prop · G20353 · 1978-12-31 00:00:00 — Enbetydande del av statskontrollen över kommunerna och landstingskommunerna skergenom myndigheternas föreskrifter, anvisningar och råd. 1 direktiven försiatskonirollkommilléns arbete framhöll min företrädare att de statligamyndigheternas föreskrifter m. m. borde uppmärksammas från självstyrelsesynpunkl.Kommittén har i en skrivelse till reger ringen anfört alt en mer systematiskmedverkan från de statliga myndigheternas sida är nödvändig. Mol denbakgrunden har regeringen på mitt förslag beslutat atl gede centrala statliga myndighetema i uppdrag all se över föreskrifter,anvisningar och råd i syfte att öka den kommunala självstyrelsen. Myndigheternaskall i första hand pröva de förslag lill förändringar som har förts fram avkommuner och landstingskommuner. Översynen skall bedrivas i samarbete med bl.a. kommunförbunden och redovisas till kommundepartemeniet. Vissabeslut av kommuner och landstingskommuner prövas och fastställs av regeringeneller annan statlig myndighet efter underställning. Enligt min uppfattning börden grundläggande utgångspunkten vara att denna ingripande statligakonirollform skall användas endast i speciella undantagsfall. Normalt skerstatlig kontroll av kommunala och landstingskommunala organs sätt alt fullgörasina uppgifter först sedan kontrollåtgärder har påkallats genom besvär ellernär något missförhållande har uppstått eller kan befaras. Del utmärkande förunderställningsinstitutet däremot är att det kommunala ellerlandstingskommunala beslutet blir gällande bara om del godkänns av slalligmyndighet. Jag anser att denna typ av generell statskontroll mindre väl stämmeröverens med en modern syn på samspelet mellan å ena sidan statliga och å andrasidan kommunala och landstingskommunala organ. Kommunsoch landstingskommuns skyldighet atl underställa statlig myndighet beslut förfastställelse har avskaffats på en rad områden. Samspelet mellan statliga ochkommunala organ har i stället utvecklats på annat sätt. De statligamyndigheterna har exempelvis i siörre utsträckning än lidigare fått lilluppgift alt genom allmänna råd underlätta för kommunerna ochlandstingskommunerna alt fullgöra sina uppgifter. En likartad utvecklingbörenligt min mening komma lill stånd också på andra verksamhetsområden. Mot bakgrund av dengrundsyn som jag nu har gett uttryck för kommer jag i del följande alt behandlatvå förslag om slopad underslällningsskyldighel som statskontrollkommillén harlagt fram. Del gäller beslut om lån och borgen samt brandordning. Jag avservidare atl ta upp vissa förslag som gäller handels- och sjöfartsnämnd. 2.2Underställning av beslut om lån och borgen kommunallagen, som handlar om ekonomisk förvaltning, finns bestämmelser omkommuns och landstingskommuns rätt att ta upp lån och 1978/79:53 16 Enligt 4 kap. 7 § får kommun och landstingskommun utan regeringensmedgivande ta upp lån med en återbetalningslid av högsl samt lån somskall användas för betalning av äldre lån och återbetalas inom debetalningsterminer som gäller för det äldre lånet. Vid förvärv av intecknadegendom får kommun och landsiingskommun överta betalningsansvar även för sådanintecknad skuld som är ställd att belalas än . Dessabestämmelser anger gränsema för den allmänna underställningsfria lånerätten. Iandra fall får kommun och landsiingskommun ta upp lån endast om regeringenmedger det. Bestämmelserna om lån gäller i huvudsak också i fråga om borgen. 