prop · G20395 · 1978-12-31 00:00:00 — Det är förvissointe helt nödvändigt att byggnationen i så hög grad bör lokaliseras just tUldessa i detta avseende "dyra" kommuner. Ettantal remissinstanser anser att det finns risk för att vissa dubbelräkningarkan ha skett när byggnads- och underhåUskostnaderna beräknats eftersomtransportkostnader och kallortstUlägg påverkar dessa kostnader och utredningenberäknat kostnaderna för de olika faktorerna var för sig. Utgångspunktenför KEU:s beräkningar är kommunernas resp. landstingskommunernasgenomsnittliga inköpskostnader per invånare, antaganden om hur stor andel somtransportkostnaden utgör av inköpskostnaden samt transportkostnadsindex enligtERU:s beräkningar. ERU:s beräkningar visar vad det kostar att transportera engenomsnittsvara meUan samtliga A-regioner. Utredningensmetod kritiseras för att den inte beaktar hur inköpskostnaderna varierar iolika kommuner. Skillnaderna i inköpskostnader per invånare kan vara storamellan expansiva och stagnerande kommuner med hänsyn tUl atl inköp av byggnads-och anläggningsmaterial utgör av de inköpskostnader som beaktas. Föratt transportkostnaderna skall kunna beräknas krävs både kunskap om andelen träns- Bilaga 9 Remissyttrandena 101 portkostnaderför kommunernas inköp av oUka varor och inköpens fördelning på olika varuslagi olika kommuner. Någralandstingskommuner anser att skillnaderna i transportkostnader överskattas.Merparten av landstingskommunernas transportkostnader avser förnödenheter tillsjukvården. Transportkostnaderna för dessa ligger ofta i det offererade prisetoavsett transportavstånd. I regel är det endast för tyngre gods somiransportkostnadema slår igenom och specificeras. RRV konstaterar atttransportkostnaderna för byggnadsmaterial ofta är inkluderade i priserna, somdifferentieras i förhållande till inköpt kvantitet snarare än efter avståndfrån leverantörerna. Med hänsyn härtUl kan ERU:s index ge en felakfig bild av kommunernastransportkostnader. ERU:sindex förutsätter att inköpen i en A-region påverkas av befolkning ochindustrisysselsättning i samtliga övriga A-regioner. Några remissinstanserpåpekar att denna förutsättning inte alls behöver gälla för kommunernasinköpsmönster. Om kommunernas inköp till stor del sker lokalt eller regionaltkan ERU:s index bli helt missvisande. a. ifrågasätts det höga indextaletför vissa kommuner i vid jämförelse med inlandskommuner i andradelar av landet. För att få ett rättvisande index krävs kunskaper omkommunernas verkliga transportströmmar. KEU:smetod innebär att alla kommuner i samma A-region tilldelas sammatransportkostnadsindex. Flera remissinstanser menar att detta är en alltförgrov schablonisering. Enskilda kommuners belägenhet i förhållande tilltätortsslrukturen och topografiska förhållanden beaktas således inte. Enremissinstans föreslår att avvikelser mellan kommuner inom samma Ä-region bordekunna differentieras med hänsyn till serviceutbudet. Som underlag för en sådanberäkning kan t. ex. den av fastställda ortsklassificeringenanvändas. medför KEU:s metod att skillnaderna mellan närliggandekommuner i olika A-regioner blir orimligt stora. Någraremissinstanser anser att det föreligger risk för dubbelräkningar genom atttransportkostnader och byggnads- och underhållskostnader beräknats var försig. RRVkonstaterar att det inför varje omprövning av skatteutjämningsbidraget krävssärskilda undersökningar av ganska stor omfattning. RRV anser därför att man iett första steg bör undersöka i vilken utsträckning befolkningsförändringarnai kommunerna som ett mått på expansionstakt direkt kan relateras till inköpskostnader per invånare. Uppvärmningskostnadernahar differentierats mellan olika regioner utifrån beräkningar redovisade avenergisparkommittén. Prop.1978/79: 95 102 Flertaletremissinstanser lämnar KEU:s metod utan erinran. RRVkonstaterar att skUlnadema i uppvärmningskostnader mellan olika kommuner ärrelativt små enligt KEU:s beräkningar. De energibesparande åtgärder, som nugenomförs med hjälp av statligt