prop · G203196 · 1978-12-31 00:00:00 — Regeringen(år ulan hinder av 1 >: medge svensk juridisk person, som före ikruftirudundeiuv dennu lug har lörbundii sig all inie uividgu sin verksamhet i Sydufrikueller Numibiu, riill tills vidure ull ersuiiu ulrungerud, uvyiirud eller förloruduiiliiggningsiillgung. Medgivundei lur uierkullus om verksumheien uividguseller eljesl surskildu skäl föreligger. Densom bryier mol 1 i; döms, om giirningcn sken uppsuiligen. lill böler ellerfängelse i högsi ivå år eller, om gärningen sken uv grov oaklsumhei, lill bölereller fängelse . I ringu fiill skall ej dömus lill unsvur. Förunsiiftun av eller medhjälp lill bron mol 1 i; döms ej lill ansvur. Densom underlåier un fullgöra skyldighei enligl 2 eller 3 i; döms lill böler. Svenskmedborgare som uiom rikel brutit mot 1 § döms efter denna lag och vid svenskdomstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § ej är tillämplig. Utbyteav brott enligt denna lag skall förklaras förverkat, om det ej är uppenbart obilligi. Egendomsom använts såsom hjälpmedel vid brott enligl denna lag kan förklarasförverkad, om del är påkallat till förebyggande av brott eller eljest särskildaskäl föreligger. Detsamma gäller egendom med vilken lagils befallning som utgörbrott enligt denna lag. I stället för egendomen kan dess värde förklarasförverkat. 1978/79:196 152 Ålalför brott enligt denna lag får väckas endasi efter förordnande av regeringeneller den regeringen bemyndigar. Dennalag träder i kraft . Prop.1978/79:196 153 Närvarande:f d. regeringsrådet , regeringsrådet Peirén,jusiiiierå-det ,juslitierådei Knuisson. Enliglprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för beslutatinhämta lagrådels yttrande över förslag lill lag om förbud mot invesieringar iSydafrika och . Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn , varjämte utrikesdepartemenleissakkunnige i folkrätt lämnat upplysningar i ärendet. Förslagetföranleder följande yttranden. Somredovisas i lagrådsremissen har utredningsförslagel, på vilket det remitteradeförslaget i allt väsentligt bygger, kritiserats av flera remissinslanser från folkrältsligautgångspunkter. Det har sålunda gjorts gällande all ålgärder i enlighel medutredningsförslaget skulle innebära ett avsteg från hittillsvarandepolitik i fråga om internationella sanktioner. Ålgärderna skulle vidare utgöraell otillbörligt suveränitetsintrång, strida mot våra internationella åtagandensamt också på andra sätl vara oförenliga med folkrätten. Fråganom de i det remitterade förslaget upptagna åtgärderna skall anses tillåiliga urfolkrätlslig synpunkt synes bli i hög grad beroende av vilken betydelse som idetta avseende tillmätes innehållet i och den rättsbildning som- medstöd av denna sker inom FN. Såsomutförligt behandlats i lagrådsremissen har under en långföljd av år antagit resolutioner vari medlemmarna uppmanals att i en radhänseenden avveckla sina förbindelser med . Under åren 1976,1977 och1979 har generalförsamlingen vidare, i samtliga fall med stor majoriiel, anlagilresolutioner vari säkerhetsrådet uppmanats all vidtaga ålgärder mot utländskanyinvesteringar i . Enligt är det emellertid säkerhetsrådetsom skall besluta om för medlemmarna bindande sankiioner när hot eller brottmot freden konstaterats. Rådet har också beslutat om sådanasanktioner mot , dock endasi i fråga om landets anskaffande av vapenoch annan militär utrustning. Ilagrådsremissen uttalas alt även om huvudlinjen också i fortsättningen måstevara all det är säkerhetsrådet som har kompetens att fatta bindande Prop.1978/79:196 154 beslutom sanktioner finns ändock utrymme för den individuella staten all vidtaga dentyp uv begränsade ålgärder som ulredningen har föreslagil, särskilt som dessahar ett så markant slöd i de av generalförsamlingen antagna resolutionerna. Detframhålles att samstämmigheten i generalförsamlingens resolutioner under långlid i fråga om ålgärder mot del sydafrikanska apartheidsysiemel därvid är avsärskild betydelse. Vidare pekas på att enighet nåtts