prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen harvisserligen endast begränsad tro på möjligheten att genom straff uppnå positivabehandlingsresultat men mycket i betänkandet är ändå uttryck för tanken omstraff som behandling. Detta återspeglas även i utformningen av påföljdentillsynsdom. Den har inte bara en hjälpande utan också en kontrollerandefunktion som ses som välgörande ur den straffades synpunkt. En kritik motförslaget till tillsynsdom är att argumenten i fräga om den kontrollerandefunktionen troligen hade förefallit mer realistiska om utredningen hadeklargjort atl del här faktiskt är fråga om en åtgärd som lill slor del ocksåhar ett repressivi inslag. Slyrelsen för anser att när det gällervuxna påföljden tillsynsdom är ett utmärkt sätt att förskjuta tyngdpunkten frånfängelse till kriminalvård i frihet. Många som döms till fängelsestraffdärför att skyddstillsyn p. g. a. allmän laglydnad inte anses hårt nog kan istället dömas till tillsynsdom. För ungdomsgrupperna kan många härkom- 1978/79:212 i--, 175 ma i fråga. Styrelsen tror vidare att tillsynsdom kananvändas för många av dem som döms till ungdomsfängelse. Dock inte för alla.En viss del av ungdomsfängelsegruppen kommer all dömas lill fängelse ochstyrelsen tror alt den slörsta delen kommer alt beslå av f d. ungdomsvärdsskole-elever.dvs. dem som slyrelsen bedömer ungdomsvårdsskolans resurser vara utiömda för. Slyrelsenanser aU frivårdspåföljdema bör kompletteras med lillsynsdom enliglutredningens förslag. vid universitetframhåller att en lagstiftning om intensivövervakning (och större förändringarrörande skyddsiillsyn) synes förutsätta att siörre klarhet nåtts i frägan hurrelationerna mellan krimmalvård och socialvård skall utformas. Del lorde inlekunna förnekas att det klientel som belyder mest arbete för frivålden ocksähar varit, är och i framliden blir. Det framstår därtörsom mesl rationellt all hell förlägga samhälleliga vård- och stödåtgärder inomsocialvårdens ram. varvid kriminalvårdens ålgärder i detta hänseende skulleinskränka sig till att vara av förbindelsekaraktär. En sådan ordning skulle emellerlidinnebära en mycket påtaglig förändring av kriminalvårdens organisation somsäkerligen skulle möta slorl motstånd och medföra många problem. Altemativet äri främsta rummet en kraftig ökning av kriminalvårdens resurser somkriminalvården övertar socialvärdens primäransvar för dem som är föremål förkriminalvård i frihel. Mindre lämplig är rådande ordning som har en benägenhetalt utkristallisera vissa persongrupper som ingen vill ta hand om. Del ärgivetvis föga tillfredsställande atl brottspåföljdernas innehåll bestäms avvilka myndigheler som finns lillgängliga och vilka resurser de har. Enligl nämndensmening krävs dock en avklarning av kriminalvårdsmyndigheternas roller innan mankan bestämma hur ell alternativ lill frihetsstraff skall utformas. vid konslateraralt det i ungdomsfängelsets ställe föreslagna institutet tillsynsdom förefalleri sig vara en innovation som bör tillvaratas. Del måste dock ifrågasättas omtillsynsdom kommer att ge en lillräcklig kontroll av det kriminellt svårtbelastade klientel som befolkar ungdomsfängelserna. Man måste räkna med atlman i framliden blir nödsakad att döma en sannolikt betydande del av dettaklientel till fängelse. Däremot förefaller tillsynsdomen med fördel kunnaanvändas i fråga om en del av det klientel som f n. erhåller en i realiteten lillintet förpliktande skyddsiillsyn. Den kontrollfunktion som enligt utredningens förslagtillsynsdomen i försia hand skall tillgodose kan enligt iJönköpings län bli effektiv endasi om övervakaren ägnar mycken tid åt de dömdaungdomarna. På grund av del ökande våldet bland missbruksgrupper och den myckettidskrävande uppgiften torde det bli myckel svårt all finna kompetenta och arbetsvilligaövervakare. ifrågasätter om ungdomsfängelseklientelet, somenligt utredningen har återfallit i brott i mycket hög grad, genom dennakontrollfunktion över huvud taget i någon större omfattning