prop · G2032 · 1978-12-31 00:00:00 — Det är nämligen då inte fråga om ensanktion enligt 1 kap. 3 § TF avseende annat än missbruk av tryckfriheten utanen sådan förhandsåtgärd som regleras i 1 kap. 2 § TF. Lagrådet uttalade 1970den meningen (prop. 1970: 57 s. 129131) att det ifrågavarande stadgandet imarknadsföringslagen kan godtas från tryckfrihetsrättslig synpunkt även utantillägg tUl TF. I sak synes departementschefens meningsyttring i detta ärendeinnebära ett välgrandat avståndstagande från lagrådsuttalandet. Lagrådetsynes mig ha byggt på det tänkesättet att, utöver vad som följer av 1 kap.3 § TF, ytteriigare ett antal regler i TF icke skuUe gälla beträffande kommersieUareklammeddelanden. En sak är att man genom en snäv tolkning av begreppetmissbrak av tryckfriheten i 1 kap. 3 § TF kan skapa ett rätt stort utrymme försanktionsregler utanför TF. Något helt annat är att förklara ett skönsmässigtbestämt urval av regler i TF icke skola avse sådana meddelanden i tryckt skriftsom innehåUer Prop.1978/79: 2 83 Hur ett dylikt urval skuUe kunna göras är svårt att förstå. Atten bestämmelse som den i 1 kap. 9 § TF om att det utan hinder av TF kan stadgasförbud mot kommersieU annons, i den mån annonsen användes vid marknadsföring avalkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror, ansetts erforderlig måste innebäraatt ett generellt förbud mot reklammeddelande av visst innehåll i trycktskrift skaU ha stöd i TF. Däremot skuUe, om jag förstår lagrådet 1970 rätt,sådant stöd icke krävas för förbud i det särskilda fallet av det slagmarknadsdomstolen kan meddela. För en slutsats av denna innebörd har jag svårtatt finna någon rättslig grand. Den naturliga tolkningen av regeln i 1 kap. 9 §TF, vilken tillkom 1973, är att det blott är i det fall som anges i dettagrandlags-stadgande som kommersiell annons får på grand av sitt innehåll föranledasådana ingripanden som exempelvis förhandsgranskning enligt regler utanför TF. Rättslägetpräglas uppenbarligen av en viss förvirring. Å ena sidan stården huvudtankegång, som med olika nyanseringar företrädes av t. ex.departementschefen i detta ärende, massmedieutredningen (se SOU 1975: 49 s.173174) och mig, om behov av stöd i TF för ingripanden mot kommersiell reklami tryckt skrift som går utöver vad 1 kap. 3 § TF kan anses tillåta. Å andrasidan står en i sina konturer mera diffus mening om att TF skyddar endastyttrandefriheten i tryck i form av opinionsbUdning och nyhetsförmedling. Varjeåtgärd mot skrift som icke föranledes av någon omedelbar strävan att inverka pååsiktsbildning och nyhetsförmedling anses därför kunna göras oavsett vad TFbokstavligen föreskriver. Förenklat uttryckt innebär denna åskådning som fåttstöd i högsta domstolens rättspraxis att TF överhuvud icke gäller för vad somkallas kommersiell reklam, i vad den har till ändamål att främja avsättningenav varor, tjänster och andra nyttigheter. Utifrån denna uppfattning avvisadeföredragande statsrådet 1973 massmedieutredningens förslag till reglering i TFav den kommersiella reklamens ställning i tryckfrihetsrättsligt hänseende medbl. a. den motiveringen att förslaget inskränkte redan befintliga möjligheter tUlingripanden mot reklamen vid sidan av TF (prop. 1973: 123 s. 41). Iförevarande lagstiftningsärende är fråga om publicering av en persons namn ochbild. I gällande lydelse innehåller TF icke något allmänt förbud motpublicering av någons namn eller bild utan dennes samtycke eUer någonuttrycklig regel, som kan utgöra grund för ett dylikt förbud i lag utanför TF.Att bilden i och för sig är tryckfrihetsrättsligt skyddad framgår av 1 kap. 5§ sista stycket TF som uttryckligen hänför bild, även om den ej åtföljes avtext, tUl skrift. Det är klart en integrerande del av tryckfriheten, sådan denbestäms i 1 kap. 1 § TF, att kunna i tryckt skrift fritt återge en persons namnoch Prop.1978/79: 2 84 likasåhans bUd i mycket skiftande sammanhang. Inskränkningar i denna envar tiUkommanderätt kräver därför i princip stöd av TF. Vissa