prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Styrelsen hyservisserligen förståelse för synpunkten atl det av allmänpreventiva skäl kan varamotiverat att tidigare än vad som är fallel markera en uppirappning inom påföljdssystemetäven såvitt avser påföljdsformer i frihet. I praktiken lorde emellertid detkomma atl slälla sig svårt all åstadkomma den åsyftade skillnaden mellan de sexolika formerna av frivård som föreslagits. Risk lorde föreligga att de avseddanyanserna endast får formell betydelse under det att i den praktiskahanteringen de olika påföljdernas faktiska innehåll inte i någon väsenlliggrad kommer all skilja sig ål. Vidare kan systemet komma att bli stelt ochtungroU inte minst p. g. a. den ökande styrningen från domstolarnas sida.Tillsynsdomspåföljden kommer sannolikt att visa sig ur kontroll-och säkerhetssynpunkt otillräcklig för stora grupper av del hårtbrottsbelastade och ofta starkt rymningsbenägna nuvarandeungdomsfängelseklienlelel. Däremoi finns det anledning atl antaga attdomslolarna skulle i den nya påföljden finna etl välkommet korrektiv attanvändas företrädesvis för den som återfaller i brott och härför i brist påbättre alternativ döms lill fortsalt skyddstillsyn. Prop.1978/79:212 . betydande omfattning skulle komma atl ädömas sistnämndaklientel finns också anledning befara att påföljden i sig inte kommer att ansessom etl tillräckligt ingripande alternativ till ungdomsfängelse. Styrelsenvill om förslaget till lillsynsdom i dess tre olika konstruktioner framhållaalt genom förslagets förverkande ingenling av nämnvärd praktisk betydelseskulle uppnås som inte skulle kunna genomföras genom tillskapandet av en endapåföljd. En ny sanktion som skulle kunna utgöra en sädan påföljd i frihet somenligl uiredningens direktiv kunde ersätta ungdomsfängelse skulle kunna ges ensmidigare utformning än den föreslagna och ändå tillgodose kraven pä skärpttillsyn. Man kan nämligen väl länka sig att åstadkomma en strikt, på godakänslobindningar grundad och därmed måhända ända-målsenligare kontroll avklienten genom ålgärder som fortlöpande kan anpassas efter vad som framslårsom behövligt. Valet av övervakare framslår som utomordentligt betydelsefulltför utfallet av intensivövervakning. Skyddskonsulenten lorde med sinpersonkännedom ha goda möjligheter att utse lämplig övervakare i det särskildafallel. Under förutsättning att övervakningen ges ett sådant innehåll som antyttsskulle styrelsen vara benägen acceptera en sålunda kvalificerad skyddstillsynsom självständig påföljd vid sidan av den ordinära skyddstillsynen. Nuvarandeskyddsiillsynen och den villkorliga domen skulle i sä fall kvarståoförändrade. Det nuvarande skyddstillsynsinstilutet kan enligl styrelsensmening inle ännu anses färdigutvecklat efiersom verkslällighelsmyndigheternaförst pä senare tid erhållit tillräckliga resurser för del fullaförverkligandet av innehållet i denna påföljd. Elt för utredningen signifikativtdrag är atl den vill förlägga lyngpunkten i frivårdens verksamhet lill denkriminellt mest belastade kli-enlelgruppen. Slyrelsen finner en sådankoncentration av resurserna diskutabel. Bland de mindre brottsbelastade -särskilt då bland det yngre klientelet - ger frivårdsinsalsernaerfarenhetsmässigt väsentliga och avgöranderesocialiseringsresullat. Det vore högst olyckligt om denna gynnsammautveckling skulle äventyras som en följd av ändrad allokering av detillgängliga resurserna. betonar atl de viktigastekomponenterna när det gäller att förebygga sociala problem och kriminalitet hosungdom är utbildning och arbete. Som ocksä utredningen har visal är det pådessa punkter som ungdomsfängelseeleverna här de största bristerna. Derasskolgång har ofta avbrutits i förlid och yrkesutbildning och arbetslivserfarenhetsaknar de i allmänhet helt. Den sysslolöshet som följer med ökandeungdomsarbetslöshet är en grogrund för missbruk och kriminalitet. Den viktigastekriminalvårdande behandlingen för de ungdomar som redan är kriminellt belastadeär därför atl