prop · G20380 · 1978-12-31 00:00:00 — Han kan dåutlämnas under förutsättning att samma slags vilseledande av myndighet skulleha varit straffbart i den anmodade staten och även om den statens lag inte heltöverenssiämmer med den anmodande statens. Av uttalanden som i övrigt har gjortsunder förarbetena lill konventionen framgår vidare att avsikten är alt den som Prop.1978/79:80 12 1. ex. underlåter att anmäla en vara till förlullning i enkonventionsslal skall kunna utlämnas från annan konventionsslal, omunderlåtenhet att göra sådan anmälan också i den staten ulgör brott av densvårhetsgrad som krävs för utlämning. Detta avses gälla även om sistnämnda statinte har samma importrestriktioner som den ansökande staten. Såväl i de nu berörda situationerna som i andra sammanhangkrävs dock alltid enligi huvudregeln i punkl I all den gärning för vilkenullämning begärs motsvarar ett brott av samma natur enligt den anmodade statenslag. Atl brottet skall vara av samma natur torde inte hindra att det av denanmodade staten hänförs under en allmän straffbestämmelse, t.ex. mot bedrägeri,om den fiskaliska reglering som i del aktuella fallet har åsidosatts saknarmotsvarighet i den staten. Av vad som har anförts nu framgår att protokollets krav pådubbel straffbarhet i sak sammanfaller med den svenska allmänna uilämningslagensståndpunkt. Med hänsyn härtill och lill all denna lag som nämnts inteinnehåller någon begränsning vad gäller möjligheten till ullämning förfiskaliskt brott, bör artikeln enligt min mening kunna tillträdas av Sverigeutan lagändring. Art. 3 iprotokollet tar sikle på s.k. utevarodom, dvs. en dom som meddelats utan atlden dömde har varit personligen närvarande vid förhandling i saken infördomstol, jfr 4 § andra stycket lagen (1972:260) om internationellt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom. Artikeln skall ses mot bakgrund av atlde slaler som har tillträtt den europeiska utlämningskonventionen enligt art.12 i konventionen har förbundit sig att godta en dom eller ett häktningsbeslutsom underlag för en utlämningsbegäran utan någon prövning av den tilltaladesskuld eller domens standard i övrigi. Vad som har sagts nu gäller i principockså i fråga om utevarodo-mar. Även har tillträtt denna ariikel, dockmed del förbehållet att dom eller häktningsbeslut som meddelats i främmandestat inte godtas, om del i ett särskilt fall framgår all avgörandet äruppenbart oriktigt. Detta har avspeglat sig i 9 § tredje stycket allmännautlämningslagen. Det förutsätts där atl genom överenskommelse medfrämmande stat kan bestämma all i förhållande till den staten fållande domeller sådani beslut om häktning som har meddelats av domstol eller domare skallgodtas, om det inte i särskilt fall framgår att domslutet ellerhäktningsbeslutet är uppenbart oriktigt. Under expertkommitténs arbete har uppmärksammals attkonventionens föreskrifi om godtagande av dom som meddelats i den ansökandestaten kan tänkas komma i konfiikt med den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, när frågaär om en utevarodom. I sisinämnda konvention, som har tillträtts av (SÖ1952:35), har nämligen slagits fasl vissa minimirättigheter som skall tillkommavar och en som har blivit anklagad för brottslig gärning. a. gäller (art.6.3 b-d) atl den åtalade skall ha rält Prop.1978/79:80 13 att åtnjuta tillräcklig tid och möjlighel all förberedasill försvar, alt försvara sig personligen eller genom räitegångsbiträde samtatt förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom liksom att fävittnen inkallade för egen räkning. måsle en stat som har anslutit sig lill konven-tionen angåendeskydd för de mänskliga rällighelerna och de grundläggande friheterna hamöjlighel alt avslå en framställning om utlämning, om den finner atl dennakonventions regler har satts åsido. Såvitt gäller utevarodo-mar måsteemellertid enligt vad kommittén har funnit hänsyn därvid las till att vissaslaler har regler som innebär en rätt för den som har dömts i sin frånvaro attinom