prop · G203163 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt utredningens förslag akall jordbrukamark som är lämplig för jordbruksproduktion brukas så att markens produktionaförmåga tas till vara rationellt för jordbruksproduktion. Den marksora härvid åsyftas är sådan jordbruksmark som med hänsyn till belägenhet, omfång och övriga förutsättningar är lämplig för jordbruksproduktion. Endast när särskilda oraständighter föreligger bör sådan jordbruksmark enligt föralaget få taa ur produktion. 1978/79:163 ' förRslån ffälla .tvpn i fr:\ga on matJordntäkt för annat iindamål än huabehov. Ägare av maxken föreslås skyldig att aenaat i förväg anmäla ora jordbruksmark skall taa urproduktion eller om takt av matjord skall ske för annat ändamål än för husbehov. Denna anmälningaskyldighet föreslås gälla inte endast jordbruksmark som är lämplig för jordbruksproduktion utan alljordbruksmark. Anmälningsskyldighet skall dock inte föreligga om endast en obetydlig delav marken är berörd. Anmälningsskyldigheten har därför begränsats till jordbrukamark "avnågon betydelse". Enligt utredningena förslag får tillsynamyndigheten, lantbrukanämnden ooh lantbrukastyrelsen,meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen skall kunna efterlevas.Dessa kan avse bl.a. åläggande om viss växtodling eller iständsättande av mark eller markanläggning. Utredningens föralag innebär att ingripande skall kunna ske även om marken brukas men detta intesker på ett rationellt sätt. Besluten skall allt efter omständigheterna kunna riktas mot ägaren eller nyttjanderättainnehavaren eller mot båda. Beatämmelsemaföreslås också kunna tillämpas i fråga om mark som vid lagens ikraftträdande redan tagits ur produktlon och som inte används för annat godtagbart ändamål. En förutsättning i sådant fall föreslås vara att det föreligger särskilda skäl att marken åter tas i bruk för jordbruksproduktion. Utredningenförutsätter att lagen 1 dessa fall kommeratt tillämpas endast när företagsekonomiska och/eller samhälIsekonomiaka skäl talar för detta. Har fastighet helt eller delvia varit föremål för ingripande enligt lagen förealåa staten skyldig att inlösa fastigheten om ägaren begär det och särskilda skäl inte föranleder annat. Expropriationslagens regler föreslås gälla vid fastställandet av lösenbeloppets storlek. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Lag om skötsel av .iordbrukamark 1 § Medjordbruksmark avaes i denna lag sådan och kultiverad beteamark aom ingår i fastighet vilken är taxerad aom jordbrukafaatighet. 2 §Lagen äger ej tillämpning i fråga om jordbruksmark 1. som ingår i fastighet vilken har nybildats för annat ändamål än jordbruk och som därefter ej har undergått taxering, 2. aom ingår 1 stadsplan eller aom enligtbyggnadsplan, faatatälldefter , är avsedd för annat ändamål än jordbruk, 3. som taai anapråk för företag vars tillåtliet prövas i aärskild ordning. §Jordbruksmark, som med hänsyntill belägenhet, omfång och övriga förutsättningar är lämplig för jordbruksproduktion, skall brukasså att markens produktionsförmåga taa till vara rationellt för sådan produktion. 4 § Jordbruksmark, som är lämplig för jordbruksproduktion, får tas ur produktion endast när marken på grund av särskilda onaländigheter ej bör behållas för sitt ändamål. Vad som sagts nu gäller även i fråga om takt av matjord för annat ändamål än till markinnehavarens husbehov. Prop.1978/79:163 ° 5 Innan åtgärd aom avaea i 4 § vidtas i fråga om jordbrukamark av någon betydelae, är ägaren av marken akyldig att i förväg anmäla det till lantbruka-näonden. 6_§Regeringen meddelar föreskrifterom akyldiet för lantbrukanämnden att meddela bealut, huruvida åtgärd som avsaa i 4 § får vidtas. Lantbruksatyrelsen utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag. utövar den närmare tillsynen inom länet. 