prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — Detta torde också ytteriigare kunna bidra tUleffektiviteten. 1 undantagsfall har förmärkts, att delgivningsmännen intevarit tUlräckligt insatta i bestämmelsema i DL med påföljd, att delgivningama ivissa faU måst göras om. Idepartementets promemoria har man huvudsakligen uppehåUit sig vid de problem,som förvaltningsmyndigheter och domstolar har med sina delgivningar och inteberört de s. k. privata delgivningama, som dock förekommer i mycket stortantal. Enligt promemorian och även enligt delgivningsutredning bör mansträva efter att så mycket som möjligt förenkla delgivningama och övergå till s.k. ordinär delgivning enligt 3 § första stycket DL utan anlitande avstämningsmän. Anledningen tiU detta skuUe vara, att stämningsmannadelgivning ären i förhåUande till andra delgivningssätt dyrbar metod. Detta kan förbundetinte instämma i. Självfallet ställer sig sådan delgivning dyrbarare ändelgivning med posten men effektiviteten är i flertalet fall mycket större.Ofta kan delgivning ske och härigenom undvikes alltför storarättsförluster. Vid uppsägningar för obetald hyra och avhysning på grand avbristande hyresbe-talning är det av särskilt stor vikt, att delgivningen kanske utan dröjsmål. Skulle sådana delgivningar ske per post via rek. ochmottagningsbevis, kunde man säkert få räkna med att delgivningstiden skulleutsträckas åtskiUigt, om man överhuvudtaget på detta sätt kan få en handlingdelgiven. I de allra flesta fall har hyresgäster, som väntas bli utsatta för enuppsägning eUer en vräkningsåtgärd, skäl att dra sig undan eller förhala delgivningen.Förhållandet mellan partema, när uppsägningshandlingen avsändes, har oftablivit sådant att hyresgästen ej löser ut rek. med mottagningsbevis elleråtersänder delgivningserkännande. På grund härav torde en mycket liten del av stämningsmannadelgivningarfrån privata uppdragsgivare kunna föras över tUl någon av de ordinära delgivningsformema. Förbundetmotsätter sig därför, att man skall inskränka de nuvarande möjligheterna till stämningsmannadelgivning.Någon anledning att omformulera 3 § tredje stycket DL i fråga om sådandelgivning finns inte. Medåberopande av det anförda anser förbundet därför, att stämningsmannadelgivningenbör få användas i samma utsträckning som . Eljest kommer part attdrabbas av rättsförluster, som inte kan anses godtagbara. Det bör också varanaturligt, att man överlämnar åt den enskilde att avgöra, vilken delgivningsformsom han i det särskilda fallet anser vara effektivast och att myndighetema barai undantagsfaU skall kunna ingripa häremot. SABO:Den föreslagna ändringen, att polismyndighet fortsättningsvis skall förordnastämningsmän, anser vara en förbättring i förhållande Prop.1978/79:11 164 tiUnuvarande ordning p. g. a. polisens lokalkännedom och möjligheter tillsamordning. I en del fall kan onödiga efterforskningar undvikas t. ex. om densökte är häktad eller intagen på anstalt, vUket polismyndigheten ofta harkännedom om. Även den föreslagna ändringen i 24 § DL anser vara motiveraddå därigenom regler ges för delgivning till den som är intagen på någon av i lagrammetangivnai anstalter. : När det gäller delgivningsverksamhetens organisation och fråganom att överflytta ansvaret för förordnandet av stämningsmän från länsstyrelsematUl polismyndigheten har förbundet inte någon deciderad uppfattning. a)Förslaget till ändrad lydelse av 15 § andra stycket DL I promemorianuttalas på s. 62 att delgivningsutredningens förslag tiU ny lydelse av 15 §andra stycket DL kan få alltför vittgående följder från rättssäkerhetssynpunkt.Detta skulle särskiU gälla slopandet av kravet att det inte skall kunnaklarläggas var den sökte uppehåller sig. Därefter anförs att man innan kungörelsedelgivningtillgrips åtminstone måste försöka klarlägga var den sökte uppehåller sig. Eftersomjag har deltagit som expert i delgivningsutredningens arbete vill jag uppehållamig något vid denna fråga. Det är självklart att man skaU försöka klarlägga