efier delgivning av domen föra särskild lalan (opposition) motdenna. Ny rättegång skall då äga rum. Mol dennabakgrund har an. 3 i lilläggsprotokollei konstruerats på följande sätt. Närullämning begärs för verkställighet av en uievarodom fär den anmodade statenavslå framställningen om, enligt dess åsikt, rälle-gången inte har tillgodosettde minimirättigheter till försvar, vilka anses böra tillkomma var och en somåtalas för brotl. Ullämning skall emellertid ändå beviljas, om den ansökandestaten lämnar en försäkran, som bedöms innebära tillräcklig garanti för att densom begärs utlämnad får rätt till ny domstolsprövning och därvid tillförsäkrasrätlen lill försvar. Utlämnings-beslutet innebär i så fall alt det fortsallaförfarandet kan gestalta sig på två olika sätt. Anför den dömde inte oppositionmol domen, kan den ansökande staten verkställa denna. Om han däremot anföropposition, får inte den ursprungliga domen verkställas, ulan ny rättegångmäsle äga rum (punkt I). När delgäller utgångspunkten för beräkningen av den tid inom vilken opposition skallfå anföras, får inte den underrättelse om utevarodo-men som sker i självautlämningsärendet räknas som delgivning (punkt 2). Detregelsystem som sålunda föreslås måste ses som en förbättring av den dömdesrättsskydd i utlämningsärenden. Från svensk synpunki är det en klar fördel attdel uttryckligen slås fast att ullämning för verkställighet av en utevarodominte behöver beviljas annat än när den dömde har erhållit godtagbart rättsskyddi processen eller garantier lämnas för all sådani rättsskydd kommeratttjilförsäkras honom efter utiämningen. bör därför ansluta sig tillartikeln. Bedömningenav frågan om de nya villkor för ullämning är uppfyllda som ställs upp i art. 3bör enligt min mening ingå i den prövning, som enligt 18 § första stycketallmänna utlämningslagen ankommer på högsia domstolen. Med hänsyn härtill börartikeln fä uttryckligt slöd i lagen. Del kan lämpligen ske genom atl 9 §tredje siycket kompletteras med en ny mening. I denna bör föreskrivas att del isådan överenskommelse som avses i stycket kan bestämmas atl en utevarodom skallgodtas endast om ett av två alternativa villkor är uppfyllt. Antingen måsle dendömdes rättighet alt försvara sig ha blivit nöjaktigt tillgodosedd trots hansutevaro eller också har den ansökande staten alt i ärendet avge en försäkran omatt den dömde Prop.1978/79:80 14 har möjlighel atl påkalla ny domstolsprövning somlillgodoser denna rättighet. Jag förordar att lagrummet ändras i enlighethärmed. Art. 4 i protokollet innebäratt en konventionsslal befriasfrån skyldighet atl utlämna, om ett beslul om "amnesty" beträffandedet aktuella brottet har meddelats i den staten. En förutsättning är all statenhar haft jurisdik-tionsrätl med avseende på brottet. Med "amnesty"förstås enligt vad som framgår av förarbetena inte bara beslut om kollektivbenådning utan också individuellt nådebeslut samt beslut om s. k. abolition. Även denna artikel får ses som en fördel från svensksynpunki, särskilt med hänsyn lill alt 10 § första stycket allmännautlämningslagen innehåller ett direkt förbud mot utlämning från i defall som artikeln tar sikte på (jfr prop. 1975:35 s. 62). Artikeln bör därförtillträdas av . Det kan ske utan lagändring. Enligt 14 § första siycket allmänna utlämningslagen skallframställning om utlämning göras på diplomatisk väg. Detsamma gäller enligtart. 12.1 i den europeiska utlämningskonventionen, såvida inte annan ordninghar överenskommits genom avtal direkl mellan två eller fiera konventionsstater. 