inskränkningar i denna rättfinns föreskrivna i TF, framför allt genom omsanktioner i anledning av otUlåtet yttrande i tryckt skrift i form av förtal.Härutöver kan ansvarighetsregler tänkas helt vid sidan av TF, om de icke tillnågon del riktar sig mot missbruk av tryckfriheten utan uteslutande tillgodoserandra ändamål. Somföljer av det förut anförda kan icke av den omständigheten att någons namneller bUd publiceras i ett tryckt meddelande, vilket kan karaktäriseras somkommersiell reklam, slutas att publicerandet saknar all betydelse urtryckfrihetssynpunkt och därför ej kan innefatta missbrak av tryckfriheten. Detmaterial, på vilket det remitterade lagförslaget bygger, ger icke myckenledning vid denna frågas bedömning. anför blottnågra få exempel på sådan reklam som den vUl bekämpa med sitt förslag (SOU1976: 48 s. 4243). Ett av dessa avser det fall att en tidning i sinmarknadsföring anger namn på kända personer som redan är prenumeranter på tidningen.En sådan upplysning kan, även om den lämnas i reklamsyfte, enligt min meninguppenbarligen ha ett självständigt nyhetsvärde. I departementschefens anförandetas upp den marknadsföring som förekommer på bokomslag, t. ex. i form avnamngivna recensenters uttalanden om boken. Även sådana uttalanden tillhöropinionsbildningen. Föratt man skaU få ett tillfyllestgörande underlag för att bedöma hur stor del avtryckt reklam innehållande någons namn eller bild som är av den art att densaknar allt intresse ur tryckfrihetens synpunkt erfordras en kartläggning avdenna reklam. Någon undersökning av detta slag synes ej föreligga. Lagstiftarenmåste därför handla i blindo vad beträffar en bUvande lagstiftnings betydelsesåvitt gäller bruket av någons namn eller bild i tryckt skrift. Departementschefenär varse gränsdragningsproblemen. Han omnämner i detta sammanhang äventextreklamen och förefaller vad gäller denna närmast mena att om ennäringsidkare lyckats i en tidnings redaktionella text få in ett meddelande imarknadsföringssyfte innehållande annans namn eller bild han skall kunnastraffas härför helt vid sidan av det ansvar, som enligt TF tidningens utgivarehar för samma text. Man kan som annat exempel peka på följande icke ovanligafall. Ett förlag utger en bok om en levande person. Dennes namn och bUdutsattes i samma tidningsnummer dels i en av förlaget införd annons om bokendels ock i en recension av boken. Skall på de båda paraUellapubliceringsförfarandena tillämpas samma eller skUda påföljdssystem? Ett av ennamngiven person offentligen fällt yttrande som i sitt ursprungligasammanhang får räknas till opinionsbildningen förlorar det denna karaktär omdet avtryckes i en annons i reklam- Prop.1978/79: 2 85 syftemed angivande av upphovsmannens namn? Det är inte svårt att på detta sätt påvarandra stapla exempel av skiftande natur belysande de talrikagränsdragningsfrågorna. Iremissprotokollet anges som utväg ur dessa svårigheter att man i fall då tvekanföreligger om TF är tillämplig eller ej utgår från att så är fallet. Härav drardepartementschefen den slutsatsen att i detta läge något straffrättsligt ansvarej skall utkrävas. Emellertid följer av 1 kap. 3 § TF att icke heller någonersättningsskyldighet kan ifrågakomma. I nämnda lagrum likställes nämligenansvar och ersättningsskyldighet. Enligtmin mening finns det anledning antaga att de fall, i vilka tvekan om icke ireklammeddelandet något bruk göres också av tryckfrihet, blir så talrUca atten blivande lagstiftning får ett ganska snävt till-lämpningsområde vad gäUertryckta skrifter. Utanförtryckfrihetsområdet finns möjligheter att i vanlig lag begränsa yttrande- ochinformationsfriheten på detta fält. I 2 kap. 13 § första stycketregeringsformen (RF) utsägs uttryckligen att friheten att yttra sig fårbegränsas genom lag i näringsverksamhet. Som följer av 2 kap. 1 § sistastycket RF gäller vad beträffar det tryckta ordet icke denna regel utan istället TF. En frihetsbegränsande lagstiftning rörande bruket av någons namnoch bild får därför full