prop · G20395 · 1978-12-31 00:00:00 — ÄvenHallsiahammars kommun anser att kommunernas verksamhet måste samordnas med denövergripande statliga ekonomiska politiken. Det vore en självklar fördel omkommunerna i sin ekonomiska politik kunde verka utjämnande mellan hög- ochlågkonjunkturperioder. Detta är emellertid omöjligt beroende på att dereformer som beslutas av statsmaktema och som kommunerna skall verkställamerendels icke ligger rätt i tiden konjunkturmässigt sett. En annan mycketviktig omständighet i detta sammanhang är att kommunerna icke kan uppbringalån för sina investeringar vid ett ur konjunktursynpunkt lämpligt tillfälle. Enligt läns landstingskommun borde kunna skapasförutsättningar för att få kommuner och landsting att på ett smidigt sättmedverka i konjunkturpolitiken genom de ekonomiska bedömningar som görs isamband med de frivilliga överenskommelserna. Den kommunala sektorn och sysselsättningspolitiken Många remissinstanser anser att kommunernas roU när detgäller att skapa nya arbetstillfällen undervärderats av utredningen.Utredningens hänvisning till den pågående sysselsättningsutredningen anses intetUlräcklig. Sysselsättningsaspekterna borde utretts närmare. () konstaterar att i utredningsarbetet har ytterst knapphändigt behandlatsde konsekvenser för sysselsättningen, som en dämpning av den kommunalaexpansionen skulle få. En närmare prövning av de sysselsättningspolitiskakonsekvenserna är enligt AMS mening nödvändig vid en helhetsbedömning av denkommunala sektorns utveckling. a. sysselsättningsutredningen tidigarehar pekat på synes en fortsatt expansion av den kommunala sektom vara enförutsättning för att de sysselsättningspolitiska målen skall uppnås. AMSdelar denna uppfattning. är det emellertid viktigt att samhället harstyrmedel för att anpassa expansionstaklen med hänsyn till de ekonomiskaförutsättningarna och till utvecklingen inom andra delar av samhällsekonomin.Även om den offentliga sektom kommer att spela en avgörande roll för denlångsiktiga sysselsättningsutvecklingen, är det nödvändigt att stärka densvenska industrins ställning, bl. a. med hänsyn till de betalningsbalansproblemsom redan föreligger. AMS vill därför betona vikten av att samhället med aktivaekonomiskpolitiska, näringspolitiska och industripolitiska åtgärder skaparmöjligheter att öka industrins sysselsättning. För en fortsatt utbyggnad avden offentliga sektorn talar emellertid också det faktum att en framgångsrikindustri kräver en väl utbyggd samhällssservice. har inte haft möjlighet att taställning till utbyggnaden av den offentiiga sektorn eftersom man vidremisstillfället inte haft tillgång till långtidsutredningens revideradeberäkningar. Ställningstagandena får därför anstå till utredningensslutbetänkande. Man understryker dock att en av de väsenfiigaste ekonomiskaförutsättningarna som måste finnas med i diskussionen när det gäller den kommunalasektoms utveckling är tillgången på arbetskraft. Ökad arbetslöshet ochundersysselsättning är de minst ekonomiskt acceptabla altemativen.Sysselsättningsutredni5igen understryker vikten av en fortsatt utbyggnad av denkommunala servicen. En sådan utbyggnad har den dubbla uppgiften att möjliggöraför i första hand kvinnorna att gå ut på arbetsmarknaden som den geren fortsatt tillväxt av sysselsättnings-tillfäUena. landstingskommun anser att omsysselsättningsutred- 1978/79: 95 20 ningenkommer fram till att näringslivet behöver mindre arbetskraft och attden fulla sysselsättningen tUl följd därav inte kan garanteras, bör detta varaett motiv för en planerad utbyggnad inom de delar av den offentliga sektom somallmänt sett bedöms angelägna. En sådan medveten överföring av personellaresurser kan självfallet inte göras utan en motsvarande överföring avekonomiska resurser. Ovissheten om sysselsättningsutredningensbedömningar i dessa frågor manar således till en viss försiktighet vidställningstagande till utrymmet för volymökningar inom den kommunala