prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — Domstolen torde sålunda inte hinna genomföra alla de föreslagna åtgärdemapå drygt . Resultatet torde bli att stämningsmannen får betydligtkortare tid på sig för att utföra sitt upp- Prop.1978/79:11 141 drag,vilket i och för sig inte är lämpligt. En sådan konsekvens torde dock blinödvändig, om man inte kräver att domstolen skall kalla till förhandling medlängre frist än en månad. Kallar man i alltför god tid, ökar å andra sidanrisken att den sökte glömmer förhandlingen. Postverket:Från postverkets sida delar vi uppfattningen att brevdelgivningen bör gesföreträde framför andra delgivningsformer. Vi anser det också angeläget attalla möjligheter att förbättra denna metods effektivitet tas till vara. Somtidigare framhållits medför postverkets roll som förmedlare av brevdelgivningarinte någon särbehandling av försändelsema vilket är väsentligt urrationaliseringssynpunkt. RRV:1 likhet med vad som anförs i promemorian anser RRV att telefonbekräftelse avmottagandet av handling i många faU kan tjäna som bevis på genomförddelgivning. 1 motsats till vad som anförs i promemorian menar dock RRV att man,även i de fall man per telefon uppmanar den sökte att återsända delgivningskvitto,bör upplysa om att delgivningen är genomförd i och med att handlingenmottagits och att delgivningskvittot endast är ett hjälpmedel för attunderlätta bevisprövningen. Det är enligt RRV:s mening väsentligt attallmänheten inte får uppfattningen att skyldigheten att t. ex. efterkommakallelse till domstolsförhandling skulle inträda först efter en formellkvittering. LON:I [yttrande över delgivningsutredningens betänkande] anslöt sig tillutredningens uppfattning att de ordinära delgivningsformema bör utvecklas föratt delgivningsverksamheten skall fungera tillfredsställande. Även ompromemorians förslag i denna del endast innebär marginella förändringar i förhåUandetill nuläget syftar förslaget till en ökad användning av delgivning genomvanligt brev med delgivningskvitto. En utveckling i denna riktning är enligt positiv och möter därför ej någon erinran. Ävenom i allt väsentligt biträdde delgivningsutredningens förslag var tveksam till de tekniska lösningar som utredningen anvisade för genomförandet av vissa av förslagen. föreslog därför bl.a. en för söksverksamhet med ett särskilt postbrev i ställt för kuvert och delgiv ningskvitto. En sådan lösning skulle underlätta myndigheternas arbete med delgivningen. vill- ånyo föra fram tanken på en sådan för söksverksamhet. Länsstyrelseni : måste dock ifrågasätta, om förslaget att brevdelgivningskall vara det normala institutet även i alla juridiskt betonade fallverkligen är realistiskt. Övervägande antalet sådana fall av delgivning avserett krav eller yrkande i någon form mot mottagaren. Situationen innebär alltsåför denne något negativt. Man synes då inte kunna hoppas på att institutetskall fungera tillfredsställande ens med den aUra intensivaste propaganda. 1vart fall på vissa områden inom är det sålunda nödvändigt medett mer formellt förfarande, som visar att den sökte verkligen delgivits den aktueUahandlingen. Medhänsyn till den stora mängd delgivningsärenden som förekommer inom är det- motiverat att länsstyrelsemas organisa tionsnämnd deltar i utformandet av blanketter. Prop.1978/79:11 142 i fögderi: Ordinär delgivning används alltid närmyndighets beslut skall delges part. Myndigheten anser att denna form avdelgivning fungerar tillfi'edsställande. I de fall delgivningskvitto ejåterkommer vidtar [myndigheten] normalt ingen vidare åtgärd därest intesärskild postdelgivning ar ses böra ske. De förändringar i form avpåminnelseförfarande och svarskuvert som utredningen föreslagit hälsas med tillfredsstäUelseav myndigheten. Den språkliga utformningen av delgivningskvittot bör också förbättrcisdå dels den enskilde i många fall inte förstått att delgivningskvittot skallåtersändas och då dels vissa formuleringar på delgivningskvittot uppfattatssom hotfulla. Rättegångsutredningen:När