prop · G20333 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen anser det rimligt att koncerner börtUlerkännas oinskränkt avdragsrätt för alla förvärv som i sak avser enverksamhet som medför skattskyldighet och föreslår att frågan regleras i 17 §.Därvid bör föreskrivas att koncernföretag enligt 43 § 3 mom. KL, som förverksarahet sora medför skattskyldighet mottar icke skattepliktig tjänst avatmat företag i samma koncern, vid sin redovisning av skatt får som egenuigående skatt räkna skatt sora belöper på det andra bolagets förvärv ellerinförsel för tillhandahållande av tjänsten. Uppgift ora skattens storlek fårenligt förslaget länmas av det ej skattskyldiga företaget t. ex. i fakturaeller motsvarande handling som avser tiänsten i fråga. Enligt 18 § 3 föreligger inte avdragsrätt föringående skatt som belöper på anskaffning av personbU eller motorcykel förändamål sora ej avser yrkesmässig återförsäljning eller uthyming. Har fordonetanskaffats från säljare som innehaft fordonet för yrkesmässig uthyrning före- Prop.1978/79: 33 79 ligger aldrig avdragsrätt. A andra sidan omfattaravdragsrätten all ingående skatt på driftkostnader för personbil ellermotorcykel som utgör inventarium i skattskyldigs verksamhet, även om fordonetendast delvis används i verksamheten. Dessa bestämmelser har, enligtutredningen, tillkommit i avsikt att schablonmässigt belasta privat nyttjandeav personbil som utgör anläggningstillgång i skatlskyldigs verksamhet medskatt. Någon sådan schablonregel finns inte i det fall skattskyldig väljer atthyra bU i stället för att anskaffa bil för verksamheten. RSV har i meddeladanvisning uttalat att nu gällande bestämmelser skall ges den innebörden attden ingående skatten skaU delas upp efter skälig grund när förhyrd personbilanvänds privat av den skattskyldige eller hans anställda. Ingående skatt sombelöper på privat användning är inte avdragsgUl. Utredningens förslag om enbegränsad skattskyldighet för uttag av tiänst kmebär inle att uttag av privatbilförmån kommer att beskattas. Kvar står dock atl avdragsrätt saknas föringående skatt som belöper på privat nyttjande av förhyrd personbil. Sådana bestämmelser ger i principen materiellt riktig lösning. Uppenbart är dock att svårigheter föreligger attgöra en korrekt uppdelning av den ingående skatten. Detta förhållande ingerenligt utredningen betänkligheter inte minst med hänsyn till den storaomfattning leasingverksamheten har fått. Utredningen anser attadministrativa och kontrolltekniska skäl talar för en annan lösning. Ett rentförbud mot avdrag för ingående skatt på leasing av personbil förordas inte.Under hänvisning till vad som gäller i fråga om avdragsrätten för personbilarsom har anskaffats raed äganderätt förordar utredningen i stället alt denskattskyldiges avdragsrätt bör bestämmas enligt en klar och entydig schablon. Utredningen åberopar en avleasingutredningen (K 1972: 06) gjord kalkyl som visar att av hyranutgör ersättning för kapitalkostnader inkl. vinst. Med utgångspunkt häri ochmed beaktande att förslag framförs om att ränta inte längre skall inräknas ibeskattningsvärdet anser utredningen att av leasingavgiften bör kunnaanses motsvara anskaffningskostnaden för personbil vid likvärdig användning.Utredningen föreslår därför alt i 18 § tas in en bestämmelse om att avdragsrättföreligger för av ingående skatt sora belöper på hyra av personbil ellerraotorcykel, som skattskyldig förhyr för annat ändamål än yrkesmässigåteruthyrning. Skattskyldig får enligt 17 § förstastycket vid redovisningen av mervärdeskatt dra av ingående skatt på förvärveller införsel för verksamhet som medför skattskyldighet. Enligt 18 § andrastycket skall den avdragsgilla ingående skatten bestämmas genom uppdelningenligt skälig Prop.1978/79: 33 80 grund,när skatten endast delvis avser förvärv som omfattas av avdragsrätten ellerverksamhet som medför skattskyldighet. Medför verksamhet skattskyldighet i endast ringaomfattning, har den skaltskyldige rätt att avdra dels ingående skatt som