prop · G203100 · 1978-12-31 00:00:00 — "Flyktingar skallunder inkvarteringstiden erhålla information om förhållandena i samlom den samhällsservice som invånarna i landet åtnjuter. skallutarbeta en plan för samhällsinformation. Speciell vikt skall därvid ges åtinformation om utbildnings- och arbetsmarknadsförhållanden. Informationenskall så långt möjligt anpassas efter individuella behov". (AMS handbokdel I, bilaga 2). När en flykting anländertill , har han som regel oklara begrepp om det svenska samhällel och omsvenska normer och värderingar. Under den senasie åren, då uttagningarna harskett på dossiébasis och flyktingarna har kommit från allt avlägsnare länderoch kulturer, har bristen på sverigekunskaper markerats ytteriigare (jämförultagning med svensk delegation kap. 5). Flyktinginvandringen frånLatinamerika har i flera fall skett direkt från fängelse eller andra förflyktingen pressande förhållanden och dessulom med mycket kort varsel.Latinamerikaner har som regel inte haft någon möjlighet att välja asylland ulanSverige har varit den enda möjligheten till en . Även den stora gruppenassyrier från hade vid ankomsten lill mycket vaga kunskaper omSverige och var oförberedda på vad de skulle möla här i landet. Under den tidigare flyklingöverföringenmed svensk uttagningsdelega-tion i fiyktingläger i var läget annorlundaoch anslrängningar kunde göras för att informera om förhållandena i Sverige.Under senare år gav delegationen t. ex. en allmän orientering om det svenskasamhället och arbetsmarknaden före själva uttagningen. Varje flykting somsökte till genomgick flera intervjuer med de svenska tjänstemännen idelegationen. lämnades ytterligare information samttillfälle för den intervjuade att ställa frågor. Flyktingarna, som dåhuvudsakligen kom från , hade i de flesta fall under lång tidvistats i uppsamlingsläger och hade under den tiden skaffat sig information omSverige. I vissa fall var den korrekt men många hade skapat sig en drömbild sominle muntlig och skriftlig information kunde förändra. Sedan flyktingen kommittill och genom egna erfarenheier upplevt att verkligheten var en annanblev han ofta besviken 1978/79:100 Bilaga 15 192 och klagade över atl han inte fått riktiginformation om det svenska samhället. 1 den tidigare nämnda rapportenAnkomsten framhåller att de asiatiska flyktingama tolkade den givnainformationen på ett sätt som inle motsvarade informatörens mening. En merauthärdlig verklighetsbild skapas av flyktingen själv, anser . På förläggningarna gesdels en allmän skriftlig information om det svenska samhället, dels en muntliginformation, ibland som föredrag av inbjudna representanter för statliga ochkommunala myndigheter. Den skriftliga informationen på det egna språkel harökat , bl. a. genom SI V:s och andra myndigheters s. k.invandrarpaket på 14 språk. Inslaget av analfabeter är slort inom vissaflyktinggrupper. För dessa blir den muntliga informationen helt avgörande. Bådeföriäggningspersonal och flyktingar har varit tveksamma om värdet av denmuntliga informationen från olika myndigheler. Informationen har iblandvarit svår att samordna. Den har ansetts alltför kompakt och omfattande ochdärför svår att absorbera. Tolkama som vanligtvisinte har vana att tolka föredrag och som inte heller getts tillfälle att sättasig in i ämnet klarar inte alltid sina uppdrag. Den latinamerikanskagruppen har upprepade gånger framfört uppfattningen att informationen påföriäggningama har varit ensidig och ofullständig. Den har gell en alltförsnäv bild av de möjligheter till arbete och utbildning som finns i Sverige.Detta kan bero på att svenska informatörer varit rädda att väcka förhoppningart. ex. i fråga om möjligheter till högre studier. Informationen påföriäggningama har numera byggts ut och bättre anpassats tilllatinamerikanemas bakgrund. De latinamerikaner som befinner sig påförläggning kan också fä kontakt med andra som varit i och harkunskaper om del svenska samhället. Hur informationenuppfattas tycks bero på en