stöd, torde utjämna kostnadsskillnadernaytterligare. Enligt RRV:s mening är det därför inte motiverat att ta med dennafakior i skatteutjämningsmodel-len. Ettpar länsstyrelser och kommuner i landets norra delar har invändningar mot attsamma index använts för alla kommuner i samma län. Dessutom anser ett parremissinstanser att det är orimligt att och fårsamma indextal. Medhänsyn till den utförliga statistik som tUlbaka finns i fråga omden kalla årstidens längd inkl. temperaturer för landels olika delar underdenna lid bör det, enligt ett par remissinstanser, vara möjligt att skapa ettindexsystem för uppvärmningskostnader som ger ett mera differentierat ochrättvisande resultat. a. i och påpekar att uppvärmningskostnaderna i deras områden underskattas genom attutredningen inte beaktar ortstilläggen vid transport av eldningsolja. Remissinstansernahar över lag lämnat KEU:s beräkningsmetod utan erinran. KEU76 har med hänsyn till invånarantalet i den största tätorten i resp. kommunplacerat in kommunerna i åtta oUka storleksklasser samt beräknat engenomsnittlig nettokostnad per tätortsinvånare för vatten-och avlopp för resp.klass av tätorter. Remissinstansernaär mycket kritiska tUl utredningens beräkningsmetoder och anser i många fallresultatet helt oacceptabelt. Kritiken inriktas främst mot att metoden intetar tUlräcklig hänsyn till bebyggelsestrukturen. Kommuner med låg tätortsandeloch kommuner med en stor och flera små tätorter missgynnas. Metoden lederenligt många remissinstanser till att bebyggelsestrukturen inte blir beaktadoch den eftersträvade effekten att kompensera för skUlnaden i kostnader meUankommunerna går förlorad. Ettpar remissinstanser kritiserar att kostnadsberäkningen endast sker med hänsyntill antalet tätortsinvånare. Va-verksamheten omfattar ofta även invånare i demindre samhällena och i vissa fall i glesbygd. Exempelvis finns avGotlands va-abonnenter utanför tätorter bl. a. beroende på att tillgången tUlvatten är mycket dålig. Flera kommuner framhåller att skälen till utbyggnadeni de glesare delarna som utredningen ej beaktar har varit renl sanitära och skettefter påtryckning från statiiga myndigheter. Tätortskommunen får hela sinva-verksamhet "betald" genom skatteutjämningssystemet. Kommuner medlåg tätortsandel missgynnas däremoi eftersom man inle tar hänsyn tUl helakommunens engagemang och kostnadsansvar utan lämnar kostnaderna för glesbygdenutanför systemet. nämner t. ex. att kommunen lämnar stöd eftervissa fastställda normer till dem som ordnar enskilda va-anläggningar inomområden där kommunen inte har sådana anläggningar. Det kommunala stödet tillsådana anläggningar bör också ingå i skatteutjämningen. KEU:s metod ansesmotverka kommunernas strävan att förse befintliga byar med vatten och avlopp. Många remissinstanser kritiserar KEU:s beräkningsmetod föratt den premierar en hög exploatering och inte lar hänsyn till att kommunernasnuvarande bebyggelsestruktur måste ses i ett historiskt perspektiv. Nuvarandespridda bebyggelsestruktur har vuxit fram inom tidigare självständiga kommunermed utbyggd service på va-området. Den va-struktur som uppkommit vid kommunsammanläggningarnagrundar sig på beslut tillbaka och är huvudsakUgen opåverkbar och bördärför beaktas. Genom KEU:s metod likställs i många fall en kommun med en endakoncentrerad tätort med en annan kommun med lika många invånare, fördelade påen stor tätort och många små, trots att kostnaderna för att upprätthålla sammastandard rimligtvis är avsevärt högre i den senare kommuntypen. Ett parkommuner framhåller att det kan ligga i kommunens intresse att bebyggelsensprids lill andra delar av kommunen än centralorten, eftersom det är viktigtatt det utanför centralorten finns underlag för den redan uppbyggda servicen.KEU:s metod motverkar detta. Några remissinstanser påpekar att kommunema enligt KEU:sberäkningsmetod kan uppvisa betydande skillnader i va-kostnader, trots att detillhör samma . Enligt iSkaraborgs län bör systemet för skatteutjämning stimulera till