sektorn. Fleralandstingskommuner anser att utredningen inte tillräckligt beaktat effektemaav begränsad expansion på de sysselsättnings-polifiska målen. Enligt länslandstingskommun synes de svårigheter som föreligger inom arbetsmarknadenoch som kan väntas inom i vart fall utgöra starka skäl mot enalltför drastisk nedskärning av kommunemas expansionstakt. Varje nedskärning avsysselsättningen inom den kommunala verksamheten medför i en sådan situationbehov av andra åtgärder från samhällets sida antingen i form av tillskapande avalternativa sysselsättningar eller genom annat understöd. Effektema påsysselsättningen av en begränsning av den kommunala sektorns expansionstaktmåste bli föremål för noggrant övervägande, innan en dylik begränsninggenomförs. Liknande synpunkter framförs av läns landstingskommun somockså påpekar att sysselsättning i totalt sett inte behöver blimer betungande för samhällsekonomin än andra sysselsättningsbefrämjandeåtgärder eller en stor arbetslöshet med dess omfattande sociala konsekvenser. länslandstingskommun konstaterar att den nu påtvingade nedskärningen av denkommunala utbyggnaden kan få allvarliga konsekvenser för sysselsättnings- ochregionalpolitiken. har och kommunemas utbyggnad i länetinneburit att ett tusental nya arbetstillfällen tillkommit . Dessa hari stort vägt upp minskningen av industrisysselsättningen i . Många kommuner däriblandglesbygdskommunerna , , , , Övertomeå, Angeoch Åre betonar kommunernas roll för att upprätthålla sysselsättningen.Svenska kommunförbundets länsavdelning i och flera kommuner påpekaratt staten genom statsbidrag till beredskapsarbeten stimulerat kommunalainvesteringar som i vissa fall annars inte skulle kommit till stånd.Driftkostnaderna för anläggningama har däremot fallit på kommunema vilketverkat pådrivande på de kommunala utgifterna. Denkommunala sektorn och kreditmarknaden betonar att det är nödvändigt att kommunemas utrymme påkreditmarknaden anpassas till den investerings- Bilaga 9 Remissyttrandena 21 volymsom kommunerna från tid till annan förväntas realisera. Om så inte skulle blifallet uppstår en konflikt mellan t. ex. önskemålen att kommunerna isysselsättningsskapande syfte genomför olika investeringar och möjligheternaatt finansiera dessa investeringar. Enligt styrelsens mening har de senasteårens restriktiva kreditpolitik i många fall medfört höjning avkommunalskatten. i Norrbottenunderstryker att svåra kreditrestriktioner är ägnade att öka kommunemaskostnadsnivå och förorsaka utdebiteringshöjningar dels genom onormalt ökadskattefinansiering dels genom påtvunget nyttjande av alltför kostsammaupplåningsformer. Kraftiga kreditpolitiska restriktioner kan därför få eneffekt rakt motsatt den avsedda. kommun konstaterar att dessa problem ärspeciellt stora för expanderande kommuner. () hävdar att de svagare kommunerna ofta har en mycket splittradlånebild och uppenbara svårigheter att få tillräckligt med långfristigt kapitalför sina investeringar. Det finns också i många ekonomiskt svaga kommuner bristpå resurser vid den finansiella planeringen. Utredningen har hänskjutit fråganom den kommunala upplåningen till kapitalmarknadsutredningen, varför dessa viktigafinansiella problem inte närmare analyserats av kommittén. Enligt LRF:suppfattning är en lösning av de svagare kommunernas lånebehov mycket angelägen.Förbundet får därför föreslå att de nuvarande kommunala finansieringsinstitutenges ökade möjligheter att bistå de mindre och medelstora kommunerna ikapitalförsörjningen. Arvikakommun framhåller att den kommunala ekonomin givetvis inte kan leva sitt egetliv oberoende av vad som sker i den svenska ekonomins övriga delar.Statsmakterna har därför betydande möjligheter att påverkakommunernas ekonomi genom exempelvis kreditmarknaden. kommun säger attdet är av mycket stor betydelse att kommunerna tillförsäkras och garanterasutrymme på lånemarknaden så att inte skattefinansiering behöver tillämpas förobjekt med lång varaktighet. Sker