persons erfarenhet, utbildning och inte minst på deförväntningar han har. Detta torde gälla både enskilda individer och flyktinggrupper.Man måste räkna med att samma informaiion tolkas olika. Lagen om rätt lillledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare (1972:650)ger möjligheter till grundläggande undervisning i svenska med samhällsorienteringunder för utländska arbetstagare som är bosatta i landet och hararbetstillstånd eller, beträffande nordbor, är kyrkobokförda i landet.Flyktingar som på förläggning lätt denna undervisning i ärundantagna från lagen. De har därutöver möjlighet att delta i undervisning sålänge de vistas i föriäggning. De flyktingar som deltagit skallregistreras i SFI-regis-ter'). ' I SFI-regislrel (svenska för invandrare) hosSÖ registreras de personer som un-dantagits från eller fullföljt undervisningenenligl lagen. Prop.1978/79:100 Bilaga 15 193 I AMS handbok(bilaga 2) understryks bl. a. att det är angeläget att flyktingen inte lämnarförläggningen innan svenskundervisningen har fullföljts. Länsarbetsnämndenskall se till att flyktingen på sitt modersmål informeras om de konsekvenser den somavbryter svenskundervisningen i förläggningen riskerar. Då kan nämligen hansmöjligheter att fä arbete ytterligare försvåras. Undervisning isvenska språket började redan efter krigsslutet i de s. k. mottagningslägren,men i begränsad och osystemalisk form. Först sedan Alvestaförläggningentillkommit 1966 har undervisningen fått mer organiserade former ochmtiner har skapats för verksamheten som bedrivs i samarbete med denkommunala skolmyndigheten. Vid de tillfälliga förläggningarna har delofta varit svårt att ordna en effektiv undervisning. 1 regel har studieförbundanlitats men resurserna och beredskapen atl snabbt rycka in har varieratstarkt. Det har ibland varit svårt att skaffa material eller lärare med vana att undervisa vuxna. För flyktingar iförläggning kan studiesituationen vara svårare än för övriga invandrare. Detär främst de psykiska faktorerna som försvårar och i vissa fall omöjliggörstudiekoncentrationen. För lärama innebär undervisningen avflyktingar vid föriäggning också speciella svårigheter. Pedagogisktsvårbemästrade problem kan uppstå mot bakgrund av den ovan beskrivna situationendär också skillnader mellan kulturmönster och studietradition spelarstor roll. Lämpliga läromedel saknas ibland vilket försvårar undervisningen. De flyktingar somlämnar föriäggningama har i de allra flesta fall genomgått de 240timmamas undervisning i svenska. Någon utvärdering av svenskundervisningen påförläggningar har inte gjorts. Därför vet man heller inte hureffektiv undervisningen är och vilka språkkunskaper flyktingarna har när de lämnar förläggningen. Länsarbetsnämndenskall enligt anvisningarna upprätta en plan för fritidsverksamheten påförläggning. Syftet är att erbjuda flyktingama rekreation och kulturellaaktiviteter. Möjlighetema till självverksamhet skall tas tillvara. Varje förläggning skall ha minst enfritidsledare. Kostnaderna för fritidsverksamheten bestrids avlänsarbetsnämnden. Den organiserade fritiden domineras avsport- och friluftsaktiviteter men ocksåutflykter, besök på museer, musikevenemang o. dyl. förekommer.Hobbyverksamhet, enskilt eller i grupp, uppmuntras och ges stöd. Filmförevisningarär populära och förekommer regelbundet. Samarbete i fritidsfrågor sker med denkommunala fritidsförvaltningen samt med studieförbunden. Oro över den egnaoch anhörigas situation och framtid präglar ofta förläggningstiden.Denna ängslan är ett hinder när det gäller att aktivera flyktingamamen den är också ett skäl till att sysslolöshet måste 13 1978/79. Prop.1978/79:100 Bilaga 15 194 Fritidspersonalen har här ett stort ansvar.Deras uppgift är att hålla män, kvinnor, barn och ungdom i olika åldrar ochmed olika intressen aktiva. Personalfrågan kan vara svårlöst eftersomverksamheten till största delen måste ske på obekvämarbetstid. Förläggningarnasgeografiska läge gör det ofta svårt att erbjuda ett allsidigt kulturutbud. Studiecirklar kanvara svåra att genomföra då deltagama efter hand lämnar förläggningarna ochnya tillkommer mitt i kursen. Det kan också vara nästan ogörligt att hålla intressetvid liv under en längretid. Bästa resultatet har uppnåtts med praktiskt inriktade kurser ochhobbyverksamhet. 