prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Utredningen framhäller atl ett införande av bankcertifikatförutsätter att säväl emissions- som fondslämpeln pä dessa slopas.Stämpelavgifternas genomslag på lånekostnaderna, uttryckta som årsränta, blirvidare högre för korta än för långa obligationer. Dessutom medför avgifternaalt obligationsfinansiering blir mindre förmånlig än lån mot revers, eftersorade senare inte belastas av stämpelavgifter. Avgifterna utgör enligt utredningenett hinder för den utveckling mot flexiblare länevillkor på obligationsmarknadensora utredningen har förordat. Prop.1978/79:165 145 Ulredningen framhåller dessulom atl debitering ochredovisning av stämpelavgifterna arbetsmässigt är en belastning för de institutsom ägnar sig ål handel med värdepapper. Dessutom bedöms de budgetmässiga intäkternafrän obligationsmarknaden vara obetydliga i jämförelse med avgifternas negativaeffekter pä marknaden som helhet. Mot denna bakgrund och med hänsyn lillutredningens allmänna strävan all främja obligationsmarknadens lillväxtföreslår utredningen att emissions- och fondslämpelavgif-terna avskaffas. Flertaletremissinstanser tillslyrker utredningens förslag om upphävande av förbudet förbanker att emittera obligationer. Flera remissinstanser framhåller altbankobligalioner skulle kunna ge bankerna siörre möjligheter alt lämnalångfristiga krediter med olika grad av räntebindning. Svenska bankföreningenunderstryker atl obligationerna dessutom skulle vara ett värdefullt instrumentvid utlandsupplåningen. Riksbanksfullmäktige anser '"ör sin del attbankobligationer kan vara ell sätl att binda hushälls-sparandel pä ,och att del har vissa kreditpoliliska fördelar. Fullmäktige tillstyrkeravskaffandet av förbudet i banklagen mot bl.a. emission av obligationer, menframhåller att det inte står klart att dessa skulle kunna bidra till enutveckling mot en bättre fungerande kapitalmarknad. En utveckling mol ensituation där allmänheten i större utsträckning än nu placerar direkt iobligationer utgivna av staten, företag eller mellanhandsinstitui, skulleenligt fullmäktige vara alt föredra. I likhel med ulredningen understryker fleraremissinstanser vikten av alt obligationerna ges en försiktig introduktion. Fleraav remissinstanserna ställer sig tveksamma till om bankobligationer kommer attfå den marknadsvidgande effekt som utredningen förutsatt. De befarar atlobligationerna i första hand kommer att attrahera de redan etableradeplacerarna pä obligationsmarknaden. Om de institutioner som f n. placerar medeli långfristiga obligationer övergår till atl förvärva de nyabankobligationerna, skulle resultatet enligt dessa remissinsianser bli atlkapitalmarknaden förkortas. En annan krilisk synpunkt som har framförts avnägra remissinstanser, är att bankerna kommer att avstä från att UtnytQaobligationsupplåningen till en motsvarande ökning av formellt bundna län utan istället försöka bibehålla nuvarande kortfristiga utlånings-struktur.Hypoteksinslilutionerna har avstyrkt förslaget om bankobligationer underåberopande av riskema med att del begränsade utrymmet för dem som lånar uppmedel på obligationsmarknaden kommer att beskäras ytteriigare. Om bankernaskulle ges rält att ulge obligationer, bör obligationerna enligtinstitutionernas mening få en relativt kort löplid. LO har avvisat förslagetdärför att bankerna genom en ökad utlåning av långfristigt kapital skulle fåstörre inflylande över industrins invesleringar och därigenom stärka denprivata maktkoncentrationen på kapitalmarknaden, vilket LO anser motverkasträvandena till breddad insyn och ökad demokrati. 