i säkerhetsrådet omsanktioner mol i fråga om vupenexport dit. Denomständigheten all ingen medlem av FN på eget initiativ vidtagit såomfattande ålgärder mot som föreslås i lagförslagei kan väl i och försig vara ägnad all föranleda viss tvekan om åtgärdernas förenlighet medfolkrätten. Del lorde emellertid otvivelaktigt förhålla sig så ull vurken FN-studgunellerallmänna folkrättsliga regler reser absoluta hinder mol att en statensidigt vidtar ekonomiska pålryckningsåtgärder mot en annan stat. Huruvidasådana åtgärder skall anses stå i överensstämmelse med folkrätten blir därförberoende av en bedömning i det särskilda fallel av åtgärdernas beskaffenhet ochde omständigheter som åberopas till slöd för deras vidtagande. Enligt vårmening lalar övervägande skäl för alt lagförslaget inte strider mot folkrältsligaprinciper eller något internationellt åtagande av vilket är bundet. Viddenna bedömning har vi särskilt beaktat all den föreslagna lagen avser attreglera endast svenska förelags handlande och alt dess räckvidd begränsas avden av departementschefen åberopade folkrältsliga grundprincip, som innebär atten stat icke skall tvinga sina egna rättssubjekt att handla i strid moträttsordningen i en främmande stat under vars territorialhöghet de lyder. Avdet sist sagda följer emellertid också alt effekterna av lagen kan begränsasavsevärt genom ålgärder från sydafrikansk sida. I den mån sydafrikansklagstiftning innebär förbud för svenska dolterföretag att handla på sådant sättsom den föreslagna lagen syftar till kan ell sådani handlande inte framtvingasfrån svensk sida. Det förefaller då inle heller meningsfullt att kräva all ensvensk koncernledning skall utfärda direktiv som dess sydafrikanskadotterföretag är lagligen förhindrat alt rätta sig efter. Enannan svaghet med den föreslagna lagstiftningen, som likaledes lorde vara svår atlundvika, är alt del synes föreligga goda möjligheler att kringgå den. Motdenna bakgrund kan ifrågasättas om lagstiftningen vinner särskilt mycket ieffektivitet på att den får omfatta mer än eu förbud mot kapilalexport frånSverige lill , motsvarande i huvudsak punkterna 1 och 2 i 1 § förstastycket i del remitterade förslaget. Departementschefen synes emellertid varamedveten om de svagheter som flnns i förslaget. När detta ändå läggs fram tordeett väsentligt motiv härför vara att regeringen önskar klart markera Sverigesogillande av den sydafrikanska raspolitiken och visa sin vilja all i handlingbidra till den isoleringspolitik mol som stöds av en stark majoriteti . Prop.1978/79:196 155 hysaförhoppningen alt de svenska förelag som driver verksamhei i Sydafriku - bl. a.som följd av den uppmärksamhet med vilken denna verksamhei kommer alt följasfrån olika håll - skall anpassa sig lill lagens syfte och avslå från försök allkringgå den. Lageninnebär i och för sig inle all den verksamhei som svensku föreiug nu driveriSydafrika måste avvecklas. Myckel lalar emellertid föratt åtminstone de förelagsom nu sysslar med lillverkning där kommer all nödgas upphöra med dennaverksamhet. Kravet på dispens från den för anskaffande avnya anläggningslillgångar - vartill är all hänföra inle bara byggnader och siörremaskiner utan också allehanda inventarier, fordon m. m. - måste sålunda avsevärtförsvåra verksamhetsplaneringen. Detla gäller även om dispens anses kunna gesgenerellt atl under ell år inom en angiven ekonomisk ram ersälia uirangeradetillgångar av vissl slag med nya. Härtill kommer all dispensgivningen skall skerestriktivt och under inga omständigheter får göra del möjligt för företaget atlutvidga sin verksamhet i . Delta torde komma alt medföra storasvårigheter för de svenska lillverkningsförelagen all hålla sig kvar påmarknaden. All verksamhelen skall kunna hållas i gång "på spariåga"ter sig föga realistiskt. Uttalanden i lagrådsremissen tyder också på attdepartementschefen är medveten om all de svenska föreiagen kan komma alt se signödsakade all överge den sydafrikanska marknaden. Denföreslagna lagen innehåller