genomslagskraft blott i fråga om andra media äntryckta skrifter. Då de senare är de i sammanhanget betydelsefulla media (seintegritetsskyddskommittén SOU 1976: 48 s. 49), blir en lagstiftning som ejkan fullt ut tillämpas beträffande dessa föga meningsfull. Iett remissyttrande av hovrätten över och hävdas att kommitténslagförslag icke riktar sig mot ett överskridande av yttrandefrihetens gränserutan att det avser användning av någons namn eller bild utan lov. Att publiceranågot utan lov är enligt hovrätten en förseelse som är parallell med enpublicering som kränker annans upphovsrätt. Den föreslagna lagstiftningen harotvivelaktigt inslag som gör att den kommer att stå immaterialrätten nära.Detta förhållande lämnar emellertid inte något stöd för den uppfattningen attlagstiftningen kan genomföras oberoende av . Som framgår av 1 kap.8 § andra stycket TF krävs i TF särskilda undantagsbestämmelser för attgenomföra den upphovsrättsliga lagregleringen vid sidan av TF. Hovrättenspåpekande synes därför böra föranleda den reflexionen att, även omlagstiftningens syfte skulle vara att skapa ett immaterialrättsUgt skydd fördet egna namnet och den egna bilden, en undantagsregel erfordras i TF,lämpligen i anslutning till 1 kap. 8 § TF, som närmare anger hur långt dennarätt får inskränka envars fria rätt att utnyttja annans namn och bild i trycktframställning. Avskäl som framgår av det nu anförda låter det sig enligt min mening icke göraatt förorda genomförandet av en lagstiftning om bruket av någonsnamn och bild vid marknadsföring av varor, Prop.1978/79: 2 86 tjänsteroch andra nyttigheter, som skaU gälla även tryckta skrifter utan att reklamensplacering i tryckfrihetshänseende blir preciserad. Det är här fråga om etträttsområde av ökande betydelse. Marknadsföringen av varor och tjänster är avvital betydelse för det samhälle vari vi lever. OlUca ideologiska uppfattningarom reklamens roll bryter sig mot varandra. Det måste i denna situation falla pålagstiftaren att i klara regler lägga fast om och i vUken omfattningkommersiell reklam skall undantas från den tryckfrihetsrättsliga regleringen.Om undantag skall göras är det av vikt att få fastslaget viUca delar av dettryckfrihetsrättsliga systemet som icke skall gälla beträffande tryckt reklam. Jagkan icke heller underlåta att framhålla de faror för vilka tryckfrihetenutsattes i ett längre perspektiv, om lagstiftaren fortsätter på den inslagnavägen och finner ingripanden mot olika slag av tryckta skrifter tUlåtliga vidsidan av TF med den motivering att opinionsbUd-ningen och nyhetsförmedlingenicke avses skola påverkas genom ingreppen. I det långa loppet kommer enrättsutveckling i denna rUct-ning att underminera tryckfrihetsrättens grunder.Det kan vara frestande för lagstiftaren att genom vanlig lag utanför och utanstöd av TF ingripa mot tryckta skrifter genom att åberopa något i och för sig beaktansvärtintresse, som han vUl främja och som kan sägas i och för sig inte ha någotstarkare samband med nyhetsförmedling och åsUctsbUdning i dessa ords trängremening. Det kan t. ex. gälla att främja hälsovård eller en god miljö, förbättrasysselsättningsmöjligheterna, åstadkomma skydd för ena parten i ett avtalsförhåUande.Emellertid finns vanligen också en klar tryckfrUietsrättslig aspekt på ämnesområdendär den vid en förstahandsgranskning kan synas försumbar. VUl lagstiftaren föratt tillgodose speciella samhälleliga syften inskränka medborgarnas rätt attfritt bruka det tryckta ordet som kommunikationsmedel sig emellan, bör därförstöd för ingripandet skapas i TF. Att lagstiftaren härvidlag är noggrann utgören betydelsefull garanti för tryckfriheten. Underhänvisning till ovan redovisade omständigheter anser jag mig nödsakad attavstyrka den föreslagna lagstiftningen, som utformats utan tUlräckligthänsynstagande tUl den här diskuterade grundlags-problematUcen. Den kan enligtmin mening icke förbigås. Sverigeär ett underutvecklat land vad beträffar det rättsliga personlighetsskyddet.Det är