10 1978179, 1 saml. Prop.1978/79:165 146 Samtliga remissinsianser som har tagit upp frågan omintroduktion av bankcertifikat pä marknaden ställer sig positiva tillutredningens förslag. Likaså har samtliga remissinstanser som berört frågan ombankernas rätt alt inneha förlagsbevis tillstyrkt utredningsförslaget. Utredningens förs ag, att emissionsstämpeln ochfondstämpeln pä obligationer och liknande skuldebrev skall tas bort tillstyrksav praktiskt tagel samtliga remissinsianser. påpekar dock attstämpelskatten är avsedd som en kapitalomsättningsskatt och att vissinkonsekvens uppkommer om obligationer och liknande skuldebrev undantas frän beskattning.Riksskatteverket ifrågasätter också om stämpelskatten har den betydelse förlånemöjligheterna på obligationsmarknaden som utredningen anser. Länsstyrelseni framhäller att skattebortfallet inte kan anses varaobetydligt om stämpelskatten slopas. För egen del får jag anföra följande. Utredningen har i syfte att främja bankernas möjligheteratt ge bundna lån till företagen föreslagit att bankerna skall ges rätt atlemittera bankobligalioner. Förslag om alt införa bankobligalioner harframförts tidigare. 1 belänkandet (SOU 1967: 64) Samordnad banklagstiftningföreslog kreditin-stitutulredningen att bankerna skulle få rätt atl utfärdaobligationer. Flera remissinstanser avstyrkte dä förslaget, bl.a. medmotiveringen att konsekvenserna för kreditmarknadens funktionssätt inte hadeanalyserats tillräckligt. I 1968 ärs proposition om samordnad banklagstiftning(prop. 1968: 143) togs inte upp något förslag i frågan. Dåvarande departementschefenframhöll att den ökade konkurrens om kapitalmarknadens medci sombankobligationer skulle medföra kunde skapa problem och få verkningar som varsvåra att överblicka. Han ansåg att ytterligare utredning krävdes, innanslutlig ställning kunde tas i frägan. Obligationernas effekter på den korla ochlånga marknaden har belysts ytterligare i kapitalmarknadsutredningensslutbetänkande och vid remissbehandlingen av detla. Det förefaller enligt min mening troligt att den gradvisautveckling mol ett ökal inslag av obligationer bland bankernas placeringar somskett kommeratt fortsätta under de närmasle åren.Fördetta talar inte minst statens upplåningsbehov och AP-fondens minskade relativabetydelse på kapitalmarknaden. En aktivering av obligationsmarknaden skulletill viss del kunna motverka dessa utvecklingstendenser. Någon mer belydandeförändring av hushållens benägenhet atl placera i sedvanliga stats- ochbosladsobligalioner torde dock inte vara att vänta, med mindre än attskattereglerna förändras. Mol bakgrund av utvecklingen för bankernasobligationsportföljer och mot bakgrund av näringslivets behov av mer formelllbundna medel- och långfrisiiga krediter framstår det enligt min mening somangeläget alt bankerna ges möjlighet att i något större utsträckning än vad somnu är fallet binda sin inlåning såväl tids- som räntemässigt. Prop.1978/79:165 147 bankernas inlåning frän allmänheten ökar nämligen derasmöjligheter att ge formellt bundna krediter lill näringslivet, somden ökade bindningen har uppenbara kreditpoliliska fördelar. Jag delar den uppfattning som flera remissinsianser ochutredningen själv gett uttryck för, nämligen alt viss osäkerhet råder ombankobligationers effekier pä kreditmarknaden. Enligt min mening börbankobligationer för allmänheten kunna utgöra ett relativt näraliggandealternativ till vanlig bankräkning. Det bör därför vara möjligt för bankernaatt genom sina väl utbyggda marknadsorganisationer ge obligationerna en godspridning bland allmänheten. Bankerna bör också ha ett intresse av att byggaut en väl fungerande sekundärmarknad för obligationer. En rätt för bankerna attemittera obligationer bör således enligt min mening komma att innebära envidgning och aktivering av obligationsmarknaden. Motförslaget har invänts att bankobligationerna till största delen kan komma attförvärvas av institut som normalt placerar sina medel i långfristigaobligationer. Därigenom skulle det bli svårare att emittera de långfristigaobligationerna och marknaden förkortas. Risken för en sådan utveckling börenligt min mening inte överdrivas. Dessutom finns alltid möjligheten att genomkreditpolitiska ålgärder förmå bankerna att i sin tur placera i långfristigastats- och bostadsobligationer, om försäljningen av dessa försväras på grundav bankernas obligationsemissioner. Enligt min mening