prop · G20338 · 1978-12-31 00:00:00 — Beträffandefrågan om raarkvederlag slog departementschefen fast att reglerna i 3 kap. FBLinnebar ett effektivt skydd mot skadlig uppdelnmg 1978/79: 38 23 avskogsmark, varför regler om raarkvederlag knappast skulle innebära någon riskför sådana skadeverkningar. Han framhöll eraellertid all utvecklingen inoraskogsbruket och jordbraket hade raedförl all det av jordpolitiska skäl endastundantagsvis kunde komma i fråga att lägga ut markvederlag. Ätt då införaregler som i princip gav servitutshavaren rätt lUl sådant vederlag skulle kunnainge den enskilde en oriklig uppfattning om lagens verkliga innebörd. Detta isin tur skulle kunna verka tyngande på förrättningsverksamheten och ge upphovtill meningslösa överklaganden. Närdel gällde servitutshavare som hade ett verkligt behov av servitutet och somaUtså skulle kunna tiUdelas markvederlag för den händelse regler härominfördes uttalade departementschefen att reglerna i 5 kap. 8 § FBL innebar, ettfullgott skydd mot försämring av fastigheten. I sådana fall kunde ett serviiutinle upphävas ulan alt fastigheten tUlfördes mark som kompensation. Pågmnd av det anförda beslöt departementschefen atl gå ifrånpro-meraorieförslaget i fråga om raarkvederlag. I propositionen föreslogsdärför inte någon särskild bestäraraelse ora markvederlag vid upphävande avskogsservitut. Ipropositionen gjordes också vissa uttalanden rörande likvidvärde-ringen vidupphävande av skogsfångsservitut. Departeraentschefen erinrade om attvärderingen i praktiken ofta hade skett enligt de principer sora hade slagilsfast i rältsfaUet NJA 1933 s. 193. Dessa innebar alt servitutet beräknades haett värde som motsvarade värdet av etl skogsområde av sådan omfattning att detavkastade samma kubUcraassa virke som servitutshavaren var berättigad tiU. Iraotsats tiU fastighelsbUdnings-kommittén ansåg departeraentschefen att ensådan värderingsmetod inte längre var godtagbar. Han framhöll att målet vidservitutsvärderingen liksom annars vid likvidvärdering borde vara atl nå enskälig fördelning av regleringsvinsten. Enligt departementschefen borde storvikt fästas vid den härskande fastighetens behov av servitutet och dessraöjligheter alt ekonoraiskt utnyttja detta, även ora hänsyn givelvis ocksåborde tas till den faktiska belastning som servitutet innebar för den tiänandefastigheten. Vidriksdagsbehandlingen av propositionen väcktes inte någon motion rörande fråganom avveckUng av skogsservitut. Inte heller berördes frågan i utskottsutlåtandetraed anledning av propositionen (3LU 1970: 92). Sedan FBL trädde i kraft har frågan om upphävandeav skogsservitut tagils upp i vid några tUlfällen. Den16 besvarade bostadsmmisler en inler-pellalion(1976/77:143) av () ora skogsservitut. Enligt interpellantenmedförde bestämraelsema ora upphävande av skogsservitut verkningar som varotUlfredsställande från rättssäkerhelssyn- 1978/79: 38 24 punkt,framför allt genora att ersättningsbeloppen var mycket låga och genom attmöjligheterna alt besluta om markvederlag inte utnyttjades. I sitt svarerinrade bostadsminislern ora ersättningsreglerna i FBL. Hon pekade bl. a. påatt det i förarbetena hade uttalats att markvederlag kunde koraraa i fråga ivissa fall. EnUgt allmänna besläraraelser fick fastighetsreglering näraligeninle ske så alt det uppstod avsevärda olägenheter för fastighetsägare. Ominnehavare av ell skogsservitut hade etl verkligt behov av servitutet, kundedel inte avvecklas ulan att fastigheten tiUfördes mark som kompensation. Genomden regeln och genom bestäraraelserna om fastighetsreglering i övrigt varrätlssäkerhelsinlres-sena enligt bosladsminislerns raening väl tUlgodosedda. I motionen 1977/78: 490 av m. (c) framhölls atl tillämpningen av de nya bestämmelsema om aweckUng avskogsfångsservitut hade medfört negativa erfarenheter. Med hänsyn till alt dethade tillsatts en arbetsgrupp raed uppgift atl lägga frara förslag om ökatskydd för beslående skogsfångssei-vilut ansåg motionärerna dock alt det intevar nödvändigt