1 tilläggsprotokollets art. 5 föreskrivs i stället somhuvudregel att en utlämningsframställning skall sändas fränjustitiedepartementet i den ansökande staten till i denanmodade staten. Denna justering av konventionstexten har tillkommit i syfteatt befordra snabbheten i proceduren. Framställning skall emellertid också ifortsättningen kunna göras på diplomatisk väg och andra sätt kan överenskommasi särskilda avtal. har i andra liknande sammanhang I.ex. vidtillträde lill de europeiska konventionerna om brottmålsdoms intemationellarättsverkningar (SÖ 1973:55) och om överförande av lagföring i brottmål (SÖ1976:21) - avstått från atl kräva alt framställning från främmande stat skallgöras på diplomatisk väg. Jag ser inte något hinder mot att godtar enenklare ordning även vad gäller framställningar om utlämning fråneuroparådsstater. Enligt min mening bör därför tillträda den berördaartikeln. I enlighet med praxis bör dock därvid avges en förklaring av detinnehållet att för svensk del framställningar kommer atl sändas resp. las emotav i stället för . Vad som har sagls nu föranleder en justering av 14 §första stycket allmänna utlämningslagen som föreskriver diplomatisk väg somenda kommunikationsform. Stycket bör lämpligen få det innehållet att en framställningom utlämning skall ges in till och att den skall göras pådiplomatisk väg, om inte i förhållande till den främmande staten haröverenskommit om att tillämpa annan ordning. Art. 6 12 innehåller sedvanliga slutbestämmelser. Avdessa bör särskilt nämnas art. 9.1 där det föreskrivs att förbehåll motkonventionen - som gjorts av i vissa hänseenden - även gäller somförbehåll mot Prop.1978/79:80 15 I övrigt torde slutbestämmelserna inte krävanägon närmare kommentar. I enlighet med det anförda förordarjag atl Sverigetillträder det aktuella proiokollei utan förbehåll men all del i anslutningtill art. 5 från svensk sida görs en förklaring av det innehåll somjag harangett . De lagändringar som jag här har föreslagit kommer att få rättsligverkan i förhållande lill främmande slal först när tilläggsprotokollet harträtt i kraft, en tidpunkt som f. n. inte kan förutses med säkerhei. Deras ikraftträdandebör därför lämpligen knytas till protokollets ikraftträdande. Jag förordar avdelta skäl alt lagändringarna får träda i kraft den dag regeringen bestämmer. 4 Tilläggsprotokollet till den europeiska konventionenom inbördes rättshjälp i brottmål Som jag har nämnt förut innehåller den europeiskarältshjälpskonveniionen bestämmelser om atl konventionsstalerna skall lämnavarandra biträde i brottmål med bevisupptagning, husrannsakan och beslag förbevisändamål, delgivning samt utlämnande av straffregisterutdrag. Enligt art.2.a får dock framställning om rättshjälp avslås bl.a. i det fallel attframställningen hänför sig till en gärning som av den anmodade staten betraktassom ett fiskaliskt brott. Framställning om rättshjälp behöver inte heller bifallasi den mån det skulle kränka den anmodade statens suveränitet, medföra fara fördess säkerhet eller strida mot dess allmänna rättsprinciper eller andraväsentliga intressen (art. 2. b). har gjort ett förbehåll motkonventionen av den innebörden att en framställning dessutom kan avslås, om dengärning som framställningen avser inte är belagd med straff i svensk lag (prop.1961:48 s. 6). Vid konventionens ratificering gjorde vidare bl.a.det förbehållet atl sådan rättshjälp som består i husrannsakan eller beslagför eftersökande av bevis inte skulle komma atl lämnas från svensk sida. Eftertillkomsten av lag om användning av vissa tvångsmedel på begäran avfrämmande stat har emellertid återtagit det förbehållet. För atthusrannsakan eller beslag skall få ske på främmande stats begäran har Sverigedock ställt upp som villkor bl. a. att det aktuella brottet skall varaullämningsbart enligt svensk lag. 1 tilläggsprotokollet har, på motsvarande sätt som itilläggsprotokollet lill den europeiska utlämningskonventionen, huvudviktenlagts vid att sträcka ut rättshjälpskonventionens tillämpningsområde till defiskaliska brotten. I enlighet härmed föreskrivs i protokollets art. I attkonventionsstaterna inte skall utnyttja möjligheten att avslå en framställningom rättshjälp enbart på den grunden att den hänför sig till en gärning vilkenden anmodade staten betraktar som ett fiskaliskt brotl. Del föreligger emellertidinget hinder mot att avslå framställningen av annal skäl, t.ex. om det Prop.1978/79:80 16 skulle befinnas strida