prop · G203196 · 1978-12-31 00:00:00 — 1978/79:196 Regeringens proposition medförslag till lag om förbud mot investeringar i och ; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen läggs fram förslag till lag om förbud mot investeringar iSydafrika och . Genom lagen begränsas den svenska näringsverksamhetendär i avsikt att öka det internationella trycket på den sydafrikanska regimenoch påverka dess raspolitik. Dennya lagstiftningen föreslås träda i kraft . Lagom förbud mot investeringar i och Svenskjuridisk person för inte 1. mot vederlag förvärva rörelse som drivs i Sydafrikaeller eller del av sådan rörelse, 2. mot vederlag förvärva aktie eller andel i sydafrikanskteller namibiskt företag eller obligation eller annan för den allmännaomsättningen avsedd skuldförbindelse som sådant företag utfärdat, gesådant företag tillskott av pengar eller annan egendom som är avsedd attanvändas i dess verksamhet, gesådant företag penninglån eller annan kredit med en löptid , eller ställasäkerhet för sådant företags skulder med en löptid över fem är, 3. genom handling eller underlåtenhet bidra till attåtgärd som anges i 1 eller 2 vidtas av utländskt dotterföretag, 4. genom handling eller underlåtenhet bidra tillanskaffning av anläggningstillgångar i sydafrikanskt eller namibisktdotterföretag. Meddotterföretag avses juridisk person beträffande vilken svensk juridisk persondirekt eller genom annan juridisk person på grund av aktie- eller andelsinnehaveller avtal har ett bestämmande inflytande och en betydande andel i resultatetav verksamheten. Svenskjuridisk person som själ v eller genom utländskt dotterföretag driver rörelse iSydafrika eller skall åriigen upprätta investeringsplan för dennarörelse med angivande av finansieringsmetoder. Regeringen bemyndigas attmeddela närmare föreskrifter om sådan plan. Svenskjuridisk person som själv eller genom utländskt dotterföretag driver rörelse iSydafrika eller skall åriigen till regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer redovisa hur verksamheten i dessa länder utvecklas.Redovisningen skall avse produktion, omsättning, antal anställda, företagnainvesteringar och andra sådana förhållanden som har betydelse för kontroll avefterievnaden av denna lag. Regeringen bemyndigas att meddela närmareföreskrifter om sådan redovisning. 1978/79:196 3 Regeringenkan för visst fall medge undanlag från 1 §. Sådant undantag flr dock endastavse sådan svensk juridisk person, som vid ikraftträdandet av denna lag själveller genom utländskt dotterföretag driver rörelse i eller . Medgivandetfår avse viss investering eller investeringar i visst företag under ett år.Undantag får inte göra det möjligt för sökanden att utvidga sin verksamhet iSydafrika eller . Medgivandeför återkallas eller ändras om de uppgifter på vilka det grundats var oriktiga. Regeringenflr utan hinder av 1 4; medge svensk juridisk person, som före ikraftträdandetav denna lag har förbundit sig att inte utvidga sin verksamhet i Sydafrikaeller , rätt tills vidare att ersätta utrangerad, avyttrad ellerföriorad anläggningstillgång. Medgivandet får återkallas om verksamhetenutvidgas eller eljest särskilda skäl föreligger. Densom bryter mot 1 § döms, om gärningen skett uppsåtligen, till böter ellerfängelse i högst eller, om gärningen skett av grov oaktsamhet, tillböter eller fängelse . I ringa fall skall ej dömas tillansvar. Föranstiftan av eller medhjälp till brott mot 1 S döms ej till ansvar. Densom underiåter att fullgöra skyldighet enligt 2 eller 3 § döms till böter. Svenskmedborgare, vilken som företrädare för svensk juridisk person har utom riketbrutit mot 1 §, döms efter denna lag och vid svensk domstol, även om 2 kap. 2eller 3 § ej är tillämplig. Utbyteav brott enligt denna lag skall förklaras förverkat, om det ej är uppenbartobilligt. Egendomsom använts såsom hjälpmedel vid brott enligt denna lag kan förklarasförverkad, om det är påkallat till förebyggande av brott eller eljest särskildaskäl föreligger. Detsamma gäller egendom med vilken tagits befattning som utgörbrott enligt denna lag. I stället för egendomen kan dess värde förklarasförverkat. Åtalför brott enligt denna lag (år väckas endast efter förordnande av regeringeneller den regeringen bemyndigar. Dennalag träder i kraft . 