raed något ytterligare initiativ i den delen. I stället tog deupp en del frågor rörande; handläggningen av ärenden om upphävande avservitut. De hemstäUde ora skyndsara översyn av om godemäns medverkan vid fastighetsbUdningsförrätt-ning, information tUl sakägare ra.m. Liksom i den nyssnämnda motionen framhöUs imotionen 1977/78: 625 av m. fl. (s) att det rådde missnöje medtillämpningen av bestämmelsema om upphävande av skogsfångsservitut, inte minsti fråga om ersättningen till servitutshavama. Motionärerna hemställde därför omen undersökning av hur bestämmelsema tillämpades. I sitt betänkande 1977/78: 18 avstyrktecivUutskottet båda motionerna raed hänvisning lill alt de frågor som togs uppav motionärerna redan var föremål för överväganden i olika sammanhang. a.hänvisade utskottet tiU den av bostadsminislern tillsatta arbetsgruppen ochtill en proraeraoria ora faslighelsbildningslagen sora hade utarbetatsinora juslitiedeparteraentet. Den åsyftade proraeraorian (Ds Ju 1977: 12)Uppföljande översyn av fastighetsbildningslagsliftningen innehåUer ett flertalförslag till ändringar av FBL. I proraeraorian hävdas bl. a. attservitutsåtgärder bör prövas enligt samraa regler sora gäUer förfastighetsreglering i allmänhet, dvs. enligt bestämmelserna i 5 kap. FBL. Detföreslås därför att de särskilda villkoren för ändring odi upphävande avservitut i 7 kap. FBL skall upphävas. I konsekvens banned föreslås vidare att15 § FBLP upphävs. I motiven framhålls att någon saklig ändring inle är åsyftadi fråga om vUlkoren för att upphä\'a skogsfångs- och belesservitut. Promemorian har remissbehandlats, men frågor omskogsfångsservitut har tagits upp bara av några få remissinstanser. framhåller alt skogsfångsserviluten enligt föreningenserfaren- 1978/79: 38 25 hetställer liU stora problera i saraband med rationaliseringsverksam-helen iskogsraarken. Föreningen uttalar bl. a. önskeraål ora att den avbostadsrainistern tiUsatla arbetsgruppen skall beakta etl speciellt problerasom har visat sig , nämligen att förrättningskostnaderna tenderaralt överstiga regleringsvinsten, vUket kan försvåra möjligheterna att avlösaservitut. Förseservitutsgrupp anser det vara uppseendeväckande alt den utbredda opinionen motavvecklingen av skogsfångsservitut inte har föranlett några förändringar avbetydelse i lagförslagen i promemorian. Gruppen kräver att skogsfångsservilutenskall få stå kvar oförändrade, eftersom en awecklrag aldrig kan bli riktigttUlfredssläUande. I den raån avveckling måste ske, bör vederiag aUtid utgå imark, eftersora det har visat sig alt regler om ersättning i pengar leder tillgodtyckliga resultat och otillräckliga ersättningar. Gruppen kräver vidare attgode män aUtid skall medverka vid handläggningen av ärenden om upphävande avskogsfångsservitut och att rättshjälp skaU kunna utgå också i första instans.Slutligen berör grappen frågor om kallelse till förrättning och om ersättningtUl servitutshavare i redan avgjorda ärenden. f. n. mora . 4 Rättspraxis m. m. () har lämnat en del uppgifterom tillämpningen av bestämmelserna om upphävande av skogsservitut. a. alt i , där antalet skogsservitut är störst,upphävs f. n. omkring 100 sådana serviiut genom fastighetsreglering.Förrättning söks normalt av den tjänande fastighetens ägare, som antingen ärett skogsbolag eller, Uka vanligt, en enskUd jordbrukare. Ansökningarna bifallsså gott som alltid. Att markvederlag i princip kan komma i fråga vidupphävande av skogsfångsservitut framgår som förut har nämnts av rättsfalletNJA 1976 s. 262. Enligt LMV har del dock i praktiken i allmänhet mte ansettsföreligga skäl för markvederlag. I de fall markvederlag har beslutats har detnärmast varit fråga om en av lämplighetsskäl motiverad justering av gränsernaför den härskande fastigheten. Normaltutgår alltså ersättning i pengar tiU ägaren av den härskande fastigheten. Förberäkningen av ersättningens storlek görs en uppskattning dels av servitutetspositiva värde, dvs. dess värde för den härskande fastigheten, dels av dessnegativa värde, dvs. belastningen på den tiänande fastigheten. Servitutshavarenär berättigad tiU ersättning i första hand för servitutets positiva värde, raenhan har också rätt alt få del i den vinst som uppkommer genom att servitutetupphävs, den s. k. reglerinssvinsten. 