prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Om vi kunde minska de olikasnedvridningseffekterna så skulle ytterligare ränteanpassningar för att uppnåmarknadsjämvikt kunna komma att visa sig onödiga. Genom atl förbättradeförutsättningar för en utvecklad obligationsmarknad skulle föreligga, sä skulletroligen inte heller bankerna behöva svara för en sä stor del avobligationsköpen som och deras höga förräntningskrav därmed spela mindreroll än . Så länge vi inte kommit till rätta med olika faktorerssnedvridande effekter sä finns det enligt min mening små förutsättningar altsläppa obligationsräntan helt fri eller slopa emissionskontrollen. Hushällenskre-ditefterfrägan skulle visserligen inte direkt kunna komma lill uttryck pä obligationsmarknaden,men goda marknadsförutsättningar skulle föreligga för olika företag att ta uppobligationslån för att bevilja konsumlionskre- Prop.1978/79:165 62 diter av olika slag. Detta skulle inte, som bankföreningenmenar, bara gälla institut som bedriver konsumtionskreditgivning utan också devaruprodu-cerande företagen. När del gäller sedvanliga bankkrediter är det uppenbartatt om en helt fri räntesättning tilläts, så skulle detta kunna leda till enkraftigt ökad konsumtionskreditgivning. De ekonomiska incitamenten föreliggerför säväl banker som hushåll som många hushåll på grund av dekraftigt höjda fastighetspriserna kan erbjuda fullgoda säkerheter. Det skulledärför vara nödvändigt att para frisläppandet av räntan med en kvantitativreglering av konsumtionskredilgivningen. Genom att kontrollera räntan bibehåller man i stället deekonomiska incitamenten för bankerna att i första hand lillgodose företagenskreditbehov, vilket ur samhällelig synvinkel ofta är nödvändigt och önskvärt.Önskemålet att hälla nere räntenivån på kreditgivningen till företag pä rimliganivåer, kommer delvis i konflikt med önskemålet att ge nya investeringsprojektmöjlighet att dra till sig kredilresurser genom ränlekonkur-rens. påpekar kräver en högre risknivå högre ränta. Nya företag ochprojekt behöver också kunna erbjuda högre ränla än etablerade företag på grundav att de har relativt fä övriga bankaffärer. Bankerna har nämligen ettföretagsekonomiskt intresse av att beakla hela kundförhållandet vidkredilbeviljningen. Mot behovei av en högre ränta talar ä andra sidan attbanken - om den tror på del nya företaget - kan hoppas på goda framtidaaffärer. Även om jag med hänsyn till vad jag nu anfört ser ett visst behov aven fri räntesättning, väger de argument som talar mot en sådan enligt minmening tyngre. Jag anser det emellertid lämpligt att, som utredningenframhållit, i mycket hög grad anpassa räntenivån till vad jämvikten påkreditmarknaden kräver. Med de förutsättningar som föreligger är det emellertidenligt min mening svårt att se hur man f. n. helt skall kunna avstä från altgenom regleringar styra resursallokeringen i enlighet med samhällets önskemål.Jag vill i sammanhanget erinra om att den kreditpoliliska regleringen kommeratt ses över i enlighet med uttalanden i propositionen om förlängning av lagenom kreditpoliliska medel (prop. 1978/79:47). har i sitt betänkande lagtsärskild tonvikt på industrins finansiella problem. Mot bakgrund av de storakrav som kommer att ställas på industrisektorn framstårdetla som naturligt och motiverat. Induslrins finansiella problem intar därfören central plats också i min föredragning. I det följande kommer jag först att mycket kortfaltatpresentera kapital- Prop.1978/79:165 63 marknadsutredningens redovisning av industrins reala ochfinansiella utveckling . Därefter redovisar jagutredningens diskussion om de samband som råder mellan företagens finansiellasituation och deras investeringsbenägenhet. Mot denna bakgrund redogör jag förkapitalmarknadsulredningens syn på den svenska industrins framtida problem. Somjag lidigare har nämnt har sedan kapitalmarknadsutredningenlade fram sitt betänkande långtidsutredning presenterats. Denna fårdärför bilda bakgrund till en diskussion om de krav som kommer att ställas påindustrins reala och finansiella utveckling. presenterar jagöversiktligt kapitalmarknadsutredningens förslag till åtgärder för atl förbäuraindustrins försörjning med risk- och lånekapital. Jag redovisar i anslutninghärtill också min allmänna inställning till dessa förslag. I samband med mingenomgång av de olika institutionella sektorerna återkommer jag till en meringående diskussion om utredningens förslag och remissinstansernas syn pådessa. 