ej detta blir det uppenbarligen en pressuppåt på kommunalskatten. anför att det starkt kanifrågasättas om inte en särskUd utredning borde företas angående kommunernaskreditförsörjning och formerna härför. Det nära sambandet mellan bostadsproduktionenoch kommunala investeringar över huvud taget borde föranleda överväganden omicke en utökad kreditförsörjning via bostadslånegivningen som skerför barnstugor vore en möjlig utveckling. Härnösandskommun uttalar att den statliga styrningen beträffande kommunernasinvesteringsverksamhet, som sker i form av anvisning om utrymme påkreditmarknaden, bör ges en positiv utformning på så sätt, att det kommunalakreditutrymmet anvisas i form av svenska lån med tillräcklig lånetid och skäligräntenivå. Prop.1978/79: 95 22 beträffandekostnaderna motverkas f. n. i hög grad av de nu tillgängliga krediterna medkorta lånetider, höga räntor och till största del i utländsk valuta medbetydande kursförlustrisker. Enligt länslandstingskommuns mening hade det varit önskvärt om utredningen närmarepenetrerat de speciella förhållanden som råder för lånefinansiering inom denkommunala sektorn. Inom landstingssektorn har investeringsbehoven varit årliga och ständigt ökande varför en lånefinansieringleder till ett ackumulerat behov av skattehöjning. länslandstingskommun anser att genom statens stora upplåning harkommunemas och landstingens reella möjligheter att finansiera planerad expansion(investeringar) med lån i det närmaste upphört. i länmenar att det är motiverat att staten ser till att utrymme skapas påkreditmarknaden för kommunema när statsmakterna uttalat sig för prioritering aven viss verksamhet. Flertaletremissinstanser anser i likhet med KEU 76 att barnomsorg och åldringsvård börprioriteras. Många påpekar dock att en sådan prioritering är svår attåstadkomma. På kort sikt är man uppknuten av igångsatta investeringsprojektäven inom andra områden. Söderkommunernai anser att det i viss mån råder en bristande överensstämmelsemellan å ena sidan strävandena att åstadkomma en dämpad expansion och å andrasidan inriktningen på KEU:s samlade reformförslag. De ytterligare statligamedel som enligt KEU:s förslag skall utgå tUl kommunsektom fördelas såledesinte med någon särskUd inriktning på de områden där ytterligare utbyggnad ärprioriterad utan fördelas efter mer allmänna grunder. En icke obetydlig del avmedlen går därmed till kommuner med relativt sett låg utdebitering och gynnsambefolkningsstmktur, vilket kan stimulera till oönskad expansion, medan en imotsvarande mån större del av den prioriterade utbyggnaden måste finansierasmed höjd kommunalskatt. Liknande synpunkter framförs av kommun. Älvsborgsoch läns landstingskommuner konstaterar att förändringarna iåldersstrukturen för landstingens del inte endast innebär ett ökat tryck pålångtidssjukvården, utan också medför ett automatiskt behov av ökade resurserinom akutsjukvården. Detta förhållande, som grundar sig på gjorda undersökningarom den äldre befolkningens sjukvårdsbehov, synes inte i tillräcklig grad hauppmärksammats av utredningen. Detta förhållande påpekas även av läns landstingskommun som också konstaterar att under senareår fattat flera beslut av tvingande karaktär för landstingen. Dessa beslutskall också betalas över den kommunala skatten. Genom utredningens betoning avbarnomsorg, åldringsvård och långtidsvård är det svårt att även kunna utveckla verksamheter somsmärtlindring vid förlossning, familjeläkare, omhändertagande av berusadepersoner etc, vilket genom särskUda beslut prioriterats. Inom dessa områden ärplaneringen långt skriden och det rymmer stora svårigheter att förbigå dessaberättigade krav. Andra verksamheter med stora krav på förbättringar, somnämns av landstingskommunerna, är den öppna hälso- och sjukvården, psykiatrin,tandvården, social verksamhet samt omsorgen om psykiskt utvecklingsstörda. läns landstingskommun påpekar att nödvändigaersättningsinvesteringar för redan befintlig verksamhet