prop · G203170 · 1978-12-31 00:00:00 — Säljaren kan sedaninom ramen för sina avbetalningsfordringar och högst till taket utnyttjakrediten. Avbetalningsfinansieringförekommer också i den formen att finansiären köper säljarensavbetalningskontrakt. Det är en i vårt land förhållandevis ovanligfinansieringsform. Avbetalningsfinansieringmotsvarar värdemässigt omkring en tredjedel av finansföretagens helaverksamhet. Krediter med avseende på Prop.1978/79:170 13 fordonsförsäljningenupptar omkring hälften av hela avbetalningsfinansieringen. Dessa ombesörjs ihuvudsak av leverantörsanknutna finansföretag. Såväl fordonskrediterna somannan avbetalningsfinansiering kan delas upp i företagskrediter ochkonsumentkrediter, som bortsett från fordonskrediterna upptar omkring ensjättedel resp. en tredjedel av hela avbetalningsfinansieringen. Eftersom fordonskrediternadominerar avbetalningskrediterna är det företrädesvis de till biltillverkarna svenska och utländska knutna finansföretagen som särskilt har specialiseratsig på avbetalningsfinansiering. Denu beskrivna finansieringsformerna är de värdemässigt viktigaste på den svenskamarknaden. Därjämte finns ett flertal andra kreditgiv-ningsformer somfinansföretagen utövar. Ett exempel är c o n f i r -m i n g, som främstförekommer i samband med internationell handel. Vid confirming betalar normaltfinansföretaget leverantören kontant och drar i samband med detta en växel påmottagaren av varorna. Elt annat exempel ärs. k. lagerfinansiering.Finansföretaget tillhandahåller då kunden medel i viss proportion till värdetav kundens lager. Efter hand som varor tas ur lagret amorteras lånen.Härutöver lämnar finansföretagen kredit mot säkerhet bl. a. i hyreskontrakt,fritidshus och premieobligationer. Beträffandedet närmare tillvägagångssättet vid finansföretagens kreditgivning och derasverksamhet i övrigt hänvisas till finansieringsbolagskommitténs betänkande. En del av de kreditgivningsformersom används av finansföretagen är sådana att de i och för sig skulle kunna ingåi banks verksamhet. Bankerna har emellertid i de fall de har tagit upp sådanverksamhet förlagt den till dotterbolag. På marknaden förekommer således f. n.dels finansföretag som helt eller delvis ägs av bank, dels sådana som ärfristående från bankerna. Vissa av de senare är dotterbolag till produktions- ochförsäljningsföretag, ofta med huvudsaklig uppgift att lämna kredit med avseendepå produkter som framställs inom den egna koncernen. Kredit-gi'vning för sådantändamål kan också förekomma inom de producerande företagen själva. De bankägdafinansföretagen utgör såtillvida ett undantag i fråga om tillsynen attbankinspektionen i sin tillsyn över bankerna också följer deras dotterbolag.Regeringen har nämligen i samband med att tillstånd har getts för bank attförvärva aktier i sådant bolag föreskrivit att banken skall medge inspektionenviss insyn i bolaget. De finansföretag samtliga aktiebolag som ägs av bankemahar i sina bolagsordningar en bestämmelse om att deras upplåning inte fåröverstiga 12,5 gånger det egna kapitalet. Denna bestämmelse om kapitaltäckninghar kommit till och förts in i bolagsordningarna efter överenskommelse mellanbankinspektionen och bankerna. Finansföretagenhar järhsides med finansieringsverksamheten utvecklat olika former avadministrativ service ät sina kunder. Vanligt är exempelvis att de i sambandmed factoring sköter fakturering åt kundföre- 1978/79:170 14 Exempel på andra administrativa tjänster som utförsav finansföretagen är likvidmottagning för kunderna, betalningspåminnelser, res-kontraföringoch olika datatekniska tjänster. Finansföretagen och deras verksamhet har expanderat mycket kraftigt. De har därigenom kommit att få enallt större betydelse på den svenska kreditmarknaden. Inte minst har de kommitatt starkt bidra till näringslivets finansiering. Främst är det de mindre ochmedelstora företagen som har tillgodogjort sig deras tjänster vad gäller såvälfinansiering som administrativ service. Dessa företag har ofta svårt