1978/79: 38 26 I enlighet med 5 kap. 10 § FBL skall servitutetspositiva och negativa värden bestämraas särskUt raed hänsyn tUI förändringar avmarknadsvärdet för den härskande resp. tjänande fastigheten. Marknadsvärdenabör i första hand bestämraas med ledning av de priser som betalas vidförsäljning av jämförbara fastigheter. På gmnd av avsaknaden av jämförbaraförsäljningar är det emeUertid ofta omöjligt att använda den metoden.Marknadsvärdena får då i stället uppskattas genom beräkning avavkastningsvärdet. En beräkning på grundval av avkastningsvärdet ärsärskilt användbar när det gäller servitutets negativa värde. Vid en sådanberäkning uppskattas det kapitaliserade värdet av servitutsrättigheterna.Beräkningen sker med utgångspunkt från dels den mängd virke som den härskandefastigheten får tillgodogöra sig, dels bmtlopriset på jämförbart virke raedavdrag för awerkningskostnaderna. TUl del erhållna beloppet läggs ell beloppför adrainislralion och tUlsyn av servitutet o. d. Vidare görs etl tillägg förde allraänna olägenheter sora ell skogsfångsservitut medför vid rättsligadispositioner av den tjänande fastigheten. Avkaslningsmetodeo kan inte tUlämpas på samma sättvid beräkningen av det positiva värdet. Utgångspunkten är visserligendensamma, nämUgen mängden virke och tUlämpliga virkespriser. Men vissa modifikationergörs vid den närraare beräkningen. Hänsyn tas lill att den som utnyttjar ettskogsfångsservitut inle kan uppnå norraal effektivitet i avverkningen, eftersomuttagen är så små. Ä andra sidan beaktas att kostnadema för avverkning kansällas lägre när det gäller husbehovsvirke än annars, eftersom t. ex.semesterdagar kan användas för avverkningen. Enligt LMV kan rotvärdet avtiraraer för en härakande fastighet uppskattas tUl av rotvärdetför den tjänande fastigheten. Servitutets negativa och positiva värden ligger tUlgmnd för beräkningen av regleringsvinsten. Vinstens storlek erhålls genom attservitutets negativa värde minskas raed det positiva värdet och kostnadema förregleringen. Sedan vinsten har beräknats, fcirdelas denna mellanden tjänande och den härskande fasligheten. Frågan hur fördelningen bör ske harberörts av LMV i etl yttrande till hovrätten för NedreNorrland i ett mål om upphävande av skogsfångsservitut. Enligt LMV:s meninguppnås ett skäligt resultat, om vinsten fördelas mellan de berörda fastigheternai förhållande till det negativa resp. positiva värdet av servitutet. I sittutslag i målet , UÖ 20, förklarade hovrätten att dendelade LMV:s uppfattning i fråga om fördelningen av regleringsvinsten. Samraabedöraning gjorde hovrätten i ett annat mål där utslaget (, UÖ 136)överklagades tUl HD, som dock inte fann skäl att meddela prövningstUlslånd(beslut , SÖ 1046). LMVhar lämnat en del upplysningar om vUka belopp som brukar 1978/79: 38 27 utgåi ersättning vid upphävande av skogsfångsservitut. Vidare haröver-lanlraätarmyndighelen i gjort en sammanställning överskogsservitut som har upphävts i länet efter 1971. I samraanställ-ningen, soraorafattar omkring 450 fall, redovisas vilka ersättningsbelopp som har bestämtsi de oUka fallen, typen av servitut, användningssättet för den härskandefastigheten m. m. Med ledning av de uppgifter sora har inhäratats omersättningspraxis kan följande belopp betraktas som normala: fastighetmed aktivt jordbruk . åretrunlbostad,enbart vedservitut . åretrunlbostad,ved-F byggnadsvirke . är det förbjudet att bUdanya skogsfångsservitut. Äldre skogsfångsservitut kan upphävas genomfastighetsreglering. Frågor om upphävande av servitut prövas avfastighetsbUdningsrayndigheten, som också beslämraer den ersättning som skallutgå för förlusten av ell servitut. I 15 § FBLP finns en särskUd bestämmelse omskogsfångs- och belesservitut sora har lUI