medför att en prioriteringav långtidssjukvård innebär avsevärda svårigheter om inte ytterligare resurserställs till förfogande för denna verksamhet. Även kommun påpekar attupprustning och underhåll av befintliga anläggningar kräver betydande resurserför många kommuner även om behovet inte ligger inom de områden som ärprioriterade. Några kommuner framhåller att ett vämande omsysselsättningen är en i allra högsta grad primär uppgift för kommunerna. Flerakommuner framhåller att den av KEU 76 föreslagna prioriteringen inte ärgenomförbar. Andra åtgärder som är aktuella framöver och som också kan kommaatt ställa krav på kommunernas resurser är SIA-reformen, ändrat huvudmannaskapför kollektivtrafiken, ökat bostadsbyggande, insatser på energisparomrädel,ökad intagning till gymnasieskolan för att dämpa ungdomsarbetslösheten samt nyläroplan för . Man får inte heller bortse från de behov som finnsinom fritids- och kultursektorerna. Detta är behov som måste tillgodoses föratt bereda alla samhällsmedborgare tillgång till kulturella aktiviteter och enmeningsfull fritid. Ett par remissinstanser anser att utredningens förslag attöverföra ansvaret för gymnasieskolornas resor och inackorderingar på kommunemainte överensstämmer med ambitionen att minska utgiftsexpansionen. i , som delar utredningensuppfattning att barnomsorg och äldrevård bör prioriteras, anser avenergipolitiska och sociala skäl och med hänsyn till planeringen avsamhällsutbyggnaden att även kollekfivtrafiken bör tillerkännas högangelägenhetsgrad. () anser också attkollektivtrafiken måste hänföras tUl den prioriterade sektorn främst motbakgrund av de uppgiftet som staten i detta avseende lägger på kommunerna. Även anser att en ökadsatsning mot en väl utbyggd kollektivtrafik måste ges en hög prioritet. En ökadkollektivtrafik är angelägen från bl. a. miljö-, energi- ochtrafiksäkerhetssynpunkt. Inte minst är det viktigt att förbättra möjligheternaför dem som saknar bil att komma till arbetsplatser och serviceinrättningar avolika slag. 1978/79: 95 24 är medveten om det förhållande som utredningen anger somskäl för att insatser för barnomsorgen, åldringsvården och långfidsvårdenmycket starkt måste prioriteras på bekostnad av bl. a.en utbyggnad av kollektivtrafiken, vill nämnden peka på den betydelse dennatrafik har bl. a. när det gäller möjligheterna till arbelspendling. Genom vissastandardförbättringar, som kan åstadkommas genom bättre planering och därmedbättre utnyttjande, torde väsentliga förbättringar i kollektivtrafikutbudetkunna uppnås. Enligtstatens planverk svarar inte den positiva behandling, som kollektivtrafikenfår i vissa andra avsnitt av utredningen, mot vad som sägs i det avslutandekapitlet där kollektivtrafiken särskilt utpekas som ett exempel på verksamhetdär kommunema rekommenderas att vara återhållsamma. Enligt planverket kan ennödvändig satsning på kollektivtrafik innebära en dämpande effekt på andrasamhällssektorers kostnadsutveckling. Länsstyrelseni är oroad över utredningens konstaterande att det utöver deprioriterade sektorerna finns mycket små möjligheter till ökad stimulans förutbyggnader inom andra kommunala verksamhetsområden, bl. a. kollektivtrafiken.Om inte den statliga bidragsgivningen till länets trafikutbyggnad utökaskommer förverkligandet av uppställda regional- och sysselsättningspolitiska målatt med nödvändighet behöva skjutas ganska långt framåt i tiden. Statenshandikappråd och understryker att även handikappades behov måsteges högsta prioritet. Detta är en självklar rättvise- och jämlikhetsfråga. Statenskulturråd anser att kultur bör ha hög prioritet i det utrymme för expansion avoffentliga utgifter som uppkommer. Det gäller både det direkta stödet tillkulturändamål och möjligheter till kuUursats-ningar inom ramen för anslag tillskola, barnomsorg, sociala ändamål, arbetsmarknadsåtgärder, bostadsbyggande ochandra samhällsåtgärder. Stödet till kulturverksamheten befinner sig i ettuppbyggnadsskede. Rådet