attprestera säkerheter som kan godtas av bankerna. Det är därför fördelaktigt fördem att utnyttja factoring, leasing m. m. som inte kräver särskilda säkerheter.Det är dessutom för dem särskilt värdefullt att utnyttja finansföretagensadministrativa service som bygger på rationell hantering baserad bl. a. pådatateknik. De mindre företagen kan inte själva utveckla sådana rutiner. Den officiella statistiken över finansföretagen(använder beteckningen finansieringsföretag) omfattarför 71 företag. Dessas sammanlagda balansomslutning per bokslutsdagenår var 12 599 milj. kr. var motsvarande siffra 10 089 milj.kr. Medel för finansföretagens verksamhet lånas upp av olikalångivare som framgår av följande tabell. Största delen av upplåningen sker påden fria kreditmarknaden, även kallad specialinlåningsmarknaden. Det är enöppen marknad för kortfristig långivning. Som långivare uppträder där bl. a.stora industriföretag, stiftelser och organisationer. Långivningen är ett sättför dessa att placera likvida överskottsmedel. Finansföretagen tar också upplån i bank, främst i form av checkräkningskrediter. Upplåning frän enskildapersoner förekommer inte i nämnvärd omfattning. Finansföretagens upplåning vidutgången av fördelad på olika långivare framgår av följandesammanställning. Lån' och låneväxlar från: Summa lån och koncernskulder Källa: SCB, statistiska meddelanden K 1978: 8. Här ingår koncernskulder 1976. Förändringstalen för deolika långivarna 1977 blir därigenom osäkra. Företagensutestående krediter vid utgången av leasingverksamhetendock undantagen var ca 7 400 resp. 9 600 milj. kr. Somen jämförelse kan nämnas att bankaktiebolagen vid utgången av hade entotal utlåning om 104 413 milj. kr. Sparbankernas och föreningsbankernasutlåning var 49 460 milj. kr. resp. 10 685 milj. kr. Pågrund av vissa förändringar i fråga om statistiken för är denna inte ialla avseenden jämförbar med statistik . Man kan emellertid avföljande sammanställning över finansföretagens utestående krediter få en goduppfattning om den utveckling som företagens kreditgivning har genomgått underden senaste tioårsperioden (samtliga siffror avser milj. kr. vid utgången avresp. Källa:SCB, statistiska meddelanden K 1978: 8. ' 19681976 endast till finansinstitut,övriga koncernfordringar ingår i de olika kreditslagen. 3.1Behovet av lagstiftning om finansföretag Kreditmarknadeni vårt land brukar indelas i den organiserade kreditmarknaden och denoorganiserade, ofta kallad den grå kreditmarknaden. På den organiserade ellerinstitutionella lånemarknaden verkar de kreditinstitut som är underkastadesärskild lagstiftning och därigenom viss insyn och kontroll från samhälletssida. Till sådana kreditinstitut hör bl. a. bankema, hypoteksinstituten ochkreditaktiebolagen. Utanförden institutionella kreditmarknaden går betydande kredit-ströinmar i form avlån direkt mellan långivare och låntagare. Mellan olika företag ochprivatpersoner förekommer sålunda en omfattande kreditgivning utan förmedlingav specialiserade kreditinstitut, t. ex. utlåning från industriföretag avlikviditetsöverskott. Vidare kan nämnas den låneverksamhet som fondkommissionärer,bankirer och andra privatpersoner yrkesmässigt bedriver. På den oorganiseradeeller okontrollerade kredit- 1978/79:170 16 marknadenuppträder också kreditinstitut som inte är underkastade särskild lagstiftningeller insyn från samhällets sida. Hit räknas finans- eller finansieringsföretagav skilda slag som huvudsakligen ägnar sig åt kreditgivning och annanfinansieringsverksamhet, ofta i samband med administrativ service, t. ex.fakturahantering och inkassoverksamhet åt mindre och medelstora företag. Underde har i vuxit fram allt fler sådana finansföretag.De bedriver finansieringsverksamhet i delvis nya former efter utländskaförebilder, t. ex. factoring, leasing och avbetalningsfinansiering. En närmareredogörelse för dessa företag och deras verksamhet har lämnats i föregåendeavsnitt och i betänkandet (SOU 1977: 97) Finansieringsbolag (s. 23119). Kreditmarknadensuppgift