kommunalsamverkan i dessa frågor. Som alternativ till KEU:s beräkningssätt förordar fleraremissinstanser den av utredningen ursprungligen använda metoden som beaktadeantal anslutna personer och genomsnittlig anläggningsstorlek i kommunen. Enannan metod som föreslås är att modifiera utredningens metod på så sätt attkostnaden för varje tätort i kommunen beräknas var för sig med ledning av dengenomsnittskostnad som gäller för resp. tätortsstorlek, varefter summeringgörs för kommunen totalt. Ett annat förslag som framförs är att relaterakostnadema till den genomsnittliga tätorten inom resp. kommun. Ett ytterligareförslag är att göra ett vägt genomsnitt för de kommuner som genomkommunsammanslagningen sammanförts till en kommun. Kritik framförs också mot att KEU:s tätortsindelning ikombination 1978/79: 95 104 medgenomsnittskostnader för resp. tätortsstorlek i vissa fall kan leda till atttätortsavgränsningen får alltför stor betydelse för beräkningen av kommunernaskostnader. Ettpar remissinstanser anser att merkostnaderna för vatten och avlopp förfritidshus skall medräknas i underlaget för skatteutjämningsbidrag. Enremissinstans framhåller att den i skatteutjämningsbidraget invägdava-kostnadskompensationen inte skall få påverka kommunernas möjligheter attsjälvfinansiera verksamheten. RRVanser med hänsyn till osäkerheten i underlaget för beräkningarna och attavgifter motsvarande självkostnaden från resurshushåUnings-synpunkt kan ansesönskvärda, att faktorn va-kostnaden inte bör tas med i modellen. Någraremissinstanser påpekar att metoden inte tar hänsyn till olikheter i topografioch geologi. Dessa faktorer anses i hög grad påverka kostnaderna. Ettpar remissinstanser anser att omprövning av va-faktorn i skalteutjämningssystemetbör ske oftare vartannat eller högst . Kostnaderför gator och vägar samt parker i tätorter Utredningenhar beräknat att kostnader för gator och vägar samt parker i tätorter uppgårtill . () per tätortsinvånare oavsett tätortsstorlek och gatuyta.Härutöver räknar utredningen med ett tillägg för vinterväghållning som varierarmeUan 15 och . tätortsinvånare beroende på geografiskt läge.Kommunemas kostnader för enskilda vägar utanför tätorter bör enligt utredningeninte ingå i underlaget för skatteutjämningsbidrag eftersom kommunernas insatserär av frivillig natur. Flerakommuner kritiserar att kommunernas kostnader för enskilda vägar utanför tätortinte beaktas medan hela kostnaden för tätortsvägar fördelas mellan kommunerna.Detta missgynnar kommuner med stor andel glesbygdsinvånare. Det är rimligt attanta att ju lägre urbaniseringsgraden i en kommun är, desto lägre ärkostnaderna för gator, vägar och parker i tätorter och desto högre ärkostnaderna för enskild väghållning. Någraremissinstanser har synpunkter på att kostnaden per tätortsinvånare intedifferentierats efter tätortsstorlek. T. ex. framför attkraven på komplicerade trafiklösningar, parker och grönområden ökar medtätorternas storlek. I små tätorter med nära kontakt med naturen är behovet avanlagda parker mindre än i de större tätorterna. Vissa andra kommuner anserdäremot att kommuner med många små tätorter har betydligt högre kostnader änkommuner med större tätorter. Några remissinstanser ifrågasätter om inte KEU:s kalkyleröver kostnaderna för vinterväghållning underskattar kostnadsskillnaderna tillnackdel för . Som alternativ till KEU:s metod föreslår någraremissinstanser att kostnaderna baseras på antalet m gatuyta eller de faktiskakostnaderna. Enligt måste faktorn gator och vägar ses överregelbundet bl. a. med hänsyn till kommuner med stark omflyttning mellan renlandsbygd och tätort. Kostnader för kollektiv landsbygds- och tätortstrafik samtskolskjutsar utanför tätorter Utredningen beaktar inte kostnader för kollektivtrafik itätorter med mindre än 10 000 invånare eftersom kollektivtrafiken därförekommer endast i undantagsfall. För större tätorter utom ,och kalkyleras kostnaden utifrån beräknad genomsnittligschablon kostnad per tätortsinvånare för olika