bör den möjlighet altvidga obligationsmarknaden som bankobligalioner innebär prövas. Jag förordardärför att förbudet mot emission av bankobligationer slopas. I konsekvensdärmed föreslårjag också att förbudel för banker att ställa garanti för andralåntagares emissioner slopas. Detta förbud har som jag tidigare nämnl tillkommitför atl bankerna inte skall kunna kringgå förbudet mot emission av egnaobligationer. Möjligheten att garantera obligationer som annan utfärdar kanvara ett värdefullt inslag i en banks verksamhet, eftersom banken därigenom kanmedverka till att låntagarens emission underlättas. Eftersom behovet avbankgaranti för obligationslån emellertid kan bero på alt låntagarenskreditvärdighei och ställning i övrigi inte i och för sig är tillräckligt god,bör försiktighet tillrådas innan en bank lämnar en sådan garanti. Jag vill idet sammanhanget erinra om banklagstiftningens regler om att en bank skallägna särskild uppmärksamhet ål atl inte alllför omfaUande kredil eller garaniilämnas lill samma låntagare. På grund av atl viss osäkerhei råder om vilka effekterpå obligationsmarknaden som introduktion av bankobligationer kan fä, vill jag ilikhet med ulredningen underslryka vikten av att introduktionen av dessa påmarknaden sker med försiklighel. Effekierna på krediimarknaden avintroduktionen av bankobligationer bör enligt min mening studeras noga. Genomemissionskontrollen har möjlighet att styra utvecklingen i önskvärdriktning. Ett tak för en banks totala skulder i form av bankobligationer börocksä sättas. En lämplig gräns bör enligt min mening vara atl en bank intetillåls ha skulder i form av obligationslån som 1978/79:165 148 överstiger ett belopp motsvarande av bankens inlåningfrän allmänheten. För att bankobligationerna skall kunna bidra till envidgning av obligationsmarknaden genom atl attrahera nya placerarkategorierbör löptiden inte vara alltför lång. En relativt kort löptid har ocksä denfördelen att bankobligationerna inte för de traditionellakapitalmarknadsinslituten framstår som ett rent substitut lill deras sedvanligaplaceringar. Jag föreslår mot denna bakgrund att bankobligalionernas löptidbegränsas till högst , om obligationerna ges ut i . Däremot finnsdet inget skäl all föreskriva en begränsning av löptiden för bankobligationersom emitteras .tomlands. Frägan om möjlighet för bankerna att öka sin inlåninggenom att emittera konvertibla obligationer eller obligationer med optionsrättatt förvärva nya aktier torde få övervägas i samband med banklagsutredningensarbete för anpassning av banklagstiftningen till aktiebolagslag. Vad jag nu har anfört har inte gällt de helt kortfristigaobligationer som bankcertifikaten utgör. 1 fråga om dem ansluler jag mig ilikhet med remissinstanserna till förslaget om införande av bankcertifikat.Löptiden bör vara högst . Någon föreskrift om minsta löplid eller om detbelopp pä vilket certifikatet fär lyda behövs enligt min mening inte. Inteheller i övrigt torde certifikaten behöva detaljregleras. Till skillnad fränbankobligationerna bör inle någon högsta gräns anges för en banks totala uteståendeskulder i form av bankcertifikat. Bankcertifikaten bör inte omfattas av reglerna omemissionskontroll i lagen (1974:922) om kreditpoliliska medel, eftersomcertifikaten är avsedda att vara ett alternativ till den nuvarandespecialinläningen. förslag om slopande avemissionsstämpelskatten och fondstämpelavgiften för obligationer och liknandevärdepapper anknyter till ett tidigare förslag av aktiefondsutredningen (Fi1964:26) i betänkandet (SOU 1969:16) Lagstiftning om värdepappersfonder m. m.och om stämpelskatt på värdepapper. ansåg del varaprincipiellt otillfredsställande att obligationslån lill skillnad fränreverslän skulle iräffas av stämpelskatt och föreslog därför att skattepliktenvid emission av obligationer och därmed jämförliga skuldebrev skulle slopas.Förslaget tillstyrktes överlag vid remissbehandlingen av betänkandet. Närförslag om skatteregler för aktiefonder lades fram förklarade