prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — De domar påungdomsfängelse som meddelas innefattar mestadels så allvarligbrottslighet av värdskaraklär eller av upprepad förmögenhetsrältslig art altomedelbar reaktion av hänsyn lill allmän laglydnad framslåtl som nödvändig. Endom pä ungdomsfängelse har - som utredningen också framhåller - så gott somalltid föregåtts av flertalet samhällsingripanden i anledning av tidigarebrottslighet. I många fall har gränsen för frihetsberövande åtgärder uppnåttsredan innan ungdomsfängelse kommit i fråga genom alt vederbörande lidigarevarit intagen i ungdomsvårdsskola eller varit dömd lill skyddsiillsyn medeller utan anslallsbehandling eller till fängelse. Del kan konstateras all domslolarnaredan i dagens läge är ytterst ovilliga atl döma till ungdomsfängelse varförman vågar dra den slutsatsen all det är de mest svårbehandlade och broltsbenägnasom ådöms denna påföljd. De ungdomar det här gäller har med ytterst fåundanlag haft övervakning i olika former sedan lång lid både föreinskrivningen vid ungdomsvårdsskola och i anslulning till vård ulom skolan.Del förefaller med hänsyn till dessa omständigheter föga sannolikt alt detta brotlsklientel,med förhoppning om ett positivi resultat, skulle kunna dömas till enfrivårdande påföljd även i beaktande av de krav på intensitet i övervakningensom föreslås. Utredningens uppfattning atl den intensiva övervakningen kommerall försvåra möjligheterna att begå nya brotl förefaller också väl optimistisk.Snarare lorde förslagel i denna del innebära att samhällets verksamhet för attmotverka kriminaliteten kan försvåras eller försvagas. Det är eltvälkänt faklum atl brottsligheten oroväckande ökar och då främst förmögenhets-och våldsbrott. Resurserna för alt bemästra denna utveckling är pä många sätlotillräckliga och uppklarningsprocenten är låg. Det förefaller i dennasituation klart otillfredsställande att skyddet för såväl den enskilde som samhällelytterligare kan komma all försvagas genom att de personer som visatsig ständigl återfalla i brott skulle ådömas en påföljd av ej frihetsberövandekaraktär. Man kan vidare svårligen ansluta sig till utredningens uppfattningatt en intensiv övervakning för denna kategori skulle framstå som ett såallvarligt ingrepp i den dömdes frihet att den tillgodoser även högl ställdaallmänpreventiva krav på en kännbar reaktion. Det torde snarare vara tvärtom.Slutligen inställer sig också frågan om det inte vore möjligt att med vissaändringar inordna de av utredningen föreslagna tankegångarna under dennuvarande påföljden skyddsiillsyn. , som avstyrker förslagel om tillsynsdom,säger aU della innefattar en skyldighet för den dömde atl hålla nära kontaktmed övervakaren. Härutöver innehåller uiredningens förslag regler som gerskyddskonsulenten befogenheter att meddela den dömde myckel långtgående föreskrifteri fråga om livsföring och personliga förhållanden. Sådan föreskrift kaninnefatta inskränkning för den dömde i fråga om val av bostad, uppe- Prop, 1978/79:212 -v', 169 De valda formuleringarna ger uttryck för praktiskt tagelvilka inskränkningar som helst i den dömdes rörelsefrihet och möjlighet attdisponera sin fritid. Föreskrifterna går alllså betydligt längre än de som f n.kan ges i samband med skyddstillsyn. De föreslagna föreskrifterna äremellertid inte - såsom fallet är med dem som ges i samband med skyddsiillsyn -motiverade av ett behandlingsbehov utan av risken för fortsatt brottslighet.Enligt hovrättens mening gör den ändrade motiveringen inte den föreslagnaordningen mera tilltalande. 