prop · G2032 · 1978-12-31 00:00:00 — Näringsidkaresom uppsåtiigen eller av grov oaktsamhet bryter mot förbudet att vidmarknadsföring av vara, tjänst eUer annan nyttighet företa reklamåtgärd sominnebär utayttjande av bild eller namn på annan utan dennes samtycke, kanenligt första stycket dömas tiU böter dvs. i andra stycket kan ansvar drabba inte bara näringsidkaren självutan också anställda och andra som handlar för hans räkning. Med sistnämndauttryck åsyftas den som fullgör uppdrag för näringsidkare, exempelvisreklambyrå som bedriver marknadsföring. Endastfullbordat brott straffas. Försök och förberedelse lämnas sålunda straffritt.Den brottsliga gärningen får anses vara fullbordad först när det framställdaalstret används i reklamsyfte. Detta kan ske genom att reklammeddelandetoffentliggörs eller på annat sätt görs tillgängligt. Paragrafemahar något kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.2 och 7.5). 35 §§har utformats efter förebild av 5455 och 59 §§ upphovsrättslagen samt 1718och 21 §§ lagen om rätt tUl fotografisk bild. Densom vidtar reklamåtgärd som innebär att bild eller namn på annan utnyttjasutan dennes samtycke skall enligt första punkten i första stycket utge skäligtvederlag för utnyttjandet. Det är aUtså här fråga om ersättning för uteblivetarvode på grund av medverkan. Bestämmelsen tar i första hand sikte påskådespelare, idrottsmän och andra vars "image" ofta utnyttjas ireklam för oUka produkter. Men också mera anonyma personer har rätt tiUersättning. Beloppets storlek får bestämmas med hänsyn till praxis ireklambranschen. Andrapunkten avser främst dem som Inte brukar förekomma i reklamsammanhang. För demkan en reklamkampanj i vilken de förknippas med företag eUer produkterinnebära lidande. Reklamåtgärd som innebär att den avbUdade eller nanmgivneframställs som osympatisk eUer klandervärd kan naturligtvis också förorsakaskada för honom genom att han går miste om arbetsanställning, förlorar kimder isin affärsverksamhet eller t. o .m. utsätts för skadegörelse av personer somblivit uppretade av reklamen. Manmåste uppenbarligen räkna med att flera kan medverka till gärning som grandarskadestånd enUgt 3 §. En näringsidkare kan exempelvis uppdra åt en reklambyråatt utarbeta och genomföra en reklamkampanj som sedan visar sig strida mot 1 §.I fråga om skadestånd som av- Prop.1978/79: 2 64 sesi 3 § första stycket första punkten är god tro irrelevant. Näringsidkaren ärunder alla omständigheter skyldig att betala arvode för medverkan i reklam. Motskadestånd som avses i 3 § första stycket andra punkten kan han däremot fredasig, om han har iakttagit rimliga försiktighetsåtgärder. VUka krav som i dettahänseende skall stäUas får överlämnas till rättstiUämpningen att avgöra medhänsyn till omständighetema i det särskilda faUet. En näringsidkare bör kunnalita på en uppgift från en välrenommerad reklambyrå att samtycke föreligger. Mendet är inte bara näringsidkare som kan drabbas av skadeståndsansvar enligt lagrammet.Även anställda och andra som handlar för hans räkning kan ådra sig sådantansvar och åläggas att soUdariskt med andra våUande till skadan ersätta denna.Här kommer ansvarigheten för reklambyråerna in i bilden. Omen reklamförfattare som är anställd på en reklambyrå försummar att skaffaerforderligt samtycke och vidtar reklamåtgärder i strid mot 1 §, blir 3 § tUlämpligpå honom. Som anställd är emeUertid enligt 4 kap. 1 § skadeståndslagen vederbörandesansvarighet begränsad. Endast i den mån synneriiga skäl föreligger med hänsyntill handlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandesintresse och övriga omständigheter kan han sålunda åläggas ansvar för skada somhan vållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Istället bär reklambyrån i egenskap av arbetsgivare skadeståndsansvaret förarbetstagarens fel eUer försummelse i tjänsten. Enligt 3 kap. 1 §skadeståndslagen omfattar emeUertid detta ansvar endast person- eller sakskadasamt ren förmögenhetsskada genom brott. Sakskador