8 § behandlas den rätl regeringen har all befria kommuner ochlandstingskommuner från underställning i fråga om speciella lån ochborgensåtaganden. Regeringen kan föreskriva att kommunerna eller landstingskommunernautan särskilt medgivande får la upp lån av statsmedel, som beviljas av slalligmyndighet, och lån för särskilt angivna ändamål. Genom sådana föreskrifier kankommunerna också få rätl alt åtaga sig ansvarighet gentemot staten för lån somav statsmedel beviljas annan än resp. kommun och att ikläda sig borgensansvarför lån av visst slag. Närmare bestämmelser om delta finns i förordningen (1977:544)om kommuns och landstingskommuns upplåning m. m. Ifråga om kommunalförbund tillämpas enligt 16 § lagen (1957:281) omkommunalförbund (omtryckt 1977:181) bestämmelserna i 4 kap. 7 och 8 §§kommunallagen om kommuns och landstingskommuns lånerätl på molsvarande sätt.Dessutom gäller enligt 4 § 5 lagen om kommunalförbund au förbundsordning skallinnehålla bestämmelser om den rätl all ta upp lån eller ingå borgen sommedlemmarna ger förbundet och i vad mån lån eller borgen som inte fordrarregeringens medgivande får förekomma. 1propositionen om demokrati, ny kommunallag m. m. 1975/76:187)uttalade dåvarande chefen för kommundepartemeniet all del utredningsmaterialsom då förelåg närmast gav vid handen all den statliga kontrollen över kommunernasoch landstingskommunernas upplåning inte utgjorde något ändamålsenligtinstrument vare sig för alt trygga en sund ekonomi eller för atttillgodose statens behov av överblick och infiytande över krediimarknaden. Hanansåg emellenid all frägan om hur reformbehovet borde tillgodoses intetillföriitligen kunde bedömas med ledning av det utredningsmaterial som dåförelåg. Det kunde därför inte då komma i fråga att helt avskaffa eller på ettgenomgripande sätt ändra den statliga lånekontrollen. Nuhar siatskonirollkommilién redovisat en utredning av frågan om underställningav kommunala och landstingskommunala beslul om lån och borgen. Kommittén harfunnit alt den statliga lånekonlrollen numera saknar betydelse när del gällerall skydda kommunernas och landstingskommunernas förmögenhet och lillgodosestatens intresse av slabiliseringspolitisk samordning. Den särskilda konirollav lånebeslutens kompeiensenlighei som 1978/79:53 17 förekommervid regeringens lillsiåndsprövning är enligt kommittén inlc nödvändig, omunderställningen tas bort. Kommittén finner inte heller i övrigt några skäl somlalar för alt underslällningsskyldigheten bör behållas. Kommitténföreslår alt underställningsskyldigheten avskaffas. Besiåmmelserna i 4 kap. 7och 8 §§ kommunallagen om att kommun och landstingskommun i andra fall än somanges i lagen får ta upp lån och ingå borgen endast om regeringen medger deltas enligt kommitténs förslag bort. De ersätts med en allmänt hållenbestämmelse av innebörd alt kommun och landstingskommun får la upp lån ochåtaga sig borgensansvar och ansvarighet i övrigt för lån. Ändringen föreslåsgälla även för kommunalförbund. Kommittén föreslår alt 4 i; 5 lagen omkommunalförbund ändras i enlighet härmed. Kommitténanser vidare alt kommunala och landstingskommunala borgensåtaganden börredovisas på ett lättillgängligt sätt i samband med att kommuns resp.landslingskommuns budget och bokslut upprättas. Några bestämmelser om sådanredovisning behöver dock enligt kommittén inte las in i kommunallagen.Kommittén utgår från alt kommunförbunden verkar för att den rekommenderadeordningen tillämpas. Kommitténs förslag innebär slutligen atl förordningen omkommuns och landstingskommuns upplåning m. m. upphävs. Samtligaremissinstanser, så när som påen som inte tar ställning, tillstyrker kommitténsförslag alt underställningsskyldigheten i fråga om lån och borgen avskaffaseller lämnardet ulan erinran. Flertalet remissinstanser instämmer i vadkommittén anför till stöd för förslagen. Några remissinstanser föreslår påvissa punkter andra lösningar än de som kommittén förordar eller kompletteringartill kommitténs förslag. Ilikhet med kommittén och remissinstanserna anserjag att den statliga kontrollengenom underställningsprövning av den kommunala och landslingskommunalaupplåningen inte längre behövs. Jag kan i allt väsentligt instämma i deöverväganden som ligger lill grund för konmnitiéns förslag. I fortsättningenkommer jag att begränsa mig lill atl behandla de synpunkter och förslag i vissadelfrågor som några remissinstanser har framfört. LOanser att man med hänsyn till osäkerheten om konsekvenserna av den föreslagnareformen bör överväga alt införa en lagbestämmelse om fullmakt