är i första hand att samla upp sparmedel från hushåll, företag m. fl.och att placera medlen där de behövs inom olika sektorer i samhället i form avkrediter till företag, kommuner, privatpersoner osv. Förhållandena på densvenska kreditmarknaden påverkas bl. a. av de olika kreditpolitiska åtgärdersom statsmakterna vidtar i syfte att upprätthålla balans i samhällsekonomin.Med hänsyn till de senaste årens besvärliga ekonomiska problem både inom densvenska ekonomin och i vårt förhållande till utlandet är det naturligt attökad uppmärksamhet har riktats mot den oorganiserade kreditmarknaden. I deår 1975 meddelade direktiven för finansieringsbolagskommittén framhöll dåvarandechefen för bl. a. att finansföretagens verksamhet har fåttsådan art och omfattning att det finns skäl att låta företagen omfattas intebara av den kreditpolitiska kontrollen utan även av den tillsyn frän detallmänna som genom bankinspektionen sker i fråga om banker och andrakreditinstitut. Kommittén borde enligt direktiven pröva huruvida allmännakontroll- och tillsynsregler av det slag som gäller för kreditinstituten bordeinföras också i fråga om finansbolagen. Finansieringsbolagskommitténkonstaterar i sitt betänkande att finansföretagen spelar en alltmerbetydelsefull roll på den svenska kredit-marknaden. Med hänsyn härtill och föratt nå de mål som ställdes upp i direktiven anser kommittén att finansföretagenbör inordnas i ett regelsystem liknande det som gäller för övrigakreditinstitut. Kommittén föreslår att vissa av de kreditpolitiska åtgärder sombehandlas i lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel skall kunna tillämpasockså på finansföretagen. Som skäl för att dessutom införa en särskildtillsynslagstiftning för finansbolagen anför kommittén att de f. n. behandlasolika i fråga om insyn, allmän kontroll och kapitaltäckning beroende på om deär bankägda eller inte. De bankägda finansföretagen har nämligen kommit attomfattas av viss tillsyn och insyn från bankinspektionen. Kommittén anser attdet är olämpligt att sådana skillnader finns. Detta kan nämligen leda tillsnedvridning av konkurrensen mellan bankägda och icke bankägda företag. Entillsynslagstiftning bör därför enligt kommit- 1978/79:170 17 ténomfatta alla företag, oavsett ägarförhållanden. Kommittén påpekar vidare att ensådan lagstiftning skulle underlätta genomförandet av en kreditpoUtiskreglering av finansföretagens verksamhet. Med hjälp av en lag om finansbolagkan sålunda kartläggas vUka företag som ägnar sig åt finansiell verksamhet vidsidan om bankema och övriga kreditinstitut på den organiserade kreditmarknaden. Kommitténföreslår en lag om finansieringsbolag som skall gälla företag, varshuvudsakliga verksamhet utgörs av kreditgivning och vissa andrafinansieringsformer och som vid sin utlåning eller upplåning riktar sig tillallmänheten. Sådana företag skall stå under bankinspektionens tillsyn. Reglernaom tillsyn är i utredningsförslaget i stort sett utformade efter mönster avlagen om kreditaktiebolag. Enligt kommitténs förslag skall finansieringsbolagvidare uppfylla vissa villkor i fråga om företagsform, eget kapital m. m.Verksamheten får drivas endast av aktiebolag, om inte särskild dispens medges,och bolagen skall iaktta kapitaltäckningskrav som motsvarar dem som gäller förbankerna. förslag har ledamoten reserverat sig på vissa punkter. Hanavvisar i huvudsak förslaget till ändring i den kreditpolitiska lagsiiftningenmen accepterar en lagstiftning om finansieringsbolagen för att säkerställasamhällets insyn och företagens soliditet. Detta kan dock tillgodoses genom enmindre långt gående granskning än den kommittén föreslår. Enligt Regnéll kanden föreslagna omfattningen av tillsynen leda till att finansieringsbolagensutveckling onödigtvis hämmas och att en onödig byråkrati utvecklas. Flertaletremissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot att ensärskild lag om finansföretag införs och att företagen ställs under visstillsyn från samhällets