1 själva verkel synes någon saklig skillnad inteföreligga efiersom behandlingen syftar till att molverka återfall. Sannoliktger en hänvisning till risken för fortsatt brottslighet utrymme för störreosäkerhet och godtycke i bedömningen. Särskilt anmärkningsvärt är altföreskrifter av så drastisk art skall ligga hos skyddskonsulenlen. länken attgenom tvångsföreskrifter av angiven art hindra den dömde frän fortsattbrottslighet är enligl hovrättens mening minst lika orealistisk sombehandlingstanken och inger dessulom betydligt större betänkligheter frän räussäkerhelssynpunkl. torde en kontrollerande och straffande övervakning av dentyp som utredningen föreslär inte i nämnvärd utsträckning komma alt verka brottsavhällandeför det klientel del här är fråga om. Även den som noga fullgör sin anmälningsskylidghetoch iakttar givna föreskrifter torde utan svårighet kunna dölja alt hanfortsätter brottslig verksamhet. Vidare kan den dömde åsidosätta de särskildaföreskrifterna utan att det kommer lill övervakarens kännedom. Ytteriigare ärrisken slor för att den dömde efterhand undandrar sig övervakarens lillsyn, omdenne endast uppfattas som representant för de straffrättsliga myndigheterna -någol som enligt förslaget skall vara övervakarens primära funktion. Om enövervakning skall kunna verka i brottsavhällande riktning fordras enligttingsrättens mening all ett förtroendefullt förhållande skapas mellan övervakareoch den dömde och att åtgärder i rehabiliterande syfte kommer lill stånd som ellled i själva övervakningen. Den dömde skall därigenom kunna finna motiv atlavhälla sig frän fortsatt brottslig verksamhet. Renl principiellt ansertingsrätten alt det är olämpligl att utsätta del klientel för vilkentillsynsdomen skall komma i fråga för den starka psykiska påfrestning som enständig, lät kontroll utgör. Man måste beakta att det här i regelär fråga om i olika avseenden slarkl handikappade individer som är i behov avden trygghet och del sociala och medicinska stöd som samhället förmår ge dem.Det finns en uppenbar risk atl den intensiva övervakningen hos den dömdebefäster en aversion mot de rättsvårdande myndigheterna och mot samhället i övrigl.Den dömde blir aUt svårare att nå med positiv påverkan och anpassning tillsamhällets normala levnadsförhållanden. Tingsrätten kan inte lillslyrkaförslaget om tillsynsdom. För den lagöverträdare för vilken kriminalvård ifrihet trots tidigare starkt kriminell belastning kan vara ett realistiskt påföljdsalternalivlill fängelse torde en förstärkt form av nuvarande skyddstillsyn vara bättreoch tillfyllest. Lagstiftarens ursprungliga intentioner med en oftaförekommande, på förtroende uppbyggd kontakt mellan den dömde och övervakarenbör förverkligas. En sä utövad skyddstillsyn har siörre förulsäUningar allavhålla den dömde från alt ånyo begå brott. bör om ungdomsfängelse avskaffas nuvarande päföljdssystemkompletteras med en påföljd som ligger mellan skydds-tillsynen och fängelse.Avsaknaden av sådan påföljd blir i annal fall speciellt påtaglig när delgäller den mindre belastade delen av brottsklienlelet. Utredningen har medhänsyn härtill föreslagit alt en särskild påföljd, till- Prop.1978/79:212 170 tillskapas lör att bl. a. fylla detla behov, ringsrällenmenar emellertid alt det nuvarande päföljdssystemet mycket väl kan förbättras idetta avseende utan att så ingripande förändringar som utredningen föreslagitbehöver tillgripas. Tingsrätten avstyrker därför förslagel all skapa ensärskild päföljd i form av tillsynsdom. De ungdomar del främsi är fräga om harofta gjort sig skyldiga till upprepade brottsliga gärr.mgar men är inte sähårt belastade alt frihetsberövande varit påkallat i någon siörre onifaiining.För att kriminalvård i frihet skall kunna fylla någon väsentlig funktion fördessa ungdomar krävs en ingripande påföljd med huvudsyfte att motverka fortsattbrottslighet. En intensivövervakning enligl vad utredningen föreslagit kan väluppfylla de krav som måste ställas pä en sådan frivärdspäföljd. Den är i vartfall värd att prövas i avbidan på den översyn av påföljdssystemet som tingsrättenförordar. Tingsrätten föreslär därför att de av ulredningen föreslagna reglernaangående intensivövervakning inarbetas i nuvarande skyddstillsyn och atl den sälundaförstärkta skydds-tillsynen i huvudsak förbehålles del nu diskuterade klientelet. konstaterar all förslaget att införaden nya påföljden tillsynsdom bygger delvis på tanken atl det behövs enpåföljd som