tätortsstorleksklasser. FörStockholm, och har hänsyn tagits tiU faktisk turtäthet.Utredningen beaktar inte kostnader för skolskjutsar i tätort eftersom behovetav skolskjutsar i dessa fall är begränsat. Kostnaderna för kollektivtrafik och skolskjutsar utanförtätorterna har beräknats genom att en kalkylerad nettokostnad per vagnmilmultiplicerats med det statliga och statsunderstödda vägnätets längd för resp.kommun. Härvid förutsätts ett trafikutbud av två dubbelturer per dag samtdessutom en tredje dubbeltur under skoltid. Det beräknade totalbeloppetreduceras med utbetalt statsbidrag. Kritik framförs mot att hänsyn endast tas till våglängdeni kalkylen för den kollektiva landsbygdstrafiken och att trafikutnyttjandet ochtrafikstrukturen i övrigt inte alls påverkar systemet. Några kommuner påpekaratt sjösystem m. m. kan leda till att man tvingas till betydandedubbelkörningar på samma vägsträcka för att nå målorten. Metoden beaktar inte hellerbefolkningens fördelning. Med tanke på att statsbidrag kommer att utgå till tredubbelturer per dag i län som ändrat huvudmannaskap för kollektivtrafikenföreslås att detta även bör ligga tiU grund för KEU:s beräkningar. Ett par remissinstanser framför kritik mot att degenomsnittliga intäkterna per vagnmil för landet läggs till grund förberäkningen av nettokostnader per vagnmil i de enskilda kommunerna. Betydandeskillnader i biljettintäkter torde finnas främst beroende på boendetäthet.Metoden gynnar tätare befolkade kommuner. Kritik framförs också mot metoden att från enschablonmässigt beräknad kostnad dra ett faktiskt utbetalat statsbidrag. Föratt metoden skall kunna användas måste det utbetalda statsbidragets storlekrelateras till våglängden. Effekten härav kan bli att kommuner som i nulägetengage- 1978/79: 95 106 ratsig lite eller inte alls i lokal landsbygdstrafik med åtföljande lågtstatsbidrag får högre slutliga kostnader än de kommuner som har ett störreengagemang och högre statsbidrag. Bättre vore att helt bortse frånstatsbidraget eller att med ledning av länsstyrelsernas ochbussbidrags-nämndens material kalkylera ett statsbidrag per vagnmil. Även RRV tar uppkonsekvenserna av att statsbidraget dras ifrån den teoretiskt beräknadekostnaden för landsbygdstrafik vid bestämning av skatteutjämningsbidragetsstorlek. RRV konstaterar att detta innebär att effekterna av detspecialdestinerade bidraget, vars syfte bl. a. skall vara att stimulerakommunerna till en rationell trafikuppläggning, begränsas. RRV anser attkommunerna skall kompenseras för kostnader för kollektivtrafik antingen genomett specialdeslineral bidrag eller genom skatteutjämningsbidraget. Eftersombeslut om ett nytt och administrativt enklare specialdeslineral bussbidragsannolikt fattas , bör hänsyn till beräknade kostnader förlandsbygdstrafik och skolskjutsar enligt RRV:s bedömning t. v. inte tas iskatteutjämningssystemel. Några remissinstanserkritiserar KEU 76 för att alltför schablonarlat bortse från kostnader förkollektivtrafik i tätorter med mindre än 10 000 invånare. Behovet avkollektivtrafik även i mindre tätorter beror mycket på topografiska förhåUandenpåpekar man. Kritikframförs också av kommuner som anser att kostnadema för kollektivtrafik mellantätorterna i en kommun inte beaktas. Detta anses oacceptabelt eftersomkommunerna inte kunnat styra den tätortsbildning som hittUls skett. Ett par remissinstanserhar invändningar mot att utredningen inte beaktat kostnader för skolskjutsar itätort. Exempelvis kan skolskjutsar i tätort vara nödvändiga avtrafiksäkerhetsskäl. Utredningenkritiseras för att den inte tagit hänsyn till de små tätorternas behov avskolskjutsar. Vissa mindre tätorter har t. ex. inte egen högstadieskola. KEU:sschablonmässiga metoder leder i vissa fall till att skolskjutskostnadernakraftigt underskattas. Ettpar kommuner har invändningar mot att kostnaderna för skolskjutsar harberäknats efter bussbidragsnämndens referenstaxa, som i många fall understiger kommunensverkliga kostnader. Kritikframförs mot att utredningen