åtskilliga rekvisit som kan ställa rättstillämpningeninför betydande svårigheter. Vidare måste del bli förenat med stora problem attutreda ifrågasatta lagöverträdelser. Av naturliga skäl kan man inte räkna mednågot tillmötesgående från de sydafrikanska myndigheternas sida. Mot bakgrundav det förut anförda anser vi oss emellertid kunna utgå från all fråga om lillämpningav lagens strafföestämmelser inte kommer all aktualiseras annat änundantagsvis, speciellt som åtal skall ske endasi efter särskild prövning. Detlaminskar den praktiska betydelsen av de rättstillämpningsproblem som kanförutses. Pågrund av del nu anförda anser vi alt lagförslaget kan godtas med demodifikationer som framgår av det följande. Lagförslagetssyfte är enligl remissens sammanfattning att öka det internationella trycket påden sydafrikanska regimen och påverka dess raspolitik. Den föreslagna lagenskall utgöra en unilateral svensk åtgärd för angivet ändamål. måste haen folkrättsligt hållbargrund sådani ingrepp gentemot en annan suveränstat. Ulanan det uisägs hell entydigt i lagrådsremissen synes del bärande resonemangetbakom förslaget vara alt sydafrikanska republiken (i del följande kalladSydafrika) genom sin rasålskillnadspolilik gör sig skyldig lill ett fortlöpandefolkrätisbroii. atl ett sådani föreligger eller eljesl en 1978/79:196 156 folkrättsligkränkning ägt rum lorde icke vara befogat all vidtaga molålgärder direklrikiade mol . Omsakförhållandena som sådana råder ingen osäkerhel. Den sydafrikanska rasåtskillnadspoliiikensfakliska innehåll, som i huvuddrag skildras i remissen, är oomslriti. Fråga ärom denna inomslailiga raslag-siiftning och dess tillämpning på delegna terriioriei innefattar ell folkrälis-brolt för vilket restitution kankrävas. Brottet kan uppkomma antingen därför all ej iakttager sina iraklatenligaförpliktelser eller därför att beteende slår i slrid med enallmängiltig folkrältsnorm om respekterande av mänskliga rättigheter ochgrundläggande friheter utan åtskillnad med avseende på bl. a. ras. Den irakial,som del gäller i detta sammanhang, är FN:s stadga. Både och Sydafrikaär medlemmar av FN och bundna av dess stadga. I dennas kapitel IX ominternationelll ekonomiskt och socialt samarbete uttalas i art. 55 att FN skallfrämja a) högre levnadsstandard, full sysselsättning samt framåtskridande ochutveckling i ekonomiskt och socialt avseende samt b) lösandel avinternationella ekonomiska, sociala, hälsovårds- och närbesläktade problem, internationelllsamarbete i kultur- och uppfostringsfrågor ävensom c) allmän aktning för ochrespekterande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla utanåtskillnad med avseende på ras, kön, språk eller religion. I påföljande art. 56har alla FN:s medlemsslaler förbundit sig att såväl samfällt som var för sigvidta ålgärder i samarbete med organisationen för all uppnå de i art. 55 angivnaändamålen. Av "Kommentar till Stadga" utarbetadinom ulrikesdepar-lementet med biträde av tillkallade sakkunniga (1945) framgår(s. 56) att del vid stadgans tillkomst särskilt protokollfördes atl ingenbestämmelse i stadgans kap. IXfick anses giva organisationenbefogenhet atl ingripa i medlemsstaternas inre frågor. Enligl samma kommentarunderströks därmed den allmänna grundsatsen i stadgans art. 2 p. 7 om alt FNicke har befogenhet att intervenera i fråga som huvudsakligen faller inom enstats egen behörighet. I FNhar efter hand hävdat en annan uppfaUningom tolkningen av iberörda delar. Uppfattningen synes närmast vara au som FN-medlem har enskyldighet au verka för au övriga medlemsstater i sin inrikespolitik iakttar demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 1 vart fall gäller detla,om en stat uttryckligen lagfäster rasåtskill-nadsregler. Econtrario synes härav kunna slutas att menar att en stat, som icke påsill eget territorium fyller elementära anspråk på upprätthållandet avmänskliga rättigheter, ej fullgör sina förpliklelser enligl stadgan och därmedgör sig skyldig lill ell folkrältsbroti. Generalförsamlingens