i stränghet ligger mellan skyddsiillsyn och fängelse. Tingsrätten inslämmeri och för sig i denna uppfattning. Skyddsiillsyn kan visserligen kombineras medböler eller anstaltsbehandling men det torde inte varatillräckligt när det gäller all successivt skärpa påföljderna fram till elt -pä grund av straffminimum kanske långvarigt - fängelsestraff Även tingsrättenanser det angeläget med en möjlighet att efter t. ex. ell par domar påskyddstillsyn, i något fall kanske förenat med anstaltsbehandling, döma till ensträngare påföljd innan etl långvarigt fängelsestraff ädöms. Delta gäller inlebara ungdomsklientelet. Tingsrätten ställer sig dock myckel tveksam till om denföreslagna påföljden tillsynsdom, innebärande inlensivövervakning, är enlämplig påföljd i det hänseendet. Tingsrätten vill framhålla att den gärna seratt övervakning inom frivården görs mer effektiv än den mänga gånger nu är. Enligltingsrältens erfarenhet har den övervakning som förekommii inomskyddstillsynens ram ofta varil nära nog obefintlig. Anledningarna härtill kanha varil många, bl. a. att många övervakningsuppdrag förenats hos en och sammaperson eller att den dömde funnit sig nära nog riskfritt kunna undandra sigskyldigheten atl hålla kontakt med övervakaren. Å andra sidan ifrågasättertingsrätten om den tänkta inlen-sivövervakningen kan genomföras i praktiken.Som utredningen framhållil mäste den vara intensiv under flera månaders tid.bl. a. därför att den i flera fall skall anses utgöra en ersättning förfängelse. Sådan övervakning kan nog tänkas fungera i många fall och dä främst i större tätorter. Svårigheter kan dock länkas uppståi mindre tätorter och glesbygder där en tillräcklig kontroll kan vara svär atlordna. Om den för lillsynsdom avsedda övervakningen inle blir effektiv underen föriorar den sin betydelse som ersättare för fängelsestraff ivissa fall. Skillnaden mellan ä ena sidan den nuvarande skyddstillsynen ellerden föreslagna villkorliga domen med övervakning och, å andra sidan,tillsynsdomen blir dä så ringa atl det inte är motiverat att införa en särskildpåföljd. Det är tingsrättens uppfattning all skillnaden i prakliken blir så obelydligatl förslagel om införande av tillsynsdom bör avstyrkas. Skyddstillsynen bör istället bestå, dock med vissa ändringar. avstyrker f n. att en ny självständig formav frivärdspäföljd införs. Vid utformningen av institutet tillsynsdom har enligldomstolsverket ulredningen eftersträvat alt ge påföljden ett betydande allmän- Prop.1978/79:212 -< 171 preventivt värde saml atl forma den så atl den verkar ibrottsförebyggande riktning. I sistnämnda hänseende betonas särskiltkontrollfunktionen. Denna skall tillgodoses genom intensivövervakning med början daglig kontakt mellan övervakare och övervakad. Bortsett frånkontaktfrekvensen ler sig de flesta av de minimikrav som utredningenuppställer pä en sådan övervakning som sådana som i och för sig bör gälla ävenför den nuvarande skyddstillsynen. ifrågasätter om intensivövervakningenkommer att verka mer brottsförebyggande än den form av övervakning somförekommer för den som dömts till skyddstillsyn. Det finns viss risk för attden dagliga anmälningsskyldigheten enbart kommer att uppfattas som etltrakasseri från myndigheternas sida. Det torde vara åtgärder av hell annalslag som har en verkligt brottsförebyggande effekl. Dessa åtgärder måste dockhuvudsakligen vidlas inom ramen för andra samhälleliga verksamheter änkriminalvården. Innan siörre förändringar sker beträffande kriminalvård ifrihet bör vidare möjligheten att utvidga bötesstraffets tillämpningsområde ochmöjligheten till alternativa sanktionsformer utredas närmare. Vissa moment iden föreslagna tillsynsdom-påföljden bör dock prövas inom den nuvarandeskyddstillsynens ram. Utredningens förslag till uppbyggnad av tillsynsdomeninnehåller mycket av värde som skulle kunna användas för alt förbättra skyddstillsynspäföljdenulan att denna hell föriorar sin nuvarande karaktär. En utvidgning avskyddstillsynens användningsområde för atl