varden sökte uppiehåller sig. Det är ju det som ligger bakom uppdraget tillstämningsmannen. De faU som åsyftades med delgivningsutredningens förslag ärsådana där det just kan klarläggas var den sökte uppehåller sig - nämligen t.ex. bakom en stängd dörr - men där han ändå inte kan nås med delgivning därföratt han saboterar alla delgivningsförsök. Jagkan inte dela den uppfattning som har kommit till uttryck på s. 63 i promemorianatt en delgivning om den sökte bevisligen finns i lägenheten men vägraröppna kan verkställas enligt 19 § andra stycket DL. 1 promemorianrekommenderas för sådana situationer att handlingen stoppas i den söktesbrevlåda eller brevinkast eller fästes på dörren och att den sökte om möjligt muntligenupplyses om stämningsmannens ärende. Frånsett den muntliga upplysningen är judet rekommenderade förfarandet identiskt med den s. k. spikningen som aUtsåenligt den nuvarande lydelsen av 15 § andra stycket DL inte får användas närdet kan klariäggas var den sökte uppehåller sig. Jaganser sålunda att frågan om ändring av 15 § andra stycket DL bör övervägasytterligare. Vadsom anförts under denna rubrik kan jag helt ansluta mig tiU. c) Anslagi fastighet vid kungörelsedelgivning Enligt17 § första stycket sista meningen DL skaU vid kungörelsedelgivning med depersoner som hyr eller annars innehar lägenhet i samma fastighet anslag skeinom fastigheten på lämpligt sätt från beslutet om kungörelsedelgivning.1 17 § andra stycket sista meningen DL föreskrivs för sådant fall att särskiltpostmeddelande skall sändas till sådana personer. Vad som avses i dessa fall äruppenbarligen personer som hyr el- Prop.1978/79:11 165 lerannars innehar lägenhet i samma hus. Detta bör lämpligen rättas till i nuförevarande sammanhang. a) Förslagettill ändrad lydelse av 15 § andra stycket DL Tingsrätten delar de synpunkter som i denna del framförts i departe mentspromemorian. Antalet bagatellbrottmål(mål där svårare påföljd än böter inte kan komma ifråga) är fortfarande ganskastort vid tingsrätten. Målen om betalningsföreläggande ökar fortiöpande. Somförut uppgivits inkom 1977 28310 sådana mål. 1976 var antalet inkomna 24 120.Dessa mål rör som anförts i departementspromemorian "som regel småekonomiska värden". Delgivningskostnaderna däremot blir i förhåUande därtillmycket ofta oproportionerligt stora. Tingsrätten har tidigare i detta yttrandehemställt om föreskrifter i syfte att förbättra delgivningsunderlaget. Detkommer emellertid inte att vara tiUräckligt för att komma till rätta med allasvårigheter. Det är icke ekonomiskt försvarbart med upprepade delgivningsförsök,när ett negativt resultat är nästan säkert. Det är tingsrätten medveten om. Atthelt ge upp dessa fall är heller inte tUlrådligt. Ett sätt att lösa dettaproblem är att genom en ändring av 24 § lagsökningslagen göra det möjligt attdelge ansökan om betalningsföreläggande genom kungörelsedelgivning eller s. k. spikning.Ett annat sätt kan vara att ändra förutsättningama för att få målet hänskjutettill rättegång. Om det visar sig att man inte lyckats delge gäldenären inom enviss tid, t. ex. efter det att ansökan ingivits, kan borgenären gestillfälle begära att målet hänskjuts. För det fall att borgenären ickeutnyttjar denna möjlighet skulle tingsrätten avvisa ansökan eller denna ansesförfallen. Borgenären skulle med detta förfarande slippa extra besvär ochkostnader för att få målet avgjort. Gäldenärens intresse skyddas på så sätt atttalan icke kan bifallas utan någon som helst materiel prövning. Denu aktuella delgivningsfrågorna bör prövas i ett sammanhang i anslutning tUlatt man tar ställning till övriga delgivningsspörsmål i promemorian. Frågornatål knappast att ytteriigare skjutas och det ställer sig ocksånaturligt att de alla får en samtidig lösning. c) Anslagi fastighet vid kungörelsedelgivning Idenna del av departementspromemorian har tingsrätten inte någon erinran attframföra. Domstolsverket:Ett genomförande av delgivningsutredningens förslag till ändring av reglerna omspikning