1978/79:196 t Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , De , , , , , . Lagrådsremiss med förslag till lag om förbud motinvesteringar i och Med stöd av regeringens bemyndigande den 7 juli 1977tillkallade dåvarande chefen för dels enkommitté (H 1977:04)' för att utreda frågan om förbudsåtgärder från svensk sidamed avseende på kapitalexport till och i samband med svenskainvesteringar där, dels en särskild utredare (1977:06) föratt hålla överiäggningar med närmast berörda svenska företag i syfte attåstadkomma en begränsning av dessas verksamhet där. Utredaren, som antog namnet utredningen för begränsning avföretagens verksamhet i , avlämnade betänkandet (DsH1978:3) De svenska företagens verksamhet i . Kommittén, som antognamnet sydafrikautredningen, avlämnade betänkandet (SOU 1978:53)Förbud mot investeringar i . Till protokollet i detta ärende bör fogasen sammanfattning av sydafrikautredningens betänkande som bilaga I och detlagförslag som läggs fram i betänkandet som bilaga2.1 övrigt hänvisas tillrespektive betänkande. Efter remiss har yttranden över betänkandena avgetts avriksåklagaren (), , , , kommerskollegium(KK), ' Ledamöter regeringsrådet !ner, ordförande,landshövdingen samt riksdagsledamöterna . Kommittén biträddes av särskilda sakkunniga ochexperter. De sakkunniga var direktörerna ,ombudsmannen , kanslichefen ochlitteratursekreteraren . 2 Förre landshövdingen . 1978/79:196 6 överstyrelsenför ekonomiskt försvar, exportkreditnämnden, statens industriverk, juridiskafakulietsnämnden vid , exportråd. genom och Skåneshandelskammare. Internationella handelskammarens svenska nationalkommitté,, tillsammans med här kallade SI/SAF, Svenska företagares riksförbund.Kooperativa förbundet (), i (LO), (), , Sveriges redareförening.Järnkontoret, mekanför-bund, ungdomsorganisationers landsråd(SUL), . , , ,, , och . SI/SAF har till det gemensamma yttrandetfogat utlåtanden av professorn i folkrätt vid i , D P0', och av professorn i internationell rätt vid ,Hjerner. Remissinstansernahar bifogat yttranden, LO från och (). Yttranden i ärendet hardessutom kommit in från , kristnaungdomsråd och Afrika-grupperna i . En sammanställning avremissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. 2Allmän motivering 2.1 Utgångspunkter 2.1.1 - en unik situation betänkande lämnas en utföriig redogörelse för situationeni . Vid remissbehandlingen har ingen invändning riktats motutredningens beskrivning av de faktiska förhållandena. Desvarta, färgade och asiatiska befolkningsgrupperna i omfattar i dagöver 22 miljoner människor.' beräknas de utgöra över 43miljoner. drygt 4 miljoner vita invånare, afrikaans- och engelskspråkiga,beräknas då uppgå till något under 6 miljoner. De vita, som således utgörmindre än en sjättedel av landets befolkning, styr landet helt utan medverkanav de andra befolkningsgrupperna. Jagvill framhålla att är det enda land i väriden där rätten att väljaeller bli vald till landels beslutande organ är exklusivt förbehållen en endaras. I författningen fastslås, att endast vita sydafrikaner kan väljas tillmedlemmar II enlighet med gängse praxis används i fortsättningen benämningen "desvarta" som en gemensam beteckning för de svarta, färgade och asiatiskabefolkningsgrupperna i . Prop.1978/79:196 7 avpariamentels senat och representanthus. Detta pariament är ensamt ansvarigt förall lagstiftning i republiken. Kontroll och administration av de svartasekonomiska förehavanden ligger i den vite slatspresidenlens händer. Landet stårsom det heter i regeringspartiets program under "den europeiska rasenskristna ledning". Grundentill raskonflikten lades . Steg för sieg har ett samhälle formats där desvarta fått en underordnad ställning. Den