sigföredraganden dock inte vara beredd att avskaffa stämpelskatten vid emission avobligationer (prop. 1974: 181 sid.47, jfr. 1975/76: 180 sid. 178). föreslog atl även fondstämpelnskulle avskaffas. Ulredningen anförde bl.a. atl fondstämpeln ochaktievinstskatten i flera avseenden är likartade och att det från principiellsynpunkt är oriktigt att ha två formellt olika omsättningsskatter pä sammaområde. Därtill kom enligt utredningen atl fondstämpeln fördyrar näringslivetskapitalförsörj- Prop.1978/79:165 149 ning och atl uträkningen och redovisningen av fondslämpelnmedför ganska omfaUande arbele för såväl myndigheter som banker och enskilda.Förslaget om slopande av fondstämpeln tillstyrktes med något undanlag avremissinstanserna. Föredraganden ansäg emellerlid att fondslämpelavgif-ten t.v. borde utgå i oförändrad omfattning (prop. 1974: 181 sid. 48, jfr. prop.1975/76: 180 sid. 178). Jag anserför min del att aktiefonds- och kapitalmarknadsutredningarna har anförtövertygande skäl för ett avskaffande av emissions- och fondslämpeln påobligationer och liknande skuldebrev. Särskilt väsentligt är enligt min meningatt obligationernas konkurrenskraft som placeringsform stärks såväl gentemotplaceringar i fastigheter och andra reala tillgångar som gentemot placeringar ireverslån och andra nominella placeringar som inte belastas av liknandeavgifter. Som utredningen framhållit är det en nödvändig förutsättning för attbankcertifikat skall kunna ges ut att nämnda skatter slopas. För avkastningenpå bankobligationer, som mycket väl kan väntas få en löptid pä endast ett parär, spelar ocksä skatterna sä stor roll att sådana obligationer knappasl kanfinna köpare om skatterna behälls. /79 beräknas emissionsstämpeln pä obligationeroch liknande skuldebrev samt fondstämpeln i dess helhet inbringa ca 60 milj.kr. När man bedömer delta skattebelopps belydelse ur statsfinansiell synvinkelbör man beakta de administrativa kostnaderna för uppbörden, som särskiltbeträffande fondslämpeln är betydande. Depraktiska olägenheter som hanteringen av fondstämpeln innebär för bädemyndigheter och enskilda är enligt min mening så betydande attjag anser att denbör avskaffas även för andra värdepapper än obligationer. Motbakgrund härav och särskilt med hänsyn till de positiva effekier påobligationsmarknaden som ett slopande av stämpelskatterna kan ha förordar jagsäledes att fondstämpeln avskaffas i sin helhet och att emissionsstämpeln päsvenska obligationer och andra jämförliga skuldebrev slopas. Som en konsekvensav sisinämnda förslag bör även stämpelskatten på utländska obligationer tasbort. Eftersom skatten på andra utländska värdepapper än obligationer barainbringar . och dessutom medför prakliska problem böräven denna skall avskaffas. Den avnågra remissinsianser väckta frågan om ett avskaffande av emissionsstämpelnäven för svenska aktier är jag f n. inte beredd atl pröva. Del bör i ställetankomma på den lillsätla stämpelskatleutredningen (B 1977: 06) attutreda denna fräga närmare. I fråga ombankernas förvärv av föriagsbevis delar jag liksom remissinstansernaulredningens uppfattning att del - med hänsyn lill den restriktiva praxis somgäller för vilka låntagare som fär ge ut förlagsbevis och den strängagranskning som parterna på marknaden utsätter förlagslånen för -inte ärmotiverat atl behålla de nuvarande begränsningarna i bankernas räll att innehaförlagsbevis. Jag förordar därför att utredningens förslag i denna Prop.1978/79:165 150 För sparbank och centralkassa förjordbrukskredit bör som utredningen har föreslagil den begränsningen gälla attde skall inhämta bankinspeklionens tillstånd för atl medverka vid emission avförlagsbevis. Bankerna är i princip förbjudna atl inneha aktier i andrabolag. Motivet härför är att ett innehav av aktier kan innefatta en risk föratt bankerna börjar driva verksamhet som är främmande för deras egentligaverksamhet. En bank som medverkar vid en aktieemission fär dock förvärva ochnormalt i högsl ett är inneha aktie som ingär i emissionen. Under remissbehandlingenhar väckts förslag om atl denna lid bör ulslräckas till tre är. Enligt minmening talar syftet bakom det principiella förbudet för bank atl inneha aktiermol en sådan uppluckring. Jag biiräder därför inle detta förslag. De av mig förordade ändringarna i fråga om bankinslilulensverksamhei föranleder ändringar i banklagarna och lagen om kreditpolitiskamedel samt i författningarna om stämpelskall och stämpelavgift. Jag återkommeri specialmotiveringen närmare till dessa frägor. 