hänförsig tiU förvärv eller införsel som helt avser den del av verksamheten som medförskattskyldighet, dels skälig andel av ingående skatt som belöper på merakostnadskrävande anskaffningar som huvudsakligen avser den verksamhet sommedför skattskyldighet. I fråga om verksamhet som i endast ringa omfattninginte medför skattskyldighet får enligt 18 § tredje stycket avdrag göras föringående skatt utan uppdelning av denna efter skälig grund. De nuvarande bestäramelsema har enligt utredningenmedfört vissa tiUämpningssvårigheter. a. har ifrågasatts i vad månbestämmelsema gäller även de mycket stora företagen där en sidoordnadverksamhetsgren som medför skattskyldighet visserligen är ringa sedd iförhållande till företagets totala omsättning men ändå i sig själv betydande.Att i sådana fall beskära avdragsrätten vid geraensarama förvärv som inte heltavser den del av verksamheten som medför skattskyldighet anser utredningen intevara tUltalande. Det kan i andra faU vara fråga om verksamhetsgren som iendast obetydlig del inte medför skattskyldighet raen där mycket betydandeanskaffningar endast tUl någon del avser den verksamhet som medförskattskyldighet. Att då medge oinskränkt avdragsrätt för ingående skatt ärlika Ulel tilltalande. Utredningen anser att skaltskyldig alltid skall harätt att fördela ingående skatt efter skälig grund när den endast delvis avserförvärv eller införsel för verksamhet som medför skattskyldighet. Vidare anser utredningen att det inte är rationelltatt skattskyldig, vars verksamhet tUl någon del inte medför skattskyldighet,skall tvingas att post för post undersöka ora förvärv är helt eUer endastdelvis avdragsgrundande. Utredningen föreslår därför att förvärv som till merän avser verksamhet som medför skattskyldighet alltid skall varaavdrags-grundande utan inskränkning. Medför verksamheten till avomsättningen skattskyldighet bör ingående skatt sora ej överstiger 1 000 kronorför visst förvärv få avdragas utan uppdelning efter skälig grund. Enligt 14 § med tillhörande anvisningar utgörbeskattningsvärdet vid omsättning mot kontant betalning den erhåUna likviden(vederlaget) minskad med rabatt sora direkt avgår från likviden och vid annanorasättning det pris som har överenskommits vid avtalets ingående enligt dåutfärdad faktura eller annan handling, i båda fallen med skattens beloppinräknat. I vedertaget skall inräknas avbetalningstillägg, finansieringstill- 1978/79: 33 81 lägg,ränta och annal pristillägg som skall erläggas av köparen enligt avtalet.Utställs i samband med avtalet växel eller annat skuldebrev för betalningen,utgörs det avtalade priset av belopp enligt sådan handling med tillägg avkontant likvid som därutöver har eriagts. Detta gäller även om lägre pris angesi faktura eller liknande handling. Vid beräkning av beskattningsvärde ellerskattepliktig omsättning får avdrag inte göras för s. k. villkorlig rabatt somutgår vid betalning . Ej heller får avdrag göras vid diskonteringav kundväxel. Enligt utredningen har bestämmelserna om räntasinräknande i beskattningsvärdet vållat påtagliga tiUämpningssvårigheter.Kreditförsäljningen till privata konsumenter har också organiserats på ettsådant sätt att den i beskattningshänseende framstår sora en kontanthandelgenora införande av köpkorls- och konteringsförsäljningar och genoraraedver-kan från finansieringsföretag raed köp- och handlån. Utredningen anser atl övervägande skäl talar föratt räntor på beviljade kundkrediter i mervärdeskattehänseende bör håUasutanför den skattepliktiga omsättningen, inte minst raed beaktande av attidentitet då uppnås med vad som i inkomsttaxeringshänseende och enligt allmäntvedertagna företagsekonomiska principer räknas som försäljningsintäkt. Detskattebortfall som får förutsättas uppkomma vid en sådan ändring av gällandebestämraelser torde enligt utredningen bli av relativt begränsad omfattning. Det har i debatten ibland gjorts gäUande att omräntorna hålls utanför beskattningen skulle detta kunna leda tiUskentransaktioner. Formkraven