snabba industrialiseringen framförallt efter andra väridskriget medförde att behovet av svart arbetskraft blevallt större. Detta skapade politiska och sociala problem och ledde till krav påökad segregation mellan raserna från det boer- eller afrikaansdomineradeNational Party. I flera avseenden utgjorde pariamentsval ett vägskäl isydafrikansk politik. Detta år övergick den politiska makten från det avbrittiska invandrare stödda United Party till National Party som därefter harstyrt landet. Det segrande partiet knäsatte nu definitivt det system som gettrasåtskillnadssamhället dess slutgiltiga form. Under beteckningen apartheid -åtskillnad - genomförde National Party sin politik. Delviktigaste elementet i apartheidpolitikens ideologi är, som sydafrikautredningenframhåller, uppfattningen att de olika folkgrupperna i hargrundläggande särdrag vilka kan föras tillbaka på historiska, kulturella ochäven biologiska omständigheter. Enligt apartheids förespråkare skall varjefolkgrupp eller ras ha rätt till sin egen identitet och utveckling. Genom enpolitisk, social och boendemässig åtskillnad skall man säkerställa att enfolkgrupp inte föriorar sin identitet genom att utplånas av en annan. Apartheidideologinbygger på en noggrant i lag reglerad ordning som separerar raserna. Enligtdenna är det den vita rasen som bär huvudansvaret för utvecklingen i landet.Samtidigt skall den separata utvecklingen gynna ett ekonomiskt samspel mellanraserna. Bakom denna tes döljer sig apartheid-politikens dubbelmoral. Samspeletsyftar helt enkelt till att bevara den vita privilegierade folkminoritetenskontroll över landet. De fiesta vita i är beredda acceptera elleruppmuntra apartheid bl. a. på grund av de ekonomiska fördelar som uppstår förden vita befolkningen. Dennadjupt kränkande ocIj cyniskapolitik utformas av den vita, välutbildade minoriteten och grundar sig på enalltmera komplicerad och repressiv lagstiftning mot de svarta. Lagar,administrativa bestämmelser och en ofta skönsmässig rättstillämpning utgör instrumentenför den sydafrikanska regimens diskriminerande politik motbefolkningsmajoriteten. Härskall endast nämnas de allra viktigaste av de hundratals sydafrikanska lagaroch förordningar som kan sägas göra de svarta till främlingar i sitt eget land. EnligtBantu Land Act 2711913 fråntas den svarta befolkningen rätten att äga landutanför de s. k. hemländerna. Denna kompletteras med Bantu Trust and Land Act18/1936 varigenom av areal tilldelas de svarta. GroupAreas Act 41/1950 bestämmer att vissa befolkningsgrupper 1978/79:196 8 endastfår bosätta sig i för dem reserverade områden. Bantu Homelands Citlzenship Act26/1970 gör de svarta till medborgare i respektive hemland. PopulationRegistration Act 30/1950 kräver att varje sydafrikan måste klassificeras ochregistreras efter rastillhörighet. Bantu Act 67/1952 tvingar de svarta att bäraidentitetskort med diverse personuppgifter. GenomMines and Horks Amendment Act (Colour Bar Act) 25/1926 reserveras vissa arbetenförde vita. Apprenticeship Act37/1944 slänger många utbildningsvägar för svartaungdomar. Bantu Education Act 47/1953 ger de svarta en sämre utbildning än devita. Genom Bantu Labour Relations Regulation Act 48/1953 förbjuds de svartaatt strejka annat än i ytterst begränsad omfattning. De svartas fackföreningarerkänns inte av myndigheterna. Reseivation of Separate Amenities Act 49/1953förbehåller offentliga inrättningar och transporter för den vita rasen utan attlikvärdiga upprättas för andra raser. ProhibitionoJMixed Marriages Act 55/1949 förbjuder äktenskap mellan personer av olika ras.Immorality Act 23/1957 förbjuder sexuellt umgänge mellan personer av olika ras. 1det allmännas intresse ges statspresidenten enligt Act38/1927 rätt att förvisa eller bannlysa svarta personer. Dessagrundpelare i apartheidsystemet har under kompletteratsmed en rad repressiva lagar som i sig inte är diskriminerande men som ihuvudsak används mot den svarta befolkningen. Genom dessa har