2.2.2 Industrins reala och finansiella utveckling tillmitten av De olika näringsgrenarnas relativa belydelse harsuccessivt förändrats under . Bakgrunden härtill utgörslill stor del av den kraftiga inhemska och utländska ekonomiska tillväxten ochdärmed förknippade ökning och förskjutning i den samlade efterfrågan på varoroch tjänster. Förindustrins del har utvecklingen inneburil atl produktionsvolymen ungefärtrefaldigats . I löpande priser har produktionen ökat iungefär samma takt som den totala produktionen i och det relativabidraget till BNP har legat oförändrat kring drygl under perioden.Samiidigi har sektorns andel av sysselsältningen minskal frän är 1950 till27 % är 1975. Förskjutningarna mellan olika branscher inom industrin har varitbetydande. Tillväxtenoch omstruktureringen av svenskt näringsliv har ställt stora krav på såvälarbetskraftens rörlighet som pä nybildningen av kapital. Den ökning avindustriproduktionen som inträffat kan, förutom av den tekniskautvecklingen, förklaras av att varje anställd inom industrin till sin hjälp fåtten väsentligt större kapitalutrustning. Totalt har kapitalvolymen inominduslrin ökat med i genomsnitt 1950. Denna ökning haråstadkommits genom en årlig tillväxt av investeringsvolymen med i genomsnitt . Induslrins kapitalintensitet, mätt som realka-pitalvolym perarbetstimme, har därigenom mer än fyrfaldigats . Industrins räntabilitet på det totala kapitalet före skattuppgick i genomsnitt till . Den sjönk däreftervarje femårsperiod fram t.o.m. 1966-1970, då den uppgick till . Underperioden -1975 steg räntabiliteten åter något till . Prop.1978/79:165 64 Räntabiliteten på det egna kapitalel har legat överräntabiliteten på det totala kapilalet. Detta är en följd av den s.k.hävstängseffekten, som innebär att avkastningen på det egna kapitalet höjsgenom atl den avkastning som uppnås pä lånade medel, utöver vad som krävs föratt erlägga läneräntan, tillfaller det egna kapitalet. En förutsättning härförär givetvis att företagen kan uppnå en högre avkastning än låneräntan på demedel de lånar upp. Denna hävstångseffekt blev särskilt påtaglig . Den höjning av totalräntabiliteten som då inträffade ökadeskillnaden gentemot låneräntan, vilket ledde till att räntabiliteten pä detegna kapitalel ökade snabbare än totalräntabilitelen. Den i del längre perspektivet låga räntabiliteten ikombination med snabbt växande industriinvesteringar har lett till att dessa iallt större utsträckning fått lånefinansieras. Resultatet har blivit attskulderna vuxit snabbare än det totalt arbetande kapitalet i induslrin.Soliditeten, mätt som eget kapital inklusive obeskattat kapital i relation tilltotalt kapital exkl. handelskrediter, sjönk därigenom gradvis från år 1950till . Den ökade skuldsättningen har möjliggjorts av en snabbuppgång av kreditutbudet och betydande förändringar i skuldstrukturen ägde rum19661974. Ungefär hälften av företagens upplåning kommer från den ickeorganiserade inhemska kreditmarknaden och från s.k. rörelsegenererade kreditersom t.ex. pensions-, skatte- och löneskulder. Den organiserade svenskakreditmarknaden har haft en minskande betydelse för industrins finansiering.Detsamma gäller därmed också för de kreditpolitiska åtgärder som omedelbarlpåverkar denna marknad. Upplåningen på den organiserade svenska kreditmarknadensvarade för av industrins totala upplåning, vilket kan jämföras med30 % 1966. Ett annat betydelsefullt drag i utvecklingen av industrins kreditförsörjningär den ökade utlandsupplåningen. De utländska kredilorerna, exklusive utländskakoncernskulder, svarade 1966 för av industrins totala skulder. Denna andelhade ökat till . När det gäller utvecklingen på den organiserade svenskakreditmarknaden har affärsbankernas relativa belydelse som kreditgivareminskal markant . Av industrins totala upplåning pä dennamarknad svarade affärsbankerna 1975 endast för jämfört är 1966.Betraktar man affärsbankslånen exklusive de s. k. återlånen, dvs. lån vilkabankerna