordbrukare på samma sätt som för företag med internationell handel.Därför biir de enskilda lantbrukarna vid utnyttjande av utlandslån direklpåverkade av valuiapoliiiska förändringar. LRF förutsätter alt bankernamedverkar till en allsidig bedömning av förutsättningar och risker för ettsådant låntagande och konstruktivt medverkar till lösningar som kan minimeradessa risker. Denregionalpolitiska belydelsen av jordbruket är i många områden stor. Det ärdärför ytterst angeläget att lantbrukssektorns kapitalförsörjning tillgodoses,så alt rationella lantbruksföretag kan tillskapas i glesbygder. Enligt LRFsuppfattning kan på så sätl sysselsältningsskapande verksamheter medverka tillregional balans. Bristen på kapital medför att den nödvändiga samordningenmellan jordbrukspolitik och regionalpolitik ej kommer till stånd. Denerforderliga realkapitalbildningen inom lantbruket skall ses i ett långsiktigttidsperspektiv, vilket är av utomordentlig vikt som en stabiliserande faktorinom svenskt näringsliv. Även om jordbruket befolkningsmässigt interymmer mer än 5 proceni av totalbefolkningen i landet, har jordbruket indirektbetydelse genom de gmpper som arbetar inom livsmedelsförsörjningen(tillverkare och distributörer av produktionsmedel, anställda inomlivsmedelsindustrin och distribution m,m.) sammantaget omkring 15 procent.Därtill kommer den stora betydelse som del privatägda skogsbruket har, ofta ikombination med jordbruk. Lantbmkets kapitalförsörjning är högstotillfredsställande. Prop.1978/79:165 Bilaga 3 62 gande av jordbrukspolitiska och regionalpolitiskamålsättningar kräver ett nytl synsätt från statsmakternas sida på detlaproblem. Generations- och ägarskifte ställer fortlöpande lantbruket införspeciella kapitalförsörjningsproblem som mäste lösas. Kapital som frigörs videgendomsförsäljning äiergär vanligen endast i mycket begränsad utsträckningtill lantbrukssektorn. En stor del av lantbrukets kapitalbehov avserlångfristiga investeringar vilka med rådande lånekö vid Hypoteksbanken får enotillfredsställande finansiering och ger ett ökat tryck på kortfristigkreditgivning vid berörda banker. får som följdhärav växande medlemskrediter och därigenom ett ökat kapitalbehov. LRF finnerden totala situation som lantbrukets kapitalförsörjning befinner sig ioacceptabel och hemställer att Hypoteksbankens emissionstillstånd vidgas i denutsträckning att länekön avsevärt reduceras. De senaste årens kraftiga ökningav låneansökningar bör föranleda snara åtgärder. LRF vill också fastslå altkapitalbehovet inom lantbruket måste ses mot bakgrund av den till följd av60-talets jordbrukspolitik eftersatta investeringsverksamheten. De lantbrukskooperativa föreningarna har begränsadeförutsättningar att fä sin långfristiga upplåning tillgodosedd. Lantbmkskredilfyller enligt LRFs uppfattning en väsentlig funktion för alt tillgodoseföreningarnas kapitalbehov. LRF hemställer att inriktningen av verksamhetenbibehålls i enlighet med anlagen bolagsordning. Vidare hemställer LRF all uppläningsrättenvid institut får minsl samma omfattning även efter sammanslagningen av primär-och sekundärkreditinstituten. LRF vill av detla skäl föreslå attutläningsmultipeln bestäms till 18. LRF ser med oro på den försämring som kapitalbildningen isamhället undergått. Förbättrade möjligheter för ett ökal sparande inom såvälhushållssektorn som företagarsektorn bör därför sökas. Den kollektiva kapitalbildningenspelar en väsenilig roll för kapitalraarknaden. Därvid är dels AP-fondensställning dels de sätt på vilket kapital kanaliseras tili skilda sektorer avutoraordenllig vikt. Med lanke på AP-fondens betydelse ser LRF del som ennödvändighet atl kapitalbildningen i AP-fonder ökas . LRFförutsätier en flexibel anpassning till olika låntagarkategoriers kapitalbehov.Detla bör leda till ell utökat fondantal för att motverka ev. negativaeffekter av en centraliserad kapitalbildning. Utredningen har visat atl investeringarna inom industrinunder 60-talel och specielll 70-talel har skett i ökande grad medlånefinansiering. Skulderna har ökat väsentligt snabbare än det totalakapitalet med en sänkt soliditet som följd. Den ökade skuldsättningen harmöjliggjorts av en snabb uppgång av kreditutbudet. För industrin totalt gälleratt har cirka hälften av företagens upplåningkommit från den icke organiserade kapitalmarknaden och från s.k.rörelsegenererade krediter. Utländska krediter har fäll en markanl växanderoll, vilken har accelererat efter 1974. De krediter, med vilkaindustriföretagen byggt upp sin ökade skuldsättning, kännetecknas alltså av enbestående, myckel hög andel rörelsegenererade krediter, en ökad andellångfrisiiga krediter och stafliga lån samt slulligen en ökad ufländskupplåning. Ulredningen har redovisat beräkningar för två olikaalternativa långtidsbedömningar. De eftersträvade investeringsökningarna lederi båda fallen till ökad skuldsättning och minskad soliditet. Detta slällerbetydande anspråk på lämpliga krediter. Utredningen föreslår en ökad kapacitetför utbud av riskkapital från de institutionella placerarna,försäkringsbolagen Prop.1978/79:165 Bilaga 3 63 och diskuterar även förutsättningar för ettökat utbud från hushällen. Vidare framhålls önskvärdheten av alt förelagensfinansiering i störsla möjliga utsträckning sker genom långa krediter på enorganiserad kapitalmarknad. Den beräknade nedgången i AP-fondernas utbud gerhärvid anledning till bekymmer. Utredningen har redogjort för industrins finansieringsproblemoch därmed sammanhängande problem på kapitalmarknaden i stort. Därvid harutredningen ej funnit anledning att beröra problem för olika företagsformer.De kooperativa förelagens särart och speciella finansiella problem har ejbehandlals. I de ägandeformer, där målsättningen äralt förränta ägarenskapital, är det möjligt att genom aktieemiltering få tillgång lillfond-bildningen inom . Delta är ej möjligt för kooperativa företag. Soliditeteninom lantbrukskooperationen är lägre än för industrin i genomsnitt.Soliditeten beräknad som andelen eget kapital -t- hälften av obeskattadereserver har sjunkil från till 1976.Svårigheter att i tider med kraftig inflation öka det egna kapitalet utgör det största problemet inom lantbrukskooperationen. Med hänsyn till denfortgående strukturrationaliseringen inom jordbruket och åldersfördelningeninom lantbrukarkåren, har insatskapitalet till följd av minskat antalleverantörer, i en del branscher vant närmast . Somexempel kan anges att antalet medlemmar i slakteriorganisationen 1970 var 187700. Dessa svarade för ett insatskapital av . 1976 var antalet medlemmar134100 med ett insatskapital på .