8 §Tlllaynamyndigheten har rättatt efter anfordran erhålla de upplyaningar och handlingar aom behöva förtillaynen enligt denna lag. §Tlllaynamyndigheten fårmeddela föreläggande eller förbud aom behövs för att denna lag akall efterlevas. Sådant föreläggande eller förbud kan avse vlaa växtodling eller användning eller iatåndaättande av mark eller markanläggning. 10 §Fdreläggande eller förbud aom tvaes i 9 § får allt efter omatändighetema riktaa mot ägare eller nyttjande-rättahavare av egendomen eller mot båda. får bestämma att sådant beslut skall lända till efterrättelse . I bealut om föreläggande eller förbud kan tlllaynamyndigheten utaätta vite. 11 § Harfastighet helt eller delvia berörta av åtgärd som avses i 9 §, är staten skyldig att lösa fastigheten, om ägaren begär det från det beslutet vunnit laga kraftoch särskilda skäl ej föranleder annat. 12 §Talan om inlösen enligt 11 ? skall väckas vid faatig-hetadomatolen. I fråga om inlösen gäller expropriationslagen (1972:719)i tillämpliga delar. Beatämmelaema i 4 kap. 3 § expropriationalagen har tillämpning i fråga om värdeökning som har ägt rum före det talan väcktes vid domstol. 13 § Den aom uppaåtligen eller av oaktaamhet överträder föreläggande eller förbud aom har meddelata med stöd av denna lag eller bryter mot 5 § döma till böter. Vad som sagts nu gäller ej, om föreläggandet eller förbudet har förenats med vite. 14 § Talan mot lantbrukanämnda bealut enligt denna lag föra hoa lantbrukaatyrelaen genombeavär. Talan mot lantbrukastyrelaens beslut enligt laigen förs hoa regeringen genom beavär. Dennalag träder i kraft , då jordhävdslagen (1969:698) akall upphöra att gälla. I fråga om mark aom har använts för jordbruksproduktion och som vidlagens ifraftträdande ej används för annat godtagbart ändamål, äger lagen tillämpning om det föreligger särskilda skäl att marken tas i bruk för Jordbruksproduktion. Föreskrifter i förelägganden eller förbud som har med- delats med stödav äldre bestämmelser skall anses meddelade med stöd av motsvarande bestämmelse i denna lag, om ej regeringen eller myndighet aom regeringenbestämmer förordnar annat. Beatämmelsen i 12§ om tilämpningen av 4 kap. 5 § expropriationslagen (1972:719) gällerej i fråga om värdeökning somhar ägt rum före utgångenav . 1978/79:163 11 I de ursprungliga direktiven, som finns intagna i statsrådsprotokollet då översyn avjordförvärvslagen anmäldes, ges inga anvisningar för arbetets bedrivande. Det konstateras endast attdenna överayn också bör omfattajordhävdslagen (1969:698). fick utredningen tilläggsdirektiv. Chefen för , statsrådetDahlgren, anförde enligt atatarådaprotokollet, såvittnu är av intresse, följande: "En jordhävdslagbör ha till ayfte att hindra att markaom är lämpad för jordbruksproduktion lämnas obrukad. Vid översynen av jordhävdslagen bör övervägas bestämmelservarigenom alla kategorier markägare kan åläggas tillseatt marken brukas 1 enlighet med ortens förhållanden. Vidare börutredningen särskilt uppmärksamma ansvarsfördelningenmellan olika myndigheter exempelvis vid prövningav tillstånd att plantera akog på åkerjord ochkulturbete." Prop.1978/79:163 12 Den tidigare jordhävdslagstiftningen har utförligt redovisats i flera tidigarebetänkanden. Här kan hänvisas bl.a. till vanhävdsutrednings betänkande (SOU 1946:64). I betänkande av lantbrukastyrelaen (SOU1956:62) finns huvuddragen av den jordhävdslagatiftning i mera modem mening som 1947 åra lag om uppsikt å jordbruk utgjorde. Framatällningen har mot bakgrund härav begränsats till några väsentliga huvuddrag i utvecklingen. De uppsiktslagar som har funnits sedan börjam av är följande. uppsiktalag aom omfattade ihuvudaak och , men aom 1917 utaträcktea till att omfatta även . Denna eraattes av 1927 åra uppaiktslag, som visserligen gällde till 1947, men som irealiteten - 1947 var ersatt av en provi-aoriak lag, lag om åtgärder mot vanhävd av jordbruk. Den senareeraattea i sin tur av 1947 åra lag som gälldetill , när den nu gällande jordhävdslagen trädde i kraft. Det kan finnas skäl att närmare beröra lag som innehöll i huvudsak följande. Enligt denna skulle lantbruksnämnderna ha uppsikt över att brukningsdelar med