kan hindras allbegå nya bron. i tillstyrker i principförslaget om lillsynsdom. Genom sina tre olika former ger den i många fall godmöjlighet till anpassning av påföljden till den dömdes personligaförhållanden. JO anser att den föreslagna nya påföljden tillsynsdomutgör en i allt väsentligt väl genomtänkt lösning på uppgiften alt i någon delersätla ungdomsfängelse med en frivårdspåfölj. Den bedömningen attkriminalvård i frihel omöjligl kan komma i fråga för hela del ifrågavarandeklientelet är Prop.1978/79:212 176 Det är däremot sannolikt alt del f.n. föreligger ell behov av en mera ingripande frivärdspäföljd. ej endast föryngre, än den nuvarande skyddstillsynen kommit att bli. Den föreslagnapåföljden svarar väl mol de höga krav som främst allmänprevenlionen och behovetav samhällsskydd ställer på en päföljd som skall kunna fylla syftet attersätta ungdomsfängelse. Den är också i övrigt lämpad att utfylla detnuvarande gapet mellan kriminalvård i frihet och i anstalt. Det skulle iprincip vara möjligt att inordna den nya påföljden i skyddsiillsynen. Häremothar utiedningen andragil rättssäkerhetsskäl. Den dömde bör genom domen fä vetahur pass ingripande den ädömda påföljden är. Därtill kommer behovet av atl lilldomstolarnas förfogande ställa etl mer avancerat, "trappstegsliknande"påföljdssystem, som ulredningen beaktat. Såsom framhållits är det uppenbartalt skyddstillsynen sällan tillämpas så alt övervakningen fär nägon påtagligbrottsförebyggande effekl eller kan lillmätas siörre allmänpreventivt värde.Utredningen har velat skapa garantier för effektiv övervakning vid tillsynsdom.Detta har skett bl. a. genom myckel detaljerade föreskrifter i förslaget till frivårdsförordning.Häremol är inget annat att erinra än alt den dömdes grundläggande skyldigheterbör regleras så uttömmande som möjligt i BrB. TCO avvisar utredningens förslag i stort beträffande lillsynsdomoch anser all man i stället bör förslärka den nuvarande skyddstillsynspäföljden.Enligt TCO finns en betydande risk för alt den föreslagna intensivövervakningeni praktiken kommer att uppfattas som en kontroll för kontrollens skull. Tillskillnad från utredningen hävdar TCO alt en förtroendefull kontakt medåtföljande informell kontroll inle kan åsiadkommas med hjälp av den formellakontroll inlensivövervakning innebär. Utvecklingen pä andra vårdområden gårockså bort från etl starkl formaliserat övervakningsinsti-lui. Ett åberopatskäl för atl införa inlensivövervakning som päföljd är att den skulle minska återfallsfrekvensen.Det finns dock inga forskningsresultat som pekar i den riktningen. Delavgörande för övervakningens inverkan är inte frekvensen av kontakter utankontaktens art i känslomässigt och andra avseenden. Kontakternaövervakareövervakad kan vara hur länga och täta som helst men de har ingenbrottsförebyggande betydelse förrän de ges ett faktiskt innehåll. Frivårdstjänstemännenskall givetvis ha tät kontakt med de klienter som har de svåraste problemen ochhar det . Den föreslagna lillsynsdomens konstruktion skulle läsa desom verkställer påföljden till alltför intensiv kontakt med de allra svårasteproblematikerna med utgångspunkt i dessas kriminella belastning. börinte vara den självklara utgångspunkten för täta kontakter. Det är riktigarealt kunna sätta in olika intensiva insalser bland alla dem som undergår päföljddär man upplever atl just det särskilt behövs. TCO anser att kontroll-ochhjälp- och stödfunktionerna är delar av samma begrepp i dagens skyddstillsynspåföljd.I lillsynsdomen däremoi skulle kontrollftmktionen kunna utgöra ett allvarligthinder för konstruktiva hjälpåtgärder. Elt annal skäl som skulle kunna åberopasför utredningens förslag till syslem är att antalet möjliga variationer ipåföljderna skulle bli sä många alt tiden fram lill försia fängelsestraffetförlängdes för de "svåraste" klienterna. Detta är etl diskutabeltanlagande. Utredningen lalar om sex alternativ men del bör observeras altvillkorlig dom och villkoriig dom med stödåtgärder rimligen