syfte att göra det lättare attupphäva sådana servitut. Bestämmelsen innebär alt servitut sora avserskogsfång eller bete får upphävas genom fastighetsreglering även om inte deallmänna förutsättningarna för upphävande av servitut i 7 kap. 5 § FBL föreligger. Somskäl för att avveckla existerande skogsfångs- och mulbetesservitut anfördesvid tillkomsten av FBL frapiför aUt att sådana servitut medförde olägenheterfrån skogsvårdssynpunkt och hindrade ett rationellt skogsbruk. Det framhöUsockså att behovet av skogsservitut sora korapleraent tUl ofullständigajordbrakslägenheter efter hand hade minskat. Vid FBLs tiUkorast rådde allmän enighet bland deremissinstanser som yttrade sig i frågan om att skogsservitulen bordeavvecklas. 1970: 144 med förslag tUI lag om införande av FBL, ra. ra.,förklarade departementschefen att också han anslöt sig tUI förslaget omawecklrag. Förslaget tillstyrktes enhälligt av tredje lagutskottet (3LU 1970:92) och antogs utan diskussion av . De skäl för avveckling av skogsservitulen som drogsfram under förarbetena tUl FBL är i stor utsträckning gUtiga fortfarande. Iflertalet fall får det anses angeläget att sådana servitut försvmner. Det äreraellertid också viktigt att avvecklingen sker på ett sådant sätt att det inteuppstår olägenheter för fastighetsägarna, i synnerhet inte för den bofastabefolkningen. 1978/79:38 28 Tillärapningen av de nya bestäraraelserna omskogsservitut har visat alt bestämmelserna i vissa faU kan leda tiU betydandeölägenheter för servitutshavaren. Genom de nya bestämmelserna har det blivitlätt för ägaren av en servitutsbelastad fastighet att bli fri från servitutet,även om servitutshavaren har haft behov av det. Servitutshavaren har i så fallibland fått svårt alt skaffa sig fullgod ersättnrag för servitutet. De ölägenhetersom har uppkorarait gäller skogsfångsservitut men däremot inte, såvitt känt,belesservitut. För atl komraa tUl rätta med de problem som haruppstått i samband med avvecklingen av skogsfångsservitut kan övervägas alt påett eller annat sätt modifiera de bestämmelser som gör det möjligt att upphävasådana servitut. Vad som därvid komraer i fråga i första hand är att begränsamöjUghetema att tUlämpa 15 § FBLP. Den typ av skogsfångsservitut som regelmässigt ärav störst betydelse för den härskande fastigheten är servitut som avser rättatt ta virke tUl ved. Mindre betydelse har i aUmänhet sådana servitut som avserrätt att la byggnadsvirke, hässjevirke eller virke för något annat ändamål.Sådana rättigheter kan visserligen vara värefulla för servitutshavaren raen ärdock sällan av sararaa grimdläggande betydelse sora en rätt atl la virke tillved. Normalt har en servitutshavare inte fortlöpande behov av all kunna tavirke för sådana mer speciella ändamål. En servituts-rältighet av det slagetkan också lättare än ett vedservitut ersättas genom att servitutshavaren köperdet virke som behövs eUer anskaffar del på annat sätt. De problem som kan varaförknippade med att upphäva servitut av detta slag är begränsade liUfrågan ora ersättningens storlek. Ersättningsfrågorna behandlas närmare i detföljande. Att del framför allt är vedserviluten som isammanhanget är av betydelse har bekräftats genom arbetsgruppens kontakter medföreträdare för servitutshavama. Däreraot har det inle kommit frara alt denuvarande bestäramelsema skulle ha medfört några större olägenheter i fråga oraandra skogsfångsservitut. Överväganden ora eventuella ändringar avförutsättningarna för atl upphäva skogsfångsservitutet bör därför begränsastill vedserviluten. Vid bedöraningen av hur bestämmelserna i fråga omvedservitut bör utformas bör det beaktas att s>nen på värdet av ved frånenergisynpunkt har ändrats . Vedens värde sora energikälla ansesnu betydligt större än för bara . Vilken betydelse ett vedservitut har för den härskandefastigheten varierar från fall tUI fall. Intresset av all kunna ta ved från engrann-fastighet är givetvis särskUt beaktansvärt, ora veden behövs förupp-värraning av ett hus som används till bostad året mnt. Det finns inte likastort intresse av att skydda ett vedservitut som tillkommer en fastighet somanvänds enbart för fritidsändamål, särskilt inte om fastigheten utnyttjas barapå soraraaren. 