sida. a. riksbanksfullmäktige, bankinspektionen,NO, , statens industriverk, KF och LO anser att finansföretagenbör omfattas av en lagstiftning av i princip samma karaktär som gäller förbanker och kreditaktiebolag. Det framhålls vidare att det är värdefullt ochföljdriktigt att samhället får bättre insyn i finansföretagens verksamhet ochfår möjlighet att granska bl. a. deras soliditet till fördel för långivarna ochkunderna. Från något håll påpekas att den föreslagna tillsynen innebär en formav auktorisation, vilket är till gagn för finansföretagen själva. Flera av deremissinstanser som är positiva till en lagstiftning om finansbolag betonardock att det är angeläget att denna inte leder till att finansbolagensfortsatta produktutveckling och verksamhet i övrigt försvåras, vilket bl. a.skulle kunna medföra nackdelar för näringslivet, särskilt de små och medelstoraföretagen. a. LO framhåller att syftet med lagen självklart skall vara atttillgodose samhällets krav på insyn och kontroll men inte att försvåra enutveckling mot mer ändamålsenliga och förbättrade kreditformer. bankorganisationer samt Finan-' sieringsföretagens förening understrykervikten av att finansbolagens ut- 2 1978/79. 1 saml Nr 170 1978/79:170 18 vecklinginte onödigtvis hämmas och att tillsynen och verksamhetsregle-ringcn inte görsmer omfattande än vad som är motiverat av erfarenhet. Bankinspektionen uttalarsig i samma riktning. förordar en lösning dären reglering för samtliga finansbolag inte går längre än vad som kan anseserforderligt för de icke bankägda finansbolagen. Någraremissinstanser, bl. a. näringslivsorganisationer som ,och , avvisarförslaget om en särskild lagstiftning för finansbolagen. Detta skulle ledatill fördyringar för finansföretagen och inskränkningar i deras rörelsefrihettill nackdel för näringslivet. Särskilt de små och medelstora företagen kan blilidande om finansföretagens verksamhet begränsas. I flera remissyttrandenframhålls skillnaderna mellan banker och finansföretag. De senare erbjuderhögre belåningsmöjligheter, snabbare kreditbeslut och större flexibilitet.Särskilt för nyeta-blerade företag är sådana fördelar betydande. Vidaretillhandahåller finansföretagen en omfattande administrativ serviceverksamhetåt små och medelstora företag, t. ex. vid factoring. Flera remissinstanser befararatt lagstiftningen skulle kunna leda till onödig byråkrati. Föregen del vill jag anföra följande i fråga om behovet av en särskildlagstiftning om finansföretagen. I vårt land har sedanlänge banker och andra kreditinstitut varit underkastade särskild lagstiftningsom reglerar deras verksamhet och ger samhället insyn i och viss kontroll öververksamheten. Syftet med lagstiftningen är främst att skydda insättare,obligationsköpare och andra långivare som placerar medel i kreditinstituten.Det är givetvis väsentligt att den som i organiserade former lånar inpenningmedel från allmänheten och använder dessa för vidareutlåning har en godsoliditet. Detta har man sökt trygga förutom genom tillsyn också genom attålägga banker och andra kreditinstitut att hålla viss kapitaltäckning, dvs. visstminsta eget kapital i förhållande till sina placeringar. Banklagstiftningeninnehåller sålunda detaljerade regler om bankernas verksamhet och gerbankinspektionen förhållandevis långtgående befogenheter i fråga om tillsynöver bankerna. Liknande regler i fråga om verksamheten och tillsynen gäller ocksäför stads- och landshypoteksinstitutioner-na. I fråga om tillsyn finnsmotsvarande regler också för kreditaktiebolagen, dvs. aktiebolag som intedriver bankrörelse men som har till ändamål att driva lånerörelse med medel somlånas upp på marknaden, främst genom utgivning av obligationer. Enoffentlig kontroll och tillsyn finns också i fråga om annan ekonomiskverksamhet än sådan som främst består i kreditgivning. Enligt aktiefondslagen(1974: 931) står fondbolag, dvs. aktiebolag som har fått tillstånd att utövaaktiefondsverksamhet, under bankinspektionens tillsyn. I fråga om fondkommissionsrörelseoch fondbörsverksamhet