regeringenpraktiskt taget totalitär makt i landet. Enligt Amendment Act79//76 (tidigare Suppression ofCommunism Act 44/1950) kan varje form avopposition mot apartheidsystemet lätt sammankopplas med främjande avkommunistiska idéer. Criminal 8/1953 och RiotousAssembliesAct17/1956 innebära» politiska protestaktioner kan bestraffas och att regeringenges möjlighet att inkräkta på församlingsfriheten. Dessa kompletteras avRiotous Assemblies Amendment Act 30/1974 som innebären ytteriigare urholkningav möjligheterna att ordna politiska och fackliga möten. UniawfrilOrganisations Act 34/1960 ger statspresidenten möjlighet att förklara vissaoganisationer olagliga och upplösa dem. Detta ledde bl. a. till att de svartaanti-apartheid-rörelserna (ANC) och (PAC) olagligförklarades. GenomTerrorism Act 83/infördes en möjlighet att hålla en person häktad utantidsbegränsning och utan rätt till domstolsprövning. Polisbefäl får beslutahärom om han anser att en person är terrorist eller har information att lämnaom brott mot terroristlagen. Delta kapitel i Terrorism Act har blivit särskiltökänt och ses som en symbol för förtrycket. Därutöver har justitieministern enligtInternal Security Amendment Act rätt att häkta person, som han anser ägna sigåt samhällsfariig verksamhet. 1978/79:196 9 nämnas.Alfccted Oiganisaiions Act 31/1974 som ger regeringen möjlighet att stoppaekonomiskt stöd från utlandet till olika institutioner och organisationer. Kränkningarav mänskliga rättigheter förekommer förvisso på andra håll i världen. ISydafrika har rasdiskrimineringen emellertid klätts i en laglig form som göratt situationen saknar motstycke och måste anses alldeles särskilt motbjudande.Lägel i med de djupt förnedrande regler, som den vita minoritetenutformat och som i detalj reglerar de svartas tillvaro livet igenom, har av enöverväldigande majoritet av världens länder i FN ansetts utgöra ell hot motinternationell fred och säkerhet. 1 ingen annan fråga har en sådan FN-majoritetunder krävt att en regim bör isoleras genom ekonomiska och andrasanktioner. Ingen annan regim har för sin politik fördömts ochkonsekvent av FN:s samtliga medlemsstater. ställningstagandeär, som jag skall återkomma till, ett klart uttryck för att läget i Sydafrikaär utan jämförelse. Jagdelar därför sydafrikautredningens uppfattning att situationen i ärunik. Detsamma kan sägas om omväridens fördömande hållning i denna fråga. Regimensäger sig ha intagit en ny hållning till s. k. petty apartheid genom att t. ex.tillåta att vissa dyrare hotell får vara öppna för alla raser. Detta innebäremellertid på intet sätt att någon fundamental förändring irasåtskill-nadspolitiken är på väg. Tvärtom har det politiska lägel i Sydafrikaunder påtagligt skärpts. De svartas politiska verksamhethar särskilt efier händelserna i starkt kringskurits och denkontrolleras ingående av myndigheterna. Direkta ingrepp är vanliga och skerunder förevändning av hänsyn till nationens säkerhet och kommunistfaran. 1dessa sammanhang har upprörande fall av polisbrutalitet förekommit. Genomexempelvis bannlysningar har myndigheterna i administrativ ordning inskränktenskildas och organisationers möjlighet att verka utan att någon rättsligprövning av dessa åtgärder ägt rum. förbjöds en radsammanslutningar för svarta. tvingades det ekumeniska kristnainstitutet, som gjort stora insatser för de svarta, att upphöra med sinverksamhet. Parallellt genomför de vita makthavarna en kraftig upprustning påde militära och polisiära områdena. Detfinns i detta sammanhang även anledning beröra den sydafrikanska regimens s. k.hemlandspolitik. Avsikten med denna är att för den svarta majoriteten avbefolkningen efter hand tillskapa särskilda statsbildningar som skall ge desvarta ett visst infiytande över sina egna angelägenheter utan att de vitabehöver göra avkall på några av sina ekonomiska privilegier.Sydafrikautredningen framhåller att hemlandspolitiken innebär att de vitaegenmäktigt undantränger folkmajoriteten till en del av