den skall kunna ersätta bl. a. vissamedellänga frihetsstraff kräver en förstärkning av påföljdens allmänprevenlivafunktion. Viss möjlighet finns f. n. att av allmänprevenliva skäl förordna om anslallsbehandling.I försia hand skall dock sädan behandling komma lill användning "om det ärerforderiigt för den dömdes tillrällaförande". Skall skyddstillsynensanvändningsområde kunna utvidgas lorde det vara nödvändigt att domstolen gesstörre möjlighet att enbart av allmänpreventiva skäl förordna om intagning i anslallunder en korlare lid. Anslallslidens längd bör därvidlag bestämmas av domstolenoch vara en ren straffmätning. Det sagda utesluter inte atl det allljäml lordefinnas behov av atl kunna använda anslallsbehandling under kort lid för all brylaen pågående brottslig aktivitet. Även i dessa fall kan ifrågasättas om inleinstitutet bör göras tidsbestämt genom en straffmälning från domstolens sida.Eftersom några särskilda tillsynsanstalter inle finns längre och då verkställigheti övrigt inte heller skiljer sig från fängelsestraffet bör inslitutet benämnasintagning i anstalt. I samband med en utformning av påföljden enligt dessariktlinjer bör möjligheten att ådöma skyddstillsyn vid brott med högt slraffminimumkunna göras mindre restriktiv. Del centrala momentet i skyddstillsynspäföljdenbör fortfarande vara övervakning. Verkställighetsinnehållel bör då görasfastare genom alt man i lagtexten uppställer krav på viss minimikontakl mellanövervakaren och den dömde. Vad den dömde i övrigt har att iaktta får inleuttryckas genom ett allmänt hållet krav på skötsamhel utan noga preciserasgenom särskilda föreskrifter. Prövotiden kan med fördel förkortas till tvä årför att nå bäitre överensstämmelse med lidrymden för övervakningen.Domstolsverket lar inle slällning lill vilka sanklionsformer som skall användasvid villkorsöverträdelser men vill betona viklen av att överträdelseregelmässigt leder till någon sanktion. Detla kräver syslem med successivtsträngare ingripanden. Ulredningen föreslår bl. a. etl kortvarigtomhändertagande under minst två och som elt sanklionsmedel vidöverträdelse av villkoren för lillsynsdom. Införs omhänderlagande som sanktionvid överträdelse av villkoren för skyddstillsyn torde liden böra begränsastill Prop.1978/79: 212 172 med tanke på påföljdens mindre ingripande karaktär.Domstolsverket vill i detta sammanhang uttala viss tvekan i fräga omlämpligheten av atl dela upp frihetsberövandet på flera perioder, främst pågrund av de praktiska svårigheter detta skulle medföra. Med hänsyn främst till det kraftigt brottsbelastadeklientel som den föreslagna påföljden lillsynsdom lar sikle på anserrikspolisstyrelsen förslaget verklighetsfrämmande. Det förefaller nämligen varaorealistiskt atl tro att ungdomar som bakom sig har allvarlig och omfattandebrottslighet och som dessulom ofta har svårartade såväl psykiska problem somalkohol- eller narkolikaproblem skall förmås avhålla sig från alt begå brotlpå del sätt ulredningen tänkt sig. Om ungdomsfängelse avskaffas torde påföljdenoftast bli fängelse. Den nykonstrueradepåföljden lillsynsdom är enligt uppfattning ickegrundad på hell övertygande premisser vare sig med avseende på de tänktaklienternas situation eller med hänsyn lill syftet att motverka brott. Av detre skisserade formerna för tillsynsdom föresläs den första innefatta sådan dommed inlensivövervakning, innebärande alt del åtminstone till en början kanförekomma daglig kontakt mellan å ena sidan övervakaren eller biträdandeövervakaren eller kontaktmannen eller ett helt lillsynsieam och ä andra sidanden dömde i den konlakttälhet som förulsälls ske både i bostaden och på arbetsplatsen.Härvid synes utredningen ha förbisett det förhållandet att en ansenlig del avde ifrågavarande klienterna lorde sakna fast bostad och alt en än siörre delbedöms sakna arbelsanslällning. För de klienter som har arbeie bör besök påarbetsplatsen om möjligt undvikas. Sädana besök framstår av naturliga skälvanligen såsom besvärande för klienten och kan