inte i tillräcklig utsträckning uppmärksammatkonsekvenserna för kommunerna i av att kollektivtrafiken skötsav genom SL. Landstingsförbundetpekar på konsekvenserna av det successiva genomförandet av ändrathuvudmannaskap för kollektivtrafiken. EnUgt Landstingsförbundets uppfattningkan det därför finnas anledning att ompröva grundgarantiema tidigare änutredningen föreslagit. läns landstingskommun förutsätter attlandstingen kommer att kompenseras för sitt engagemang i kollektivtrafikenenligt de regler som gäller för primärkommunerna. Kostnader för kollektivtrafiken till sjöss har intebeaktats av KEU 76 påpekar bl. a. kommun. Utöver det garanterade skatteunderlaget får kommunerna,enligt nuvarande regler för skatteutjämning, räkna sig till godo detskatteunderlag som belöper på fritidshusen i kommunen om ägarna är bosatta iannan kommun. Utredningen anser att denna faktor i fortsättningen skall beaktasvid utjämningen av kommunernas kostnader för bebyggelsestruktur iskatteutjämningssystemet. Kostnaderna för fritidshusen förutsätts därvidmolsvara del belopp som kommunerna tillförs via skatteunderlaget förfritidshus. Endast ett fåtal kommuner uttalar erinringar mot KEU:sförslag. Vissa kommuner däribland och kommuner viUbibehålla nuvarande system. kommun anser att om kostnaderna förfritidshus skall beaktas i det föreslagna skatteutjämningssystemet, börkostnaderna beräknas på annat sätt än som utredningen föreslagit. Kostnadenför fritidshusen överstiger enligt kommunen mångdubbelt intäkten avfritidshustaxeringen. Kommunen uppmärksammar därvid att fritidshusägare iåtskiUiga fall kan reducera kommunernas skatteunderlag för fritidshus genomgrundavdraget vid beskattningen. Även kommun anser att kostnadernaför fritidsbebyggelse bör väga tyngre än vad utredningen föreslagit. Det är inte möjligt att ta hänsyn till allakostnadsskillnader som kan hänföras fill geografiskt läge ochbebyggelsestruktur. Främst i norrlandskommunerna förekommer kostnader på grundav de stora avstånden lill övriga delar av landet och inom resp. län. Sådanakostnader föreslår KEU 76 skall beaktas genom ett schablonmässigt tillägg påhögst . i anser att utredningen inlenärmare motiverat tillägget för ospecificerade kostnader och menar att man intekan frigöra sig från misstanken att det är en efterhandskonstruktion då mansett vUket resultat övriga faktorer sammantaget ger. Förslaget krifiseras för att det ger otUlräckligkompensation för de merkostnader på grund av stora avstånd som förekommer iytstora kommuner längst i norr. De stora avstånden leder också till att mantvingas ha mindre skolenheter än de som bUdat norm för KEU:s beräkningar.Merkostnaderna för detta beaktar inte KEU. Gästrikekommunerna framhåller i sitt gemensamma yttrandeatt den svåra situationen för brukskommunerna måste beaktas, t. ex. genom etttillägg på samma sätt som för ospecificerade kostnader. 1978/79: 95 108 Allmäntuttalas tillfredsställelse över att den grundläggande garantin kompletteras medtillägg eller avdrag beroende på kommunernas varierande åldersstruktur,eftersom de åldersberoende kostnaderna anses väga tungt. Norrbottensläns landstingskommun hävdar dock att åldersstrukturen har givits för storbetydelse i relation till geografiskt läge och bebyggelsestruktur. Ävenlänsstyrelserna i och ifrågasätter om integrundgaratin borde ha större genomslagskraft gentemot åldersstrukturen. Skatteutjämningsnämndenanser det principiellt felaktigt att konsekvenserna av en gynnsamåldersstruktur endast i begränsad utsträckning fått slå igenom på grund av denspärr nedåt vid för totalgarantin som utredningen föreslår. Valdemarsvikskommun anser däremot att faktorn för åldersstruktur och folkminskning inte börtillåtas bli negativ. Rättallmän enighet råder om att utredningen lyckats väga in de verksamheter, somhar störst betydelse i detta sammanhang. Undanlaget är bamomsorgen, om vilkendet råder mycket delade meningar. Någraremissinstanser kommenterar KEU:s förslag att med hänsyn tillberäkningssvårigheter inte utjämna