sällan kommer alt ifrågakommaför de akluella klienterna. Villkorlig dom med övervakning och lillsynsdomskulle förvisso kunna användas som konsumtionsdomar. Intagning i anstalt finnsdock med som sista skärpning av tillsynsdomen och det innebär ju fängelse. Detfinns ingen garanti föratt Prop.1978/79:212 177 de som ådöms fängelse efter tre skyddsiillsynsdomarinte fär tillsynsdom med intagning i anstalt efter samma lidsperiod i det avutredningen skisserade syslemet. Lägg därtill att för tillsynsdomen förutsättsett konsekvent och snabbt sanktionsförfarande (om den dömde inte har nägon"godtagbar ursäkt") som obönhörligt leder fram till en mycket snabb utstraffningmed intagning i av de här akluella människorna, som av enrad kända skäl har svåri all klara de precisa krav som lagstiftning ochförordning ställer. socionomers riksjörbund avstyrker utredningensförslag i fråga om frivårdspåföljdernas ulformning. utgår ulredningenfrän antagandet att en lät kontakt genom hembesök eller annan uppsökandeverksamhet kombinerad med olika föreskrifter och hot om sankiioner skallförsvåra kriminell aktivitel. Resonemangei är enligt förbundets meningkortsiktigt och illa underbyggt. En "tät" social kontroll i samhällelkan anlas ha betydelse för att bromsa nyrekrytering av normbrytare. Men är manetablerat kriminell - den grupp lillsynsdomen avser - måste sannolikt andramekanismer lill för att vända utvecklingen. Del har omvittnats gång på gång attdet handlar om mänskliga relationer, nya sociala anknytningar som ettincitament lill nya värderingar, möjligheten atl byta ut kontakterna kringmissbruksmedlen mot annan gemenskap. Delta åstadkom-mes inle genom uppirappningav kontaktfrekvenser. Det är kvaliteten det handlar om. Kontakten måste gemöjlighet att tillfredsställa mänskliga behov. Om den övervakade har behov avall komma ur ell förnedrande missbruksberoende, alt öka sin självkänsla genomen vellig sysselsättning eller ett eget boende, atl få betyda någol för andra,alt fä ta ansvar - dä är del också delta han skall få möjligheler lill.Frivården har här haft litet alt erbjuda. Den "lika rält" tillsamhällets resurser som en enig riksdag 1973 tillerkände kriminalvårdensklienter är fortfarande i många avseenden en fras ulan innehåll. Dessulom harresurserna generellt sett minskal , exempelvis på bostadssidan,vilket drabbat marginalkonsumenterna hårdast. Dessa brister kan en ökadkontroll- och kontaktfrekvens inte eliminera. Övervakaren och hans klient fårendast konstalera sin otillräcklighet en gäng i stället för en gång iveckan. kanske delta kan utlösa en irritation så stor att dentvingar fram en bostad eller elt jobb - för det mesta har det förmodligendemoraliserande effekt. Uiredningens påpekande att det bör ligga i bådaparters intresse alt dessa kontakter inte bara får karaktären av etlfullgörande av en besvärande anmälningsskyldighet är inle lill någon konkrethjälp. Problemet med de människor som inte bor och inte arbetar - de som"går och driver" - har i och för sig uppmärksammats av utredningenoch lett till förslagel om frivårdshem som en möjlighet att fånga in ävendessa i en kontrollerad tillvaro. Förslaget uigår från atl denna grapp ärliten, vilket lorde vara en riskabel felbedömning. Frivården har f n. cirka50% arbetslösa och i realiteten bostadslösa klienter, dessutom enmyckel slor grupp svåra missbrukare. Tillsyns-dömda kommer förmodligen altnotera ännu högre siffror. Den modell för intensivövervakning som utredningenskissar med hembesök, biträdande övervakare på arbetsplatsen elc. kommersnarare att vara undantag än regel och den föreslagna frivärdshemsorganisationenär markant underdi-mensionerad. Den nya påföljden riskerar att snart komma ivanrykte varvid reaktionen kan bli återgång till frihetsstraff Den yttre ramenför påföljden tillsynsdom har ägnats slort intresse av utredningen som bl. a.utformat tre olika typer av kortvarigt omhändertagande. Avsaknaden av etl konstmklivtinnehåll framstår deslo mer påfallande. Visserligen dispone-12 1978179. 