somarealmässigt är långt mindre än den del som de vita förbehåller sig själva.Dessa områden utgör för övrigt de ekonomiskt minst utvecklade. En enhälligvärldsopinion tar avstånd från hemlandspolitiken. en enda och odelad stat. De vita får inte rädda sinaprivilegier genom all dela upp en historiskt och ekonomiskt sammanhängandenation. Hälften av alla svarta vistas utanför sina upprättade eller lillämnadehemländer. Hemlands-politiken tillbakavisas även av företrädare för de svarta iSydafrika. Den är hell enkelt en skenlösning. Ingen stat förutom Sydafrikaerkänner de upprättade hemländerna som självständiga statsbildningar. ockuperar fortfarande (f d.Sydvästafrika). I delta område har visseriigen viktiga rasåtskillnadslagar upphävtsi samband med de interna val som ägde rum . Åtskilligadiskriminerande bestämmelser tillämpas dock fortfarande. Förhandlingar pågår fn. mellan och om formerna för en övergång till ett självständigtNamibia. Om dessa förhandlingar inte leder til! att blir självständigtfinns det anledning förmoda att kommer att ge en ställningsom ungefär motsvarar hemländernas. Del är inte troligt att i del lägelkommer att erkännas av några andra stater än . FN kommer attfortsättningsvis kräva åtgärder för att genomföra full självständighet förområdet. Det är därför naturiigt att låta åtgärder riktade mol ävengälla för tills detta område uppnår verklig självständighet. 2.1.2 Kraven po internationella åtgärder mot Redan vid FN.s rörsia general/örsamling 1946 riktadesuppmärksamheten mot raspolitik. begärde då attväridsorganisationen skulle medverka till att förhållandena för den asiatiskabefolkningen i förbättrades. Mol slutet av och särskilt i början av1960-talet skärptes hållningen i generalförsamlingen mot . Krav pålångtgående åtgärder framfördes i fiera resolutionsförslag. Förslagen innebaratt internationella åtgärder skulle tillgripas för att påverka den allthårdare rasåtskill-nadspolitiken. Genom att avbryta ekonomiska, militära,politiska och diplomatiska förbindelser med antogs omvärlden kunnamedverka till nödvändiga samhällsförändringar. Denna isoleringssiraiegi vann alltmerfotfäste i generalförsamlingen. antog en majoritet av staterna igeneralförsamlingen en resolution vari medlemmarna uppmanadesatt i en rad hänseenden, individuellt eller kollektivt, avveckla sinaförbindelser med . anmodades säkerhetsrådet att vidtalämpliga åtgärder, däribland sanktioner, för att säkerställa Sydafrikasåtlydnad av FN;s olika tidigare beslut. Generalförsamlingens beslut utgjorde inledningen till ettlångvarigt och intensivt FN-engagemang i sydafrikafrågan. Prop.1978/79:196 11 härvidkravet på en total isolering av den sydafrikanska regimen. Uppslutningen bakomdenna politik var emellertid inte fullständig. Särskilt på väslmaktshåll fannsuppfattningen att i första hand kunde och borde förändras genom inresamverkan mellan rasgrupperna. Samhället borde steg för steg förändras genomall den sydafrikanska regeringen efter hand kom till insikt om del ohållbara iden förda raspolitiken. rad resolutioner har emellertid generalförsamlingen alltsedan 1962 anvisatisoleringsslrategin som en väg för att utöva påtryckningar mot . Ettbetydande antal medlemmar har vid omröstningar stött tanken på enblockadpolitik och allt eftersom tiden gått har det stödet blivit meraomfattande. behandlade under 1960-taletsydafrikafrågan. uppmanade säkerhetsrådet i icke-bindande formmedlemsstaterna att upphöra med leveranser av vapen och militärutrustning tillSydafrika. Påföljande år fick generalsekreteraren uppdraget att tillsätta enexpertkommitté med uppgift att undersöka metoder för att lösa situationen iSydafrika. Under ordförandeskap föreslog denna expertkom mittébl. a. alt sanktionsfrågan skulle utredas i avvaktan på reaktion påen uppmaning från FN om alt sammankalla ett nationalkonvent med företrädare föralla rasgrupper i för att avgöra landets politiska framtid. Någonenighet om den därefter särskilt tillsatta sanktionskommit téns