mer än 2 ha odlad jord inte van-hävdades. Inom vlsaa områden kunde uppsikten utsträckas även till mindre brukningsdelar. Vanhävdansågs föreligga dels då jordbruket vanaköttes så att vidmakthållandet äventyrades, ooh dela då byggnader Prop.1978/79:163 ' som var nödvändiga för jordbruket bortfördes eller lämnades utan nödigt underhåll. tian gjorde alltaå skillnad mellan vanhävd av jord och vanhävd av byggnader. Vad förat beträffar vanhävd av jord, skulle sådan anaes föreligga om jordbrukets vidmakthållande äventyrades. Enligt den förut gällande vanhävdslagen förelåg vanhävd så snart jordens avkastningsförmåga äventyrades. Han hade alltaå två alaga vanhävd. Den lindrigare gradenreaulterade i en nedsättningav avkastningsförmåga. Den grövre graden däremot resulterade i att odlad jordså småningom återgick till naturtillståndet. I lagens förarbeten nämndes som exempel, att åkrar och ängar lämnades utan skötsel så att skogsåterväzt inställde sig eller att jorden utsögs genom att inga, näringsämnen tillfördes denna. Att åker fick växa igen till som skördades kunde däremot inte hänföras till denna grövre grad. lag ansågs endast den grövre graden som vanhävd. Vanhävd avbyggnader förelåg om de byggnader aom var nödvändiga för jordbruket fördes bort eller lämnades utan nödvändigt underhåll. Typiska tecken på försummat underhåll ansågs i praxis vara att taken var så dåliga att byggnader och inventarierutsattes för väta, vidare om dörrar och fönster m.m. saknades. Det fanns dock visaa undantagafall, då vanhävd inte skulle anaes föreligga trots att de vanligatecknen på sådan fanns, rör det första fick jordbruket läggas ned helt, om bruk-ningadelenmed hänayn till jordmån, belägenhet etc. var olämplig för varaktigt Jordbruk. För det andra fick byggnadernadessutom förstöras om de blivit obehövliga till följd av varaktig rationalisering avdriften eller sådan aammanalagning avbrukningsdelar, aom skedde i cver-enastämmelse med jordbrukets yttre rationalisering. Huruvidadetta sistnämnda fall skulle anses föreligga, bestämdes ju ytterst genom lantbruksnämndens planeringar. 1978/79:163 " Ansvarig för vanhävdens avhjälpande var i första hand ägaren. Dock ålåg det arrandator att avhjälpa vanhävd av jord. I föratahand skulle lantbrukanämndensöka få till atånd en överenakommelae. Miaslyckades deteller fullgjordes inte avtalet, skulle ärendet anmälas för , aom föreakrev de åtgärder, som erfordrades för vanhävdena avhjälpande, samt förelade vite. Hela tvångsmedelsförfarandet inställdes emellertid om den för vanhävden ansvarige var medellös. Uppaiktalagen kompletteradea med an aärakild lag av om tvångainlösen av vanhävdad jordbruksegendom (lexBogesund). Enligt denna kundekonungen med rikadagens samtycka förordna att jordbrukaegendom, aom var synnerligen grovt vanhävdad akulle avstås till kronan. Inlöaen akulle i aå fall ake efter axpropriationsreglema.Lagen var avsedd att användaahuvudsakligan i de fall, då vanhävden och egendomen hade atoromfattning. Den aäkraate garantin mot mlaabruk haxansetts ligga i medverkan till beslut om inlöaen. 4.2 Jordhävdslagen (1969:698) Jordhävdslagen trädde ikraft . Lägena syfte är ihuvudsak endast att främjajordbrukets rationalisering och akydda reaultatet av denna. Grundprincipen ilagen är att det aom regel skall vara tillåtet att lägga ned jordbruk. Endast i sådana fall då nedläggningen strider mot viaaa allmänna intreaaen kan det allmänna gripa in. Lagen är tillämplig på odlad jord. Med odlad jord avsea åker och kultiverad beteamark (I §). Undantagen från lagen är mark (2 §) 1. som tillhör staten, Prop.1978/79:163 5 2. aom ingår i fastiet, vilken är taxerad som annan fastighet ellervilken genom avstyckning bildata för annat ändamål än jordbruk och därefter ej undergått taxering, 3. aom ingår i atadaplan eller aom enligtbyggnadsplan, faatatälldafter , är avaedd för annat ändamål än Jordbruk, eller 4. på vilken jordbruket varit nedlagtunder . Jordbruket anaea nedlagt (i §), om odlad jord under mer än två är