anser därför att begränsningar av det ekonomiskautrymmet för kultur skulle få mycket olyckliga konsekvenser. Några remissinstanseranser att det statliga sysselsättningsstödet till kommunerna bör riktas mot deprioriterade expansionsområdena som åldringsvård och barntillsyn. Som skäl fördetta anges bl. a. att dessa) verksamheter är arbetskraftsintensiva.Sysselsättningsökningen behöver därför inte medföra några störrekapilalkrävande investeringar. Ett sådant sysselsättningsstöd behöver inteheller innebära någon större påfrestning på den totala samhällsekonomin,eftersom det skulle minska antalet öppet eller dolt arbetslösa som tvingasleva på statliga eller kommunala bidrag. (kds) anser att tendensen till en allt Bilaga 9 Remissyttrandena 25 snabbareinstitutionalisering av såväl barnomsorg som åldringsvård medför ett enormtresursslöseri och kostnader som inte står i rimlig proportion till uppnåddaresultat. 3 Medel för att begränsa den kommunala utgiftsexpansionen Remissinstansernainstämmer i eller lämnar utan erinran utredningens avvisande hållning tillåtgärder som leder till att prioriteringsansvaret överförs från kommunerna ochlandstingskommunerna till statliga organ. viU liksom utredningen understryka att det i första hand ärkommunerna själva som har ansvaret för att utgiftsexpansionen begränsas.Avvägningen mellan olika kommunala ändamål måste självfallet göras avkommunernas beslutande organ. Någon skärpning av den statliga styrningen villförbundet ej förorda. () delar också utredningensuppfattning att prioriteringsansvaret inte bör föras över till staten utanligga kvar hos kommunerna. Med hänsyn tUl de stora fördelar som Ugger i enstark decentralisering av samhällsförvaltningen bör det kommunalahandlingsutrymmet ökas genom att t. ex. detaljregleringar av bidrag tillkommunerna avskaffas. Enligt LRF:s mening är det väsentligt att det sker enstarkare kostnadsbevakning och en hård prioritering från kommunernas sida. Påsikt är det här fråga om väsentliga demokratiska värden som står på spel. Kaninte den kommunala utdebiteringen hållas på en rimlig nivå, kan den kommunalasjälvstyrelsen snabbt komma i fara. Norrtäljekommun konstaterar med tillfredsställelse utredningens klara markering att deti första hand är kommunema själva som har ansvaret för den kommunala sektornsutveckling. Enligt kommun måste kommunerna självklart ta sin del avdet samhällsekonomiska ansvaret och anpassa den kommunala verksamheten till desamhällsekonomiska ramarna. kommun, som delar utredningens uppfattning,konstaterar dock att verkligheten i viss mån ter sig annorlunda. Det finns enutbredd uppfattning om att man har rätt att kräva samma samhällsservice oavsetti vilken komrnun man bor. Av statliga organ angivna servicenivåer, avkommunförbundet meddelade rekommendationer samt allmänhetens tendens att görajämförelser mellan olika kommuner är faktorer som starkt bidrar till ennivellering kommunerna emellan. EnligtNorrbottens läns landstingskommuns uppfattning måste självständiga kommuneräven fortsättningsvis bära huvudansvaret för den kommunala sektorns utveckling.Det är kommunerna själva, dvs. de kommunalt förtroendevalda, som har de bästamöjligheterna att bedöma behoven av service och att granskaändamålsenligheten och 1978/79: 95 26 effektiviteteni den kommunala verksamheten. Detta medför naturligtvis även skyldighet för dekommunalt förtroendevalda att ta det politiska och även det ekonomiska ansvaretför de kommunala besluten. ,och läns landstingskommuner ansluter sig också tillutredningens uppfattning men vill framhålla, att prioriteringen i vissomfattning trots allt sker och kommer att ske från statens sida så längesärskilda statsbidrag förekommer som stimulansbidrag eller som avtalsbidragmed viss inriktning. Indirekt sker sålunda en icke obetydlig prioritering frånstatens sida. Värmlandsläns landstingskommun är medveten om nödvändigheten av att statsmaktema harinstmment för att möjliggöra en samordning av den