mot allmänna rättsprinciper attverkställa den här i landet. Även i detta tilläggsprotokoll har uppmärksammals all vidde fiskaliska brotten särskilda problem kan uppstå när det gäller kravet på dubbelstraffbarhet. I art. 2.1 föreskrivs därför att en konventionsstat, som hargjort verkställandet av en framställning om husrannsakan eller beslag beroendeav att dubbel straffbarhet föreligger, i fråga om fiskaliskt brotl skall ansedel villkoret uppfyllt, om brottet är straffbart enligt den ansökande statenslag och motsvarar ett brott av samma natur enligt den anmodade statens lag.Framställningen får enligt art. 2.2 inte avslås på den grunden all den anmodadestatens lag inte föreskriver samma slag av skall eller annan pålaga eller inteinnehåller en reglering av samma slag beträffande skatt eller annan pålaga,tull eller valuta som den anmodande statens lag. Regleringen ansluter sigsålunda här nära till de bestämmelser i ämnet som har tagits in i det andratilläggsprotokollet lill den europeiska utlämningskonventionen (se avsnitt 3). Med hänsyn till viklen av att satsningen på bekämpandet avden ekonomiska brottsligheten effektiviseras står det enligt min mening klartatt bör ta till vara möjlighelerna att få lill stånd ett vidgatmellanstatligt samarbete på området även när det gäller att skaffa frambevisning och liknande åtgärder. Behovet av sådan rättshjälp mellan olikastater kan förutsättas öka i takt med den aktuella broltlighetens fortgåendeinternationalisering. Jag förordar därför atl tillträder artiklarna 1och 2. I de svenska författningar som reglerar frågan omrättshjälp ål främmande stater i brottmål finns f. n. inga begränsningar somtar sikte på brott av fiskalisk karaktär. När frägan om tillträde lillden europeiska rältshjälpskonveniionen anmäldes för framhölldåvarande chefen för justitiedepariementel (prop. 1961:48 s. 5) atl det bordeankomma på den svenska myndighet eller domstol som lar emot en framställning iett sådant ärende att avgöra om den kan och bör bifallas. Med hänsyn tillintresset av att från svensk sida kunna påräkna bistånd i utlandet i liknandemål borde därvid ömsesidighetssynpunklen beaktas. Genom att ansluta sig lill tilläggsprotokollet åtar sigSverige emellertid under vissa förutsättningar en skyldighet atl lämnarättshjälp även när fråga arom fiskaliskt brott. Art. 2 innebär vidare attSverige, när framställningen avser beslag eller husrannsakan, skall ansekravel på dubbel straffbarhet vara uppfyllt, om den aktuella gärningenmotsvarar ell brotl av samma natur enligt vår lagstiftning. För del regleras frägan om husrannsakan ochbeslag som rättshjälp åt främmande stat av lag om användning av vissatvångsmedel på begäran av främmande stat. Såvitt gäller kravet på dubbelstraffbarhet hänvisar denna lag (3 §) till 4 § försia stycket första meningenallmänna utlämningslagen. Det innebär atl gärningen måsle motsvara ett brott,för vilket enligt svensk lag är stadgal fängelse . 1978/79:80 17 enlighel med vad jag har framhållit i avsnitt 3 innebärdetta att gärningen inte behöver direkt falla under någon brottsbeskrivning isvensk lag utan alt det är tillräckligt alt själva gärningstypen ärkriminaliserad i vän land. Därmed torde tilläggsprotokollet kunna tillträdas avSverige utan alt någon ändring behöver göras i 1975 ärs lag. 1 fräga omtolkningen av art. 2.2 i protokollet fär jag hänvisa lill vad jag i föregåendeavsnitt har anfört om molsvarande bestämmelse i tilläggsprolokollel till deneuropeiska utlämningskonventionen. Såvittgäller framställning om bevisupptagning vid domstol innehåller protokolletingen särskild regel som berör kravet på dubbel straffbarhet. Detla hänger sammanmed alt konventionen inte räknar med att något sådant krav skall ställas uppfrån de anslutna staternas sida i annat fall än när det är fråga omhusrannsakan eller bevisupptagning (art. 5). har emellenid som nämntsgjort ett generellt förbehåll om all framställning om rättshjälp skall kunnaavsläs, om den gärning som avses inte är belagd