i följd inte har bearbetata ellerutnyttjata för slåtter eller beteagång eller om akog planterata på . Beatämmelaema innebär att lantbruksnämnden kan ingripa först sedan två är förflutit efter brukningena upphörande. Sedan sammanlagt förflutit kan ingripande inte ske. Grunder för ingripande anges i 3 § och innebär att om jordbruket på odlad jord varit nedlagt under högst tre är kan lantbruksnämnden förelägga innehavaren att återställa hävden om Jorden 1. ingår i brukningsenhet, som är eller genom tekniskt och ekonomiskt rimliga åtgärder kan bli lämpad för ratio nell jordrukadrift och aom lider akada genom nedläggning.- en eller 2. med hänayn till läge,beakaffenhst och övriga omständig heter bör hållas i odlat skick för att underlätta bildandet av rationell brukningsenhet. Har jordbruket på odlad jord lagts ned kan lantbrukanänn-den förelägga innehavaren att återatälla hävden. Härvid akall de åtgärder angea aom behövs. Vite kan utsättas (3 § sista stycket). Prop.1978/79:163 16 Beträffandejord som innehas med nyttjanderätt akall föreläggandet riktas mot ägaren, om nyttJanderättainnehavaren är medellöa eller hans återstående besittningatid inte är tillräcklig för hävdens återställande. Ägare eller brukare av jord är akyldig tålaatt föreskriven åtgärd vidtas även om föreläggandet är riktat mot annan. kan vidare beträffande visa odlad jord förordna att matjordstäkt inte får ska. Sådant förordnande får meddelaa under högat åt gången och gäller . Den som överträder sådant förordnande kan dömaa till böter. På begäran av ägaren av odlad Jord kan lantbruksnämnden avge förklaring att jordbrukets nedläggande inte kommer att medföra åtgärd (7 §). Har föreläggande om återställande av hävden meddelats för att underlätta bildandet av rationellbrukningsenhet är staten skyldig att lösa jorden om ägaren b«gär det. Yrkande om inlöaen får framatällaa hos lantbrukanäainden från dess bealut. Bifallas inteyrkandet får talan föras vid fastighatadomstol inomaamma tid (5 §). 4.3 Aktuella beatämmelaer i akoeavärdalagen och naturvårdalagen 4.3.1 Skogavårdslagen (1948:237) Enligt akogBvårdalagen skall skogsmark med därå växande skog genom utnyttjande på lämpligt sätt av skogsmarkens virkesalstrandeförmåga skötas aå att tillfredsställande ekonomiakt utbyte vinns och,aåvitt möjligt, i huvudaak jämn avkastning erhålla. 1978/79:163 17 Uppaikt över att lagen efterleva utövaa av akogsvårda-atyrelaemaoch deras verksamhet övervakasav akogsatyrel-aen. Skogsatyrelaen utfärdar anvisningar som skall tjäna till ledning vid lagens tillämpning. Med skogsmark avaes enligt skogsvårdslagen mark som är lämplig för skogsproduktion och som inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål. aom är lämplig för skogsproduktion skall dock inta räknas aom akogamark, om marken i väsentlig utaträcknlng använda för annat ändamål. Ett markutnyttjande aom innebär annan användning än akogsproduktion måste nämligen enligt förarbetena även från aamfaälleta aynpunkt i regel betraktasaom den lämpligaste användningen eller i vart fall som engodtagbar användning. Bedömningen bör därför inte ske enbart efter rentekonomiska synpunkter. Hänaynmåste även tas till aociala och ideellaintreaaen. Enligt akogaatyrelaens anvisningar till lagen skall detfaktiska användningssättet som regel godtas, om det teraig rimligt och förnuftigt. Väaentlighetskravet bör enligt anvianingama prövas gneom en bedömning av intenaiteten imarkutnyttjandet. Om markens användning påtagligt illa avarar mot normalakrav på rationellt nyttjande bör området hänföras till akogamark. Som exempel anförs dåligt utnyttjade eller dåligt underhållna beteamarker med obetydlig gräaproduktion. I lagen angea aärakilt att outnyttjad mark i viaaa fall inte akall betraktaa aomakogamark. Det konstateras i förarbetena att det akulle föra för långt att räkna all outnyttjad ooh för akogsproduktion lämplig mark till skogsmark. I visaafall kan marken med atörre fördel rent ekonomiskt sett användas till annat ändamål. Hänsyn bör vidare tas till vissa sociala ochideella intressen. 