1 har flyktingarna uppmuntrats att delta i ortensföreningsliv. Trots att bristande kunskaper i svenska skapade svårigheter i kontaktenmellan svenskar och flyktingar har många flyktingar funnit föreningsverksamheten positiv. Många flyktingar ochsvenska organisationer har framfört kritik över att flyktingarnas möjligheter tillprivata besök på andra orter är begränsade. Endast för angelägna resorersätts rese- och traktamentskostnadema. Tillfälligaförläggningar inrättas i lediga hotell, pensionat, studentbostäder,folkhögskolor och andra anläggningar. Tillgången har blivit alltmerbegränsad. AMS måste i trängda lägen acceptera vad som finns tillgängligt vilket bl. a. kan föra med sighöga kostnader. ligger föriäggningamageografiskt illa lill, vilket kanleda till att flyktingar och personal känner sig isolerade. är dessaförläggningar också mindre lämpliga för vinterbruk. Systemet medtillfälliga förläggningar medför problem beträffande personalfrågor,svenskundervisning och social service. Åandra sidan finns det fördelar, inkvarteringskapaciteten kan snabbt ökasoch inga fasta kostnader belastar samhället. Genom ettregeringsbeslut fick AMS ett särskilt bemyndigande att i förläggning omhändertaassyrier (oavsett medborgarskap) somansökt om uppehålls- och arbetstillstånd men som ännu inte fått tillståndsfrågan avgjord. Det huvudsakliga syftetmed detta bemyndigande var attbereda assyrierna bostad m.m. de väntar på beslut i tillståndsfrågan. AMS hade 1975-1976 ett tjugotaltillfälliga förläggningar med sammanlagt ca 1600 assyrier inkvarterade. Placering i enskild inkvartering Som vi nämnt iinledningen till detta kapitel kan en flykting placeras i enskild inkvartering om plats i förläggning inte ärtillgänglig eller om starka skäl talar mot inkvartering på förläggning. Enskildinkvartering torde vara det normalai fråga om dem som på eget initiativ rest in i landet och sökt UAT. Deskaffar sig någon form av bostad, ofta med hjälp av socialförvaltningen på orten (se avsnitt8.3). Vanligtvis är det frå- 1978/79:100 Bilaga 15 195 ga om lägenheter men också hotell, pensionat och ienstaka fall privata hyresrum. Då personen i fråga erkänts som flykting tarlänsarbetsnämnden över ansvaret för honom (se bil. 2, sid. 5). Endast i nödfall,t. ex. då en flykting bor i hyresrum eller om lägenheten är olämplig och annanbostad intekan anskaffas, tas frågan om förläggningsvistelse upp tilldiskussion. AMS har ansvaret förden enskilda inkvarteringen och förmåner motsvarande vad som gäller förinkvartering i förläggning skall tillämpas. svarar för hyra ochuppehälle enligt placeringsortens socialvårdsnorm. 1 övrigt skall bestämmelsemaför inkvartering i föriäggning gälla i tillämpliga delar. Detta innebär att enflykting i enskild inkvartering har rätt till hälso- och sjukvård, tandvård,svenskundervisning, samhällsinformation, yrkesvägledning och hjälp medplacering i arbete eller utbildning.När flyktingen erhållit arbete eller börjat sin utbildning eller fält sin försörjning tryggad genom socialvårdensförsorg upphör den enskilda inkvarteringen. Den enskildainkvarteringens längd kan variera beroende på de insatser som är nödvändiga.Om en person kan arbetsplaceras utan att ha fått svenskundervisning kan tiden för denenskilda inkvarteringen bli kort. Om flyktingen skall ha svenskundervisning, vilken i regelges vid studieförbunden, beräknas tiden . har mycket fåflyktingar placerats i arbete utan föregående svenskundervisning . Antalet enskiltinkvarterade flyktingar har kraftigt stigit . Det ärfrämst en följd av att många tagit sig hit på eget initiativ och av den godatillgängen på lediga lägenheter på vissa orter. uppgick antalet enskilt inkvarterade ihela landet till 882. 