kan enligt PM "befaras medföra alltför vittgående följder frånrättssäkerhetssynpunkt. Detta gäller särskilt slopandet av kravet att det inteskall kunna klarläggas var den sökte uppehåller sig." I PM nämns dockintet om vilka följder som avses. Defall som det här är fråga om förekommer enligt uppfattning ejofta, även om antalet måhända ökat något . Det ärotillfredsställande att vissa personer genom att systematiskt gå under jordenför delgivningsmännen skaU kunna undandra sig betalningsskyldighet. Motbakgrunden av att spikning - som förutsätter särskilt beslut av domstol ellerannan myndighet - får antagas komma att även användas med storåterhållsamhet, finner det vara till fördel för rättssäkerhetensedd i ett större sammanhang att det går att genomföra vissa civilrättsligaförfaranden även mot ifrågavarande Prop.1978/79:11 166 grapp.Domstolsverket förordar därför att 15 § 2 st. DL - och i följd därav jämväl 33kap. 6 § RB - utformas i enlighet med delgivningsutredningens förslag. Domstolsverketvill-- framhålla att man inom ramen för gällande ochnu föreslagen lagstiftning ej kan komma till rätta med de stora svårighetersom nu orsakas av förbuden mot kungörelsedelgivning i vissa fall. är en ytterligare översyn av förutsättningarna för kungörelsedelgivningönskvärd. Rättegångsutredningen:När det gäller förutsättningama för kungörelsedelgivning enligt 15 § 2 st. DL,delar utredningen å ena sidan den i promemorian framförda uppfattningen att delgivningsutredningensförslag till ny lydelse av nämnda lagrum kan vara Jignat att leda för långt. Åandra sidan är det tydligt att myndigheterna måste ges effektiva medel fördelgivning av personer som söker sabotera alla delgivningsförsök. I fallet därstämningsmannen är säker på den söktes identitet men där den sökte vägraröppna dörren, framstår kungörelsedelgivning som en oegentlig delgivningsform.I StäUet bör det göras klart att delgivning i dessa fall skall anses ha skettgenom att handlingen stoppas ned i den söktes brevlåda eller fästes på hansdörr. För de fall, där stäimningsmannen trots efterforskningar inte är säker påden söktes identitet, bör enligt utredningens mening kungörelsedelgivningkunna tUlgripas. Detta torde vara möjligt redan med nuvarande lydelse av 15 §2 st. Kungörelsedelgivningensanvändningsområde kan på tvistemålssidan sägas vara något inkonsekventavgränsat . Det torde vara svårt att hitta några bärande skäl föratt kungörelsedelgivning inte får användas vid delgivning av ansökan ombetalningsföreläggande men däremot vid delgivning av stämning i tvistemål ochansökan om lagsökning. 1 promemorian (Ds Ju 1977: 5) Summarisk processföreslås en utvidgning av förbudet mot kungörelsedelgivning till att omfattaäven de nuvarande lagsökningsmålen. Som argument anförs (s. 132) att kungörelsedelgivning"självfallet" inte kan tillåtas "i ett förfarande därunderlåtenhet att reagera på delgivning kan resultera i bifallandeutslag." Med denna utgångspunkt förefaller det märkligt att man tillåter kungörelsedelgivningvid delgivning t.ex. av stämning med föreläggande att inkomma med skriftligtsvaromål vid äventyr av tredskodom enligt 14 § 2 st. småmålslagen. Resultatetav svarandens underlåtenhet att reagera på delgivningen torde regelmässigt bliexakt detsamma som i betalningsföreläggandefallet. Enligt utredningens meningbör någon utvidgning av förbudet mot kungörelsedelgivning för den summariskaprocessens del inte nu komma ifråga. Det är inte uteslutet att utredningen isitt arbete kommer att ta upp hithörande frågor i ett större sammanhang. Närman diskuterat möjligheterna att tillåta kungörelsedelgivning i brottmål ärdet främst bagatellbrottmålen man haft i tankarna. Argumentet för att införamöjlighet att använda kungörelsedelgivning i brottmål måste självfallet varaatt samhället inte bör stå utan möjlighet att genomföra en lagföring i de fallden misstänkte lyckas hålla sig undan. Från denna synpunkt borde det te sig änmer angeläget att sådan möjlighet infördes även när det gäller grövre