2.5.4 Mellanhandsinstiluten inom näringslivssektorn AP-fondens tillkomst och starka lillväxl från början av1960-talet har medfört att de kapilalanskaffande instituten eller de s. k.mellanhandsinstituten har fått en ökad betydelse på svensk kreditmarknad.Särskilt gäller detta de institut som verkar inom näringslivssektorn.Utlåningen från AP-fonden till företag, vilkas kapitalbehov är för litet föratt obligationsemissioner skall komma i fråga, sker sälunda i storutsträckning genom förmedling av dessa institut. Några av instituten ger låntill stora förelag för speciella ändamål, exempelvis för refinansiering avexportkrediter eller för loppfinansiering av investeringsobjekt. Även omAP-fonden dominerar så har under senare är försäkringsbolag vuxit i betydelsesom långivare till instituten. Mellanhandsinstituten inora näringslivssektorn bedriver enomfattande verksarahet. Institutens sammanlagda nettokrediter uppgicktill ca . alt jämföras med upplåningen mot industriobligationerpä ungefår 1,6 miQarder kr. Verksamhetsområdena är i stor utsträckningolika för instituten. Långfristig utlåning till mindre och medelstoranäringsföretag ombesörjs frärast av AB Industrikredit och AB Företagskredit,Instituten, som skiljer sig frän varandra huvudsakligen i fräga omsäkerhetskrav och räntesättning, har gemensam förvaltning. Den renodladeinduslrin dominerar som låntagare men dess relativa andel av utlåningen harunder senare år avtagit till förraån för i första hand handels- ochservicenäringama. Vid uigången av uppgick Industrikredits ochFöretagskredits utestående lån till 6747 resp. I 109 milj. kr. Av utlåningendetta år hade tillde- 1978/79:165 151 lalsföretag med mindre än 20 anställda, förelag med mellan 20 och 199anställda och fler än 200 anslällda. Mönstret är likartat i de bådainstituten. med uppgift att medverka vid finansiering av mindre ochmedelstora företag är . Detta sker genom att institutetförvärvar minoritetsposter av nyemitterade aktier, andelar i ekonomiskaföreningar eller liknande rättigheter. Institutet kan även lämna krediter ellerikläda sig garantiförbindelser. uppgick institutets engagemang tilldrygt 38 milj. kr. Av beloppet utgjorde rent riskkapital. I likhet medIndustrikredil/IVrelagskredit är institutet samägt av staten ochaffärsbankerna. komplement till redan existerande kreditinstitut bildades som är ett av staten helägt kreditaktiebolag med uppgiftatt framför allt ge krediter och garantier till relativt stora och riskbetonadeprojekt inom näringslivet. Även exportfinansiering ingär sedan nägra år ibankens verksamhet. Vid utgången av uppgick bankens beviljade krediteroch garantier till drygl . Av beloppet avsåg ungefär 70%investerings- och rörelsekrediter och exportkrediter. Refinansieringav exportkrediter bedrivs av specialinslilutel AB Svensk exportkredit (SEK).Institutet, som till hälfien ägs av staten och till hälfien av affärsbankerna,bildades i syfte all ge långfristiga exportkrediter. Bland låntagarna dominerarvarven, som svarade för av SEK:s utestående kreditvolym påca . Pårederinäringens område finns två mellanhandsinstitui som kompletterarvarandra, nämligen och Skeppsfartenssekundärlånekassa. Instituten, som är samförvaltade, har formen avhypoteksinstilut. Ar uppgick kassornas sammanlagda bmttoupplä-ning till ca320 milj. kr. Finansieringenav lanlbmkels investeringar sker i belydande utsträckning genomLantbruksnäringamas primärkredit AB och sekundärkredil AB. Dessa institut -tillsammans kallade Lantbmkskredil - är samförvaltade och ägs