1 fanns550, vilket är flera än det totala antalet flyktingar på permanenta förläggningar. Övriga 332 bodde på ett 20-tal orter,huvudsakligen i , och . Den snabba ökningenav antalet enskilt inkvarterade har varit speciellt betungande iStockholm, där den stora tillströmningen av enskilt inkvarterade lett tillpåfrestningar för de anställda hos länsarbetsnämndens utlänningssektion. har personalen därförstärkts med bl.a. kuratoreroch kontorister. De flesta som blirenskilt inkvarterade har väntat , i regel under påfrestande förhållanden, på myndigheternasbeslut om uppehållstillstånd (se avsnitt8.2). Många behöver därför stöd och hjälp för att komma in i ett "normalt"liv. Personalens insatser begränsas därför inte enbart till de ålagda arbetsuppgiftema. De omfattar allt frånkurativ rådgivningsverksamhet till praktiskt arbete för att lösa problem medbostad, barapassning, skola ochförskola, sjukdom, återförening med anhörig etc. En stor del avarbetet gäller sociala och kurativa frågor. De anställda på länsarbetsnämndemahar ofta ingen formell social eller kurativ utbildning trots att omständigheterna tvingar dematt ta sig an dessa frågor. Prop.1978/79:100 Bilaga 15 196 upplever detta som ett handikapp. Det ökade behovet avkurativa insatser bör mötasmed för ändamålet utbildad personal. Först i samband medplacering i enskild inkvartering brukar en flykting genomgå hälsoundersökning.Under väntetiden på tillstånd har han haft möjlighet tillvård enbart vid akut sjukdom (se avsnitt 8.2). Många enskilt inkvarterade flyktingar är i behov av kvalificeradyrkesorientering. Arbetsförmedlingamasyrkesvägledare har emellertid ofta långa väntetider. Flyktingama åter ärangelägna att snabbt komma ut i arbete eller utbildning. I vissa fall har enskilda flyktingar fåttförtur. Men detta är undantag och som helhet upplevs situationen somotillfredsställande. Den personal somarbetar med flyktingar önskar att tillgången till yrkesvägledning underlättas så att de enskilt inkvarteradesnabbt kan få yrkesvägledning. De möjligheter somfinns på förläggning till en genomarbetad och systematisk information om det svenska samhälletär svåra att erbjuda de enskiltinkvarterade. På en förläggning finns flyktingar samlade och kan nås medgemensam information - i enskild inkvartering är detta inte möjligt. Informationen ges därför mest i skriftlig formsamt vid kontakter mellan tjänstemanoch flykting. Då tar emellertid de för tillfället aktuella problemen så mycket av besökstiden att möjlighet till en mer översiktlig information iallmänhet inte hinns med. Övervägandenoch förslag beträffande förläggningar Vi har ingående diskuteratde för- och nackdelar som mottagande av flyktingari en förläggning medför. Som altemativ står enskild inkvartering. Nedan följer en kortfattad sammanställningav några argument som framförts föroch emot förläggning som mottagningsform. Fördelar: Permanentaförläggningar medger en effektiv beredskap och möjliggör god planering för flyktingmottagning. Information om detsvenska samhället, svenskundervisning, hälsovård och hälsoundersökning ärlättare att genomföra om flyktingama är samlade. De kan också lättare garanteras näringsrik kost samtsjukvård. Många flyktingarbehöver en introduktionstid till det svenska samhället och möjligheter till psykisk och fysisk återhämtning i en skyddadtillvaro. Förläggningsvistelsenunderlättar förberedelsema för ulplacering av flyktingar på orter där arbete eller utbildning och bostadfinns. Nackdelar:Flyktingama lever i relativ isolering från det svenska samhället ochsvenskarna. De tvingas att umgås enbart med varandra och förläggningspersonalen.De har nästan ingen erfarenhet av samhället utanför förläggningen, när de flyttar därifrån. Institutionslivet riskerar att göraflyktingama passiva. Det ringa ansvaretför de vardagliga bestyren gör mötet med livet utanför förläggningen svårt. Umgänget enbart medlandsmän befordrar inte flyktingens benägenhet att ta emot undervisning ochinformation. Många flyktingar