brott.Men det är givet att starka rättssäkerhetsskäl talar mot att gålängre än till bagatellartad brottslighet. Av dessa orsaker torde det varaförenat med icke obetydliga svårigheter att åstadkomma en lämpliggränsdragning. Ett slutligt ställningstagande i denna frå- Prop.1978/79:11 167 gabör med fördel kunna anstå till dess utredningen redovisat sina övervägandenrörande brottmålsprocessen. : Såsom uttalas i betänkandet (s. 63) kan kungörelsedelgivninginte ske när den sökte uppehåller sig i sin bostad men vägrar att öppna,eftersom det då står klart var han uppehåller sig. Vad som uttalas om möjlighetemaatt i detta fall delge är emellertid tvivelaktigt. Delgivning bör visserligenkunna ske genom att försändelsen stoppas in genom brevinkast i en låst dörr,när det är klarlagt att den sökte uppehåller sig i lägenheten. Däremot kanstarkt ifrågasättas om försändelsen i detta fall kan fästas utanpå dörren ellerläggas i en utvändig brevlåda, eftersom försändelsen då kan åtkommas avobehöriga. Förbundet vill förorda att för dylika fall skapas möjlighet för kungörelsedelgivninggenom att, i enlighet med delgivningsutredningens förslag, orden "och kandet ej klarläggas var han uppehåUer sig" får utgå ur 15 § 2 st. Stockholmstingsrätt: Tingsrätten delar den i promemorian framförda åsikten att denobetingade rätten för part att själv ombesörja delgivning i vissa mål ochärenden bör tas bort. Det är mindre tillfredsställande att part på detta sättkan köpa sig förtur i delgivningskön. Rätten för part att själv ombesörjadelgivning bör dessutom begränsas till faU där särskilda skäl kan åberopas.Tingsrätten vill därför föreslå att 2 § DL ändras i överensstämmelse härmed. Malmötingsrätt: Det torde emellertid inte vara nödvändigt att endast anse sådandelgivning som stämningsman utför i tjänsten såsom stämningsmannadelgivning.Kravet på att enbart personer med stämningsmannaförordnande får verkställa surrogatdelgivningoch bestämmelsen om att enbart stämningsmans intyg gäller som fullt bevis fördelgivning bör ses endast som rättssäkerhetsgarantier. Det saknas sålunda aUanledning att anse person med förordnande som stämningsman som mindre behörigav det skälet att han erhåller uppdraget från annan än polismyndighet. Fråganhar praktisk betydelse i . Här utföres åtskilligt kompetent och snabbt delgivningsarbetepå begäran av part av delgivningsmän som inte är knutna tiU delgivningscentralen.Med hänsyn tUl vikten av en effektiv delgivningsverksamhet bör denna ordningbestå. De olägenheter som i promemorian sägs vara förknippade härmed bör kunnaminskas genom att den obetingade rätten till partsdelgivning enligt de ipromemorian angivna lagama upphävs. Dessa lagändringar tillstyrkertingsrätten. Rättegångsutredningen:Utredningen har ingen erinran mot de föreslagna inskränkningarna i parts rättatt själv ombesörja delgivning. : Den nuvarande partsdelgivningen har på åtskilliga Orterfungerat utmärkt. Särskilt i vräkningsmål kommer sådan delgivning ofta tillanvändning och man har genom denna nått ett avsevärt bättre resultat än meddelgivning genom myndighets försorg. Det saknas därför enligt förbundets meninganledning att försvåra parternas möjligheter i detta hänseende med risk förett sämre delgivningsresultat. Vad som i prome- Prop.1978/79:11 168 morianåberopas till stöd för en inskränkning av partsdelgivningen, nämligen attvederbörande part - utan att själv ha givit anledning därtill -åsamkas enmerkostnad för delgivningen, synes man kunna komma tUl rätta med genom enregel om att den som begär att själv få ombesörja delgivningen också får svaraför kostnaden härför. I exempelvis vräkningsmål är sannolikt flertaletborgenärer viUiga citt själva betala delgivningskostnaden för att nå ettsnabbare resultat. : En förfrågan, som förbundet gjort hos anslutnaföreningar angående bl. a. sättet för delgivning av uppsägningar, utvisar att3/5 av alla uppsägningar görs genom stämningsman samt att detta till stor delberor på att tidsåtgången i de flesta faU enbart är I -. Stämningsmannadelgivningförekommer således i mycket stor omfattning på hyresrättens område. Sådan delgivningavser förutom uppsägningar även olika anmaningar, som är ett krav enligthyreslagen, innan uppsägning får ske, samt ansökningar om avhysning,betalningsförelägganden och lagsökningar. Även andra slag av delgivningar kanförekomma i hyres-förhåUanden. Enligt2 § DL får part ombesörja delgivning av sådana ansökningar, som berörts i detföregående, om myndigheten medger detta och det kan ske utan olägenhet.Regelmässigt brukar detta också medges av myndigheterna och delgivning skerdärvid alltid genom stämningsman. Att låta domstolama delge t. ex.betalningsförelägganden och lagsökningar tar ofta alltför och hyresvärdarna-borgenän;mabrukar därför utnyttja sin rätt att själva få delge. Det är sålunda av störstavikt, att delgivningsverksamheten kan fungera så smidigt som möjligt. SABO:Till anslutna bostadsföretag är i egenskap av hyresvärdar i relativt storutsträckning vid bristande hyresbetalning eller förekommande sanitär olägenheti lägenheter tvungna att ansöka om lagsökning och/eller avhysning. Tiden mellanansökan hos myndighet - om t.ex. lagsökning i kombination med avhysning pågrund av ogulden hyra - och utslag kan då vara mycket lång. Tidsutdräkten berori praktiskt taget samtliga fall på stora svårigheter med att delge gäldenären.Många företag ombesörjer därför själva delgivningen. De hyresgäster som häravses låter sig oftast inte delges på vanligt sätt utan stämningsman måsteanlitas. Föreslagnaändringar går bl. a. ut på att borgenären inte själv skall få delge gäldenären.Detta är trots det ovan anförda av mindre betydelse, emedan möjlighet attansöka om avhysning kan göras till överexekutor när det avser hyresgäst, somförverkat hyresrätten på grund av ogulden hyra. Ärenden av denna typ är, somSABO ser det, brådskande och kräver därför ett snabbare delgivningsförfarande,emedan varje dröjsmål bidrar till ökade hyresförluster för företaget och ökadskuldsättning för hyresgästen. Föreslagnaändringar [i lagen om utmätningsed] finner motiverade med hänsyn till denbättre samordning som kommer till stånd om föreslagen ändring i DL genomföres. Medhänsyn till att mål [om lagsökning och betalningsföreläggande] - i varje fallvad avser till anslutna företag - är av mindre brådskande natur anserSABO, i likhet med förslaget, att delgivning bör ske på samma sätt som stämningi tvistemål. Borgenären har visserligen fråntagits rätten att själv delge, mendetta har mindre betydelse då en ev. förlängd delgiv-ningstid resulterar i ökatskuldbelopp genom tillägg för tillkommande ränta. Här bör hänsyn tagas tillatt gäldenären ej belastas med en onödigt dyr Prop.1978/79:11 169 delgivningsformom det visar sig att ordinarie delgivning kan ske. Somen följd av att handlingar i lagsökningsmål kombinerade med begäran om avhysningej får delges av sökanden kommer troligen hyresvärdarna fortsättningsvis attvända sig enbart tiU överexekutor i avhysningsmål. Överexekutor får därigenomen något större arbetsbörda. Huravida lagsökning på obetald hyra skallinlämnas till rätten prövas sedan från fall till fall med beaktande av gäldenärensbetalningsförmåga. Härigenom kan antalet ansökningar i lagsökningsmål kommaatt minska något. RÅ:Rättsläget är nu det att postfullmakt godtas på förvaltningssidan sombehörighetshandling för mottagande av handling som sänds med posten medanpraxis beträffande de aUmänna domstolama är den att postfullmakt inte godtas inu berört hänseende. Detförslag som har lagts fram i promemorian utgår från den praxis som numeragäller för de allmänna domstolama. På skäl som har angetts i promemorian måsteden ståndpunkt som sålunda har intagits i behörighetsfrågan godtas. Dettamedför dock praktiska olägenheter, som inte har berörts i promemorian,nämligen i de fall då den sökte varken själv eller genom behörigt ombud harkvitterat försändelsen utan detta har verkställts endast av den som inneharpostfullmakt. Antalet sådana fall torde inte vara