det gäUer valet mellan olika delgivningssätt, delar utredningen den ipromemorian framförda uppfattningen att brevdelgivning utgör det från deflesta synpunkter bästa delgivningssättet och att det därför är angeläget attpå olika sätt göra brevdelgivningen effektivare. De föreslagna åtgärdemaförefaller viil ägnade att höja svarsfrekvensen på brevdelgivningsförsändelser.Framför allt vill utredningen peka på att stora vinster torde kunna nås genomstörre aktivitet per telefon från domstolspersonalens sida. Detta gäller både adresspaningoch - inte minst personliga kontakter med dem som skall delges.Erfarenhetsmässigt visar sig ofta en större vilja hos vissa kategorier avmänniskor att frivUligt medverka i ett domstolsförfarande, om de får enpersonlig och mer odramatisk kontakt med domstolen. Av samma skäl kan det varapsykologiskt lämpligt att på kaUelser etc. ange en viss domstolstjänsteman somden sökte vid behov kan kontakta. Möjligen borde domstolens ifrågavarandeverksamhet komma till tydligare uttryck i DF. Delgivningsproblemenär särskilt stora i brottmål. En bidragande orsak härtill kan vara attförundersökningarna ofta drar ut och att de adresser som finns iförundersökningsprotokollen är gamla när målet kommer in till tingsrätten. Detär önskvärt att åklagaren - med polisens hjälp ser till att deadressuppgifter som lämnas är någorlunda aktuella. Vidareär det givetvis väsentligt att blankettema utformas så att de är begripliga förenvar. När det gäller utländska medborgare kan det dessutom ifrågasättas omman inte borde försöksvis införa en ratin att med t. ex. stämning och kallelsei brottmål skicka en informationsskrift på den söktes språk. Känner han sigmindre främmande för vad saken gäller, torde hans vilja att medverkafrivilligt regelmässigt öka. Man torde också kunna uppnå förbättringar i dettahänseende genom att skicka med en översättning av den handling som skalldelges. Närdet gäller vad som i promemorian kaUas "telefondelgivning", dvs.bekräftelse per telefon att en handling mottagits, delar utredningen uppfattningenatt man i vissa situationer bör kunna godta en sådan bekräftelse som bevis omdelgivning. Värdet häri är framför aUt den positiva effekt som det kan ha påbenägenheten att utnyttja telefonen som ett hjälpmedel vid delgivning. Om entelefonbekräftelse ej anses godtagbar som bevis om delgivning kommer många att avhåUasig från att begagna telefonen i denna verksamhet. Kraven på visshet om att densom lämnar bekräftelsen verkligen är den som söks för delgivning börnaturligtvis stäUas ganska högt men det finns ingen anledning att här uppställanågra krav på garantier. I de allra flesta fall kommer det att visa sig attden sökte inställer sig till förhandlingen. Om så ej sker, får man vidställningstagandet till eventuella påföljder för utevaron pröva om det finnstillräckliga bevis för att bekräftelsen Prop.1978/79:11 143 lämnatsav den sökte. Detkan i detta sammanhang ifrågasättas om man inte borde införa en möjlighet att it. ex. mycket brådskande fall använda sig av telefondelgivning i egentiigmening, dvs. överbringande av budskapet per telefon till den sökte. Visserligeninnebär delgivning definitionsmässigt överlämnande av en handling, mendelgivningslagen genomför inte denna princip fullt ut. Sålunda kan enligt 20 § delgivningske muntligen vid sammanträde. En möjlighet att i vissa fall tillgripa telefondelgivningskulle vara av värde t. ex. när någon skall kallas till en förhandling medmycket kort varsel. Sådana situationer ordnas f n. i stor utsträckning genomatt vederbörande kallas under hand per telefon till förhandlingen. Att göra delgivningsbestämmelsematiUämpliga i förevarande situation medför den fördelen att sanktionssystemetträder i funktion så att påföljd kan utdömas om telefonkallelsen inte hörsammas.Här gäller samma synpunkter som utredningen anfört i föregående stycke. Enförutsättning för att telefondelgivning skall kunna godtas bör vara att det ärfråga om ett enkelt och lättfattligt budskap, t. ex. ett