1978/79:212 178 rarinte kriminalvården själv över de samhällsresurser som behövs för atl reelltförändra klienternas villkor men det är svagt alt lämna ämnet med anmärkningenalt lillsynsdomen "ställer avsevärt högre krav på" frivårdenssociala verksamhei. Den sociall stödjande verksamhelen överlämnas ocksä tillden enskilde tjänstemannens egna initiativ inom ramen för lillgängligaresurser. Frivården ärver anstalternas urgamla dilemma alt "vakl"-bilenägnas omsorg medan "vård"-biten inte får samma dignitet. Även frivärdshemmenär i första hand tänkta som en begränsad frihetsinskränkning ulan någol egenfiigtterapeutiskt eller pedagogiskt innehåll. Tillsynsdomen framslår som samhälletsregistrering och bevakning av en avvikargrupp som i stor uisiräckning består avutslagna människor, inte av terrorister, narkotikagrossister, organisatörer avomfattande ekonomisk brottslighet eller andra samhällsfariiga individer.Förbundet anser atl den slora satsningen på kontrollapparaten gör attfrivårdens uppgift att påverka sina klienters situation i samhället bådeindividuellt och i grupp skjuts ål sidan. Resurserna koncentreras till klientgrappermed stor kriminell belastning och grupper med bättre prognos kan komma att bliförsummade. Detta är elt avsleg från tidigare framförda principerom satsning på "mellangruppen". LOvill vad gäller förslaget om införandet av straffet tillsynsdom framföravikten av atl straffet och slödet utformas flexibelt. Det måste bli möjligtalt la hänsyn t. ex. lill den dömdes sociala situafion för tillfället. Annarskan intensivövervakningen uppfattas som alltför närgången och provocerande,vilket bör motverka syftet. Den stelbenta form ulredningen föreslårkan LO inte lillslyrka. Avskaffasungdomsfängelse bör enligl det nuvarande systemetkompletteras med en påföljd mellan skyddstillsyn och fängelse. Behovet av sådanpåföljd är särskilt påtaglig när det gäller den mindre belastade delen avungdomsfängelseklientelet. Enligt förbundet bör emellerlid det nuvarandepåföljdssystemet kunna förbättras i detta avseende ulan så ingripande förändringarsom den av ulredningen föreslagna särskilda påföljden tillsynsdom innebär.Förbundet avstyrker därför förslagel att införa en särskild påföljd. Deungdomar som det främst gäller har ofta gjorl sig skyldiga till upprepadebrottsliga gämingar men är inte så hårt belastade alt frihetsberövande harvarit påkallat i någon större omfattning. För att kriminalvård i frihel skallkunna fylla någon väsentlig funkfion i sådana fall behövs en ingripandepåföljd med syfte bl. a. att motverka fortsall brottslighet. En intensivövervakning kan fylla de krav som mäste ställas på en sådan frivärdspäföljdoch synes i vart fall vara värd att prövas. Förbundet förordar alt de av ulredningenföreslagna reglerna om intensiv övervakning i huvudsak inarbetas i nuvarandeskyddstillsyn. FöreningenSveriges åklagare anser att den föreslagna påföljden tillsynsdom endast imindre utsträckning kan ersätta ungdomsfängelset. En dom på ungdomsfängelse harså gott som alltid föregåtts av ett flertal samhällsingripanden på grand avtidigare brottslighet. I många fall har gränsen till områdei för frihetsberövandeåtgärder överskridits långt innan ungdomsfängelse blivit aktuellt genom attvederbörande en eller undergått anstaltsbehandling i samband meddom på skyddstillsyn eller för samhällsvärd varit intagen i ungdomsvårdsskola.De som varit intagna i ungdomsvårdsskola - de utgör en stor del avungdomsfängelseklientelet -har ofta vislats på skolan och däranderföretagit täta rymningar varvid många brott begåtts. Innan en dom påungdomsfängelse fällts har alla länkbara försök gjorts alt tillrättaföra deminom ungdomsskoleorgani- 1978/79:212 ':W.' 179 Först resurser bedömts vara uttömda har ungdomsfängelsetillgripits. Enligt föreningens mening är det prakiiski selt inte möjligt atttillgripa lillsynsdom i alla fall av denna art inte ens om den kombineras medintagning i anstalt. Fängelse blir den enda möjligheten. Trots att