1978/79:163 18 Av betydelae för skogsvårdslagena tillämpningsområde är vidare de bestämmelser som reglerar ianapråktagande av akogamark för annan användning än skogsproduktion. Genom enexemplifiering i lagen angea de ändamål för vilka en omläggning av akogamark får ska utan hinder av lagens övriga beatämmelaer. För omläggning till trädgård, åker, byggnadatomt, väg eller annat liknande ändamål gäller ingen annan inakränknlng än att skogsvärdsstyrelsens tillstånd krävs om omläggningen berör svårföryngrad akog eller akydda-akog.Skogavårdaatyrelaen har dock rätt att avkräva markägaren en förbindelae att inom visa tid vidta för omläggningen nödvändiga åtgärder eller bestämma inom vilken aådana åtgärder akall vara verkställda om sådan förbindelae inte ges. Omläggning till äng eller betaamark för varaktigt betaabruk får endast ske om marken är lämplig för detta ändamål och inte är av atörra ytvidd än som kan anaea akäligt. Skogsvärdastyrelsens tillstånd krävs alltid för sådan omläggning. I förarbetena anföra att en omläggning till trädgård, åker, byggnadstomt, väg eller annat liknande ändamål i regel torde representera ettavsevärt mera intensivt utnyttjande avmarken än om den fortsättningsvis använda för akogsproduktion medan förhållandet när det gäller omläggning till äng eller beteamark i visa mån är ett annat. För en överföring av akogamark till annat användnlngaaätt än de nu nämnda, i lagen uppräknade, kräva akogsvårdaatyrelaens tillstånd. Om det efter avverkning inte har lämnats kvar skog av sådan täthet och beskaffenhet att den med hänsyn till rådande naturförhållanden kan anses nöjaktig, skall sädana åtgärder vidtas som fordras för att det inom skälig tid akall finnas nöjaktig återväxt på det avverkade området. Kravet på återväxtåtgärder gäller även efter akada på akog ooh - vilket framför allt är av intresse i detta sammanhang -om akogstillatåndet i andra fall är uppenbarligen otlllfredsatällande. I dessa senare fall begränsas emellertid kraven till denkoatnad aom Prop.1978/79:163 19 motavarar värdet av de träd aombör fällas i samband med åtgärden, såvida inte skäligt bidrag till täckande av koatnadema kan erhållas av allmänna medel. får träffa skriftlig överenskommelse med markägaren om vilka och inom vilken tid åtgärder skall vara verkställda. Om överenskommelse inte kan träffas får skogsvårdsstyrelsan påkalla undersökning av en sakkunnig och två gode män. Om det efter denna synfortfarande finns skäl för det skall frågan om överenskommelse åter aktualiseras. Om överenskommelse inte kan träffas skall väcka talan hos domstol som fär föreskriva vilka åtgärder som skall vidtas. Om överenskomna eller föreskrivna åtgärder inte har vidtagits inomfastställd tid skall skogavårds-styrelsen utföra en besiktning av området. Det ankommer på skogavårdsstyrelaen att på markägarena bekoat-nad föranatalta om åtgärd aom är efteraatt. 1973 åra akogsutredning (Jo 1973:6) har avgett betänkandet (SOU 1978:6) "Skog för framtid" med föralag till ny akogsvårdalag. 4.3.2 Naturvårdslagen (1964:822) De bestämmelser i naturvårdslagensom är av intresse i detta aammanhang är främst reglema om takt, samråd, naturvärdsområds och naturreservat. Takt av grus och andra jordarter för annat ändamål än markinnehavarena husbehov, dvs. denförbrukning aom krävs för skötaeln av en jordbruks- ellerakogsfastlg-het, får inte ske utan tillstånd av . Bestämmelsen är tillämplig,på takt av sten, grus, sand, lera,jord, torv eller andra jordarter. Med jord avses inte endast det översta mat Jordslagret utan också övriga förekommande jordlager som exempelvismorän, I samband med tillstånd kan meddela sådana 1978/79:163 20 föreskrifteratt företagets menliga inverkan på naturmiljön begränsas eller motverkas. I samband med 1974 åra ändringari naturvårdslagan, då en generell tillständspllkt för takt av jord infördes i naturvärdalagen, erinradea i förarbetena om att Jord-hävdalagen innehåller en baatämmelae