saknar praktiskt intresse idetta sammanhang. Av 1 kap. 3 § skadeståndslagen följer vidare att personskadainte omfattar lidande som åsamkas någon genom reklamåtgärd i strid mot 1 § iden lag som föreslås . Det gäller i vart fall åtgärd som inte är brottslig. Ifråga om åtgärd som faller under 2 § i departementsförslaget kan det varatveksamt om lidande av nyssnämnt slag jämstäUs med personskada med hänsyn tillatt 1 kap. 3 § skadeståndslagen talar om lidande genom bl. a. brott mot den personligafriheten, genom annat ofredande som innefattar brott eller genom ärekränkningeller dylik brottslig gäming. övervägande skäl talar dock för att lidande ochförfång som avses i 3 § första stycket i departementsförslaget över huvudtaget inte omfattas av 1 kap. 3 § skadeståndslagen. Om inte annat föreskrivssvarar reklambyråema därmed solidariskt med uppdragsgivarna endast för sådanren förmögenhetsskada som avses i 3 § första punkten. Detta ansvar inträder förövrigt endast vid brottslig gärning dvs. när den anställda reklamförfattarenhar insett att samtycke saknas. En sådan ordning är inte tillfredsställande. Iandra stycket föreskrivs därför att den som har arbetstagare i sin tjänst skallersätta skada enUgt första stycket som arbetstagaren vållar genom fel ellerförsummelse i tjänsten. Prop.1978/79: 2 65 Detmåste förutsättas att ett förfarande som står i strid mot lag ibland kan ingåsom ett led i en ännu ej avslutad reklamkampanj. Den namngivne eller avbildadekan i en sådan situation ha ett berättigat intresse av att återståendereklammaterial förstörs eller ändras eller att man vidtar andra åtgärder meddet för att förebygga vidare missbruk. Undantagsvis kan han själv viljanyttiggöra materialet för annat ändamål. I enhghet härmed ges i första stycketmöjlighet för rätten att ålägga näringsidkaren eller den som eljest för hansräkning har hand om reklammaterialet, tryckplåtar, negativ och annan egendomsom använts för reklamåtgärden att mot lösen avstå egendomen tUl den namngivneeller avbildade. Lösenbeloppet får bestämmas efter vad som är skäligt. Dennu angivna lösenrätten kan enligt andra stycket inte göras gällande mot densom i god tro har förvärvat egendomen eller särskild rätt tUl den. ex. att en näringsidkare som i god tro har mottagit reklammaterial för enkampanj som han har beställt, inte kan tvingas avstå från materialet, även omreklambyrån som han har anlitat för kampanjen uppenbarligen har varit medvetenom att den som avbildats motsatt sig detta. Om emellertid näringsidkaren i densituationen skulle använda materialet för reklamändamål inträder straffansvarenligt 2 §. I 56 § upphovsrättslagenoch 19 § lagen om rätt till fotografisk bild öppnas möjlighet för rätten, attmeddela tillstånd till att verket eller bUden mot särskild ersättning tillupphovsmannen eller fotografen görs tUl-gänglig för aUmänheten eller eljestanvänds för avsett ändamål. Ett sådant tillstånd får lämnas, om det är skäligtmed hänsyn till det konstnärliga eller ekonomiska värdet eller övrigaomständigheter. Det skulle uppenbarligenstrida mot grunderna för den nu föreslagna lagstiftningen, om näringsidkare medhänvisning till de ekonomiska värden som har lagts ner i en planeradreklamkampanj kunde få rättens tillstånd att utnyttja bild eller namn på annanför reklamändamål mot dennes samtycke. Någon motsvarighet till de nyssnämndaparagraferna har därför inte upptagits i departementsförslaget. 5§Brott som avses i 2 § är i princip målsägandebrott. Eftermönster av 5 kap. 6 § skadeståndslagen föreskrivs i paragrafen att den sombrutit mot 1 § kan åläggas att bekosta tryckningen av dom i målet.Betalningsskyldighet för tryckningskostnaden kan åläggas näringsidkaren etc.oberoende av om någon vårdslöshet kan läggas honom tUl last. Paragrafenkorresponderar på denna punkt med skadeståndsregeln i 3 § första stycketförsta punkten. Enligt andra punkten kan t. ex. 5 Riksdagen1978179.1 saml. 1978/79: 2 66 enreklambyrå i egenskap av arbetsgivare åläggas ansvaret för tryckningskostnaden,även när endast oaktsamhet kan läggas den anställda reklamförfattaren till last. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om namn ochbild i reklam. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1978/79: 2 (Lagförslagavgivna av integritetsskyddskommittén; SOU 1976: 48) Härigenom förordnasi fråga om , dels att 4 kap. 11 § skall ha nedan angivna lydelse,dels att i balken skall Införas en ny paragraf, 4 kap. 6 d §', av nedanangivna lydelse. Densom i reklam olovligen använder bUd eller namn som uppenbarligen avser vissperson, dömes för olovlig reklam till böter. Med reklam förståsmeddelande som har till syfte att åstadkomma eller främja avsättning i kommersiellverksamhet av vara, fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst. Hemfridsbrott eller olagaintrång som ej är grovt, olovlig avlyssning som icke förövats å aUmän platseller förberedelse tUl sådant brott, ofredande som icke förövats å allmänplats eller intrång i förvar må åtalas av åklagare allenast om målsägandeangiver brottet till åtal eller ock åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt.Detsamma skaU gälla olaga tvång genom hot att åtala eller angiva annan förbrott eUer att om annan lämna menligt meddelande samt försök eller förberedelsetill sådant brott. Hemfridsbrott eller olagaintrång som ej är grovt, olovlig avlyssning som icke förövats å allmän platseUer förberedelse tUl sådant brott, olovlig reklam, ofredande som ickeförövats å allmän plats eller intrång i förvar må åtalas av åklagare allenastom målsägande angiver brottet till åtal eller ock åtal finnes påkallat urallmän synpunkt. Detsamma skall gälla olaga tvång genom hot att åtala ellerangiva annan för brott eller att om annan lämna menligt meddelande samt försökeller förberedelse till sådant brott. Dennalag träder i kraft den 11integritetsskyddskommitténs betänkande (SOU 1974: 85) Fotografering och integritethar föreslagits två nya paragrafer, 6 b § och 6 c §. 1978/79: 2 Lagom ändring i skadeståndslagen (1972: 207) Härigenom förordnasatt 1 kap. 3 § skadeståndslagen skall ha nedan angivna lydelse. Bestämmelsernai denna lag om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga omlidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten,genom annat ofredande, som innefattar brott, genom brytande av post- eller telehemlighet,intrång i förvar eller olovlig avlyssning eller genom ärekränkning eller dylik brottsliggärning. Bestämmelsernai denna lag om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga omlidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten,genom annat ofredande, som innefattar brott, genom brytande av post- eller telehemlighet,intrång i förvar, olovlig avlyssning eller olovlig reklam eller genom ärekränkningeller dyUk brottslig gärning. Dennalag träder i kraft den Lagom ändring i lagen (1960: 730) om rätt till fotografisk bild Härigenom förordnasatt 14 § lagen om rätt till fotografisk bild skall ha nedan angivna lydelse Rättentill fotografisk bUd, som utförts på beställning, tUlkommer beställaren, där ejannat uttryckligen avtalats. Fotografen äger dock på sedvanligt sätt utställa bUdeni reklamsyfte, såframt ej beställaren förbjuder detta. Rättentill fotografisk bild, som utförts på beställning, tillkommer beställaren, därej annat uttryckligen avtalats. Fotografen äger dock på sedvanligt sättutställa bilden i reklamsyfte, såframt ej bestäUaren förbjuder detta ellerannat följer av 4 kap. 6 d § . Beställarenav fotografiskt porträtt äger, ändå att fotografen förbehållit sig rätten tiUbilden, låta intaga porträttet i tidning eller tidskrift eller i skrift , såframt fotografen icke gjort särskilt förbehåll därom. Dennalag träder i kraft den Prop.1978/79: 2 69 Bilaga2 (Remitterade förslaget) Lagom namn och bild i reklam 1 § Näringsidkare får icke vidmarknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet företa reklamåtgärd sominnebär att annans bild eller namn utnyttjas utan dennes samtycke. 