övervinna dessa ungdomars utbildnings-och arbetshandikapp. Deviktigasie åtgärderna för att förebygga alt nya ungdomar hemfaller ålkriminalitet är atl tillförsäkra alla ungdomar en god skol- och yrkesutbildningoch ett meningsfullt arbete. Ungdomsfängelseeleverna har således oftasvårartade sociala och personliga problem. En förändring har också skelt påsenare år i ungdomsfängelseklientelels sammansättning mol i regel grövrebrottslighet och mer omfattande lidigare kriminalitet. Nämnden anser därförhögst tveksamt om den inlensivövervakning som anges i förslaget lilltillsynsdom är tillräcklig för att tillrättafö-ra stora delar av det ungaklientel del är fråga om. ställer sig myckel tveksam till om detav utredningen uppställda syftet med tillsynsdomen kan nås med förslaget. Argumentationenför den föreslagna påföljden är inle övertygande. Den intensiva övervakningenkan väl komma alt uppfattas som kännbar. Prop.1978/79:212 150 ger emellertid att den så gott som ålerkommandekontaktskyldighelen mången gäng av den dömde kommer all uppfattas somtrakasseri och därmed kommer att motverka sitt syfte. Det kan även sättas ifräga om sädan övervakning som föresläs får någon brottsförebyggande effekt särskiltnärdet gäller den grupp unga lagöverträdare som påföljden närmasl är avseddför. delar uiredningens uppfattning att det är angelägelalt begränsa användandet av frihetsberövande påföljder. Enligt nämndens meningär det emellertid tveksamt om lillsynsdom i enlighet med förslaget i nägonnämnvärd utsträckning kan bli etl användbart alternativ till frihetsstraff förde unga lagöverträdare som f n. tas in i kriminalvårdsanslalterna. framhållit lämnar den nuvarande påföljden skyddsiillsyn möjlighettill en mer eller mindre intensiv övervakning. Nämnden är inte övertygad omangelägenheten av atl ersätta skyddstillsyn med tillsynsdom och villkorlig dommed övervakning. Enligt nämndens mening bör den nuvarande skyddsiillsynenbehållas. Därmed skulle frivårdens stödjande och behandlande roll framhävastydligare. Vidare skulle det formella tvånget för den dömde att följa föreskrifteroch anvisningar kvarstå. Enligt nämndens mening bör påföljden inle konstruerasså atl man förlitar sig hell på den dömdes frivilliga medverkan. En reform avkriminalvården i frihet synes böra ske inom ramen för skyddstillsyn. Enligt övervakningsnämnden i har tiden i någonmån gäll förbi ulredningen. Önskemålet om en förskjutning mol ejfrihetsberövande ålgärder för ifrågavarande kategori av unga lagöverträdarekan sägas redan vara tillgodosett genom de förändringar i praxis som på senare ärägt rum i fråga om ådömande av ungdomsfängelse. Del reslklienlel som numeraåläggs denna påföljd består huvudsakligen av unga återfallsförbrytare, förvilka andra ingripanden prövats men misslyckats. Det kan med utgångspunkt inämndens erfarenheter hävdas atl kriminalvård i frihel sällan eller aldrigkunnat vara ett realisliskl alternativ för dem som pä senare tid ådömtsungdomsfängelse. I och med detla saknas fakiiskt i och för sig anledning altta ungdomsfängelses avskaffande till inläkt för mera ingripande reformer påfrivårdens område. Nämnden är i mångt och mycket kritisk mol uiredningensförslag. Renl allmänl framstår det framlagda belänkandet i myckel som enambitiös skrivbordsprodukt, överarbetad, svåröverskådlig och till sinaeffekter i åtskilliga hänseenden orealistisk och opraktisk. Det är nämndensuppfattning alt förslagen på många punkter måste omarbetas för atl en godtagbarlagprodukt skall framkomma. Det måste ifrågasättas om ell sådani arbete börutföras innan principerna för den framlida kriminalpolitiken klarnat. i , andra avdelningen anserall hela påföljdssystemel bör bli föremål för ylterligare utredning. Tillföljd härav bör förändringar f. n. göras endast i den utsträckning sådana ärpåkallade av att ungdomsfängelse avskaffas. En reform som begränsas på deltasätt kan fungera som försöksverksamhet för en mera genomgripande reform i framliden.Nämnden kan därför inle tillstyrka all påföljdssystemel