för regeringenatt i särskilda fall upphäva den underställningsfria låneräiten. Dennabestämmelse skulle enligt LO tillämpas i krislägen och då ett förutsettmissförhållande bara kan rättas till genom finansåtsiramning. För egen delanserjag atl ell sådant bemyndigande inte behövs. Det finns inom ramen för denekonomiska politiken mera effektiva medel än underställningsskyldigheten atlanvända för atl påverka den kommunala upplåningen i krislägen av del slag somLO avser. Riksrevisionsverketanser atl tvingande bestämmelser om redovisning av kommunernas och landstingskommunernasborgensåtaganden bör införas i 2Riksdagen 1978/79. 1978/79:53 18 kommunallagen.Som jag har nämnt tidigare anser kommittén alt sådana bestämmelser inte behövs.Komniiiién utgår från att kommunförbunden verkar för att kommuner ochlandstingskommuner redovisar sina borgensåtaganden på lämpligt sätt. För egendel ansluter jag mig till kommitténs uppfattning. Besiämmelserom redovisning avborgensåtaganden i samband med att budget och bokslut upprättas är för övrigtdelaljregler av det slag som inte har sin plats i kommunallagen. Där angesmycket kortfatiat endast grunddragen av vad budgeten skall innehålla. Ombokslutets innehåll finns inga bestämmelser alls i kommunallagen. Några remissinstanser tarupp frågan om konmiuns och landstingskommuns befogenhet atl upplåta panträtt ilåst egendom till säkerhet för lån. Regeringen meddelar inlc tillstånd för lånmot säkerhet i form av panträtt i kommuns eller landstingskommuns lastaegendom. När en konmiun eller landsiingskommun förvärvar iniecknad egendom lården dock överta betalningsansvar för intecknad skuld. Detta framgår indirekt av4 kap. 7 ij andra stycket kommunallagen. Regeringens praxis går tillbaka på ellavgörande från 1920-talct (Kungl. Maj:ts beslut medanledning av ansökan om låneiillsiånd från Flens municipalsamhälle). I dettafall avgav Svenska stadsförbundets finansråd yttrande över låneansökningen.Finansrådet framhöll att del enligt en oskriven men inte desto mindre allmäntiakttagen regel gällde atl en kommun inte lår pantsätta någon egendom till vissfordringsägare utan skall svara med samtliga sina tillgångar och hela sinskattekraft för varje låneförbindelse. Ett slopande avregeringens lånekontroll innebär enligt kommitténs mening ingen ändring irättsläget. Två av de tre remissinstanser som yttrar sig särskilt på dennapunkt, nämligen läns landstingskommun och , utgår isina yttranden också från att någon ändring inie skall ske i nuvarande praxis.Kristinehamns kommun anser däremot atl det inte finns skäl all behålla praxispå detta område. Enligt min mening bör man inte överge principen alt kommuneroch landstingskommuner inte får upplåta panträtt i sin fasta egendom tillsäkerhet för lån som de har tagit upp. Den verkliga säkerheten för kommunalaoch landstingskommunala lån utgörs dels av all den fasia och lösa egendom somkonmiunen eller landstingskommunen äger, dels av kommunens ellerlandstingskommunens hela skattekrafi. För tilltron lill kommunerna och landsiingskonmiunernasom låntagare är det väsentligt att långivarna kan utgå från att krediten kanbaseras på båda dessa faktorer. Även om en kommun eiler landstingskommunkanske i enstaka fall tilirälligt skulle kunna skaffa sig lån på bättre villkorgenom atl upplåta panträtt i fastighet, kan dock kommunernas ochlandstingskommunernas möjligheteratt erhålla kredit i längden bli lidande omlångivarna börjar räkna med möjligheten att kommunerna och landstingskommunernatillgodoser vissa långivare genom alt anvisa särskild säkerhet. Detförhållandet atl kommunerna och landstingskommunerna inte lår upplåta panträtti fastighet till säkerhei för lån kan alliså antas bidra lill alt Prop.1978/79:53 19 långivarnasförtroende för kommunerna och landstingskommunerna som låntagare upprätthålls. Göteborgskommun anser atl det bör övcrviigas om lagförslaget i förtydligande syfie börkompletteras med ett uttryckligt förbud för kommun att pantförskriva fastegendom utom när det gäller redan intecknad egendom. Som skäl anför kommunenatt nuvarande praxis vilar på ell avgörande långt tillbaka i tiden. Dennalagstiftningsfråga har varit aktuell . 