kommunernas nettokostnader förgymnasieskolan i skalteutjämningssystemet. Utredningen föreslår i stället enöversyn av gällande inierkommunala ersättningar. Skatteutjämningsnämndeninstämmer i KEU:s förslag att t. v. inte beakta gymnasieskolans kostnader iskatteutjämningssystemet. kan det finnas behov av att utjämna kvarståendenettokostnader även om de inierkommunala ersättningarna ses över. förståelse för svårigheterna att på ett tillförlitligt ochrättvist sätt nu väga in kommunernas kostnader i skatteutjämningssystemet. Engenomgripande förändring av de inierkommunala ersättningarna förutsätterutförliga beräkningar av gymnasieskolans kostnader. När denna översyn gjortsfinns det således ett underlag som kan användas för att bedöma om deåterstående kostnaderna är av så stor betydelse att de bör beaktas iskatteutjämningssystemet. FöreningenSveriges Kommunalekonomer är tveksam till KEU:s förslag. Eftersomåldersstrukturen i fråga om denna utbildningsform varierar minst lika mycketsom i övriga ungdomsverksamheter och dessutom många kommuner måstetillhandahålla utbildning för större områden än den egna kommunen, föreliggeringa bärande skäl att undanta gymnasieskolan vid justeringar av inplacering iskattekraftsklass på grund av kommunernas åldersstruktur. åtta sydsvenska länsavdelningar konsta- terar alt utredningens förslag att även fortsättningsvisuijämna kostnaderna genom inierkommunala ersättningar begränsarutjämningseffekten tUl kommunema inom resp. gymnasieregion. Mot bakgrund av deskillnader i utdebiteringsbehov som påvisats mellan kommunerna på detla områdeär KEU:s ställningstagande otillfredsställande. Svårigheterna att väga ingymnasiekostnaderna i systemet är överdrivna och målet bör vara attäven dessa kostnader utjämnas via skatteutjämningen. Liknande synpunkterframförs av i samt av ett femtiotal kommuner. påtalar att KEU:s förslag att beaktagymnasie-kostnaderna genom ett bättre system för inierkommunala ersättningarinte löser problemen för kommuner med hög andel invånare i gymnasieåldern. , , och kommuner anser attgymnasieskolan bör tas med i åldersstrukturfaktorn. Enligt kommun ärdetta angeläget bl. a. med hänsyn till att KEU 76 föreslår ett ökat ansvar förelevernas rese- och inackorderingskostnader samt slopande av vissautrustningsbidrag. Liknande synpunkter förs fram av och Lerumskommuner. Enligt kommun är det olyckligt, med tanke på dehöga kostnaderna för de små gymnasieorterna i och Västerbottensglesbygdsområden, att utredningen inte velat beakla gymnasieskolans koslnaderi åldersstruklurfaktorn. Utredningens förslag, att dels lägga överkostnadsansvaret för gymnasieelevernas skolresor och inackordering, dels intebeakta de kostnadsskillnader som föreligger mellan glesbygdskommuner ochtätorlskommuner, verkar båda åt samma håll. Effekten blir den att de fattigaglesbygdskommunerna kommer att drabbas av mycket kraftigt ökade kostnader förgymnasieutbildningen. Eftersom gymnasieskolutbildning måste vara en rättighetför alla är förslaget osolidariskt mot glesbygdskommunerna, dels på grund avdet hinder det kan utgöra för gymnasieskolans fortsatta utveckling, dels pågrund av att förslaget riktar sin udd mot de kommuner som har den sämsta ekonomin och relativt sett de högsta kostnaderna för gymnasieskolan. Åre kommun påpekar att utredningens beräkningar avseendegymnasieskolans kostnader bygger på helt felaktiga uppgifter för Åres del. Huvuddelen av kommunerna tillslyrker KEU:s förslag om enårlig justering av åldersfaktorn. Ett par remissinstanser anser emellertid attåldersfaktorn bör ligga fast . Med hänsyn tUl de schabloniseringar som gjorts i systemetanser i det inte meningsfullt att görakorrigeringar med hänsyn till åldersstrukturen. Till dess att beräkningsmetodernaförbättrats kan den nu föreslagna garantiprocenten gälla. läns landstingskommun förordar också attåldersfaktorn Ugger fast . Prop.1978/79: 95 110 las positivt i förhållande till riket i övrigt kommerlandstingets kostnader för långtidssjukvården ej att bli lägre.