med straff enligt svensk lag.All del förbehållet har gjorts beror på atl, enligt 1 § första stycket andrameningen lagen om bevisupptagning åt utländsk domstol, sådan bevisupptagninginte får ske, när det är fråga om gärning som inte är belagd med straff isvensk lag. Den nu berörda bestämmelsen i lagen om bevisupptagning ätutländsk domstol skiljer sig sålunda från molsvarande föreskrifi i allmännautlämningslagen på del sättet att den åtminstone enligt ordalagen kräver atlden aktuella gärningen skall falla direkl under en svensk straffbestämmelse.Det ler sig något ovisst hur föreskrifien bör tolkas. Sannolikt har avsikteninte varil atl gå så långt i fråga om kravet på dubbel straffbarhet, alt detför bifall till en framställning om bevisupptagning skall krävas alt en svenskdomstol skulle ha kunnat döma lill straff för brottet. Med en sådan tolkningskulle en framställning om bevisupptagning beiräffande ett fiskaliskt brott ifrämmande stat knappast någonsin kunna beviljas, eftersom en sådan gärningpraktiskt laget aldrig torde vara straffbar även som brott mol svensklagstiftning. I förarbetena lill det aktuella lagrummet har emellertid fråganinte berörts. Det är därför under alla förhållanden något osäkert, om en svenskdomstol har möjlighet atl bifalla en framställning om bevisupptagning i detfallel att visserligen själva gärningstypen är kriminaliserad i men dentillämpliga svenska straffbestämmelsen inte direkt motsvarar den utländskabestämmelsen. Vad som har sagts nu talar för att 1 § lagen ombevisupptagning åt utländsk domstol bör ändras i samband med tillträdetill protokollet i syfte atl tolkningsproblem av nu berört slag skall förebyggas.Detta kan lämpligen ske genom att det i första stycket andra meningenföreskrivs att reglerna om bevisupptagning inte äger lillämpning, när fråga ärom ansvar för gärning som ej motsvarar brott enligt svensk lag. Därmed kommersamma krav på dubbel straffbarhet som i allmänna utlämningslagen atl ställasupp, dvs. del blir tillräckligt att den aktuella gärningstypen Prop.1978/79: 80 18 är kriminaliserad i . En sådan anpassning avbevisupptagningslagen till vad som gäller om utlämning är enligt min meningsakligt motiverad även oberoende av frågan om tillträde tillprotokollet. Jag förordar därför en ändring i denna lag av angiven innebörd.Det bör överiålas åt regeringen att, när uppgift föreligger om tidpunkten förprotokollels ikraftträdande, förordna att den aktuella lagändringen skallträda i krafl vid samma lidpunkt. Den europeiska rältshjälpskonveniionen gäller f.n. bara ifråga om processuella ålgärder och har sålunda inte lillämpning på delgivningav handlingar o.d. på verkställighetssladiet (art. 1.2). Genom art. 3 itilläggsprotokollet utvidgas emellertid konventionen till att gälla även vissrättshjälp som har anknyining till straffverkställighet. Artikeln skall ifrämsta rummet ses mot bakgrund av att det i vissa länder finns bestämmelser omatt olika beslut på verkställighetsstadiet av kriminalvårdsmyndighet, övervakningsnämndeller motsvarande organ skall delges den dömde för all bli gällande. Artikelninnebär att även delgivning av sådana beslut kommer att omfattas avkonventionen. Från svensk sida finns ingen anledning att ställa sigavvisande till en sådan utvidgning av konventionens tillämpningsområde. Jagförordar därför att tillträder artikeln i fråga. Del kan ske utanlagändring. Ytterligare en utvidgning av konventionen har skett genomart. 4 i tilläggsprotokollet. Den kompletterar konventionens art. 22 somföreskriver att varje konventionsslats justitiedepartemenl minsl en gång omärel skall underrätta jusiitiedepartementel i annan konventionsslal om straffdomaroch efterföljande åtgärder som har införts i slraffregistret beiräffandemedborgare i den staten. har vid konventionens ratificering godtagitart. 