på kredithandeln i vad den gäUer försäljningentill enskilda konsumenter har dock skärpts genom bl. a. konsumentköplagen, ochutredningen anser därför att någon detaljreglering på denna punkt inte behövs.Det bör, enligt utredningen, ankomma på RSV att ge erforderlig vägledning ifråga om vad som bör inrymmas under begreppet ränta. Det har enligt utredningen riktats anmärkningar motbestänmielserna i ML när det gäller bestämmandet av beskattningsvärdet vidtUlhandahållande av kopior av byggnadsritningar och liknande handlingar i sambandmed sådana konsult- och arkitekttiänster som avses i 10 § första stycket 5. Derenodlade kopieringsföretagen måste alltid ta ul full skatt på sina kopior.BestäUs kopieringen via konsulten utgår i många fall skatt enligt den förkonsultuppdraget i övrigt gällande 20-procentsregeln. Kopieringsarbetena förstörre projekt är enligt uppgifter som utredningen inhämtat klartobjektsbundna. Utredningen tar fasta på de gjorda anmärkningarnaom bristande neutralitet och anser det också vara förenat med avsevärdapraktiska svårigheter för konsulterna att på ett fullt betryggande sätt göraåtskillnad i skatteberäkningarna beträffande kopieringstiänsterna. Utrednuigenföreslår därför alt 20-procentsregeln genom ett tUlägg tUl 14 § görs tiU- 6 1978/79. 1978/79: 33 82 lämpligpå omsättning av kopior av sådana handlingar som har framställts genom tiänstenligt 10 § första stycket 5 och som avser planerad eller under uppförandevarande byggnad eller annan anläggning som utgör fastighet. 2.9Fastställelse av skatt, m. m. Enligt ML skall skall för varje redovisningsperiodfastställas av beskattningsmyndigheten (). FaststäUelse av skattsker genom preliminära och slutiiga beslut enligt bestämmelserna i 3036 §§.Fastställelse av skatt sker med ledning av deklaration och övriga handlingar.Kan skatten inte beräknas tillförlitligt raed ledning av sådana handlingarfastställs skatten efter skäUg grund. Beslut om fastställelse av skatt ärpreliminärt intill dess slutligt beslut härora har raeddelats eUer när sådantbeslut anses föreligga. Har deklaration lämnats anses skatten fastställd genompreliminärt beslut (32 §). Nytt fastställelsebeslut meddelas när framkomna omständigheterföranleder ändring av tidigare prelirainärt beslut (33 §). Fråga ora preliminärt beslut får inte väckas efterden tredje året efter utgången av det kalenderår gått till ända och preluninärt beslut får inte meddelassenare än efter utgången av nämnda kalenderår (35 §). Slutligt beslut om fastställelse av skatt skallenligt 36 § meddelas, om den skaltskyldige begär sådant beslut inom två månaderfrån den dag han fått del av prelirainärt beslut. Föreligger särskilda skäl fårslutligt beslut meddelas även om den skattskyldige inte begärt det. Harslutligt beslut varken begärts eUer meddelats och har förflutit efterutgången av det kalenderår under vilket redovisningsperioden gått till ända,anses skatten fastställd genora slutligt beslut i enlighet med senast meddeladepreliminära beslut. Om preliminärt beslut inte har meddelats anses skattenfastställd genom slutligt beslut i enlighet med deklarationen. Har varkendeklaration lämnats eller preUminärt beslut meddelats anses skatten fastställdtill noll kronor. Enligt38 § sker efterbeskattning om skaltskyldig i deklaration eller på annat sättlämnat oriklig uppgift eller underlåtit att lämna deklaration eller infordraduppgift. Efterbeskattning får mte ske i fråga om ringa skattebelopp eller näråtgärden med hänsyn till omständigheterna framstår som uppenbart oskälig. Frånskatt som skattskyldig skaU betala på grund av efterbeskattning för vissredovisnmgsperiod får enUgt 39 § avräknas belopp som den skattskyldige kanåterfå för annan period under samma kalenderår. Som förutsättning härför gällerbl. a. att allmänna ombudet tiUstyrkt sådan avräkning. Efterbeskattningfår ske först sedan slutligt beslut har meddelats eller 1978/79: 33 83 föreliggeroch endast om fråga prövats senast under sjätte året efter utgången av detkalenderår under