2 § Näringsidkare som uppsåtligeneller av grov oaktsamhet bryter mot 1 § skall dömas till böter. Förstastycket tillämpas även på anställd hos näringsidkare och på annan som handlarpå näringsidkares vägnar. 3 §Den som i strid mot 1 § utnyttjar annans bild eller namn skall utge skäUgt vederlag till denne. Sker sådant utnyttjande uppsåtligen eller av oaktsamhet, skall ersättning utgå också för annan förlust än uteblivet vederlag liksom för lidande och annat förfång. Densom har arbetstagare i sin tjänst skall ersätta skada som avses i förstastycket, om skadan har vållats av arbetstagaren genom fel eller försummelse itjänsten. 4 §Den som åsidosätter vad som föreskrivs i 1 § kan åläggas att mot lösen avstå egendom som används för reklamåtgärden till den som avbildas eller namnges eller att förstöra sådan egendom eller ändra den på visst sätt eller vidta annan åtgärd med den för att förebygga miss bruk. Förstastycket gäller ej mot den som i god tro har förvärvat egendomen eller särskildrätt till den. 5 §Brott som avses i 2 § får åtalas av åklagare endast om måls ägande angiver brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän syn punkt. 6 §Den som har brutit mot 1 § kan i mål om gärningen på yrkande av den som avbildats eller namngivits efter omständigheterna åläggas att bekosta tryckning i en eller flera tidningar av dom i målet. Bestämmel sen i 3 § andra stycket gäller även sådan tryckningskostnad. Dennalag träder i kraft . 1978/79: 2 70 Närvarande:f. d. justitierädet , regeringsrådet , justitierädet SvenNyman, justitierädet . EnUgtprotokoU vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav chefen för , statsrådet , beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till lagom namn och bUd i reklam. Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttranden: , och : Syftetmed det remitterade förslaget är att skapa ett skydd mot obehörigt utnyttjandeav annans namn eller bild i reklam. Genom förslaget får en delfråga påpersonlighetsskyddets område sin lösning. Departementschefen föreslår attregleringen sker genom en särskild lag, utformad efter mönster av den immaterialrättsligalagstiftningen. I motiven sägs att en sådan lag kan tjäna som utgångspunkt fören fortsatt utbyggnad av personskyddet på angränsande områden. Det är svårtatt på det smala underlag som detta lagstiftningsärende ger bedöma lagenslämplighet för det ändamålet. Granskningen av lagförslaget får i huvudsakavpassas efter det tillämpningsområde som detta direkt omfattar. Det förtjänaremellertid framhållas att det är angeläget att man kommerfram tUl en uppfattning om hur det rättsliga skyddet för den enskildespersonlighet i stort bör vara utformat i vårt land. Detremitterade lagförslagets sanktionssystem utgörs av regler om straff,ersättning till den vars namn eller bild har utnyttjats samt åtgärder för attförebygga fortsatt missbruk. Sakligt sett ligger tyngdpunkten klart på de civUrättsligapåföljderna. Vid remissbehandlingen har från några håll ifrågasatts om det överhuvud taget finns skäl att vid sidan därav också ha straffregler. Kommitténåberopade som främsta skäl för en kriminalisering att ersättning enligtallmänna skadeståndsrättsliga regler annars inte skulle kunna utgå för ideellskada och ren förmögenhetsskada. Detta motiv kan inte åberopas till stöd fördet remitterade förslaget, eftersom detta innehåller särskilda ersättningsregler.I övrigt har som skäl för en kriminalisering endast anförts att reglerna omförundersökning i brottmål därigenom blir tillämpliga. Prop.1978/79: 2 71 vilketkan bespara målsäganden kostnader för utredning. Detta argument har vissbärkraft, men den begränsas av att straff- och ersätt-ningsreglema ilagförslaget innehåller olika subjektiva rekvisit, vilket innebär attersättningsskyldighet i många fall kan föreligga utan att något brott ärbegånget. Departementschefen synes för övrigt själv inte räkna med att straffbestämmelsenskall få någon omfattande till-lämpning. Detta kan utläsas av hans hänvisningtill riksåklagarens uttalande att en kriminalisering