därför förståeligt att departementschefen finner sig icke utan tungtvägande skäl längre böra avvakta med reformen. Den omarbetning avgrundlagsreglerna rörande bl. a. hela tryckfriheten, som förberedes avyttrandefrihetsutredningen, kan väntas ta avsevärd tid. Om behovet av ettförbättrat integritetsskydd på detta område bedöms som brådskande, är ickenödvändigt att avvakta resultatet av denna utredning. Det är möjligt att genomen delreform Prop.1978/79: 2 87 införasärskUda regler om reklamen i TF. På grundval av det omfattande utredningsmaterialsom redan föreligger rörande detta ämne kan en provisorisk grundlagsändringgenomföras redan i samband med riksdagsval. Ett klarläggande avrättsläget måste avvaktas, innan lagstiftningsarbetet på nu förevarande områdeupptages. Förden händelse lagförslaget kommer att föreläggas , får jag tiUfogaföljande synpunkter avseende förslaget. Denlösning som lagstiftningsuppgiften erhållit i det framlagda förslaget innebäratt detta framstår närmast som en utbyggnad av immaterialrätten. Ettutnyttjande av någons namn eller bild utan vederbörandes samtycke inom marknadsföringssektomavses skola automatiskt föranleda ersättningsskyldighet enligt förslagets 3 §.Frågan om genom begagnandet någon integritetskränkning skett skjuts i bakgranden.Det kan förefalla som om lagens syfte egentligen är att garantera den enskUdeen skälig ersättning för att näringsidkare eller annan anknuten tUlnäringslivet använder sig av hans namn eller bild i sin marknadsföring av vadhan har att erbjuda. I departementschefens anförande betonas att behovet av attkunna förhindra integritetsövergrepp i samband med reklamåtgärder görlagstiftningen angelägen. Detta syfte skulle komma till klarare uttryck i lagenom orden "utan dennes samtycke" utbyttes mot exempelvis "påsådant sätt att dennes integritet kränkes". Lagen blir dock därmed mera svårtillämpad.Självfallet är det förhållandet att den berörde samtyckt tiU namnets eller bildensbegagnande ett viktigt indicium då det gäller att avgöra om en integritetskränkningföreligger eller ej, men om man verkligen vill först och främst skydda den enskUdemot obehörigt intrång i den personliga sfär, som bör vara förbehållen honomsjälv, kan samtycket icke få vara enda kriterium. Lagstiftningens utformning pådenna punkt synes mig vara beroende av om lagstiftaren främst vUl skapa enekonomiskt mätbar rätt för envar att sälja sitt namn och sin bild för kommersieUaeller andra ändamål eller om man önskar skapa en zon för den enskUde där han ärskyddad mot personlighetsintrång. Särskilt om den föreslagna lagstiftningenskall tjäna som utgångspunkt för en fortsatt utbyggnad av personlighetsskyddetfinns anledning att uppmärksamma de nu berörda frågestäUningarna. Motden tekniska omredigering av 1 § som lagrådets övriga ledamöter föreslagit harjag ej skäl tUl erinran. Jag vill särskilt framhålla att i TF 3 kap. 2 § och8 kap. 5 § ordet namn brakas för att beteckna en persons verkliga namn. Vidsidan av namnet som identifikationsmedel användes på dessa ställen i TFuttryckssättet "pseudonym eller signatur, som enligt vad aUmänt är käntåsyftar bestämd person". En likartad terminologi synes böra eftersträvaspå detta område, även om det kan föreligga vissa olikheter mellan regler som 1978/79: 2 88 avseratt klarlägga tryckfrihetsrättsligt ansvar och sådana som skyddar motpersonlighetsintrång. TUlde synpunkter av straffrättslig natur, för vilka lagrådets övriga ledamötergivit uttryck vid 2 §, kan jag ansluta mig. Såsomjag anfört ställer jag mig tveksam till regeln om strikt ersättningsansvarvid utnyttjande av namn eller bild utan samtycke. Om lagstiftningens syfteförskjuts i riktning mot att stärka personlighetsskyddet, ligger det närmaretill hands att knyta ersättningsskyldigheten till det förhällandet att denkränkte kan visas ha lidit verklig skada, ekonomisk eller icke-ekonomisk.Frågan om vem som skall kunna bli skadeständsskyldig förtjänar ytterligareöverväganden. Skäl kan anföras för att begränsa