vilket redovisningsperioden gått till ända. Vissa särskildaregler gäller för efterbeskattning i de fall skatt-skyldig avlider eller haråtalats för skattebrott (40 §). Beslut om efterbeskattning meddelas avlänsstyrelsen. Genomslutligt beslut om fastställelse av skatt öppnas möjlighet för denskattskyldige att få sin sak prövad i högre instans. Enligt 51 § förs talan motsådant beslut hos länsskatlerälten genom besvär. Besvären skall ha inkommit ditinom från det klaganden fått del av beslutet (52 §). Enligt55 § har skaltskyldig dessutom möjlighet all anföra besvär i särskild ordning.Sådana besvär får anföras om skatt har fastställts i strid mot bestämraelsernaom vem som är skattskyldig eller om vad som är skattepliktigt, om skattfastställts mer än en gång för samma omsättning eller om beskattningen bUviloriklig på grund av felräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende.Med vissa begränsningar får skattskyldig vidare anföra besvär om han till följdav underlåtenhet att lärana deklaration eller infordrad uppgift, felaktighet ideklaration eller annan uppgift eller handling som har legat till grund fördeklarationen eller annan uppgift han lämnat fått skatten fastställd tillbelopp som väsentligt avviker från vad som rätteligen bort fastställas förperioden. Besvär får dessutom anföras om någon i annat fall kan åberopaomständighet eller bevis som bort föranleda att skatten fastställs till beloppsom väsentligt avviker från den skatt sora har fastställts. Besväri särskild ordning får anföras senast under sjätte året efter utgången av detkalenderår under vilket redovisningsperioden gått till ända. Allmänna ombudetfår och under samma förutsättningar anföra besvär till denskattskyldiges förmån och även, om beskattningen blivit oriktig på grund avfelräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende, till denskattskyldiges nackdel. Den ordning sora gäller för fastställelse avmervärdeskatt är, enligt utredningen, i princip välgrundad och lämplig.Erfarenheterna visar dock att bestämmelsen i 30 § ora atl skatt skallfastställas för varje redovisningsperiod kan diskuteras. Enligt utredningen är det ofrånkomligt att skattenfortlöpande måste fastställas för varje redovisningsperiod. Utredningen haremellertid funnit atl det inte föreligger etl egentiigt behov av attupprätthålla kravet på periodspecifikation i fall då åtgärd skall vidtas ifråga om skatteredovisningen för redan tilländalupet beskattningsår. Förutompraktiska svårigheter med en periodisering bör beaktas, att i princip varjeändring i mervärdeskatteredovisningen för en rörelseidkare har betydelse ävenför inkomsttaxeringen och tvärtom. Med hänsyn till de stora beloppmervärdeskatteredovisningen ofta avser är det enligt utredningen nödvändigt attställa stora krav på kor- Prop.1978/79: 33 84 rektskatteredovisning för varje redovisningsperiod och på atl skatt kanfastställas för perioden. Del är emellertid lättförståeligt atl fel kanuppkomma i en löpande periodisk skatteredovisning, som för flertalet omfattaren stor mängd transaktioner. Det kan också ofta vara fråga om fel som upptäcksförst i samband med siffergranskning, revision eller bokslut. Mot dennabakgrund bör, menar utredningen, möjligheterna för de skattskyldiga att rättafelaktigheter i skatleredovisningen underlättas. Förslaget att redovisningsperioderna ifortsättningen skall anknytas tUl räkenskapsåret i stället för som tUlkalenderåret och att skattskyldiga med en skattepliktig årsomsättning upp tUl200 . skall få deklarera raervärdeskatt för helt räkenskapsår inom sammatid som gäller för självdeklarationens avlämnande erbjuder enligt utredningenförutsättningar för dessa skattskyldiga att undvika felaktigheter i redovisningenav mervärdeskatt. I fråga om övriga skattskyldiga, för vUka nuvaranderedovisningsperioder ora två raånader avses bli tillärapliga även ifortsättningen, kan det enligt utredningens raening knappast innebära någraolägenheter att öppna raöjlighet för rättelse av mervärdeskatteredovisningenför