redan nu omarbetas påett så genomgripande säll som utredningen föreslagil. Utredningens förslag ärdessulom komplicerat saml svårt alt överblicka och påföljderna svåra altjämföra. Nämnden instämmer i atl ett avskaffande av ungdomsfängelse inle fårleda lill ökal frihetsberövande. Vid denna bedömning bör man dock utgå frånatt ungdomsfängelseklientelet till alldeles övervägande del består av ungdomarsom redan lidigare blivit föremål för upprepade ingripanden från samhälletssida och alt dessa ingripanden myckel ofta leder lill frihetsberövanden i formav intagning i ungdoms- Prop.1978/79:212 151 Realistiskt selt mäste man därför räkna medatt de ungdomsvårdsskoleintagna inte kan dömas till annan påföljd änfrihetsberövande. När ungdomsfängelse skall avskaffas bör man därförkoncentrera sig på att för dessa ungdomar finna någon form av frihetsberövandesom är lindrigare och kortvarigare än vad som annars är praxis. För den del avungdomsfängelseklienlelel som inte har denna bakgrundsbelaslning och möjligenför de ungdomar som upprepade gånger döms lill skyddstillsyn bör tillskapasen frivärdspäföljd som är mer ingripande än den nuvarande skyddstillsynen.Enligt nämndens uppfaUning bör dessa ålgärder kunna vidlas inom del nuvarandepäföljdssystemet och att man alllså inle behöver tillgripa så ingripandeförändringar och tillskapa ett så komplicerat påföljdssystem som detutredningen föreslagit. 1 huvudsak bör man kunna ersätta ungdomsfängelse delsgenom att inom ramen för skyddstillsynen föra in huvuddelarna av dereformförslag utredningen framlagt beträffande inlensivövervakning ochvistelse i anslall, dels genom atl ändra reglerna för fängelsestraffetsanvändande belräffande ungdomar i enlighet med vad ulredningen föreslagit. i , första avdelningen anser detvara osannolikt all lillsynsdom med den föreslagna ulformningen kan komma allträda i stället for ungdomsfängelse i någon nämnvärd omfattning. Med tanke päden begränsning i antalet domar på ungdomsfängelse som har skett de senasleåren måste man räkna med atl elt övervägande flertal av dem som döms tillungdomsfängelse i stället kommer att dömas till fängelse antingen i förstahand eller ev. efter försök också med tillsynsdom. Om detta anlagande ärriktigt försvagas skälet för att införa denna påföljdsform. Den har icke meraallmänt sett sådana fördelar att den likväl bör övervägas. Det kan väl sägasatt det bland dem som dömts till skyddstillsyn eller som fårfrigivningspermission ifrån ett fängelsestraff förekommer fall för vilkaintensiv övervakning, åtminstone för , är ändamålsenlig ochönskvärd och därför också redan nu kommer till användning i den utsträckningdet är praktiskt möjligt. Det måste dock observeras att intensiv övervakning ikontrollsyfte inte i sig själv har någol värde. Atl själva övervakningen, säsomulredningen tänker sig, skulle kunna förhindra eller försvåra fortsattbrottslig verksamhet måste betvivlas. Övervakningen måste hänföra sig tillbeslämda kräv som indirekt tar sikte på atl minska risken för en fortsattbrottskarriär. Viktigast härvidlag när del gäller den slora grupp som harbrott till levebröd är kravet att söka arbeie och att infinna sig lill ochfullfölja ett erhållet arbete eller påbörjad ulbildning. Av stor betydelse föratl förebygga fortsatt brottslighet är också kravet att avstå från alkolholeller narkotika i de fall då bruket härav framstår som en riskfaktor.Intensivövervakning kan vara befogad, särskilt , beträffandedömda med sådana personlighetsdrag att de väl har goda föresatser men ringavitalitet när det gäller att förverkliga dem. I vilka fall en sådan övervakningär befogad och i vilka fall den närmast är till skada måste dock bedömas iomedelbar anslutning till frivårdens genomförande och av den personal och de organsom är vana att kämpa med dessa problem och därtill har en omfattandepersonkännedom. Om man däremot gör en intensivare övervakning till en särskildpåföljdsform att besluta för domstol förstör man alldeles användningen avdenna. Detta