till hälften avstaien och till hälften av , enskild handel ochindustri samt . Enligt bolagsordningarna harLantbmkskredil till uppgift atl ge långfrisiiga lån till näringsföretag,företrädesvis inhemska företag som sysslar med förädling eller distribution avprodukter från skogs- och jordbmket eller binäringar till dessa ellerdistribution av förnödenheter till samma näringsgrenar. Man är alltsåoförhindrad att ge lån även till andra företagskategorier än de särskiltnämnda. Utlåningen är i stor utsträckning inriktad pä ralionaliseringsinvesleringaroch utbyggnad av stora anläggningar. Lån ges i princip endast förnyinvesteringar. Vid utgången av uppgick den lolala utlåningen frånprimärlåneinstitutel till 1 538 milj. kr. och från sekundärlåneinstitutet till364 railj. Prop.1978/79:165 152 allmänna hypoleksbank är den förse lantbruket med långfristigt kapital.Hypoteksbankens utlåning uppgick till 883 milj. kr. AP-fonden är den dominerande längivaren för flertalet avinstituten. Vid utgången av är uppgick fondens utlåning till institutentill ca , vilket molsvarar av fondens totaltutestående lån. Institutens sammanlagda utestående långfristiga låneskulduppgick till ca . Det innebär alt AP-fondensvarade för av finansieringen. Induslrikredit, Företagskredil och Lantbrukskredit harpraktiskt taget hell finansierats genom upplåning mol revers i AP-fonden.Detsamma gällde lidigare för SEK. Sedan är 1975 har institutet också gett utobliga-tionsfn på den inhemska marknaden och tagit upp lån i utlandet. Vidutlandsupplåning har SEK i viss utsträckning tagit valutarisker. erhöllinstitutet statligt stöd till kursrisktäckning vid utlandsupplåning (prop.1977/78:155, NU 1977/78:73, rskr 1977/78:379, SFS 1978:404). Investeringsbankenhar finansierat sin verksamhet i lika stor utsträckning pä den inhemskamarknaden, främst AP-fonden, som på den utländska kapitalmarknaden. Vidutlandupplåningen har banken praktiskt tagel hell växlat om valutan tillsvenska kronor och säledes själv burit kursriskerna. Hypoteksbanken ochskeppshypolekskassorna har finansierat sin verksamhet i , huvudsakligengenom obligationsuppläning. I fråga om institutens utlåningsvillkor skiljer sigInvesteringsbanken och SEK från de övriga instituten därigenom att de tillämparflexibla villkor. Flexibiliteten gäller länens löptid, amorteringsvillkoren ochmöjligheterna att ge utfästelse om kredit att utbetalas vid viss senaretidpunkt, eventuellt till på förhand fastställd ränta. Investeringsbanken angerräntan i offerterna medan SEK bestämmer ränian vid låntagarens accept. Utlåningen från övriga institut sker i stort sett på sammavillkor som institutens egen upplåning med tillägg för en mindre och fastmarginal. Möjligheter saknas atl ge utfästelse om kredit alt utbetalas . Räntan bestäms - oberoende av riskbedömningar i de enskildafallen - av institutens upplåningsräntor vid ulbetalningstillfället. Beträffande säkerhetskraven ger instituten, med undantagav Investeringsbanken, endast lån mot fullgoda säkerheter. Utlåningen hosIndustrikredit sker upp till av pantens värde och hos Företagskreditmot en säkerhet som från fall till fall bedöms betryggande, vilkel i regelinnebär inteckning mellan . Lantbruksnäringarnas primär- och sekundärkreditinstituthar samma säkerhetskrav som Industrikredit resp. Förelagskredit.Investeringsbanken gör en mera obunden säkerhetsbedömning och har tagilmarkerade risker i sin kreditgivning. Av mellanhandsinstituten har endastInvesteringsbanken och Företagskapital realiserat nämnvärda förluster. Prop.1978/79:165 153 2.5.4.2 Mellanhandsinslitutens verksamhet och funktion Vad gäller institutens verksamhetsområden konsiaterarkapitalmarknadsulredningen att instituten tilldelats relativt specialiseradeuppgifter och att därför konkurrens mellan instituten förekommer endasl iringa omfattning. En konsekvent genomförd decentralisering av kreditbe-slulenpä kapitalmarknaden förutsätter enligt utredningen, att institutensverksamheisområden sammanfaller sä alt instituten kan konkurrera.