hela det förflutna räkenskapsåret i en ny deklaration, som formellt avserden sista redovisningsperioden för året. Utredningen föreslår därför attmöjlighet att efter räkenskapsårets utgång få inkomma med enrättelsedeklaration för sista redovisningsperioden under räkenskapsåret införsi ML. Eftersom fråga är om deklaration följer automatiskt att ävenbetalningsskyldighet inträder i det fall rättelsen innebär atl ytterligareskatt skall betalas. Även bör kunna meddela beslut omfastställelse av skatt för tilländalupet räkenskapsår utan att hänförakonstaterade felaktigheter till de olika redovisningsperioderna. Den nu förordade lösningen får enligt utredningeninte ges den innebörden att skattskyldig tillåts att uppskjuta rättelse av ettupptäckt fel i den löpande skatteredovisningen till en rätlelsedeklaration ianslutning till bokslutet. Bestämmelserna om skattetiUägg och förseningsavgiftgäller för varje periodredovisning av skatt liksom bestämmelsema ora restavgiftvid för sen skattebetalning. Har skattskyldig utkommit raed rättelsedeklarationinnan vidtagit åtgärd kan skattetUlägg inte komma i fråga.Restavgift bör dock utgå, bl. a. med hänsyn tUI att den skattskyldigedisponerat över oredovisade skattemedel. Sker ändring av skatleredovisningenför helt räkenskapsår genom fastställelsebeslut av , t. ex. efterskatterevision, blir givetvis de allmänna reglerna om skattetillägg ochrestavgift tUlämpliga. Begreppet preliminärt beslut har enligt utredningenmissuppfattats på sina håll. Det borde inte råda någon tvekan ora atl sådanabeslut har full rättskraft. Nytt beslut kan meddelas endast när nyaoraständigheter motiverar detta. Preliminärt beslut kan inte överklagas. 1978/79: 33 85 attden skattskyldige begär och erhåller ett slutligt beslut. Medhänsyn till angelägenheten av att varje tvivel om beslutets karaktär undanröjsföreslår utredningen att uttrycket prelirainärt beslut utgår och atl 32 §ulforraas så atl skatten anses fastställd enligt läranad deklaration och attskatten anses fastställd till noll kronor om deklaration inte har lämnats. Om skattskyldig upptäckt fel i lämnad deklarationoch därför lämnar ny, rättad deklaration bör enligt utredningen skattenautoraatiskt kunna anses som faststäUd enligt den nya deklarationen.Utredningen anser det därför onödigt att enligt 33 § skall behövameddela ett faslstäUelsebeslul. I det fall den nya deklarationen upptarytterligare skatt att betala sker inbetalning av det tUlkomraande beloppetsamtidigt med deklarationens avlämnande. Den skattskyldige får därvid, menarutredningen, redan genom postkvittol bekräftelse på att skatten har fastställtsoch betalts. 1 del motsatta fallet bör det räcka med att fastslällel-senbekräftas genora återbetalning från . Utredningen föreslår därfören ändrmg av 32 § av innebörd att skatt alltid skall anses fastställd enligtlämnad deklaration såvida skatten inte har fastställts tidigare avlänsstyrelsen genom beslut enligt 33 §. Utredningen föreslår vidare att de nuvarandebestämraelserna i 33 § om nytt preliminärt beslut ersätts med bestämraelser oraatt kan meddela fastställelsebeslut raed ändring av tidigarefastställd skatt när nya omständigheter har kommit fram. Enligt 36 § skall slutligt beslut meddelas omskattskyldig begär sådant beslut inora från den dag då han fått delav preliminärt beslut. En förutsättning för att den skattskyldige skall kunnaöverklaga beslut om fastställelse av skatt enligt 32 eller 33 § är att slutligtbeslut har meddelats. Det kan, menar utredningen, vara svårt attavgöra om de skäl som den skaltskyldige har anfört mot ett preliminärt beslutom fastställelse av skatt innefattar sådana nya omständigheter som kanföranleda nytt preliminärt beslut. Samma problem kommer att kvarstå även oraterraen prelirainärt beslut utgår och ersätts raed fastställelsebeslut.Utredningen kan inte finna att det skulle innebära några olägenheter oraskattskyldig, oavsett ora fastställelsebeslut har meddelats eller inte, inorahela den tid under vilken sådant beslut