1978/79: 38 29 Värderingen av vilken betydelse ett vedservitut harhänger naturligtvis också samman raed hur uppvärraningen sker på den härskandefastigheten. Servitutets betydelse är särskUt stor, ora fasligheten är förseddmed en värraepanna som enbart kan eldas med ved och värmesystemet inte ulanomfattande ändrragar kan läggas om till oljeeldning e. d. Även närvärmesystemet är konstruerat t. ex. för både vedeldning och oljeeldning kandet dock vara befogat att bevara ett vedservitut, om det verkligen utnyttjasför atl förse fasligheten med bränsle. Otvivelaktigt kan ägaren av en fastighet soraanvänds till åretrunlbostad åsarakas betydande olägenheter, ora ettvedservitut som har betydelse för fastighetens bränsleförsörjning upphävs. Medhänsyn till vad som förut har sagts om del angelägna i att undvika sådanaolägenheter bör de nuvarande bestämmelserna ändras så att det blir svårare attupphäva ett sådant servitut. Målet bör vara att införa en ordning som medföratt vedservitut av det angivna slaget normall får vara kvar. Det föreslås därför alt den nuvarande möjlighetenall upphäva skogsfångsservitut med stöd av 15 § FBLP begränsas så, attbestämmelsen inte blir tUläraplig på servitut sora avser rätt att ta virke tUlved, om fasligheten stadigvarande används till bostad och servitutet har betydelseför fastighetens bränsleförsörjning. En sådan ändruig av 15 § FBLP leder tiU atlvedservitut av del angivna slaget blir underkastade de allmänna bestämmelsema iFBL. Del innebär att sådana servitut, liksom andra servitut sora det inte finnssärskUda regler för, kan upphävas endast under de viUkor som anges i 7 kap. 5 §FBL. Enligt 7 kap. 6 § gäller dock mte dessa villkor, om upphävandet av etlservhut är av betydelse för en fastighetsreglering sora avser ändring i fastighetsindelningen.Då gäller enbart de allmänna villkoren för fastighetsreglering i 5 kap. FBL. Ipraktiken bör den föreslagna ändringen av 15 § FBLP medföra att det heltövervägande antalet av de åsyftade vedserviluten kommer att finnas kvar sålänge de har betydelse för bränsleförsörjningen på den härskande fastigheten. Bland de nuvarande skogsfångsserviluten finns bådeanvisningsservitut och fria servitut. Den sora har ett anvisningsservitut fårta virke bara på platser sora ägaren av den tjänande fastigheten anvisar. Ettfritt servitut får däremot utövas var som helst på den tiänande fastigheten.För den händelse det införs ökade möjligheter att behålla skogsfångsservituthar ifrågasatts, om man inte i varje fall borde införa en bestämmelse om att sådanaserviiut sora nu är fria kan förvandlas tiU anvisningsservitut. Med anledning härav kan påpekas att del redan nufinns möjlighet att vid fastighetsreglering göra ora ett fritt servitut tUl ettanvisningsservitut enligt bestämraelserna om ändring av servitut i 7 kap. 4 §FBL. Där föreskrivs som fömtsättning för ändring bl. a. att servitutet hindrar Prop.1978/79:38 30 ettändamålsenligt utnyttjande av den tjänande fastigheten och alt denna olägenhetkan undanröjas genoiri ändringen. Har förhållandena ändrats efter servitutetstUlkomst, får ell serviiut ändras också om det skulle innebära väsentUg fördelför den tjänande eUer härskande fastigheten utan att för den andra medföraolägenhet av betydelse. Genom dessa bestämraelser torde det föreliggatillräckliga möjligheter att vid behov ändra fria skogsfångsservitut tillanvisningsservitut. Någon ytterligare bestäraraelse härom föreslås därfcirinte. I delta sammanhang bör också tas upp frågan omersättning för upphävande av skogsfångsservitut. F. n. utgår ersättningnormalt i pengar, men det finns också möjlighet all besluta om markvederlag.Från servi-tutshavarnas sida har gjorts gällande att de nuvarandeersättningsreglerna leder tUl aUtför låga ersättningar. Det har ocksåframförts önskemål ora att vederlag i