föreläggande att instäUasig till förhandling. Däremot bör det inte komma i fråga att delge stämning pertelefon. Slutligen bör understrykas att telefondelgivning bara bör komma tillanvändning i undantagsfall, där delgivningsärendet är så brådskande attdelgivning av handling inte kan äga rum. : Brevdelgivningen är enligt förbundets mening ett mycketeffektivt och biUigt delgivningssätt. Det är emellertid inte uteslutet att detkan bli än mer effektivt genom vissa ändringar. Att på delgivningskvittot fästaen iögonfallande påminnelse om att kvittot skaU återsändas är ägnat attförbättra svarsfrekvensen. Det är också möjligt att bättre resultat kan nås om delgivningskvittonaavfattas på ett mer lättförståeligt språk och får en bättre typografiskutformning. Enligt 3 § förslaget till DF skall på blanketten för delgivningskvittoanges bl. a. viss dag då kvittot senast skall återsändas. härom börinte meddelas. Vederbörande myndighet bör nämligen ha möjlighet att i stäUetange att kvittot skall återsändas . Om det anges att mottagaren kandröja med återständandet, finns risk för att han lägger undankvittot och sedan glömmer bort detta. Förbundettillstyrker förslaget att en särskild blankett för påminnelse om insändande av delgivningskvittoutarbetas. Påminnelse per telefon är visseriigen mera effektiv än skriftligpåminnelse, men flertalet mottagare av delgivningsförsändelser är inteanträffbara per telefon under myndigheternas normala tjänstetid. Tydligt äratt ett avsevärt bättre delgivningsresultat kan emås om befattningshavare kan ringa upp dem som inte sänt in delgivningskvitton. Det finnsanledning att söka sätta ett sådant förfarande i system och undersöka hurersättningen till vederbörande befattningshavare skall regleras. Förslaget(s. 38) att i kallelser och andra handlingar sätta ut namnet på en tjänsteman,som kan kontaktas, är enligt förbundets uppfattning väl värt att pröva. 1samband med brevdelgivningen bör beröras den i betänkandet (s. 77 ff.) särskiltbehandlade "telefondelgivningen". Såsom anföres i betänkandet harmyndigheten att pröva om bekräftelse per telefon av mottagande av kallelseeller annan handling kan godtagas och således ersätta delgivningskvitto. Medhänsyn till risken för missförstånd vid telefonsamtal måste försiktighetiakttagas, och vad som förekommit vid telefonsamtalet bör 1978/79:11 144 omedelbartantecknas på dagboksblad eUer annan handling i akten. Det kan också ifrågasättasom inte formuliir för dylika anteckningar bör utarbetas. Den i förslaget (s. 36 f.)uppgjorda tidtabellen för brevdelgivning av kallelser till förhandling harbåde fördelar och nackdelar. Delgivning av kallelse mycket föreförhandling kan medföra att den kallade glömmer bort att inställa sig. - 1betänkandet fömtsattes att en kallelsefrist om en månad kan hållas i praktiskttaget alla. mål och ärenden, när det inte är fråga om åtal mot häktade eUerungdomar och delgivningen inte heller avser det för domstolen kända klientelsom inte viU medverka vid delgivning. Uppenbarligen måste kallelsefristen ocksåi många andra fall bli kortare än en månad. Detta gäller t. ex. de mål somskall sättas ut i stället för mål som måste instäUas trots attkallelseförfarandet påbörjats en månad före förhandlingen. Vidare förhåUer detsig så, att de domstolar, som inte har brottmål liggande i balans utan sätterut målen efterhand som de kommer in, ofta måste sätta ut mål änen månad för att fylla tingsdagarna. Både i brottmål och i tvistemålförekommer att part före huvudförhandlingen åberopar vittne sommåste kallas. När förberedelsen i tvistemål skall vara muntlig, bör sådanförhandling i regel hållas tidigare än efter det talan väckts. - Motbakgrand av bl. a. det nu sagda vill förbundet framhålla, att domstolama intebör bindas av några stela regler om delgivningsfi-ister utar ha frihet att, medbeaktande av olika intressen, bestämma hur delgivning skaU ske. Härvid börnaturligtvis bl. a. beaktas de kostnader som är förenade med olika delgivningssätt. Förbundettillstyrker