1 promemorian(SOU 1936:35) angående ändring av bestämmelserna rörande kommunsunderställningsfria lånerätl anfördes att pantsättning som säkerhet förkommunala lån i allmänhet inte är förtjänt av statsmakternas gillande. Enremissinstans ifrågasatte om inie förbud borde föreskrivas för kommun altställa särskild säkerhet för vissl lån. I propositionen med förslag till vissaändringar i bestämmelserna om den kommunala låneräiten (prop. 1937:169)förklarade föredraganden ulan närmare motivering all han inte var beredd attförorda ett uttryckligt förbud för kommuner och landstingskommuner atl ta upplån mot säkerhet. Kommitténanseratt det inte behövs något pamsättningsförbud i kommunallagen. För egendel vill jag anföra följande. Visserligen är det vägledande avgörandet avganska gammalt dalum. Men principen all kommunerna och landstingskommunernainte får upplåta panträtt i sin egendom är ändå fast rotad. Den innebär attkommunerna och landstingskommunerna inte får ta upp lån mot säkerhet avpanträtt i fastighei. Däremot får de, som jag har nämnt förul, vid förvärv avintecknad egendom överta betalningsansvaret för intecknad skuld. Det ärupplåtandet av panträtt genom överiämnande av pantbrev som i princip ärotillåtet. Del finns däremot inget hinder mot att en kommun ellerlandsiingskommun tar ut pantbrev i sin fasta egendom. Inskrivningsmyndighetenfår inte avslå en ansökan om inteckning på den grunden atl fastigheten ägs aven kommun eller landsiingskonm:un (juridiskt arkiv 1975 s. 110). Liksomandra fastighetsägare kan nämligen en kommun eller landstingskommun i sambandmed försäljning av en fastighet behöva ta ut pantbrev till säkerhet för oguldenköpeskilling. Kommunerna har också ett intresse av att kunna ta ul pantbrevtill säkerhet för ett avtalsviie som skall säkerställa atl en köpare av enobebyggd småhusfastighet inom låter bebygga fastigheten.Möjligheten för kommunerna att redan före en försäljning av en fastighei ta utpantbrev i fastigheten att ställas som säkerhet för den blivande köparens lånkan också ha praktisk betydelse. Principenatt kommuner och landstingskommuner inte får upplåta panträtt i sin fastaegendom har kommii lill klart uttryck endast i regeringens praxis iärenden om låneiillsiånd. Regeringen har därvid vägrat alt ge tillstånd au taupp lån mot säkerhei av inteckning i fast egendom. Såvitt jag har kunnat utrönahar regeringen emellertid inte i dessa sammanhang som grund för beslutetullryckligen hänvisat till någon allmän rättsregel eller rättsgrundsats om attkommuner och landstingskommuner inte får upplåta panirält i sin fasta egendom.Några uttalanden i förarbetena till kommunallagstifiningen Prop.1978/79:53 20 eller några avgöranden av regeringsrätten ikommunalbesvärsmål som stadfäster en sådan regel finns inlc heller. Kommitténsuppfattning all den princip som har kommit till uttryck i regeringens praxis iärenden om lånetillstånd bör upprätthållas, även om underslällningsskyldighetentas bort, har föranlett erinringar från endast en remissinstans. Som framgår avdet föregående delar jag kommitténs uppfattning. Jag anser emellertid att ettborttagande av underslällningsskyldigheten kan befaras leda till osäkerhet omrättslägel och att del därför bör övervägas om inte ett uttryckligt förbud motupplåtelse av panträll i kommunernas och landstingskommunernas fasta egendombör las in i kommunallagen. Eftersom principen alt kommunerna och landstingskommunernainte får upplåta panträtt i sin lästa egendom har följts hiuills, behöver detenligi min mening knappast befaras alt en uttrycklig lagregel med dennaprincipiella innebörd skulle medföra praktiska svårigheter lor kommunerna ochlandstingskommunerna. Av 59 5; lagen (1955:183) om bankrörelse (ändrad senast1977:693) och 28 § lagen (1955:416) om sparbanker (ändrad senast 1977:694)följer att bankaktiebolag och sparbanker får lämna lån utan säkerhet lill bl.a. kommuner och landstingskommuner. 