kommunala verksamhetenstotala omfattning för att åstadkomma en samordning av den samhälleligaekonomiska politiken, men vill också starkt understryka att prioriteringsansvaret,dvs. fördelningen på olika områden, skall ligga kvar hos kommuner och landstingoch helst förstärkas. EnligtVästmanlands läns landstingskommun konstaterar utredningen helt riktigt att detsjälvfallet i första hand är kommunema själva som har ett ansvar för denkommunala sektoms utveckling. vill dock understryka statsmaktemasansvar för målsättningen för den sociala välfärden och de erforderligafinansiella resurserna härtUl. Ifråga om kommunernas och landstingskommunernas insatser för att rationaliseraverksamheten konstaterar flera remissinstanser att möjligheterna tillproduktivitetsstegringar på personalsidan är begränsade sompersonalkostnadema ökat snabbare än andra kostnader. kommun anser attrationaliseringar på områden som t. ex. lokalanvändning och samarbete överkommungränserna växer fram naturligt men sällan ger rationaliseringsvinster ibefintlig verksamhet. Däremot kan vinsterna göras i verksamhet som planeras. Länsstyrelseni framhåller att ett sätt att komma till rätta medkostnadsexpansionen inom den offentliga sektorn är att söka öka desseffektivitet i ännu högre grad än vad som f. n. sker. Forskning och utvecklinginom den offentliga sektorn vad avser begreppen produktivitet, styrmedel(budgeteringsteknik) och finansieringsformer måste anses mycket angeläget. Länsstyrelseni konstaterar att inom den offentliga sektom är ensträng prioritering nödvändig över hela fältet. I den prioriteringen måsteinbegripas även åtaganden statliga såväl som kommunala som grandar sig påtidigare beslut. Den måste självfallet kunna leda tUl att gamla verksamheterslopas, minskas eller förändras vid konkurrens med nya som aktualiseras. Detär därför nödvändigt att kommunalmännen i sin hand får effektiva instrumentför att kunna ompröva även befintlig verksamhet. Enligt RRV kan en orsak tillatt många kommuner varit föga benägna att ompröva omfattning och inriktning av redan beslutade verksamheter vara att denbudgetleknik som används främst är inriktad på prövning av nya verksamheter. Även kommun betonar vikten av att få till stånd enomprövning av befintlig verksamhet. Sådana prövningar kan och måste ske i ettsamspel mellan kommunstyrelse/kommunfullmäktige, som har det yttersta ansvaretför verksamheten och dess kostnader å ena sidan, och de människor som rentpraktiskt är engagerade i resp. verksamhet å andra sidan. En väg att gå är atti så hög grad som möjligt i samband med budgetarbetet försöka arbeta fram måttpå vad en viss verksamhet åstadkommer för resultat jämfört med tidigare och inuläget jämfört med andra kommuner. Om man i det här avseendet inte kan letasig fram till konkreta angreppssätt så kommer de allmänna orden om att"ständigt vara beredd att ompröva existerande verksamheter" sällanatt leda till någonting. Motsvarande resonemang gäller effektivitetsvinstersom i stora delar av den kommunala verksamheten är svåra att mäta. läns landstingskommun konstaterar i likhet medutredningen att det på kort sikt är svårt att göra omvärderingar av pågåendeverksamheter. Enligt bedömning är det även tveksamt om det ens pålängre sikt kan ge annat än högst marginella effekter om man inte är bereddtill mer genomgripande omprövningar av befintliga verksamheter. Deverksamheier som bedrivs har ur medborgarnas synpunkt prövats nödvändigaoch en inskränkning skulle av allmänheten kunna uppfattas som en socialnedrustning. Därför måste en omprövning av befintliga verksamheter ske medstor försiktighet och torde därför ge endast ett litet utrymme för nyaåtaganden. Även möjligheterna att effektivisera den kommunala verksamheten ärbegränsade. Detta gäller sjukvården kanske mer än andra verksamheter. Remissinstanserna har över lag inga erinringar mot KEU:sförslag att tyngdpunkten i planeringsarbetet bör förskjutas från ettårsbudgetentill flerårsplanen.