förslaget att delgivningsformulär skall fastställas avdomstolsverket. Samråd bör ske inte endast med ochpoststyrelsen enligt vad som uttalas ii betänkandet (s. 40) utan också medföreträdare för berörda personalkategorier vid domstolar och andra myndigheter.För den språkliga och typografiska utformningen kan det dessutom finnasanledning att rådgöra med experter. Sverigesadvokatsamfund: I sitt yttrande över delgivningsutredningensbetänkande "Förenklad delgivning 2" avstyrkte samfundet atttelefonkontakt i samband med delgivning tilläggs rättsverkan. Samfundet vidhåUerdenna uppfattning. Med hänsyn tiU vad som anförs i den nu aktuella promemorianunder rabriken Överväganden (s. 74 f.) föreslår samfundet att det vid ärendetsfortsatta behandling klart uttalas att telefonbekräftelse är förenad med sådanaosäkerhetsmoment att den inte bör tilläggas någon bevisverkan. Stockholmstingsrätt: Mot vad i denna del anförts i promemorian är intet att erinra. Socialstyrelsen:Som framhåUit i sitt tidigare yttrande är för de socialvårdandemyndighetemas del den personliga kontakten med klientema av största betydelseför vård- och behandlingsresultatet. I samband med delgivning kan klientenibland behöva hjälp, t.ex. med att läsa och förstå de handlingar som delgivningenavser. 1 sådana fall är därför ofta delgivning genom socialvårdens eg;enpersonal det lämpligaste förfarandet. 1 allmänhet sker delgivningen genom att handlingamaöveriämnas till klienten, då denne befinner sig i myndighetens lokaler.Socialstyrelsen no- Prop.1978/79:11 145 terarmed tillfredsställelse att det genom deri föreslagna omformuleringen av 3 § DLframgår att delgivning som nämnts är att anse som buddelgivning och intekräver stämningsmannaförordnande. Delgivningscentraleni : Det sägs också i promemorian att tjänstemän vid socialbyrå,tjänstemän och kuratorer vid anstalter eller inrättningar bör kunna medverka ibuddelgivning. Det sägs vidare "att ingen tjänsteman övertalas att delta iett delgivningsförfarande som kan skapa ett kontroversiellt förhållande mellanhonom och den sökte/klienten" och att "delgivningen kan få ståtillbaka för intresset av att förtroendeförhållandet mellan institutionen ochdess klient inte rabbas". Dettatorde omskrivas så att ordalydelsen blir att tjänstemän och kurato rer skall verkställa delgivning med där befintiiga personer/klienter. Detta torde vara ett naturligt åläggande i tiänsten. Det kan inte vara rätt att en person vårdas och ompysslas på en anstalt eller inrättning och skyddas från de rättsåtgärder från samhällets sida som delgivningar kan innebära. ---- Som det är delges inte många handlingar medan personen/kli enten är intagen, utan när han väl utskrivits återsändes handlingarna med uppgift om att han inte längre vårdas där. 2.3Rekommenderad försändelse med mottagningsbevis med mottagningsbevis bör ytterligare förenklas ochutvecklas i enlighet med den s. k. Uppsala-modellen (s. 45). Stockholmstingsrätt: Mot vad i denna del av promemorian anförs har tingsrätten inte någotatt erinra. Delgivningsmetoden används på tingsrättenhuvudsakligen på enheten för lagsökning och betalningsföreläggande. Ungefärhälften av försändelserna blir utlösta. Det är ungefär samma delgivningsprocentsom när särskild postdelgivning tidigare användes. Postverket:Vi är mycket intresserade av att den tidigare försöksvis använda metoden attkombinera avi och mottagningsbevis (s. 45 i promemorian) tas upp till nyttövervägande. Vi är beredda att delta i ytterligare försöksverksamhet med dennametod. Statskontoret:Som framhållits i promemorian bör man genom fortsatt försöksverksamhet prövaom användningen av rekommenderade brev med mottagningsbevis kan utnyttjas istörre omfattning vid de allmänna domstolama i ärenden där brevdelgivning ärmindre lämplig. Länsstyrelseni : 1 överexekutorsärenden och andra ärenden, där det är viktigtmed snabb delgivning, torde den omständigheten att tillräckligt många intekommer att återsända delgivningskvitto, medföra att ärenden i alltför storomfattning blir fördröjda. Det är vidare i många fall viktigt att man exakt vetdelgivningsdagen för beräkning av fatalietiden. I sådana fall bör - liksom förnärvarande - rekommenderat brev med mottagningsbevis användas. 