1 författningar som rör lån av statligamedel föreskrivs, där kommuner eller landstingskommuner kan vara låntagare,regelmässigt atl lån länmas utan säkerhei eller att kommun ellerlandsiingskommun inte behöver ställa sådan säkerhei i form av panträtt i låstegendom som krävs av andra låntagare. Exempel på sådana bestämmelser är 8 §kungörelsen (1962:538) om förbättringslån (omtryckt 1976:789, ändrad senast1977:336), 4 § tomiräiislånekungörelsen (1965:905, omtryckt 1976:793), 12 §bosiadslånekungörelsen (1967:552, omiryckt 1973:534, ändrad senast 1977:334), 5§ kungörelsen (1968:227)om markförvärvslån lill kommun (omtryckt 1976:792,ändrad senast 1977:247), 14 § kungörelsen (1973:400)om statligt slöd tillallmänna samlingslokaler (omtryckt 1976:794, ändrad senasi 1977:337), 18 §bostadsfinansieringsförordningen (1974:946, omtryckt 1976:788, ändrad senast1977:1180), 5 § förordningen (1976:257) om lån för förvärv av egnahemsfasiigheii vissa fall och 12 § förordningen (1977:332) om statligt stöd tillenergibesparande åtgärder i bostadshus m. m. (ändrad 1977:1184). Här kan vidarenämnas all sladshypoieksförening enligt 31 § lagen (1968:576) om KonungariketSveriges siadshypotckskassa och om sladshypoteksföreningar (omtryckt 1974:261,ändrad senast 1978:213) får lämna lån lill kommun ulan inieckningssäkerhei. Låntill kommun får dock lämnas endasl för bebyggelse som finansieras med stöd avstatligt bostadslån eller statligt lån för anordnande av allmän samlingslokal.Sparbankernas inteckningsaktiebolag och Svensk bostadsfinansiering AB BOFAB harmotsvarande möjlighel att lämna län lill kommun (prop. 1975/76:158 s. 14). Ettuttryckligt förbud för kommuner och landstingskommuner alt ta upp lån motsäkerhet i form av pantbrev i fast egendom kan alltså inte antas försvåra förkommunerna au finansiera bostadsbyggande m. m. Vad jag nu har anfört avser fasl egendom. Såvitt jag harkunnai utröna Prop.1978/79:53 21 finnsdel varken i förarbetena lill kommunallagstifiningen eller i avgöranden avregeringen, annan myndighet eller domstol några uttalanden som rör befogenhetför kommunerna och landstingskommunerna atl upplåta panträtt i lös egendom.Denna fråga torde också sakna praktisk belydelse utom möjligen beträffandepanirält i fartyg. Med hänsyn till principen att konmmncrna ochlandstingskommunerna svarar för sina förbindelser med all sin egendom och helasin skattekrafi bör enligt min mening en föreskrifi om förbud mot panisälininggälla också för lös egendom. För en sådan ordning talar också att osäkerhet omrättsläget annars lätt skulle uppkomma. Medstöd av vad jag nu har anfört förordarjag att det i kommunallagen las in enuttrycklig föreskrift om (Örbud för kommunerna och landstingskommunerna attupplåta panträtt i sin egendom. Del synes inte vara nödvändigt att medge någraundanlag från en sådan bestämmelse. förbud mot pantsättning hindrar inte aukommunerna och landstingskommunerna vid förvärv av egendom övertarbetalningsansvaret för lån som redan lidigare har tagits upp mol säkerhei avpanträtt i egendomen. För tydlighetens skull anser jag dock alt delta böruttryckligen anges i lagtexten. Enföljd av den bestämmelse om pantsätlningsförbud som jag förordar blir att ettbeslut i strid mot bestämmelsen kommer atl upphävas, om konmiu-nalbesvär anförsmol beslutet. Om det upphävda beslutet redan har verkställts, blir kommuneneller landstingskommunen vidare enligt 7 kap. 6 § kommunallagen skyldig attvidta åtgärder för rättelse av verkställigheten i den mån detla är möjligl. Jaganser all det inte är lämpligt au införa några bestämmelser i lag om decivilrättsliga konsekvenserna av ett kommunalt beslut som har fattats i stridmot förbudet eller av alt ett sådant beslul blir upphävt efier kommunalbesvär.Del är enligt min mening knappast möjligt atl utforma sådana bestämmelser såalt en tillfredsställande lösning i del enskilda fallet kan uppnås. Liksom närdet gäller de