har personliga 1978/79:100 Bilaga 15 197 problem som förstärks av det kollektiva livet, där mångamänniskor har likartadesvårigheter. Ett liv i kollektiv miljö passar inte alla. Vår uppfattning äratt förläggning, trots de dokumenterade nackdelarna, är att föredra fören majoritet av de flyktingar som kommer till . Beredskapsskäl liksom administrativa skäl talar också för föriäggning.Betydande svårigheler skulle mötavid försök att direkt vid ankomsten inkvartera flyktingar och deras familjer ilägenheter på olika orter i . Möjlighetema att hålla ett antallägenheter i beredskap på olika orter kan också medföra problem. Samhällsinformationen, hälsovården och utplaceringen iarbete och utbildning skulle försvåras avsevärt. För åtskilliga av de enskilt inkvarterade har dessa problem inte kunnatlösas på ett tillfredsställandesätt. Hänsyn måste dock tas till den enskilde flyktingens situation och önskemål. Då inkvartering på förläggningbedöms som olämplig eller flyktingen inte önskar komma till förläggning bör enskild inkvartering erbjudas. De flyktingar som spontant kommit lill landet och funnit sig till rättai en bostad bör givetvis även i fortsättningen kunna tas om hand där, om de så önskar och om övriga förutsättningar talarför det. De permanentaföriäggningama liksom de tillfälliga ligger på orter som är relativt småoch som av många upplevs som isolerade. Vi anser alt en förläggning börligga i närheten av större tätorter. Befintliga permanenla förläggningar äremellertid så etablerade att någon förändring för deras del inte är aktuell. I ett senare avsnittav detta kapitel utvecklas närmare vårt förslag om en ny permanent förläggning. Åtskilligatillfälliga förläggningar kommer med all sannolikhet att ibland behövas också iframtiden även om ytterligare permanenta inkvarteringsmöjligheter skapas.Tillfälliga förläggningar får ses som provisoriska lösningar i akutasituationer. Inom den i kapitel 9 föreslagna samrådsgruppen bör mankontinuerligt se över möjligheterna att upprätthålla god beredskap för den händelseatt stora flyktingströmmar hastigt uppkommer. Vi vill påpeka attvi inte i det följande vill lämna detaljerade förslag utan allmänt beskriva en inriktning som vifunnit önskvärd för verksamheten vid föriäggningama. Varje föriäggningmåste arbeta med ett rikt mått av flexibilitet och lyhördhet gentemot deskiftande behov som olika flyktingar och flykting-gmpper kan ha. Det är viktigt att så mycket som möjligt minskaförläggningamas karak- Prop.1978/79:100 Bilaga 15 198 tär av institution. En öppenhet ut mot samhället behövsför att bryta den geografiska och mänskliga isoleringen. Kontakten mellan flyktingar å enasidanoch landsmän, svenskar, föreningar och myndigheter å andra sidan bör därför uppmuntrasoch understödjas. De flyktingar som vill vara ifred bör också få varadet utan att känna press från sina landsmän eller andra grupper. Det sociala livet på föriäggningamaskulle förbättras om flyktingarna fick ta visst ansvar för vardagsbestyren,individuellt och kollektivt. Det borde kunnaprövas om flyktingama själva i förläggningen, där så är möjligt, istörre utsträckning än hitlills skulle kunna ta hand om exempelvis viss matlagning för egen räkning. De som så önskarborde kunna få hjälpa till i de praktiska sysslorna på förläggningen.Ryktingama borde också mera aktivt kunna delta i planeringen avfrilidsaktivitetema. Förläggningspersonaloch flyktingar bör gemensamt bilda ett förtroenderåd för att ta upp förslag påaktiviteter och önskemål från flyktingar och personal samt ta initiativ inom olikaverksamhetsområden. De erfarenheter som finns av sådana förtroenderåd har i huvudsakvarit positiva. Flyktinggruppens sammansättning kan ibland göra det omöjligtför flyktingama att utserepresentanter. I sådana fall bör personalen försöka finna andra lämpligaformer för samråd. Förutsättningen föratt arbetet på en förläggning skall bedrivas så effektivt ochfriktionsfritt som möjligt är att föriäggningen har en kvalificerad och tillräcklig