finns 1978/79:170 19 ocksåbestämmelser om bankinspektionens tillsyn över sådan verksamhet. Regeringenhar genom proposition (prop. 1978/79: 9) lämnat förslag till fondkommissionslagoch lag om , som närmare än förut ansluter tillbanklagstiftningen och annan här nämnd lagstiftning i fråga om tillsynen. Denverksamhet som drivs av finansföretagen är huvudsakligen inriktad på kreditgivningoch administrativ service. En stor del av verksamheten är sådan att den skullekunna förekomma inom ramen för bankernas rörelse. Ätt sådan verksamhet skullestå utanför samhällets insyn och kontroll till följd av att den drivs avdotterbolag till bank i stället för av banken själv har inte ansettsgodtagbart. Regeringen har därför i samband med att den har gett bankinstituttillstånd att förvärva aktier i finansföretag som villkor för tillståndetföreskrivit att bankinspektionen skall beredas insyn i finansföretagetsverksamhet. De finansföretag som helt eller delvis ägs av bank står sålundaunder viss tillsyn av bankinspektionen medan övriga finansföretag står utanförliknande samhällelig insyn. Detföreligger enligt min mening ett intresse från samhällets sida att närmare änsom har skett kunna följa utvecklingen av den expansiva bransch somfinansföretagen utgör. Genom dessa företag löper allt större penningströmmar.Den sammanlagda balansomslutningen för de ca 70 finansföretag som omfattas avden officiella statistiken var . Upplåningen sker huvudsakligenpå den s.k. specialinlåningsmarknaden, där industriföretag, fonder m. fl.kortfristigt kan placera likviditetsöverskott tiU ofta betydande belopp.Finansföretagens upplåning fördelad på olika långivare framgår av tabell iföregående avsnitt. Även om finansföretagen sålunda främst erhåller sitt kapitalgenom yrkesmässiga placerare, kan det vara värdefullt för dessa att finansföretagenstår under viss kontroll och insyn från samhällets sida. Även förfinansföretagens kunder, ofta små och medelstora företag, kan det vara viktigtatt få den garanti för att ett finansföretag är seriöst och har god soliditetsom ligger i att finansföretagen i likhet med andra kreditinstitut står underoffentlig tillsyn och har att uppfylla vissa krav t. ex. på kapitaltäckning.Finansföretagen har en växande betydelse för näringslivets finansiering,främst när det gäller de mindre och medelstora företagen. Av intresse är idetta sammanhang leasing, där finansföretaget skall tillhandahållaleasingkunden utrustning, som kan vara helt nödvändig för driften inomkundföretaget. Det är då viktigt att leasingkunden kan vara saker på attfinansföretaget har en sådan soliditet att dess åtaganden är garanterade.Motsvarande synpunkter kan gälla också i fråga om andra finansieringsformer änleasing. laghar förståelse för vissa av de synpunkter som har anförts av de remissinstansersom ställer sig negativa till förslaget att införa en lag om finansbolag. Någramissförhållanden i fråga om de nu verksamma finansföretagen har inteframkommit eller åberopats av kommittén. 1978/79:170 20 ärockså väl införstådd med att det föreligger påtagliga skillnader mellanbankers och finansföretags verksamhet. Finansföretagen tillhandahåller sålundai stor utsträckning sina kundföretag administrativ service av olika slag, t.ex. fakturahantering, likvidmottagning och inkassering. Finansföretagen harvidareutvecklat vissa av bankernas kreditformer och skapat nyafinansieringsformer. Karaktäristiskt är att finansföretagen tillgodoserfinansieringsbehov genom att i högre grad än bankerna utnyttja kundernastillgängliga säkerheter, t. ex. företagens fakturafordringar. Detta är avstort värde särskilt för de företag som inte kan ställa bankmässiga säkerheter.Enligt min mening är det angeläget att finansföretagen även pådetta sätt kan bidra till finansieringen inom näringslivet. Jag vill därförunderstryka att, om en lagstiftning om finansföretagens verksamhet införs, deninte får innebära en detaljreglering som kan hämma och försvårafinansföretagens utveckling. Det är ett vitalt intresse