som reglerar takt av matjordoch att denna lag är föramål för övarsyn av jordförvärvautredningen. Efteraomregleringen 1 jordhävdslagensker från andra utgångspunkter än hänsyn till natsrvårdslntressen behölls dock bestämmelsen i avvaktan på resTiltatet av jordförvärvButrednlngena arbete. Nödvändiga snmnrdningaföreakrifter för tillatändapröv- ningen borde dock enligt föredraganden utfärdas i administrativ ordning, Inaturvärdsförordningen (1976:484) har medanledning härav intagits en baatämmelae av innebörd att länsatyrelaen akall hänvisa vederbörande att begära tillstånd i de fall sådant behövs också enligt jordhävdslagen. , aom inta avaer täktverksamhet och aom kan ändra naturmiljön väsentligt, föreligger en generell skyldighet för markägaren eller företagaren att saoråda med länsatyrelaen innan företaget utTöra. Hage-ringen eller länsatyrelaen kan vidare förordna att aamråd alltid akall ake beträffande viaat eller viaaa slag avarbetsföretag. Regeringen har aåledaa med giltighet för hela landet förordnat att bl.a. msrkbe'rednlnggenom hyggeaplöjning alltid akall föregås av aamråd. Inom länet ankommer det på länaatyrelaen att avgöra vilka slag av företag aoo akall anmälas för aamråd ooh inom vilket område aådan anmälan akall göras. Som exempel på arbetaföretag som avsea med beatämmelaen kan nämnas utföranda av vägar, atörre achaktnlngar och dräneringar och förvandling av till akogamark m.m. 1978/79:163 21 När ettarbetaföretag har anmälts för aamråd har möjliet att utöver råd och anvisningar ge förelägganden om att åtgärder skall vidtas för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Däremot torde inte det tilltänkta företaget kunna förbjudas. Föreläggandena, som kanvltessanktloneras, färheller inte innebära så långtgående inskränkningar att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Institutet naturvårdsområde ger möjlighet att i samråd med meddela föreskrifter som inte endast rör en fastighets användning utan även innebär ålägganda för ägaren att tåla att naturvårdande åtgärder utföra på hans fastighet. förutsätts att akyddabehovet inte är större än att det kan tillgodoaaa genom värd- och kontrollföreakrifter aom vanligen kan förenaa med ett normalt Jordbruk ochakogsbruk. Förordnande om naturvårdsområde får inte ake om de föreafcrifter aom behöva är aå ingripande att pågående markanvändning avsevärt föravåras. I sådant fall akall området i stället avsättas aom naturreaervat. Inatitutet naturreservat är förbehållet särskilt skydda-värda objekt för vara aäkerställande det kräva mera intenaiva vårdåtgärder och betydande ingrepp i pågående markanvändning. Länsatyrelaen förordnar om bildande avnat'ur-reaervat och meddelar i aamråd med naturvårdaverkatda föreakrifter som akall gälla för att trygga reaeiTTatets ändamål. Föreskrifterna kan innebära förbud mot bl.a. bebyggelse, uppföranda av atängael, täktverksamhet, uppodling, dikning,plantering och användning av bekämpningsmedel. Vidare kan ägaren förpliktas tåla att det inom området anläggs vägar, parkeringsplatser,vandringsleder och lilaiande anordninar samt att det företas exempelvis gallring, röjning och plantering. Om föreskrifterna är så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåraa 1978/79:163 22 eller om mark tas i anspråk, har markägaren rätt till ersättning. Ersättningsfrågan avgörs, om överenakommelae inte kan träffaa med länaatyrelaen, av faatighetadorastol.Den som bryter mot utfärdadeföreakrifter enligt naturvårdslagen riskerar straffansvar. Endaat föreakrifter aom innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras grundar, aom framgår av det föregående, rätt till ersättning enligt naturvårdslagen. I förarbetena till ändringar i denna har föredraganden uttalat att begreppetpågående markanvändning bör ges en relativt generös tillämpning. Markägare som genom föreskrifter eller beslut enligtnaturvårdslagen hindras att vidta annormal och naturlig rationalisering av pågåendemarkanvändning bör således få ersättning härför.