påföljdenenligt föreningens bedömning inte skulle få någon mera påtaglig betydelse närdel gäller behandlingen av ungdomsfängelseklientelet skulle den ändock kunnavara av slort värde i mänga fall. Del har nämligen enligl föreningens erfarenhelsedan länge funnits etl behov i värt påföljdssystem av ett mellanting mellan skyddsiillsynoch fängelse. Domstolarna har sökt komma lill rätta med denna brist på olika säu.Ibland har man meddelat samme lagöverträdare fyra, fem ja kanske fieraskyddstill-synsdomar under förhållandevis kort tidrymd. I andra fall har man avhänsyn till allmän laglydnad känt sig tvingad att döma till fängelse, ehuru ensådan utväg egentligen bort undvikas. Ingen av dessa utvägar har varit lillfredsställande.En påföljd med det innehåll som den föreslagna tillsynsdomen har skullesannolikt utgöra etl realistiskt påföljdsalternativ i många fall. Föreningen lillstyrkerdärför att etl sådant alternativ införs i vårt påföljdssystem. Reglerna härombör dock enligl föreningens mening inte ges formen av en självständig påföljdutan inordnas under den nuvarande påföljden skyddstillsyn. Vad nu sagtsinnebär emellertid inte alt föreningen pä varje punkt delar utredningensuppfattning om hur den föreslagna påföljden bör tillämpas. Vadgäller förslaget till tillsynsdom anser Föreningen en påföljd som huvudsakligen skulle innebära kontroll och där värdel avpåföljdens brottsförebyggande syfte ansetts kunna öka genom på förhand i domenreglerad kontakt mellan den dömde och handläggare/övervakare bygger påfelaktiga grunder. Föreningen anser att den störsia brottsförebyggande effektsom kan uppnås inom ramen för kriminalvård i frihel måste ske genom eltlångsiktigt uppbyggande av ett förtroendefullt samarbele mellan övervakad,övervakare och assistent och atl detta ej kan ske inom ramen för en påföljdvars egentliga innehåll synes vara ren kontroll. Föreningen avstyrker attpåföljden tillsynsdom införs. har uppfattningen att det är bättre att satsa på den idagfungerande skyddstillsynen än att skapa en ny påföljd som nästan enbart betonarkontrollen och därmed återgå till en föråldrad syn på kriminalvård i frihet. instämmer i all man bör sträva efter alt minska antalel frihetsberövanden.Utredningens förslag om tillsynsdom är etl bra alternativ för många som i dagfår kortare fängelsestraff. Det är klarl atl del behövs starkare kontroll änvad t. ex. dagen skyddstillsyn innebär för dessa personer som alltså i dagomhändertas för sluten kriminalvård. finner det vara en lämplig åtgärd att tillskapa den nya lillsynsdomensom ersättning för skyddstillsynen. Förbundet släller sig dock frågande införförslaget om intensiv övervakning. kan troligen inteställa upp med de resurser som kommer alt krävas. Likaväl som skyddstillsynsklienteleli dag behöver sociala stödåtgärder kommer de som ådöms lillsynsdom att behövadet. Undersökningar behöver göras för att se om den kommunala socialvården kanhandha denna uppgift , åtminstone de lättare fallen. Utredningenframhåller alt om socialulrcdningens förslag införs kommer ungdomar över 18 årinte att tas om hand med slöd av sociallagstiftningen. De kan då komma attdömas till skyddstillsyn i frihet eller om utredningens Prop.1978/79:212 180 förslag genomförs lillsynsdom i frihet. Om den brottsligeär kan vederbörande intas i ungdomsvårdsskola. Denna konstruktionär inte lämplig eller rättvis. JK hänvisar lill att utredningen anser att tillsynsdom börkomma i fråga bara för brolt med någoriunda högl straffvärde och att kravet i28 kap. I S lagförslaget alltså generellt sett är för lågt ställt. Enligl JKbör vad som sålunda anförs om påföljdens tillämpningsområde komma lill direktuttryck i lagtexten. Tillsynsdom får enligt utredningen meddelas om intensivövervakning anses erforderiig för att motverka alt den tilltalade fortsätterbrottslig verksamhet. Möjligen skulle enligl JK redan i BrB ges en närmaredefinition av begreppel intensiv övervakning. Hovrätten för anser att man måste se lill atldet inle öppnas någon möjlighet