resolutioner iSydafrika-frågan genom far ses som uttryck för enahanda mening. ProfessorHilding Eek intar i sill arbete "Folkrätten" (2 uppl. 1975)en någol Prop.1978/79:196 157 Han menar(s. 43738)au tolkningen av FN-siadgan innebärande atlmedlemsslaler hur en irakialenlig förpliktelse all respekiera de mänskliga räiiighelernaär diskutabel. Eek framhåller dock all generalförsamlingen enligl fast praxishar full frihet atl diskutera brott eller påstådda bron mol de mänskligarättigheterna och atl framlägga förslag i dylika frågor. Församlingensresolutioner i Sydafrikafrågan bygger på denna tolkning av siadgan. Ilagrådsremissen fäsies slort avseende vid det förhållandet allgeneralförsamlingen under lång lid och med relativt stor enighet vidhållit sinmening rörande . Situationen där betecknas som unik. Vilkensom är den riktiga tolkningen av siadgan synes mig icke ulan vidare klart. Fören tolkning av art. 55 och 56, innebärande att medlemsstats underlåtenhet atl inomstatligtfölja riktlinjerna i någon av de tre punkterna i art. 55 utgör ett traktatbroltoch därmed ett folkrältsbroti i vissa fall men ej i andra, finns icke någotstöd i själva stadgan eller dess förarbeten. Det skulle föra långt om manhävdade att vad beträffar punkten c) i art. 55 en utveckling ägt rum dithän attunderlåtenhet atl främja vad som anges i denna är ett traktalbrolt. Det kan enliglmin mening icke med säkerhet fastslås alt rasålskillnadspolilikutgör ett brott mol FN:s stadga. Omman intar denna ståndpunkt blir nästa spörsmål om inomstatliga rasålskillnadspolilikär alt se som ett brott mot den allmänna folkrätten. Vad det då gäller är omutvecklingen kan anses ha nått därhän att iakttagandet av de mänskligarättigheterna blivit en skyldighet enligt internationell rätt. Man kan hävda atlbl. a. FN:s deklaration om mänskliga rättigheter 1948, de olika regionalakonventionerna om mänskliga rättigheter, bl. a. den europeiska av 1950, och FN:sbåda konventioner av 1966 i förening med det mycket omfattande fortlöpandearbetet inom olika mellanfolkliga organisationer efterhand har skapat vissagrundläggande principer om att varje stat är pliktig att tillförsäkra dem, somuppehåller sig på statens territorium,ett visst minimum av mänskligarättigheter. Se härom vidare Eek a.a. s. 430 fl". Inomden allmänna folkrätten är en maxim av ovan angivet slag på väg att växa fram.Om man antar alt en sådan allmän folkrättslig grundsats finns, blir följden attfrågan om genom sin raspolitik överträder ifrågavarande norm skallbedömas efter denna allmänna folkrättsgrundsats. kan då icke, genomatt utträda ur FN och därmed undandra sig bestämmelser omiakttagandet av mänskliga rättigheter, förändra sitt rättsläge såvitt gälleranklagelser för att genom rasålskillnadspolilik föröva folkrältsbroti. Svårigheternaatt på detta område tillämpa en allmän folkrältsnorm är uppenbara. Det bliralltid vanskligt att fastställa när en stals inomsiailiga åtgärder blivit såutmanande atl ett folkrätisbroii skall anses föreligga. Ilagrådsremissen fäsies, som redan nämnts, stor vikt vid all situationen iSydafrika är unik. Eftersom lagsiiftningen föreslås skola rikias endasi mot 1978/79:196 158 Sydafrikaoch , får meningen med dctiu påslående antagas vara atl det i helavärlden är endasi där som de inomslailiga åtgärderna i sådan grad strider mol iniernalionellstandard vad avser mänskliga räliigheter, all etl lölkräiisbron uppslån, ivarje fall ett folkrältsbroti av sådan art au föranledes begärarestitution och vidtaga motåtgärder. I och för sig lärer fordras enutomordentligt god insikt i de inomslailiga förhållandena i världens allastater lör atl kunna påstå au situationen i just en bestämd stal är så unik allfolkrältsliga motåtgärder är påkallade. Som framhålles i lagrådsremissen kanmun emellertid vid en sådan bedömning hämta visst stöd i de nästan enhälligameningsyttringar, som under lång lid gjorts av FN:s medlemsslaler inomgeneralförsamlingens ram. Uppenbart är dock alt den allmänna folkräilen måsieuppställa