första hand bör utgå i mark. Som har berörts diskuterades frågan ommarkvederlag ingående i samband raed tiUkomsten av de nuvarandebestämmelserna. I den proraeraoria som låg bakom förslaget tUl FBLP föreslogsregler om markvederlag. Departementschefen gick emeUertid ifrån förslaget, ochi det förslag som sedermera antogs av togs inte in några bestämraelserom raarkvederlag. Som skäl mot att införa sådana bestämmelser anförde departeraentschefenbl. a. jordpolitiska hänsyn. När det gäUde servitutshavare som hade ettverkligt behov av servitutet erinrade han om reglema i 5 kap. 8 § FBL ochframhöU att servitutet i sädana faU inle skulle kunna upphävas utan attfastigheten fick mark som kompensation. Genom ett avgörande av högstadorastolen (NJA 1976 s. 262) har sedermera bekräftat;! att markvederlag kanutgå vid upphävande av skogsfångsservitut. Vad departementschefen anförde om markvederlag vidtillkomsten av FBLP är i princip gUtigt fortfarande. Från allmän synpunkt skuUedet inte vara någon fördel ora det blev vanUgt att ge markvederlag förupphävande av skogsfångsservitut. Tvärtom skulle det kunna vara tiU nackdel förskogsbruket och försvåra att skogen brukades på ett rationeUt sätt. Denmöjlighet sora redan nu finns att bestärama vederlag i mark får anses varatUlräcklig för de undantagsfaU där markvederlag kan vara befogat. I de faU ersättning för ett upphävtskogsfångsservitut bestäms i pengar beräknas ersättningens storlek enUgt sammaprinciper som tiU-lärapas vid andra fastighetsbUdnmgsåtgärder. Det kan intekomraa i fråga att ändra de allraänna ersättningsreglema enbart med hänsyn tiUinnehavama av skogsfångsservihit. Vad sora möjligen kan ifrågasättas är om deallmänna ersättningsreglema medför sådana ölägenheter vid tiUämpningen påskogsfångsservitut att det är befogat att införa någon specialregel. Enservitutshavare som går miste om ett skogsfångsservitut får som Prop.1978/79: 38 31 regelersättning av två slag. Dels får han ersättning för servitutets positivavärde. Dels får han en viss andel i den regleringsvinst som uppkommer genomatt servitutet upphävs. Normalt är vinstandelen av Uten betydelse ijäraförelse raed ersättningen i övrigt. Vid bedömningen av omersältningsbestämmelsema leder tiU godtagbara resultat eUer ej vidtiU-lärapningen på skogsfångsservitut är det därför av avgörande betydelse hurersättningen för servitutets positiva värde beräknas. I enUghet med bestämmelserna i 5 kap. 10 § FBLskall det positiva värdet bestämmas raed hänsyn tUl hur marknadsvärdet för denhärskande fastigheten förändras. I avsaknad av jämförelseraaterial beträffandeförsäljningar av järaförbara fastigheter sker värderingen ofta på grundval aven uppskattning av avkastningsvärdet. Värderragen sker i prmcip så, att man uppskattarvärdet av den mängd virke serA'itulshavaren får tiUgodogöra sig med avdrag förkostnader för avverkning och hemtransport av virket. Att göra avdrag förkostnaderna kan måhända te sig mindre befogat i fall då servitutshavaren hartid och möjUghet att själv utföra arbetet. I princip bedöras eraeUertid sakenpå samma sätt oavsett om servitutshavaren själv utför eller kan utföra arbetet,låt vara att viss hänsyn kan tas härtUl vid beräkningen av kostnademasstorlek. Vad sora har kommit fram om praxis för bestämraandeav ersättning vid upphävande av skogsfångsservitut tyder inle på attersättningsbeloppen genereUt sett skuUe vara alltför låga. I vilket faU sorahelst finns det inte tUIräckUg anledning att raed hänsyn tiU ersättningsnivånföreslå någon särskUd bestäraraelse ora hur ersättningen skall beräknas vidupphävande av skogsfångsservitut. Även utan en ändring av ersättningsreglernafår också servitutshavamas intressen anses tUlräckligt tillgodosedda, om manändrar bestämmelsema om förutsättningama för upphävande av skogsfångsservitutpå det sätt som har föreslagils i det föregående. viUkoren ändras så, attde flesta skogsfångsservitut som är av något större värde koraraer att finnaskvar, blir ju ersättningsfrågorna av underordnad betydelse.