till en alltför vid tillämpning av intensivövervakning. Användningen av denna påföljdsform bör vara begränsad till delområde som ulredningen har tänkt sig. Uiredningens förslag till ulformning av28 kap. I 8 BrB säkerställer knappast detta. Än mindre betydelse lär den fingervisningom tillämpningsområdet som får anlas vara åsyftad med förslaget till ändringav 36 kap. 6 S 2 st. BrB kunna få. Hovrätten föreslår att det i 28 kap. I 8sägs klart ul att påföljdsformens inlensivövervakning normalt skall användasbara för brottslighet som förskyller fängelse . erinrar om att ivångsomhändertagande förvård inom enligt socialulredningens förslag skulle kunnaföretas endasi beträffande den som var och att vård som föranletlsav den omhändertagnes egel beteende inle fick överstiga . Underremissbehandlingen framfördes kritik mol socialutredningens förslag. Man befaradeatl det skulle leda lill en överströmning av ungdomar från socialvården tillpsykiatrisk vård och kriminalvård. Problemet har tagits upp av en arbetsgruppinom socialdepartemenlet i en nyligen redovisad rapport (DsS 1978:8) om vårdutan enskilds samtycke inom socialvård och sjukvård. Arbetsgmppen föreslår delsall vård oberoende av samtycke inom skall kunna ges upp tilldess den unge fyllt , dels alt värdtiden förlängs från tre lill sexmånader och atl skall kunna förlängas genom omprövning av socialnämnd. Om arbetsgruppens förslag genomförs tillsammans med ungdomsfängelseutredningensförslag om begränsad tillämpning av fängelsestraff för lagöverträdare i åldern18-20 år kommer del praktiska resultatet förmodligen att bli atl dessa ungdomari ökad omfattning tas om hand inom barnavården. Enligl socialstyrelsensbedömning är det nämligen så att frihetsberövande under ej alltför kort tidtyvärr inte går att undvika för svårt kriminella ungdomar i de nämnda åldrarnaoch tvångsvård inom socialvården skulle då bli den enda möjligheten som stodtill buds. Den föreslagna lillsynsdomen är i första hand tänkt all verkställasinom frivården och tiden för omhändertagandet i frivårdshem eller anstalt ärbegränsad . De nämnda effekterna överensstämmer inte med detsyfte som legat bakom den nya sociallagstiftningen och ungdomsfängelseutredningensförslag. säll alt förhindra ell sådant resultat vore all omarbeta deföreslagna reglerna för tillsynsdom i vad avser de intagna i frivårdshem ochanstalt och förlänga tiden i stället för högst tremånader. Invändningen att ofta är en föromhändertagande har nämligen samma relevans för i varje fall en hel Prop.1978/79:212 ;,, 181 del av dem som skulle kunna komma i fråga för lillsynsdomsom för dem som är avsedda alt las om hand enligt lagen med särskildabestämmelser om vård av underårig. Del skulle härigenom också finnas ett meraanvändbart alternativ till fängelse som en icke avsedd användning avso-cialijänslens inslilutitoner skulle kunna undvikas. bör i den föreslagna lagtexten till 28 kap. I 8 BrBklarare komma lill uttryck de minimikrav som enligt ulredningen skallföreligga för alt påföljden skall fä användas. Tillsynsdom skall anses som allvarligareingripande än kortvarigt frihetsstraff och i vissa sammanhang jämställas medfängelse (36 kap. 6 8 2 st.). Det bör därför övervägas om intevisst lägsta straff för brottet skall vara stadgat för tillämpningen avpåföljden. RÅ konstaierar att en föreskrift om vistelse i frivårdsheminnebär - såviu framgår av molivultalandena - en förhållandevis begränsadfrihetsinskränkning. Det anges sålunda att den dömde skall ha rätt alt lämnahemmet ej endast för att sköta sill arbeie eller bedriva studierutan även under kvällstid för att "ägna sig ål fritidssysselsättning ellerumgänge". Nägra tvångsmedel för atl säkerställa atl den dömde vistas i frivårdshemmetskall ej finnas. Utredningen tänker sig vidare alt enskilt hem skall kunnafungera som frivårdshem. Av del anförda framgår enligl RÅ alt kontrollenstundom måste bli myckel svår alt upprätthålla och att institutets allmänprevenlivavärde därför torde bli förhållandevis begränsat.