inte kommer att krävanågra nämnvärda insatser av polis- och åklagarmyndigheterna. Trotsdet nu anförda viU vi inte avstyrka att straffbestämmelser tas upp i lagen.Härvid har vi bl. a. beaktat att det kan finnas fall då det framstår sompåkallat från allmän synpunkt att ett visst förfarande kan beivras, medan detmed hänsyn tUl målsägandens ställning kan vara svårt för denne att själv föratala om ersättning. Som exempel kan nämnas att bUder av kungaparet eller ettfrämmande lands statsöverhuvud utnyttjas i reklam på ett obehörigt sätt. Entyp av påföljd som inte synes ha varit på tal i ärendet är förbud vid vite motfortsatt användning av bUden eller namnet i reklam. Denna typ av påföljdanvänds i marknadsföringslagen. Den har också införts i 15 § andra stycketfirmalagen (1974: 156) som påföljd för firmaintrång. I direktiven till denpågående varumärkesutredningen (Ju 1974: 10) ingår att överväga införande av enförbudssanktion i varumärkeslagen, och har uttalat sig fören översyn av sanktionssystemet inom patenträtten, varvid bl. a. frågan om ensådan sanktion bör prövas (LU 1977/78: 10). Enförbudssanktion har bl. a. den fördelen framför straffsanktionen att den kanriktas mot juridisk person. Ett förbud kan förenas med ett vite som är såavpassat att det effektivt avhåller från fortsatta överträdelser, medan detinte är helt säkert att risken för straff och skadestånd får tillräckligpreventiv effekt i fall då stora ekonomiska intressen är inblandade. Om enförbudssanktion förenas med en möjlighet till interimistiskt förbud ges godaförutsättningar för snabba ingripanden. Även om en förbudssanktion i principbör ha civUrättslig karaktär föreligger inte något hinder mot att åklagare gesbefogenhet att väcka talan i fall där detta är påkallat från allmän synpunkt.Åtminstone om en sådan regel infördes skulle straffsanktionen troligen framståsom överflödig. Detkan inte komma i fråga att nu komplettera det remitterade förslaget med reglerom förbud. Sådana regler bör inte införas utan att frågan har utretts närmare,bl. a. genom remissförfarande. Tanken kan emellertid vara värd att pröva i detfortsatta lagstiftningsarbetet på området, i synnerhet om det skulle visa sigatt den föreslagna nya lagen inte förslår för att komma till rätta med sådantmissbruk av annans namn och bild som den riktar sig mot. Prop.1978/79: 2 72 Iett särskilt avsnitt i den aUmänna motiveringen behandlar departementschefenförhållandet mellan reklam och tryckfrihet. Denna fråga har under senare årdiskuterats i olika sammanhang, bl. a. i anslutning tUl lagstiftning omreklamen. Någon uttömmande reglering i tryckfrihetsförordningen (TF) har ännuinte kommit till stånd, trots att förslag till regler har lagts fram i två betänkandenav massmedieutredningen. Klart är emellertid att reklamen enligt gällande rättinte åtnjuter fullt tryckfrihetsrättsligt skydd. Ingripande mot reklam i trycktskrift har ansetts kunna ske enligt lagstiftning vid sidan av TF, omreklamåtgärderna är av utpräglat kommersiell natur och inte avsernyhetsförmedling eller åsiktsbUdning av det slag som det ligger i TF:s syfteatt värna. Detta innebär att det skall vara fråga om åtgärder som vidtas ikommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte, och vidare krävs att framställningamahar rent kommersiella förhållanden till föremål (se t. ex. prop. 1970: 57 s.6569 och 129131 och prop. 1973: 123 s. 3942 samt högsta domstolensuttalanden i NJA 1975 s. 589 och i beslut , SÖ 2024). Närdepartementschefen i remissprotokollet förordar att lagstiftningen om användningav annans namn och bUd görs tUlämplig endast på kommersiell reklam torde detvara den nu angivna begränsningen som åsyftas. Som departementschefen påpekarundanröjer en sådan begränsning inte alla oklarheter. SärskUt kravet attframställningen skall ha rent kommersiella förhållanden tUl föremål kan skapagränsdragningsproblem. Ett sådant problem, berörande tidnings löpsedel,behandlas i det nämnda rättsfallet NJA 1975 s. 589. Iremissprotokollet