äventyra såväl klientenskommunikation till arbetskamraterna som i ogynnsamma fall arbetsanslällningensom sådan. Skulle kontrollen bli tillnärmelsevis så effektiv som man enligl belänkandettycks förvänta skulle den intensiva tillsynen omfatta ulom vardagar ävenhelger och annan fritid jämte . Del lär enligt styrelsens mening stötapä avsevärda svårigheter alt finna övervakare som är beredda att fungera i sädanomfattning. Även om en så tät kontroll vore möjlig atl faktiskt gestalta skulleden förmodligen verka aggressionsalslrande pä den övervakade och svåruthärdligför den övervakande, varigenom den kunde befaras bli till mera skada än gagn. Inleheller torde vara möjligt alt åsiadkomma en så intensiv övervakning att denhindrar den övervakade från atl begå brott. En ny sanktion som skulle kunnautgöra en sädan påföljd i frihel som enligt uiredningens direktiv kundeersätta ungdomsfängelse skulle enligl styrelsens mening kunna ges en smidigareutformning än den föreslagna och ändå tillgodose kraven på skärpt tillsyn. Mankan nämligen väl tänka sig all åstadkomma en strikt på goda känslobindningargrundad och därmed måhända ändamålsenligare kontroll av klienten genomåtgärder som fortlöpande kan anpassas efter vad som framstår som behövligt.Valet av övervakare framstår som utomordentligt betydelsefullt för utfallet aven intensivövervakning. Skyddskonsulenten borde genom sin personliga kännedomha goda möjligheter ulse lämplig övervakare i del särskilda fallel. Under förulsätlningatt övervakningen fick ett sådani innehåll som antytts skulle styrelsen varabenägen acceptera en sålunda kvalificerad skyddstillsyn som självständigpåföljd vid sidan av den ordinära skyddsiillsynen. anser del högst tveksamt om denintensivövervakning som angetts i förslaget om tillsynsdom är tillräcklig för atltill-rättaföra stora delar av del unga klientel del är fråga om. Prop.1978/79:212 > :,: 173 ungdomsfängelse har ofta svårartade sociala och personligaproblem. En förändring har också skett under senare är i ungdomsfängelseklientelelssammansättning mot i regel grövre brottslighet och mer omfattande tidigarekriminalitet. Det synesinterneringsnämnden mycket tveksamt om det av utredningen uppställda syftetmed påföljden lillsynsdom kan nås med förslaget. Argumentationen för denföreslagna påföljden är inle övertygande. Risk föreligger att den så gott somdagligen ålerkommande kontaktskyldigheten mången gång av den dömde kommer attuppfällas som trakasseri och därigenom motverka sitt syfte. Del kan ävensättas i fråga om sädan övervakning som föreslagils får någonbrottsförebyggande effekt, särskilt när det gäller den kaiegori grupp ungalagöverträdare som påföljden närmasl är avsedd för. Nämnden ställer sig tveksamtill om tillsynsdom i enlighet med förslagel i någon nämnvärd utsträckning kanbli ett användbart alternativ lill frihetsstraff för de unga lagöverträdare somf. n. tas in i kriminalvårdsanslalterna. andra avdelningen konsiateraratt avsikten med påföljdentillsynsdom är atl i någon mån utjämna skillnaden mellan frihetsstraff och dennuvarande enda egentliga frivärdspäföljden skyddsiillsyn. Om delta syfteverkligen lillgodoses genom konlaktskyldighet av angivet slag är emellertidtveksamt. För det första kan man fråga sig om det ganska belastade klientel sompåföljden i första hand är tänkt för kommer alt uppfatta kontaktskyldighelensom särskilt obehaglig eller ingripande. Risk finns också för att många dömdainte kommer all fullgöra kontaktskyldighelen i tillfredsställande omfattning.Föreskrift om frivårdshem kan naturligtvis ha positiv stödjande verkan men omen sådan anordning förstärker påföljdens repressiva karaklär kan sättas ifråga. Genom förordnande om anstaltsintagning är man reell sett tillbaka vidfängelsestraffet eller sådan anslallsbehandling som förekommer vidskyddstillsyn. En annan invändning ligger enligt nämnden i följande. Enskyldighet till täta kontakter kan i en del fall på allvar försvåra den dömdesförsök alt genom utbildning eller arbete återgå till