1 andra handmåste stämningsmannadelgivning anses lämpligast. Delgivningscentraleni : I betänkandet redogöres för de försök som gjorts rörande ordinärdelgivning, främst då rek. 1978/79:11 146 Merän av samtliga förekommande ärenden vid delgivningscentralen i utgöresav betalningsförelägganden och lagsökningar. Det kan därför inte nogpoängteras vikten av att dessa ärenden först prövas med denna delgivningsformav tingsrättema. Delgivningscentralen skuUe därigenom inte behöva belastas iden utsträckning som är fallet med en mängd bagatellartade ärenden utankunde i stället verksamheten koncentreras på mera kvalificerade uppgifter. Rättegångsutredningen:När det gäller delgivning genom rekommenderad försändelse med mottagningsbevis (rek-delgivning)föreslås inga författningsändringar i sak men däremot en undersökning angåendeföratsättningama att vidga tillämpningsområdet av detta delgivningssätt vidbl. a. de allmänna domstolama. Utredningen har i och för sig ingen erinran motdetta men viU understryka att användandet av rek-delgivning inte bör få medföraatt den tid som bör stå tiU stämningsmans förfogande i ett delgivningsärendeinskränks i någon större mån. Om man t. ex. börjar delgivningsförsöken med envanlig brevdelgivning och detta misslyckas, bör det normalt inte komma i frågaatt därefter försöka med rek-delgivning innan ärendet går till stämningsman.Finns: särskild anledning tro att rek-delgiv-ningen kommer att lyckas, bör dockdenna delgivningsform givetvis tiUämpas. Det torde därvid i första hand varafråga om personer som inte vill medvetet undandra sig rättegång, men som pågrand av slarv e. d. inte sänder in delgivningserkännandet. En vissförsiktighet vid användandet av rek-delgivning, i varje fall med förlängdliggetid, är påkallad i ärenden av brådskande natur, t. ex. i lagsökningsmålmed yrkande om avhysning. : Enligt förslaget till DF (3, 5 och 6 |§) skaU på delgivningsblankettemaantecknas uppgift om handlingens innehåll. Någon föreskrift härom finns inte inu gällande DK. Förbundet avstyrker detta förslag åtminstone när det gäller rek.med mottagningsbevis och särskild postdelgivning. Många skulle troligen ansedet vara obehagligt att på posten hämta en försändelse som anges innehålla t.ex. stämning i brottmål, varför de föreslagna bestämmelsema skulle vara ägnadeatt försvåra delgivning. Det är tillräckligt att på blanketten anges målnummeroch delgivningsnummer samt - om så anses lämpligt - aktbUagenummer. JKhar tidigare uttalat sig för att denna delgivningsform slopas. Jag konstateraratt även postverket uttalat sig i samma riktning med den motiveringen att ettslopande av särskild postdelgivning skuUe medföra en inte oväsentligrationalisering. Det är därför med viss förvåning jag noterar att delgivningsformen- om än med begränsning av tillämpningsområdet tUl allmänna domstolar ochallmänna förvaUningsdomstolar - föreslås vara kvar. De skäl som anförts fördenna ståndpunkt anserjag inte särskUt starka. Sålunda torde t. ex. delgivningmed juridiska personer som kan nås under dagtjd med fördel kunna ske genom ordinärdelgivning. I sådana fall där den juridiska personen är svåranträffbar - detrör sig kanske om ett s. k. skrivbordsföretag - torde utsikterna att genomföradelgivning genom särskUd postdelgivning vara små. Här måste ofta stämningsmannadelgivningtiUgripas. Vid delgivning i glesbygdsområden där frekvensen genomfördasärskilda postdelgivningar är störst torde delgivning - som delgiv- Prop.1978/79:11 147 ningsutredningenhar framhållit - lika väl kunna ske genom rek. Såsom JKtidigare uttalat bör därför delgivningsformen särskUd postdelgivning slopas. RÅ:Ordningen med särskild postdelgivning torde f.n. inte kunna undvaras. Den ärsålunda överlägsen rek. med mottagningsbevis såtillvida att den sökte får delgivningshandlingamadirekt