tar departementschefen i anslutning tUl uttalanden avkommittén och remissinstanserna upp vissa frågor rörande marknadsföring avtidningar och böcker. Dessa frågor synes ha begränsat intresse för tUlämpningav den föreslagna lagen och vi anser oss inte ha anledning att närmare ingå pådem. Föratt ange i vUka sammanhang annans bUd eller namn inte får utnyttjas används i 1§ uttrycket reklamåtgärd. Någon definition av detta uttryck ges inte i lagen. Ispecialmotiveringen hänvisas beträffande uttrycket tUl vad som har anförts iförarbetena tUl 2 § marknadsföringslagen. Dessa innehåller emellertid intenågon närmare precisering av uttryckets innebörd. En sådan precisering behövsinte heller i den lagen, eftersom där talas om vid marknadsföring företagen"reklamåtgärd eller annan handling". Såsomdepartementschefen framhåller i den allmänna motiveringen är reklambegreppetvarken entydigt eller lätt att bestämma. I termen reklam såsom den vanligenanvänds torde dock ingå att det skall vara fråga om någon form avmasskommunikation eller åtminstone om ak- Prop.1978/79: 2 73 tivitetersom vänder sig till en större personkrets (jfr reklamutredningens betänkande SOU1972: 7 s. 1923). TUl reklamåtgärd torde med andra ord normalt inte hänförasett individuellt utformat meddelande som riktas tUl en viss person. Av motiventill den föreslagna lagen att döma är emellertid avsikten att lagen i likhetmed marknadsföringslagen i princip skall vara tillämplig även på meddelandenav detta slag. Detta talar för att ordet "reklamåtgärd" borde försesmed ett tillägg liknande det i 2 § marknadsföringslagen. En sådan formuleringger emeUertid regeln ett ganska vidsträckt och svåröver-blickbart tUlämpningsområde.Lämpligare synes därför vara att helt undvika uttrycket "reklam" utom i lagens rabrik, där det bör kunna stå kvar och i stället begagna det imarknadsföringslagens 6 § förekommande uttrycket "framstäUning". Enligtuttalande i remissprotokollet skall skyddet för annans namn omfatta ocksåkonstnärsnamn och liknande, om de är allmänt kända. Vi vUl ej göra någonerinran mot att uttrycket "namn" här tolkas på detta vidsträcktasätt. TUl namn skall emellertid enligt motiven hänföras också sådana titlar ochyrkesbeteckningar som tveklöst identifierar den avsedda personen, t. ex. "statsministem"eller "överbefälhavaren". En så vidsträckt tolkning kan enligt vårmening inte godtas. I och för sig finns det goda skäl för att låta skyddetomfatta även dylika beteckningar, varvid emellertid måste beaktas att det ärindividen som skall skyddas, inte ämbetet eller befattm"ngen. Skall ettskydd uppnås fordras emeUertid en uttrycklig bestämmelse härom. I paragrafenbör därför föreskrivas att med namn jämställs annan beteckning som klart utpekarviss person. Beteckningen bör vara sådan att den inte kan hänföra sig tillannan än en viss person och det bör också stå klart att det är individen somåsyftas. Det här föreslagna tillägget kommer att omfatta inte bara sådanayrkesbeteckningar som nämndes utan också exempelvis beteckningar somidentifierar en person genom att ange dennes släktskap med en namngiven personeller förhållande till en viss fastighet. Detkan i detta sammanhang vara skäl att påpeka att skyddsobjektet i den föreslagnalagstiftningen är ett annat än inom den immaterialrättsliga lagstiftningen.Det skydd som där ges för namn är inriktat på namnet som sådant. Detta gällerbåde namnlagens särbestämmelser om skydd för egenartat släktnamn och reglernaom hinder mot registrering av varumärke, mönster eller firma som innehållernågot som kan uppfattas som annans släktnamn m. m. Det fordras endast att frågaär om ett faktiskt förekommande namn, och det krävs inte att tanken leds tillnågon viss bärare av namnet. Av syftet med den nu föreslagna lagen följerdäremot att namnet skall avse en viss person. Det är dennes identitet somlagen skall skydda mot obehörigt utnyttjande. I praktiken torde regeln såvittgäller användning av namn inte bli tillämplig 6 1978f79.1 saml. Prop.1978/79:2 74