samhället. Om den dömde ärsociall etablerad kan koniaktkravet få ogynnsamma verkningar genom del ingreppi arbetsförhållandena som det kan innebära. Vad nu sagls talar för att det börfinnas möjligheler alt mildra kontaktskyldigheten i vissa fall. Men då blirobehaget mindre och syslemet inte rättvist. Man befinner sig här i elt svårlöstdilemma. För atl påföljden skall vara "i nivå med" frihetsstrafffordras att påföljden innebär ell avsevärt ingrepp i den dömdes rörelsefrihetmen härmed riskerar man att få verkningar liknande dem som moiiverar allfrihetsstraffet begränsas. Det är emellertid svårt att finna andra alternativän de som föreslås i belänkandel. Nämnden vill därför inte avstyrka att en nypåföljd tillskapas efter ungefär de huvudlinjer som lagts fram i betänkandet.Påföljden måsie också formas så att etl vissl hänsynslagande lill individuellaförhållanden kan ske. Övervakningsnämndeni anser atl tilltron till effekterna av tillsynsdom förefalleröverdriven. Åtskilligt av vad som sägs om övervakarnas uppgifier. såsom atldessa skall hålla sig underrättade om den dömdes bostad, sysselsättning ochlivsföring i övrigt, lär gälla redan vid skyddstillsyn. Den fundamentalaskillnaden skulle ligga i belydligl tätare kontakter än vad som är vanligt vidskyddstillsynen. Det är att befara att kontakterna blir i motsvarande gradytliga. Nämnden finner att man kan fråga sig vad man egentligen skall göra ochsamtala om vid de täta kontakterna. Det kunde möjligen vara av värde för attvinna erfarenheler av in- Prop.1978/79: 212 174 tensivövervakning att i nuvarande 28 kap. 5 8 BrB införaett stadgande om atl sådan övervakning får föreskrivas i kontrollsyfte.Tillsynsdom och villkorlig dom är påföljder som ådömts den brottslige.Terminologien all döma till någon sorts dom är misslyckad. Termer somskyddstillsyn eller in-lensiviillsyn är mera lämpliga. i , andra avdelningen uttalarall den föreslagna påföljden tillsynsdom bör utformas inom ramen för den nugällande skyddsiillsynen. i , Jörsta avdelningenmåste det anses osannolikt att lillsynsdom med den föreslagna utformningen kankomma all träda i stället för ungdomsfängelse i någon nämnvärd omfattning. Medlanke på den begränsning av antalel domar på ungdomsfängelse som har skett desenaste åren måste man räkna med atl det övervägande flertalet av dem som nudöms till ungdomsfängelse i stället kommer atl dömas lill fängelse antingen iförsta hand eller eventuellt efter försök också med tillsynsdom. Om deltaantagande är riktigt försvagas huvudskälet för alt införa denna påföljdsform.Den har icke mera allmänt sett sådana fördelar att den likväl bör övervägas.Det måste observeras att intensiv övervakning i kontrollsyfte inte i sig självhar nägot värde. Atl själva övervakningen, såsom utredningen tänker sig,skulle kunna förhindra eller försvåra forlsall brottslig verksamhet måsiebetvivlas. Vidare är tanken alt domstolen också inom ramen för frivård skall utportioneraobehag i passande doser alltefter brottets svårhetsgrad helt orimlig. Nämndenanser atl i lämpliga fall en intensiv övervakning bör kunna förekomma som ettled i den frivård som bedrivs. Några ändrade regler härom för skyddstillsyneller andra former av frivård är inte behövliga. Det bör ankomma på skyddskonsulentoch övervakningsnämnd att anpassa övervakningen lill vad som i varje särskiltfall är ändamålsenligt. En uppenbar olägenhet med utredningens förslag att göratillsynsdom till en särskild påföljd är att det uppkommer en konstlad och heltonödig gränsdragning till skyddstillsyn, vilken påföljd utredningen bibehållermed namnet ändrat till villkorlig dom med övervakning. i har i vissa avseendenen avvikande mening rörande ulformningen av påföljden lillsynsdom men anslulersig i stort sett lill utredningens förslag. ställer sig kritisk till en strafform sominnebär intensivövervakning. Om emellertid denna päföljd kan fä den effekten atlfängelsestraffet inte behöver användas i en del fall är bereddatt godta någon form av mer intensiv frivårdsövervakning.