objeklivi lillämpbara krilerier för avgränsande av de inomslailiga ålgärder,vilka i så hög grad kränker mänskliga rättigheter, an de konstituerar etl folkrätisbroii.Omröstningar i kan därvid inte vara en avgörande faktor.All många stater kan ena sig om att utpeka en annan stat som brottslig kan varaetl indicium men icke etl slutligt bevis. Detfinns goda skäl antaga au genom sin rasålskillnadspolilik gör sigskyldig lill ett brott mot den allmänna folkrättens reglerom respekterande avmänskliga rättigheter. Det är dock ej nödvändigt för mig att ingå vidare härpå.Det får nämligen anses tillfyllest att konstatera att som stat sedanlänge med betydande kraft har engagerat sig för meningen atl gör sigskyldig till ett övergrepp mot den internationella rättsordningen genom sin rasålskillnadspolilik.Lagrådet torde i detla läge icke behöva bilda sig en egen mening i förevarandesak. Möjligen skulle till och med kunna hävdas atl lagrådet av staträttsligaskäl icke ens har kompetens att i detta folkrältsliga spörsmål hysa en annanmening än den de som förpliktar folkrättsligt hävdar. Jag har i vartfall lagit officiella ståndpunkt atl ell folkräitsbrolt föreliggertill utgångspunkt för den fortsatta bedömningen. Omman sålunda i det fortsatta resonemanget utgår från all gör sigskyldigt lill ell fortgående folkräitsbrolt, blir nästa fråga vilka åtgärdersom slår lill buds fÖr andra folkrälissubjekt att bringa detta tillstånd allupphöra. I den klassiska folkrätten är läget vid etl folkrättsbrott i allmänhetdet att ett visst annal folkrälissubjekt, dvs. en stat, ibland flera, liditskada av kränkningen och därmed blivit berättigad alt företa motåtgärder, t.ex. i syfte att få gottgörelse. Som Eek antyder (a.a. s. 290) är läget ettannat vid sådana folkrätisbroii som beslår bl. a. i kränkning av mänskligarättigheter inom det egna landet. Kretsen av saklegilimerade stater far dåbestämmas på annal sätt. Är kränkningen också ell konvenlionsbrott, blirgivetvis övriga konvenlionssialer beräiiigade agera enligt konventionensregler, såsom skedde t. ex. då nordiska stater och Nederiänderna 1967-1970reste sak mot för au landet överträtt olika artiklar i den europeiskakonventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Prop.1978/79:196 159 somhär antagits vara händelsen i Sydafrikafallei, om ett bron mol den allmänna folkräilenulan all någon viss slal kan anses särskilt berörd, blir del en sak för alla siaissamfundeismedlemmar all reagera. får enligl detta sätl all resonera då - liksomalla andra slaler - en folkrätlslig kompentens all begära restitution ochvidtaga motåtgärder. Dådel gälleratt närmare bestämma arten av länkbara molålgärder, måsie utgångspunktenvara att söka finna åtgärder som är adekvata i förhållande tillfolkrättsbrottet. I sak gäller det i förevarande fall atl förmå alt annulleraden lagstiftning som är utgångspunkten för folkrältsbrottet (se Eek a.a. s.298). Generalförsamlingen har i sina resolutioner i Sydafrikafrågan anvisat enrad olika vägar. Då ingen utomstående kan upphäva folkrättsstridigainterna lagstiftning, måste medlen gå ut på att, som det sägs ilagrådsremissen, öka det internationella trycket på och därigenompåverka landet att annullera rasätskillnadslagstiftningen. Någol hinder finnsej i den allmänna folkrätten för att på detta sätt motverka ett pågåendefolkrättsbrott. Givetvis måste dock staterna vid valet av åtgärder beakta attde i vissa hänseenden kan vara bundna av traktatförplikielser, t. ex. av GATT.Icke heller torde de förpliklelser, en stat som genom sitt medlemskap iFN åtagit sig att fullgöra, bl. a. enligt reglerna i stadgans kap. VII,begränsa statens handlingsfrihet såvitt nu är i fråga. En medlemsstat äroförhindradatt, i en situation dåsäkerhetsrådei ej funnit anledning ingripa, på egen handtillgripa sådana åtgärder som anges i art. 41 . Först om säkerhetsrådetsätter i gång sitt sanktionsmaskineri genom beslul enligt art. 39 i stadgan,kan bli fråga om att förbehålla säkerhetsrådet dessa åtgärder. Vidvalet av unilaterala åtgärder måste självfallet också beakta denallmänna folkrättens regler. Sålunda begränsas handlingsfrihet av nonintervenlionsprincipen.