civilrättsliga konsekvenserna av kommunala beslut i övrigt somstrider mot författningsföreskrifter eller konmiunalräusliga grundsatser måstedet därför överlämnas åt rättstill-lämpningen all lösa de tvistefrågor som kanuppkomma. kunde övervägas alt i den lånebestämmelse somkommitténs föreslår göra det tillägget att lånerätten gäller för sådanaangelägenheter som kommun och landstingskommun enligt 1 kap. 4 i; kommunallagensjälva får vårda eller som annars ankommer på dem. Kommun och landsiingskommunfår självfallet inte ta upp lån eller ingå borgen för andra ändamål än sådanasom ligger inom den kommunala kompetensen. Bestämmelserna i 4 kap.kommunallagen om ekonomisk förvaltning vilar på den förutsättningen atl deinkomster av olika slag varmed kommuner och landstingskonmmner finansierar sinverksamhet används för angelägenheter som är kompetensenliga. Delta behöverenligt min mening inte sägas ut i en bestämmelse som endasl syfiar till allreglera den kommunala lånerätten som sådan och att undanröja den eventuellaoklarhet 1978/79:53 22 omkommuns och landstingskommuns lånerätl som kan uppstå när de nuvarandelånebestämmelserna las bon. Kommunalbesvärskommitlénanför i sitt remissyttrande atl det i 4 kap. 7 i; kommunallagen bör sägasuttryckligen atl kommun eller landsiingskommun inte får la upp lån för atttäcka driftkostnader. Annars kan enligt kommu-nalbesvärskommilléns uppfattningett kommunalt beslut alt ta upp lån för drifiändamål inte upphävas efierkommunalbesvär, om 4 kap. 7 § får den avfattning som föreslås i betänkandet.Utgångspunkten för kommunalbe-svärskommitléns förslag är alt del bedömslämpligi all lånerätten är begränsad så att lån inte får las upp fördriftändamål. Statskontrollkommillénfäster i betänkandet uppmärksamheten på att lån för bestridande avdriftkostnader inte är förenliga med bestämmelsen i 4 kap. 1 !j kommunallagenom atl kommuns och landstingskommuns egendom bör förvaltas så alt förmögenheteninte minskas. Kommittén tillägger att det inte finns något hinder alt ta upptillfiilliga lån för att erhålla rörelsemedel. Föregen del vill jag framhålla atl avsikten med bestämmelsen i 4 kap. 1 S om denkommunala förmögenhelsförvaliningen är att slå låst en princip. Attbestämmelsens rättsliga verkningar således är begränsade kommer till uttryckgenom ordel "bör". Bestämmelsens ändamål är inte all skapa ell föralla situationer kategoriskt förbud mot förmögenheisminskning. Bestämmelseninnefiittar ett principiellt förbud mot upplåning för driftändamål. Kommuneroch landstingskommuner anses dock ha rätt att la upp tillfälliga lån förattskaffa rörelsemedel och att i en besvärligekonomisk situation täckadriftkostnader med kortfristiga lån. Delprincipiella förbudet mot atl la upp lån fördnftändamål. vilket härleds urbestämmelsen i 4 kap. 1 § om den kommunala förmögenhelsförvaliningen, är allmänterkänt bland kommuner och landstingskommuner. Del är en viktig norm för dessasekonomiska förvaltning. Det är enligt min mening angelägel att den slår fast.Jag anser däremot inte all det finns anledning att skriva in ell uttryckligtförbud mot upplåning för driftändamål i kommunallagen. Del är knappastmotiverat alt just i della fall precisera och skärpa principen omförmögenhetsskyddel. Den nya bestämmelsen i 4 kap. 7 ! ; om lånerätt slår hellallmänt fast att kommuner och landstingskommuner har befogenhet att la upp lån,något som lidigare inte sagls ullryckligen i kommunallagen. Liksom lidigare färden allmänna lånerätten vidkännas vissa begränsningar. En av dessa är som jagtidigare har nämnt att lån inte får las upp för ändamål som faller utanför områdetför den kommunala kompetensen. En annan är den som följer av den allmännaregeln om förmögenhetsskyddel. Vad det principiella förbud mot upplåning fördriftändamål som härleds ur4 kap. I § innebär för utgången ikommunalbesvärsmål om upplåning har jag ingen anledning alt gå in påhär. Det får i likhet med frågan om räckvidden i övrigt av regeln omförmögenhetsskyddet överlämnas åt rättspraxis.