både för det svenskanäringslivet och samhället i övrigt att en utveckling mot mer ändamålsenligaoch förbättrade kreditformer samt mot mer rationella och kostnadsbesparandearbetsformer för näringslivet inte motverkas. Sådana synpunkter som jag nu harberört utesluter emellertid inte att det införs en viss insyn och kontrollfrån samhällets sida på liknande sätt som gäller t. ex. i fråga omkreditaktiebolagen. Viden awägning av de olika synpunkter som sålunda kan anföras i frågan anser jagliksom flertalet remissinstanser att en tillsynslagstiftning nu bör införas ifråga om finansföretag i likhet med vad som f. n. gäller för övrigakreditinstitut. En sådan lagstiftning kan vidare vara av värde, om förslagetatt låta den kreditpolitiska lagstiftningen omfatta också finansföretagensenare kommer att genomföras. Av vad jag har anfört framgår att entillsynslagstiftning enligt min mening bör ges en begränsad omfattning.Lagstiftningen bör sålunda inte innehålla någon detaljreglering som kan hämmaföretagen i deras verksamhet eller försvåra deras ändamålsenliga utvecklingtill skada för dem och deras kunder. Eftersom finansföretagen inte haromfattats av någon tillsynslagstiftning finns det vidare skäl att varaåterhållsam när det gäller att bestämma vilka företag som bör omfattas avlagen. Jag återkommer till denna fråga i följande avsnitt. Detär givet att en lagreglering kommer att medföra kostnader för finansföretagen,exempelvis till följd av uppgiftsskyldighet gentemot tillsynsmyndigheten. Jagbedömer att kostnaderna emellertid blir så små att de inte kan få annat änmarginell betydelse. Denna kostnadsökning kan uppvägas av den goodwill förfinansföretagen som en offentlig tillsyn kan komma att medföra. Företagen kanockså ha nytta av de råd och anvisningar som tillsynsmyndigheten kan komma attlämna i sin tillsynsverksamhet. Finansieringsbolagskommitténhar undersökt möjligheten att ändra lagen om kreditaktiebolag så att den skulleomfatta också finansföreta- Prop.1978/79:170 21 gen.Kommittén har emellertid funnit detta tillvägagångssätt olämpligt, bl. a.därför att finansföretagen lånar upp medel på annat sätt än genom emission avobligationer eller lån från allmänna pensionsfonden, vilket ärkreditaktiebolagens huvudsakliga sätt för upplåning. Ett annat skäl är enligtkommittén att de existerande krcditaktiebolagen till skillnad frånfinansföretagen har bildats för att tillgodose ändamål som är särskilt angelägnaför samhället, exempelvis att lämna krediter till bostadsbyggandet. Jag delarkommitténs uppfattning och anser liksom flertalet remissinstanser att lagsiiftningenbör ske i form av en särskild lag för finansföretagen. Kommitténs förslag tilllag är enligt min mening i huvudsak lämpligt som grund för lagstiftningen. Finansieringsbolagskommitténsförslag innebär att lagen skall tillämpas på näringsverksamhet som helt ellerhuvudsakligen består i kreditgivning och annan finansieringsverksamhet omverksamheten är av betydande omfattning. När det gäller att bestänuna omverksamheten är den huvudsakliga bör enligt kommittén verksamhetens andel iföretagets balansomslutning tillmätas avgörande betydelse. När uteståendekrediter, förvärvade fordringar och leasingobjekt utgör av företagetstotala tillgångar bör verksamheten betraktas som huvudsaklig för företaget ochlagen således vara tUlämplig. Som ett riktmärke för när finansieringsverksamhetenskall vara av betydande omfattning har kommittén angett en balansomslutningför verksamheten av 10 milj. kr. Något absolut gränsvärde för när verksamhetenskall anses betydande vill dock kommittén inte förorda. I de fall finansföretagär dotterbolag till bank anser kommittén att dess verksamhet bör falla underlagen oavsett finansieringsverksamhetens omfattning. Från den nu redovisadehuvudregeln har kommittén föreslagit tre undantag, till vilka jag återkommer. Idet särskilda yttrandet av två experter inom kommittén framförs kritik motbegränsningen att kreditgivningsverksamheten skall vara företagets huvudsakligaverksamhet.