gäller särskilt när domstolen skall anlägga den synpunkten attsjälva övervakningen är "en kännbar påföljd" och sålunda föreskrivaden för personer på vilka den inte alls passar. Över huvud taget är tanken attdomstolen också inom ramen för frivården skall utportionera obehag i passandedoser allt efter Prop.1978/79:212 152 brottets svårhetsgrad helt orimlig. Poiportinalitet kanväl, som , få gälla fängelse eller böter men inte graden av övervakning sommåste bestämmas av det aktuella behovet. Man riskerar eljest all de krav somställs uppfattas som helt meningslösa och därför inte kan upprätthållas. Dennya påföljdsformen kan härigenom bli ett totalt misslyckande. Nämnden anseralltså atl i lämpliga fall en intensiv övervakning skall kunna förekomma led i den frivård sorn nu bedrives. Några ändrade regler härom för skyddstillsyneller andra former av frivård är icke behövliga. Del bör ankomma påskyddskonsuleni och övervakningsnämnd all anpassa övervakningen lill vad som ivarje särskilt fall är ändamålsenligt. Del bör allenast betonas att detla ärfrivårdens primära uppgift, för vilken personalen i försia hand skall användasoch som icke bör tillåtas stå tillbaka för några mindre viktiga administrativabestyr. Mol att nu ändra BrB i syfte atl införa de föreslagna reglerna omlillsynsdom kan ocksä erinras att dessa avser en liten grupp av dömda och allfrågan om del ändamålsenliga i dessa lagändringar, på grund av uiredningensbundna mandat, icke har övervägts i etl större sammanhang. Lägger manhuvudvikten vid alt minska användningen av frihetsstraff och i högre grad änhittills lita till fri vård kommer andra grupper i första hand i blickfältet.Främst gäller detla del slora antalet korta frihetsstraff. Det kan erinras omalt det förslag till nyansering av påföljdssystemel för trafiknykterhelsbroltgenom införande av skyddsiillsyn med nykterhetsvårdande behandling ihuvudsakliga delar icke har förverkligats . Även i övrigt är sambandeimellan brott och alkohol eller narkotika av stor betydelse, inle minsl när delgäller de unga. Om socialutredningens förslag förverkligas kommer dessa problemi ökad grad att drabba kriminalvården och motverka strävandena atl mera änhittills tillämpa frivård i stället för frihetsstraff Att ocksä inomkriminalvården, i samma utsträckning som socialuiredningen tänker sig försocialtjänsten, avstå från att ställa krav på skötsamhel i sådana hänseendenlär icke vara möjligt; samhällets ingripande mol brott är och förblir tvång.En uppenbar olägenhet med utredningens förslag att göra tillsynsdom till ensärskild påföljd är att det uppkommer en konstlad och helt onödig gränsdragningtill skyddsiillsyn, vilken påföljd utredningen bibehåller ändrad lillvillkorlig dom med övervakning. Ulredningen säger atl denna påföljd måsteframstå som mindre ingripande än tillsynsdom. Man kan fråga sig hur en sådanskillnad skall kunna upprätthållas i prakliken. Utredningen har även i övrigtbemödat sig om atl göra skillnader mellan olika former av frivård. Dessaskiljaktigheler kommer att vålla en hel del administrativa svårigheter, medandel är tvivelaktigt om de i övrigt kommer att motsvara några realiteter. Denhuvudsakliga skiljelinjen kommer även i fortsättningen alt gå mellanfrihetsberövande och fri vård. Nämnden anser icke att de ändringar som sålundaberör villkoriig dom och skyddstillsyn bör självständigt genomföras utom i detfäll som sagts i 28 kap. 2 S BrB i förslaget. i ansluter sig i stortselt till utredningens förslag. Nämnden anser dock att utredningen alltförensidigt utformat vissa förslag med beaktande enbart av vad hänsynen tillallmänna laglydnaden kräver. Vidare anser nämnden att det kan befaras atlurform-ningen av straffet i fortsättningen inte i tillräcklig omfaltning sättsi relation till den dömdes person. Beträffande samhällets möjligheter att motden dömdes vilja förordna om viss vård för att avhjälpa missbruk av t. ex. alkoholeller narkotika har nämnden följande uppfattning. Det bör finnas möjlighet fördomstol att belräffande