skadeståndsskyldigheten tillden näringsidkare som dragit omedelbar nytta av publiceringen. Reglemai 4 § lagförslaget berör frågorna om beslag och konfiskation. Av 1 kap. 3 § TFföljer att sådana åtgärder kan företas mot tryckt skrift blott med stöd av TF,därest fråga är om missbruk av tryckfriheten. Om sålunda ett trycktreklammeddelande innehåller något om än obetydligt tryckfrihetsskyddat inslag vilket enligt min bedömning ofta torde vara fallet kan de i 4 § föreskrivnaåtgärderna ej vidtas tUl förhindrande av vidare spridning av reklammeddelandet.Om det utrymme som kan finnas kvar för användning av 4 § är så stort, att detär motiverat att för dessa fall instituera ett särskilt förfarande, undandrarsig mitt bedömande. Mankan fråga sig vilken karaktär det i 6 § lagförslaget angivna åläggandet attbekosta tryckning av dom i tidningar kan anses ha. Skyldigheten att införa domi tidning är i 7 kap. 6 § andra st. TF konstruerad som en brottspåföljd förvisst fall. Påföljder av detta slag namnes icke i 1 kap. 3 § TF. I 5 kap. 6 §skadeståndslagen är åläggandet att bekosta tryckning av dom systematisktplacerat bland reglerna om skadeståndets bestämmande. En fällande dom är enligt7 kap. 6 § TF förutsättning för publiceringsskyldighet enligt nämnda lagrum.Regeln i 5 kap. 6 § skadeståndslagen har en liknande konstraktion. Även iförevarande fall bör en förutsättning för att någon skall åläggas publicera endom vara att det i själva domen slås fast att den som skall förplUctas gjortsig skyldig tUI ett sådant utnyttjande som anges i förslagets 1 §. 1978/79: 2 89 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , Åsling, Söder, , Mundebo,Krönmark, , , Propositionmed förslag till lag om namn och bild i reklam Föredragandenanmäler lagrådets yttrande över förslag till lag om namn och bild i reklam. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. FörhåUandetmellan reklam och tryckfrihet är av betydelse i detta lagstiftningsärende. Ilagrådsremissen (avsnitt 7.3) anförde jag att kommersiell reklam under vissagivna förhållanden anses falla utanför det område där fuUt tryckfrihetsrättsUgtskydd föreligger. I enlighet härmed förordade jag att den aktuella regleringenbegränsas till att avse endast kommersiell reklam. Jag erinrade i sammanhangetom att en sådan begränsning inte undanröjer alla oklarheter och hänvisade tills. k. blandade meddelanden och textreklam. I tveksamma fall menade jag att manskall utgå ifrån att tryckfrihetsförordningen (TF) är tillämplig och att straffansvardå inte utkrävs. Detta gäller givetvis också i fråga om ersättningsskyldighet. Lagrådethar behandlat förhållandet mellan reklam och tryckfrihet. En av lagrådets ledamöterhar därvid lämnat en utförlig redogörelse för frågans tidigare behandling iförarbeten, lagstiftning och praxis. Efter en fortsatt analys av rättsläget,med en diskussion angående bl. a. syftet bakom TF och olika däri intagnaregler, finner sig ledamoten nödsakad att avstyrka den föreslagnalagstiftningen, som enligt hans mening utformats utan tillräckligthänsynstagande till den aktuella grundlagsproblematiken. Ett närmareklarläggande av rättsläget anses erforderligt 1Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1978/79: 2 90 ochförutsätts kunna ske endast genom att särskilda regler om reklamen införs i TF. Ifrågavarandeyttrande innebär enligt min mening en bred inventering och genomgång avmaterial och argument som kan böra beaktas vid bedömningen av den aktuellafrågan. De i anslutning därtiU framförda synpunkterna måste också betecknassom intressanta och tankeväckande. Avvad jag tidigare anfört framgår att jag är medveten om att en tUl-lämpning avden föreslagna nya lagen kan skapa vissa gränsdragningsproblem. I denna delframförs i yttrandet den meningen att det finns anledning anta att de fall ivilka tvekan om inte i reklammeddelandet något bruk görs också av tryckfrihet,blir så talrika att en blivande lagstiftning får ett ganska snävttillämpningsområde. Jag har här en avvikande