personal som kan skapa förtroendehos flyktingama. En reserv av utbildad personal fordras för att AMS skall haen hög beredskap. AMS har därförunder påbörjat en intern utbildning med inslag av intemationell flyktingpolitik, kunskaper om olikaflyktinggrupper och deras bakgmnd, flyktingverksamheten i etc. Kursemahar i första hand vänt sig fill erfarna arbetsförmedlare med intresse för attarbeta med flyktingfrågor på länsarbetsnämndema och vidmottagningsförläggningar för flyktingar. God kännedom omskilda kulturer och olika minoritetsproblem är en förutsättning föratt de hjälpåtgärder som vidtas för flyktingama skall få resultat. Effektivahjälpinsatser ger även personalen tillfredsställelse i sitt arbete. Utbildningoch fortbildning av all den personal som engageras i förläggningsverksamhetenär därför synneriigen viktig. Detta bör gälla även tillfälligtanställda och personer som har sin huvudsakliga sysselsättning utanför förläggningen, t. ex.sjukvårdspersonal. Det finns personer,flera av dem tvåspråkiga, som genom egna erfarenheter och utbildning har goda kunskaper i invandrar- ochflyktingfrågor. Kurser i invandrar- ochminoritetsfrågor ges också bl. a. på socialhögskolor och universitet.Personer med sådana erfarenheter och kunskaper kan vara till stor hjälp iarbetet med flyktingar. Det är därför önskvärt att Prop.1978/79:100 Bilaga 15 199 AMS försöker fånga upp dessa personer i rekryteringen avpersonal lill förläggningar. Försök bör ocksågöras att pä föriäggningama ta emot praktikanter från bl. a.socialhögskolor för att väcka intresse för flyktingverksamhet. Tolkama måste ha god utbildning itolketik och tolkteknik samt ha språkligkompetens inom åtskilliga områden, l.ex. i arbetsmarknads- och utbildningsfrågor samt i andra frågor som rörulplacering från föriäggning. Varje förläggningskall vara utrustad med en hälsovårdsmottagning med tillgång till läkare. Dennabör ha en arbetstid på föriäggningen förslagsvis motsvarande en mottagningstimme per15-20 inkvarterade flyktingar och vecka. På en föriäggning med ca 150 personer skullesåledes behövas en läkare under en arbetsdag . För sådan tjänstgöringbör länsarbetsnämnden träffa avtal med sjukvårdshuvudmannen eller med enskild läkare. har det emellertid varitmycket svårt att rekrytera läkare. Vidare bör ensjuksköterska med både mottagningstider och jourtjänst finnas tillgängligpå varje förläggning. Särskilt angeläget är att det finns god tillgång tillsjukvårdspersonal när större flyktingkontingenter anländer till Sverige.Att hastigt och påtvingat byta livsmiljö är psykiskt påfrestande. Psykisk instabilitet kan få uttryck l.ex. iallmän vantrivsel eller dålig studiemotivation.Den kan också visa sig som relationsproblem mellan familjemedlemmar. Alla försök bör göras att förebyggasådan instabilitet. Förläggningstidenbör också psykiskt utformas som en förberedelse för den nya tillvaron.Flyktingarna bör därför beredas möjlighet att på sitt eget språk samtala om sina personliga erfarenheter ochbekymmer med en kurator ellerpsykolog. I etablerade landsmän bör kunna engageras för sådana uppgifter om de, förutom personliglämplighet, också har utbildning fördetta. Dessa bör då utväljas med särskild omsorg av hänsyn till flyktingamasreligiösa och politiska bakgrund. När det gällersjuka, åldriga och handikappade flyktingar för vilka SoS måste övervägasocial bostadsplacering krävs särskilda vårdresurser och socialkurativainsatser (bostadsplacering genom försorg behandlas närmare iavsnitt 7.3.) Sålunda måste en social och medicinsk utredning göras påförläggningen. De flyktingar det här är fråga om har i än högre grad än deyngre och arbetsföra svårt att klara det fysiska och psykiska påfrestningama. Underförläggningstiden bör information i så stor utsträckning som möjligt ges på det egnaspråket. Det är viktigt att flyktingarna får information om vardagslivet iSverige, om svenska seder och bruk liksom om den ekonomiska, sociala ochhistoriska bakgmnden till det svenska samhällets utveckling.