det yngre klientelet förordna om nödvändig vård motden dömdes vilja. En sådan möjlighet skulle lämpligen kunna Prop.1978/79:212 . uiformas i enlighel med socialutredningens Iiuvudförslag(SOU 1977:40). Ett genomförande fullt ut av undomsfängelseuiredningens förslagkan fä icke önskvärda konsekvenser förden dömde. Han kan befinna sig i en sådansituation atl han själv har svårt att avgöra om han är i behov av vård. Nämndenanser vidare alt det allmänna kravet på skötsamhet för den som efter dom ärföremål för frivård bör finnas kvar. Det kan inte uteslutas atl enbartexistensen av detla krav kan ha viss inverkan pä den dömdes livsföring. konstaterar att utredningen föresläromfattande förändringar i del straffrättsliga syslemet. Bortsett från atlförslagen innebär alt ungdomsfängelse avskaffas skulle de leda fram lillresultat som harmoniserar dåligt med del straffsystem som BRÅ-rapporlenförespråkar. Det kan knappast bli akulellt all la upp frägan om genomförande avutredningens förslag innan del blivit klart vad den principiella diskussionen iBRÅ-rapporten skall leda till. Enligt bedömning kommerfängelse troligen att bli den strafform som vanligen ersätter ungdomsfängelse.Styrelsen har svårt alt se atl del är praktiskt motiverat med så mängaalternativa frivårdspäföljder som sex siycken. vill även pekapå en oklarhet beträffande den framlida gränsdragningen mellan socialvård ochkriminalvård. Bestämmelsema i 1 8 andra punkten i socialulrcdningens förslagtill lag om särskilda bestämmelser om vård av underårig tyder på atlmöjlighelema alt inom socialvården ta hand om femton-sjuttonåringar kommer altminska. För tvångsvård krävs enligl nämnda stadgande alt den underårigeutsätter sin hälsa eller ulveckling för allvarlig fara genom t. ex. brottsligverksamhet. Frågan är om farlighetskravet alltid är uppfyllt i de fallbrottsligheten bedöms föranleda frihetsberövande. Tolkningen synes ligga näratill hands men är inte självklar. Beslämmelsen anger i varje fall en snävareram än 25b 8 och 29 8 bamavårdslagen enligt vilka omhändertagande kan ske p.g. a. brottslig gärning om "behov av särskilda tillrätta-förande åtgärderbedöms vara eller visat sig vara gagnlösa". Det är här nödvändigl med ettklargörande. Det finns annars en risk alt vissa lagöverträdare i åldem 15- 17år i brisl på altemativ inom socialvården skulle ädömas fängelse. En sådanuividgning i användandet av fängelsestraffet är dock inte avsett vare sig avsocialutredningen eller av ungdomsfängelse-utredningen. är detinte bara socialutredningen och ungdomsfängelseutredningen som lagit uppfrågan om straffrättsliga påföljder för unga lagöverträdare. Den behandlasockså i . Med hänsyn till att de straffrättsliga påföljdema förunga lagöverträdare nu berörs frän flera olika utgångspunkter och attomfattande ändringar diskuteras vore det enligt styrelsens mening angeläget atlfå till slånd en samordning av de olika förslagen. De borde tas upp till särskildbehandling i ett sammanhang. Den föreslagna samordningen skulle inte bara varaav värde som underiag för en bedömning av generella frågor. Härigenom skulleman också kunna komma åt en del särskilda problem. Ett av dem rör en grupp avmycket svårbehandlade ungdomar som bollas mellan olika vårdområden. Det ärett femtiotal ungomar för vilka adekvata behandlingsalternativ f n.saknas och som - beroende pä omständigheterna - hamnar inom kriminalvården, denpsykiatriska vården eller barnavården. Dessa ungdomars förhållanden är mycketotillfredsställande och deras problem måste lösas. Inom har enarbetsgrupp tillsatts för att utreda frågan om behandlingen av särskiltvårdkrävande ungdomar. Styrelsen för anser att påföljdemavillkorlig dom och skyddsiillsyn bör finnas kvar. Prop.1978/79: 212 154 skyddsiillsyn bör slopas. Frivärdspåföljderna börkompletteras med tillsynsdom enligt utredningens förslag. Styrelsen för ullalar att deföreslagna alternativen till ungdomsfängelse är helt osannolika som påföljd åtungdomsvårdsskoleelever. Detta klientel kommer all