22, varvid av tekniska skäl det förbehållet dock har gjorts att meddelandeom efterföljande åtgärder inte lämnas. Vidare har från svensk sida meddelatsatt översändandet av straffdomsuppgifterna ankommer på ,lill vilket också motsvarande utländska uppgifter bör sändas (prop. 1961: 48 s.17). Art. 4 i tilläggsprotokollet innebär att en stal som hartillhandagått med de underrättelser som avses också skall, på begäran ivarje särskilt fall, översända avskrifter av de ifrågavarande domarna ochbesluten liksom eventuell annan information av intresse i sammanhanget. Syftetskall vara alt bereda den främmande staten möjlighet att överväga om internaåtgärder från dess sida bör vidtas. Som exempel nämns i förarbetenakörkorts-ålerkallelse. Den skriftväxling som blir aktuell skall äga rum mellande berörda justitiedepartementen. Det finns enligt min mening ingenting som talar emot attSverige ansluter sig till denna artikel. Någon begränsning avunderrättelseskyldigheten till all avse enbart straffdomar behöver inte göras,eftersom de tekniska svårigheter som kan föreligga att automatiskt översändabeslut om andra verkställighetsåtgärder inte är för handen när det blir frågaom att lämna Prop.1978/79:80 19 information på särskild begäran. 1 överensstämmelse medvad som meddelats från svensk sida vid konventionens ratificering, kommerskriftväxling i ärenden av hithörande slag för del atl ankomma påutrikesdepar-lemenlel. I tilläggsprotokollets slutbestämmelser föreskrivsnämligen atl de förbehåll som har gjorts mot rältshjälpskonveniionen blirgällande ock-" så i fråga om protokollet. Jagförordar i enlighet med vad som har sagts nu att tillträder detaktuella protokollet utan förbehåll. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjusliliedeparlemenlet upprättats förslag till 1. lag om ändringi lagen (1957: 668) om utlämning för brott, 2. lag om ändringi lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 3'. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överlagförslagen. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. ' Bilagan har uteslutits här. Frånsett dagen förikraftträdande såvitt gäller det under 2 angivna lagförslaget är bilaganlikalydande med de förslag som är fogade till propositionen. Second Additional Protocol to Convention onExtradition The member States of , signatory tothis Protocol, Desirous of facililaling the applicalion of Conventionon Extradition opened for signature in on (hereinafterreferred to as "the Convention") in the field of fiscal offences; Considering il also desirable lo supplement ihe Conveniionin certain olher respects, agreed as follows: Paragraph 2 of Artide 2 of the Convention shall be supplementedby the following provision: "This right shall also apply to offences which aresubject only to pecuniary sanctions." Artide 5 of the Convention shall be replaced by thefollowing provisions: For offences in connection with taxes, duties, customsand exchange, extradition shall take place belween the Contracting Parties inaccordance with the provisions of the Conveniion if the offence. under thelaw of the requested Party, corre- Deuxiemeprotocole additional ä convention européenne d'extradition Les Etats membres du Conseil de TEurope, signataires dupresent Protocole, Désireux de faciliter Tap-plicalion en matiéred'infrac-lions fiscales de la Convention européenne d'extradi-tion ouverte åla signature å le 13 décembre 1957 (ci-aprés dénommée « la Convention »); Considérant également qu'il est opportun de compléter laConvention å certains autres égards, Sont convenus de ce qui suit: TITRE I Anicle 1" Le paragraphe 2 de fartide 2 de la Convention estcomplété par la disposition suivante: « Cette faculté sera également applicable å des faits quine sont passibles que d'une sanction de nature pé-cuniaire. L'arilcle 5 de la Convention est remplace par les dispositionssuivantes: En matiére de taxes et impots, de douane et de change, fexlraditionsera accordée entré les Parties Contractantes, conformément aux dispositionsde la Convention, pour les faits qui correspondent, selon la loi de la Partierequise, å une Andra tilläggsprotokollet till den europeiska utlämningskonventionen