får raed-delas har rätt att begäraslutligt beslut. Utredningen har också övervägt att låtabesvärsrätten omfatta alla meddelade faslstäUelsebeslul. Detta skuUe emellertidkunna föranleda skattskyldig att anföra besvär hos länsskatterätten underåberopande av sådana nya omständigheter, som i och för sig motiverar nyttfastställelsebeslut av . En sådan utveckling bör undvikas ochutredningen föreslår därför att vad som i sak gäller i fråga om slutligabeslut bibehålls oförändrat. Med hänsyn tUl att begreppet slutiigt beslut kanverka missvisande när begreppet preliminärt beslut bortfaller, före- 1978/79: 33 86 slårutredningen atl sådant beslut som öppnar besvärsrätt i stället för slutligtbenämns särskilt beslut om fastställelse av skatt. Om slutiigt beslut varken har begärts eller harmeddelats och förflutit efter utgången av det kalenderår gått till ända gäller nu enligt 36 § tredje stycket, attskatten anses fastställd genom slutligt beslut i enlighet med senast meddelatpreliminärt beslut eller, ora sådant beslut inte har meddelats, i enlighet meddeklarationen. Ändring av sålunda fastställd skatt kan ske endast genom efterbeskattningeller genom besvär i särskild ordning. Vid etl slopande av begreppet slutiigtbeslut bör bestämmelserna i 36 § tredje stycket utgå. 1 stället föreslårutredningen att det i 35 § anges att fråga om fastställelsebeslut inte fårväckas efter tredje året efter utgången av det kalenderår undervilket beskattningsåret gått till ända. Sådant beslut får inte meddelas efterutgången av det kalenderår under vilket fråga ora beslutet senast har fåttväckas. Till skillnad mot de tidsfrister som gäller för meddelande avpreliminärt beslut beräknas fristen med utgångspunkt i beskattningsåret. Dettaär en ren anpassning till del föreslagna tillägget till 32 § som har behandlatstidigare. Oavsett denna tidsgräns bör dock skaltskyldig, om fastställelsebesluthar meddelats, tillerkännas rätt att begära särskilt beslut inom två raånaderfrån del han fått del av det meddelade fastställelsebeslutet. föreslagnaändringar av 35 och 36 §§ kräver en följdändring av 51 §. Efterbeskattning får ske först sedan särskiltbeslut om fastställelse av skatt har meddelats eller när faslstäUelsebeslulenUgt 35 § inte längre får meddelas. För att uppnå full överensstämmelsetidsmässigt med bestämmelserna om eflertaxering i taxeringslagen (1956: 623),TL, föreslår utredningen alt tidsfristen för efterbeskattning enligt 40 §ändras till atl gälla sjätte året efter utgången av del kalenderår under vilketbeskattningsåret och alltså inte redovisningsperioden gått till ända.Motsvarande ändring föreslås i fråga om tidsfristen för besvär i särskildordning i 55 §. Utredningen föreslår dessutom vissa rent redaktionellaföljdändringar. Vissa nu intagna bestämmelser i de paragrafer som berörfastställelse av skatt, efterbeskattning och besvär i särskUd ordning kan utgåefter tillkomsten av den nya förvaltningslagen. 2.10Anstånd med betalning av sltt Länsstyrelse kan enligt 45 § efter ansökan av denskattskyldige medge denne anstånd med inbetalning av mervärdeskatt om denskattskyldiges betalningsförmåga blivit nedsatt på grund av sjukdom ellerannan oförvållad oraständighet och synnerligen ömmande omständigheter föreligger.Enligt 46 § första stycket kan också medge anstånd medskattebetalningen ora besvär har anförts över slutligt beslut om fastställelseav skatt eller beslut om efterbeskattning eller beslut av 1978/79: 33 87 Genom atl ML på denna punkt hänvisar tiU 49 § 1 mom.uppbördslagen (1953: 272), UL, kan skattskyldig erhålla anstånd endast näraUmänt ombud har anfört besvär tUl den skattskyldiges förmån eller helt ellerdelvis tillstyrkt den skatlskyldiges besvär. Anstånd kan vidare medges iavaktan på rättelse av uppenbara fel. ML har ingen hänvisning till 49 § 2 mom. 1 ULenligt vilket lagrum skattskyldig kan få anstånd också när erläggandet av denskatt som besvären avser skulle raedföra betydande skadeverkningar för denskattskyldige eller eljest frarastå sora obilligt.