uppfattning. Med utgångspunkt ihittillsvarande erfarenheter finns sålunda enligt min mening goda skäl föratsättaatt den form av utnyttjande av annans bild eller namn som lagförslaget tarsikte på i det stora flertalet fall vidtas i rent kommersiella syften och underförhållanden i övrigt som enligt förhärskande uppfattning om gällande rättslägeinte medför ett fullt tryckfrihetsrättsligt skydd. De övriga tre ledamöterna ilagrådet har på av dem anförda skäl också anslutit sig tUl min i remissenredovisade uppfattning att det remitterade förslaget kan genomföras utanändringar i tryckfrihetslagstiftningen. Som jag framhöll i lagrådsremissenframstår också en förstärkning av integritetsskyddet på förevarande område somen uppgift, vilken inte bör anstå längre utan mycket tungt vägande skäl. Sådanaskäl anser jag inte föreligga. Med beaktande av karaktären av de förslag som nuframläggs, vUka hänför sig tiU ingripanden där stadgandet i 1 kap. 3 § TF kanbli aktuellt, anser jag inte heller att en delreform av frågan om förhållandetmellan TF och reklamen behöver komma till stånd innan förslaget genomförs. Heladen frågan ingår i yttrandefrihetsutredningens uppdrag. Vadtre av ledamöterna föreslår beträffande 1, 2 och 6 §§ bör godtas med någonredaktionell jämkning. Beträffande3 § har en av lagrådets ledamöter ställt sig tveksam till regeln i förstameningen om strikt ersättningsansvar vid utnyttjande av namn och bUd utansamtycke. Han har därutöver också ifrågasatt en begränsning avskadeståndsskyldigheten till den näringsidkare som har dragit omedelbar nyttaav publiceringen. Lagrådets övriga tre ledamöter har emellertid godtagit denstrikta ersättningsregeln och dessutom föreslagit att, i förhållande tilldepartementsförslaget, kretsen av ersättningsskyldiga enligt denna regel skallutvidgas tUl att omfatta även näringsidkarens arbetstagare. I överensstämmelsemed 4 kap. 1 § skadeståndslagen föreslås emellertid skadeståndsansvaret därvidinträda för arbetstagaren endast i den mån synnerliga skäl föreligger. Föregen del kan jag godta sistnämnda utvidgning av den skadeståndsansvarigakretsen 1978/79:2 91 a. till att förslaget innebär ett närmande tUl de aUmänna principernai skadeståndslagen. Även i övrigt biträder jag vad tre av lagrådets ledamöterföreslår beträffande 3 §. 4§ departementsförslaget upptar en rätt för den avbildade eller namngivne attfå till stånd åtgärder beträffande reklammaterial m. m. i syfte att förebyggamissbrak. Tre av lagrådets ledamöter ifrågasätter om inte förslaget innebär ettalltför långtgående skydd för t. ex. godtroende näringsidkare som själv harbedrivit reklam i strid mot 1 § och föreslår en skärpning efter mönster av 20 §andra stycket firmalagen (1974: 156). Jag är beredd att ge dem rätt på dennapunkt. För att den föreslagna regeln skall fylla sitt ändamål menar sammaledamöter vidare att det kan vara av betydelse att möjlighet finns tillinterimistiskt ingripande och förordar i enlighet härmed en bestämmelse ombeslag. Som den fjärde av lagrådets ledamöter påpekar innehåller TFbestämmelser om beslag av tryckt skrift. Det ligger i sakens natur att den nudiskuterade möjligheten till beslag skulle tillämpas enbart på sådantreklammaterial som är av utpräglat kommersiell natur och inte till någon delavser nyhetsförmedling eller åsiktsbildning av det slag som det ligger i TF:ssyfte att värna. Med denna begränsning kan det praktiska värdet av denföreslagna beslagsregeln ibland vara mycket tveksamt. Vid sådant förhållandeoch då förslaget lätt kan föranleda missförstånd beträffande möjligheterna att genomförabeslag i här tänkbara situationer vill jag inte biträda förslaget. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen attantaga det av lagrådet granskade lagförslaget med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga det förslag som föredraganden harlagt fram. Prop.1978/79: 2 92 Propositionenshuvudsakliga innehåll.......................... 1 Förslag till lag om namnoch bUd i reklam................... 2