slutsatserkunde emellertid aldrig uppnås. Apartheidfråganbehandlades i säkerhetsrådet igen år 1970.1 en resolution betecknades lägel dåsom ett potentiellt hot mot internationell fred och säkerhet. Liksom tidigareundvek man således den i stadgan givna förutsättningen för ett bindandesanktionsbeslut: ett konstaterande av säkerhetsrådet att dylikt hot föreligger.Medlemsstaterna anmodades emellertid att ovillkorligt och utan reservationeriaktta rådets tidigare uppmaningar om vapenembargo. hargeneralförsamlingen i allt talrikare resolutioner i sydafrikafrågan uppmanatenskilda länder att avbryta alla ekonomiska kontakter med . Samtidigthar säkerhetsrådet lika enträget som tidigare uppmanals att föreskriva bindandeekonomiska sanktioner mot . kan en hårdnandeinställning till apartheidpolitiken noteras bl. a. i västmaktskretsen.Förtrycket i ökade då ytteriigare genom nya bannlysningar,censuringripanden och organisationsförbud. vägrade fortfarande attåtlyda FN:s beslut att ge självständighet. Uppfattningen att någotkonkret måste göras i sydafrikafrågan vann allt fier anhängare. Inovember 1977 beslöt säkerhetsrådet att genomföra 1978/79:196 12 bindande sanktioner mol enligt kapitel VII istadgan. Den tidigare rekommendationen om ett vapenembargo omvandlades till ettbindande beslut. Därvid förklarades anskaffande av vapen och annanmilitär utrustning utgöra hot mot upprätthållandet av internationell fred ochsäkerhet. 2.1.2.3 Förslag och resolutioner i FN om stopp förnyinvesteringar har en omfattande utrikeshandel och är starktberoende av utländska investeringar. Detta har gjort det naturligt för FN attägna betydande uppmärksamhet åt medlemsstaternas ekonomiska samarbete medSydafrika. tog initiativet i generalförsamlingen resolution rörande utländska nyinvesteringar i . Förslaget, somantogs med en myckel bred majoritet, innebar att församlingen riktadesäkerhetsrådes uppmärksamhet på betydelsen av åtgärder mol utländskanyinvesteringar i . Sådana utgjorde enligt resolutionen ett stöd förlandets apartheidpolitik. Ett nyinvesteringsförbud angavs mol den bakgrundenvara ett viktigt led i kampen mot rasåtskillnadspolitiken. Generalförsamlingenuppmanade säkerhetsrådet alt överväga åtgärder för alt få slut på utländskanyinvesteringar i . Även följande år antog generalförsamlingen medröstsiffrorna 120 mot O en resolution med krav på stopp för investeringar iSydafrika. , , , Förenta Staternaoch avstod i omröstningen. I denna resolution uttryckte församlingen inledningsvisövertygelsen att ett stopp för nya utländska investeringar i skulleutgöra ett betydelsefullt steg i kampen mot apartheid, eftersom sådanainvesteringar hjälpte och uppmuntrade apartheidpoliiiken. Med beklagandenoterades att säkerhetsrådet ej kunnat nå en överenskommelse om åtgärder motsådana investeringar i . Församlingen välkomnade som positiva steg deåtgärder som vissa regeringar vidtagit för att hindra ytterligare investeringari . Församlingen noterade dock, att även om del skett en vissminskning av utländska investeringar i sedan resolutionen , hadeett antal utländska ekonomiska och finansiella intressenter fortsatt att ökasina investeringar. uppmanades att i samband med ett förnyatstudium av frågan överväga vilka åtgärder som borde vidtagas, möjligt,för att stoppa utländska investeringar i . Då resolutionen behandlades i säkerhetsrådet i januari1978 begärde att få tala i rådet. Den svenske delegaten framhöll bl. a.att vapenembargot mot var ett viktigt men otillräckligt beslut. Detfanns en rad starka skäl för säkerhetsrådet att, som ett led i kampen motapartheid, vidta åtgärder för att snabbt hejda utländska nyinvesteringar iSydafrika. Dessa skäl var bl. a. följande. 1978/79:196 13 Vapenembargolvar inte lillräckligt eftersom sökte bli själv-försögande i fråga omvapentillverkning. Delvis byggde denna inhemska tillverkning på utländskalicenser och utländska invesieringar. slopp för investeringar var därförett nödvändigt komplement till beslutet om vapen-embargot.