Ålgärder får icke under förhandenvarande förhållanden tillgripas som innefattarintrång i rätt att utöva siaishöghet på sitt eget territorium.Härigenom minskas i praktiken antalet tänkbara alternativ rör svenskamotåtgärder mot raspolitik. De ålgärder som några stater hiltillsvidtagit i det syfte varom nu är fråga har hållit sig inom en tämligen snävram. och har på olika sätt försvårat kapitalöverföring från detegna landet lill . har, grovt uttryckt, ställt kommersiellapartners inför valet alt handla med eller med . Desvenska motåtgärder som föreslås i lagrådsremissen går avsevärt längre. Syftetär an påverka svenskägda företag i att frysa ned sin verksamhei där,så att förelaget kan överieva, men blott "på sparlåga", till dessförhållandena i ändras. Det remitterade lagförslaget innebär an vissaförvärv kriminaliseras liksom all del blir straffbart alt genom handling eller underiåtenhetbidra till sådani förvärv eller lill anskaffning av vissaanläggningstillgångar. mån fråga är om handlingar som företas på svenskt territorium finns i ochför sig icke grund för någon erinran ur non-inlerventionssynpunkt. 1978/79:196 160 somframför allt framkallai en omfaiiande diskussion i deila lagsliflnings-ärendeär huruvida med kriminaliseringar i svensk lagsliftning äger siyra ävensydafrikanska rättssubjekts handlande i . Fråga är om därmedgör intrång på den jurisdiktion som ensamt äger ulövu på sinterritorium. Dennafråga har onekligen ett betydande principiellt intresse och gäller framför alltvidden av jurisdiklionsbegreppei. Prakiiski synes spörsmålet vara av begränsadbetydelse, eftersom enligt uttalanden i lagrådsremissen förbehållslösterkänner rätt alt utöva full jurisdiktion på sill egel territorium.Den svenska lagstiftningsmakten avses sålunda skola kunna tränga igenom medsina bud endast inom den sektor där enligt sydafrikansk rätt personer på sydafrikansklterritorium har full handlingsfrihet och därmed ulrymme finns förden svenskelagstiftaren att hävda svenska rättsregler. Det står med andra ord - enligt denståndpunkt intar i detta ärende - fritt att genom inomstatligaregler eliminera i stort sett alla direkta verkningar på sydafrikanskt territoriumav lagregler som antagit med sikte på detta geografiska område. Omexempelvis ett sydafrikanskt förelag enligt sydafrikansk lag är skyldigt atttillse alt företaget utvecklas och bevarar sin ekonomiska stabilitet, kan delför att fullgöra sina plikter härvidlag ha all göra de invesieringar ochanskaffa de anläggningslillgångar som erfordras för sådant ändamål, oaktat attdet svenska moderbolaget beordrat del sydafrikanska bolaget att underiålaifrågavarande nyanskaffningar och till äventyrs ävenavslagit en dispensansökan avseende investeringen ifråga. Enligllagrådsremissen skall vid varje kollision mellan svensk och sydafrikansk lagSydafrikas folkrättsligt givna lerrilorialhöghel respekteras. Någon befogadkritik synes under sådana omständigheter ej kunna riktas mot lagförslagetdärför atl det på ett otillålligl sätt skulle inkräkta på rätt tilljurisdiktion på sitt territorium. Möjligen kunde ifrågasättas om icke lagenborde innehålla uttryckliga regler i ämnet. I och för sig är det docktillfyllest alt i motiven vidkännes sin skyldighet att respekteraSydafrikas territoriella högheisräll. Förbudav det slag som anges i 1 § kan sålunda icke anses som folkrättsligt otillåtna molålgärder.En annan sak är, som sagts, all vad gäller vissa av förbuden harbetydande möjligheter all göra dem praktiskt verkningslösa. Även andra staterkan, vad deras territorium beträffar, ha en rättsordning som gör lagförslagets förbudsreglerverkningslösa i den sialen. Syftetmed lagen är atl öka trycket på och förmå landet att ändra sinraspolitik. Förslagets ändamålsenlighet med hänsyn till det sålunda angivnasyftet kan som redan följer av det anförda lill viss del ifrågasättas.