till sin bostad på samma sätt som vid brevdelgivning. Härtill kommer attdenna metod är tillämplig också i vägransfallen. För att komma tUlrätta med deolägenheter som den särskilda postdelgivningen medför bör delgivningsformengöras effektivare. Detta skulle t. ex. kunna ske genom att postfunktionären ide fall den sökte inte är anträffbar när posten delas ut - i stället för attredovisa hinder -lämnar en avi i den söktes bostad om att handlingen finns atthämta på postkontoret. Man skulle också ha samma automatiska påminnelsesystemsom vid rek. Den av mig skisserade kombinerade delgivningsmetodenborde förbättra delgivningsresultatet avsevärt. Om den särskUda postdelgivningengörs mera effektiv bör denna delgivningsform kunna användas av flera typer avmyndigheter än de allmänna domstolama och förvaltningsdomstolarna. Ävenåklagarmyndigheterna, som själva utför vissa delgivningar i brottmål, bör kunnafå använda särskild postdelgivning. Sveahovrätt: Det är tillfredsställande att hovrättens tidigare synpunkter beaktatssåväl vad avser delgivningssättet särskild postdelgivning som vad avser fråganom postfuUmakts giltighet vid delgivning. Stockholmstingsrätt använder sig numera av denna delgivningsmetod endast när det gäller delgivningarmed bolag. och betalningsföreläggande delger i förstahand med rek. För tingsrättens del skulle särskild postdelgivningväl kunna undvaras. Uppenbarligen finns emellertid ett behov av denna delgivningsmetodi andra domstolar. Det är vidare tydligt att en stor del av de delgivningar somgenomförs med särskild postdelgivning - om denna delgivningsform slopades skulle komma att belasta organisationen för stämningsmannadelgivning. Dettabör givetvis undvikas. Tingsrätten har därför inte någon önskan att särskild postdelgivningavskaffas. Göteborgstingsrätt: Erfarenhetema av den särskilda postdelgivningen är sådana atttingsrätten utnyttar den i endast obetydlig omfattning. I de fall den kommertill användning kan antagas att den med lika gott eller bättre resultat kanersättas med rekommenderad försändelse med mottagningsbevis. Utan olägenhetför tingsrättens del skuUe därför den särskilda postdelgivningen, i enlighetmed delgivningsutredningens förslag, kunna slopas. Kammarrätteni : I promemorian föreslås att endast allmänna domstolar och allmännaförvaltningsdomstolar skall få använda denna delgivningsform. Med denföreslagna utformningen skulle exempelvis arbetsdomstolen, bostadsdomstolenoch de nya försäkringsrättema falla utanför tUlämpningsområdet. Dennagränsdragning förefaller kammarrätten omotiverad. Samma regler bör rimligengälla för samtiiga domstolar. I så fall behöver den nuvarande lagtexten i 3 §andra stycket DL inte ändras på annat sätt än att orden "Myndighet somKonungen bestämmer" ersätts med Prop.1978/79:11 148 ordet"Domstol" (+ att "delgivningserkännande" byts mot "delgivningskvitto"). underströk i sitt yttrande överbetänkandet Förenklad delgivning vikten av att den särskilda postdelgivningenbibehålls såvitt avser domstolsväsendet. Förslageti PM innebär för ansvarsområde att - förutom verket självt arrende- och hyresnämnderna samt bostadsdomstolen betages möjligheten attanvända denna delgivningsform. Även om förvaltningsmyndigheter ochspecialdomstolar - däribland de nämnda - använder särskild postdelgivningi tämligen ringa omfattning, i vart fall mätt i absoluta tal, har delgivningsformenvisat sig vara lämplig i vissa fall. Inga övertygande skäl för lagändring idenna del har fö-rebragts. avstyrker förslaget i denna del. Postverket:I promemorian framhålls att samhällsekonomiska skäl talar för att den särskildapostdelgivningen inte bör slopas f. n. Med hänsyn härtill vill vi frånpostverkets sida inte motsätta oss att denna delgivningsform bibehålls tillsvidare. Härvid föratsätts att postverkets kostnader blir täckta. Den sjunkandefrekvensen och andra omständigheter gör att det är tveksamt om ersättningentill postverket enligt det nuvarande beräkningssättet är anpassad tUlpostverkets kostnader.