obetydligt utanför deallmänna domstolarnas verksamhetsområde (jfr Ds Ju 1974:15 s. 104). Enligt minmening är frågan av sådan vikt att den måste närmare övervägas innan denföreslagna ändringen i 19 § DL genomförs. Sveahovrätt: Det är tillfredsställande att hovrättens tidigare synpunkter beaktatssåväl vad avser delgivningssättet särskild postdelgivning som vad avser fråganom postfullmakts giltighet vid delgivning. Genomden i 19 § sista stycket DL föreslagna bestämmelsen införs som regel på denordinära delgivningens område att den sökte anses ha blivit delgiven om hankvitterat rekommenderad försändelse även för det fall att försändelsen hämtatsmed bud. Vid ordinär delgivning i allmänhet torde den som ansetts vara delgivenäga att i efterhand för att undvika slutlig rättsförlust motbevisa delgivningen,t. ex. för det fall att annan tecknat hans namn på delgivningskvittot. Den somdelgivits genom kungörelse kan däremot knappast invända att han inte lästkungörelsen. Även den nya regeln i 19 § sista stycket DL torde innebära enabsolut presumtion att den sökte skall anses delgiven när budet hämtatförsändelsen på posten. I de förmodligen sällsynta - fall där försändelsen därefterinte når den sökte kan denne alltså komma att lida rättsföriust, eftersom delgivningeninte får motbevisas. Hovrätten ifrågasätter om regeln behövs. Stockholmstingsrätt: Tingsrätten har i sitt yttrande 18.12.1974 över delgivningsutredningensbetänkande "Förenklad delgivning" funnit utredningens förslag varaägnat att inge vissa betänkligheter från principiell synpunkt men likvältillstyrkt förslaget. Frågan om den som erhåUit så kallad 1978/79:11 170 postfullmaktskall vara behörig att ta emot delgivning är begränsad till delgivning med rek.med mottagningsbevis och har uppenbarligen endast en mycket marginell betydelsei delgivnnigssammanhang. Tingsrätten påfordrar därför inte att delgivningsutredningensförslag genomförs. Tingsrättenhar inte något att erinra mot det i detta avsnitt av departementspromemorianföreslagna tiUägget till 19 § DL. Kammarrätteni : Kammarrätten noterar med tiUfredsställelse att man i promemorianinte ansluter sig till delgivningsutredningens förslag att i DL införa en regelom att delgivning skall anses ha skett när annan person än den sökte harkvitterat ut en försändelse med stöd av postfullmakt. Förförvaltningsmyndighetemas och förvaltningsdomstolarnas del kvarstår dockregeringsrättens prejudikat RÄ 1973 ref 4.1 detta avgörande ansågregeringsrättens majoritet att utkvitterande av försändelse med stöd avpostfullmakt innebar att delgivning hade skett med den sökte. Frågan avgjordesi plenum, och även om det förelåg endast en mycket knapp majoritet för densegrande uppfattningen tonJe dock rättsfallets prejudikatverkan finnas kvar.Denna effekt lär inte kunna utraderas genom uttalanden i förarbetena till enteknisk översyn av DL. För att helt ta bort effekten av rättsfallet bör manenligt kammartättens uppfattning i DL införa en uttrycklig bestämmelse om attutkvitterande av handling med stöd av postfullmakt inte innebär delgivning medden sökte förrän han fått försändelsen. Postverket:Vi delar den i promemorian framförda uppfattningen att i de fall då den söktesjälv har undertecknat mottagningsbeviset, det är rimligt att han själv får stårisken att försändelsen, sedan den väl lämnats ut från postanstalten försenas eUerkommer bort på vägen. Vi tillstyrker sålunda att i 19 § tillförs ett stadgande,enligt vilket delgivning i dessa situationer anses ha skett när budet hämtatförsändelsen på postanstalten. RRV:Inom de aUmänna domstolama :[Örekommer enligt sällandelgivning med rekommenderad försändelse med mottagningsbevis. Normalt angesskälet till detta vara att man inte anser kvittering av försändelse med stödav postfullmakt som fullgod bevisning på att delgivning skett. Enligt RRV:smening torde det endast undantagsvis behöva förekomma att någon liderrättsförlust på grand av att handling inte överlämnas till adressaten av budeller fullmaktshavare.