dömas till fängelseeftersom frivärdspåföljderna inle är någol realistiskt alternativ. Denföreslagna förändringen inom påföljdssytemel är trots alll endast en skrapningpå ytan. Det viktigasie är satsningen på den profylaktiska grundforskningen.Förutom denna förebyggande forskning nås myckel större effekter genom undersökningav hur man ökar risken för uppläckt, avkortar liden mellan upptäckt ochpåföljd, elc. in vaggar man den unge lagöverträdaren i den tron att han kaninom en viss ram bryta mot lagen hur som helst utan att de tidigaresanktionerna ur den unges synpunkl förvärras. Lagstiftaren har här en mycketstor makt som normbildare. Allmänheten kan knappast acceptera atlförhållandevis många och svåra brott inle åtgärdas. Beträffande ungdomarna iriskzonen hjälper lagstiftaren till att intemalisera hell felaktiga normer vidansvarstagandel för sina egna handlingar. Styrelsen anser atl utredningensförslag lill påföljdssytem passar väl för ett icke så belastat klientel. skulle vara mycket olyckligt om detta förslag till förnyat påföljdssystemskulle komma atl användas för del klientel som rekryteras till kriminalvårdenfrån ungdomsvårdsskolorna. anser atl en ökad differentiering avpåföljder är önskvärd. Differentieringen ställer emellertid stora krav på enväl fungerande frivård. Den kräver också att frivårdens roll och uppgift idetla sammanhang preciseras. Del är därför tveksamt om reformema inomfrivården f. n. kan genomföras i den omfattning som utredningen föreslår. vid universiiei uttalar attutredningen har skött silt uppdrag med stor skicklighet och alt, om manaccepterar den föreslagna reformens principiella uppläggning, utredningensförslag till lagtext torde vara ägnat att läggas till grund för lagstiftning.Nämnden ställer sig emellertid utomordentligt tveksam till den pricipiellautformning av kri-nimalvård i frihet som ulredningen förordar. Att laborera medsex olika på-följdsarler på domstolsstadiet framstår som en alltför inveckladordning. En domstol har knappast underlag för att göra distinktioner av den artsom förutsätts och del blir svårt atl undvika att det blir individualpreventivasynpunkter som blir avgörande för påföljdsvalel även i fall där detta inte ärmeningen. Utredningen har visserligen tänkt sig ett nära samarbete mellandomstol och frivårdsorgan redan före domen. I betänkandet sägs bl. a. att delär viktigt atl förlägga en stor del av frivårdens sociala verksamhet till tidenföre domen men att del bör starkl betonas alt frivårdens insatser före domen avrättssäkerhetsskäl måste grundas på ett frivilligt samarbete med den dömde. Detframskymtar även att den misstänktes villighet att samarbeta medskyddskonsulenten skulle kunna påverka domstolens val av påföljd. Nämnden kaninte finna annat än att det ur principiell synpunkt är utomordentligtbetänkligt atl böija verkställa en brottspåföljd där vederbörande inte är dömdför brottet. Även om präglas av behandlingstanken utgör givetvisgenuint straffrättsliga åskådningar grundvalen för dess utformning. Del skulleinte vara svårt att med relativt enkla ändringar nå hygglig överensstämmelsemed det kriminalpolitiska synsätt som utredningen företräder. Men det framstårgivetvis som angeläget att om möjligt åstadkomma mer påtagligaförbättringar i systemet. vill därvidlag förorda all manavstår från tanken att på en gång göra en totalrevision av påföljdssystemet.Erfarenheterna från BrB:s 1978/79:212 < 155 tillkomst är avskräckande. Tillräckligt material av allmänkaraktär torde nu föreligga för alt man utan orimlig tidsförlust skall kunnagenomföra angelägna delreformer. Ett sådant förfarande underlättas, om man integenomför så fundamentala förändringar av krinimalvärden i frihet som ulredningenföreslår. kan sälunda inle se någol bärande skäl mot att i enförsia omgång i huvudsak nöja sig med att avskaffa ungdomsfängelse. För attundvika vissa negativa effekter för unga återfallsförbrytare bör därvid 26kap. 4 8 3 st. BrB och 33 kap. 4 S I st. BrB ändras på sätt utredningenföreslår.