finansierar genom egen upplåning i AP-fonden, accentueras dennanedgång ytterligare. Även försäkringsbolagens relativa betydelse för industrinsupplåning har minskat. I stället har mellanhandsinslitutens utlåning och olikaspecialkrediter ökat sin andel av industrins upplåning pä den organiseradesvenska kreditmarknaden. Mellanhandsinslitutens utlåning består av lån frånInvesteringsbanken, Industri- och Företagskredil, Exportkredit och en delandra mindre betydelsefulla kreditkällor. Prop.1978/79:165 65 tydelse sammanhänger med en kraftig ökning avlokaliseringslänen . Skuldstrukturen skiljer sig avsevärt mellan förelag iolika storleksklasser. Upplåningen från den icke organiserade svenskakrediimarknaden betyder relativt sett mest för de smä företagen, medan derörelsegenererade krediterna har en större relativ betydelse för de storaföretagen. Den svenska organiserade kreditmarknaden, exklusiveobligationslånen, betyder mest för de mindre företagen, medan obligationslånenoch de utländska lånen har slörsi belydelse för de större företagen. Efter denna kortfattade redovisning av industrins realaoch finansiella utveckling , övergår jag nu tillkapitalmarknadsutredningens diskussion om sambanden mellan företagensfinansiella situation och deras investeringsbenägenhel. 2.2.3 Industrins finansiella situation ochinvesteringsbenägenhel enligi kapnalinarknadsulredningen diskuterar i sitl betänkandevilka faktorer som päverkar företagens investeringsbenägenhet. Utredningenframhäller att våra kunskaper pä detla område inte är så stora som man skulleönska. Särskilt svårt är del självfallel att kvantifiera de olika faktorernasbetydelse. Frågan om vad som bestämmer induslrins investeringarbrukar enligt utredningen traditionellt besvaras med att företaget investerarsä längt som det finns lönsamma projekt och sä långt extern finansiering vidbehov kan ordnas. Innebörden av detta är atl det är möjligt att påverkainvesteringsvolymen genom att lätta respektive strama åt kredittillförseln sålänge del finns lönsamma investeringsprojekt. Om sädana projekt saknas är det däremotverkningslöst att försöka öka investeringsvolymen genom lättnader ikreditpolitiken. Tillgängen på lönsamma investeringsprojekt är beroende avi vilka kvantiteter och till vilka priser företagen räknar med atl kunnaavsätta sina produkler samt av vilka kostnader som företagen räknar med skallvara förknippade med produktionen. Vid sidan av lönekostnaderna spelar därvidkapitalkostnaderna en väsentlig roll. Kapitalkostnaderna är produkten av ettflertal faktorer bland vilka låneräntan, avkastningskravet på eget kapital ochskattesystemets utformning är de viktigaste. Utredningen konstaterar all kapitalkostnaden givetvissjunker om läneräntan sjunker. Därigenom ökar tillgången på lönsammainvesteringsprojekt. Utredningen framhåller ocksä att om läneräntan beror avhur mycket företagen behöver låna. blir definitionen av vad som är lönsamtberoende av hur många "lönsamma" projekt företagen har. Avkastningskravet pä eget kapital varierar säväl övertiden som mellan olika länder. En faktor av betydelse är avkastningen påalternativa placeringar. En annan mycket betydelsefull faktor är den risk somär förknippad 5 1978179. Prop.1978/79:165 66 Om risken ökar stiger avkastningskravet.Enligt utredningen innebär bl.a. en sänkt soliditet att företagens riskkostnadökar, vilket alltsä höjer avkastningskravet. Om solidiletsnivän blir mycket lågär det möjligt att företagen över huvud taget inte är beredda att expanderasnabbare än vad som kan uppnäs genom vinstnedplöjning. Utredningen pekar ocksåpå en rad faktorer, som kan öka företagens benägenhet alt tolerera en sänktsoliditet, t.ex. statliga stödinsatser till industrin, förekomsten av lättrealiserbara finansiella tillgångar samt tillgång på lämpligt utformadelångfristiga län. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen attinvesteringarna kan sägas vara beroende av länekostnaden och företagensbenägenhet att skuldsätta sig, den förväntade vinstnivån, aktieägarnasavkastningskrav och tillgången på nyemissionsmedel. Den allmänna vinstnivån isin tur är resultatet av produkt- och faktorpriser samt det teknologiskakunnande och den produktkvalitet som beror på mångåriga satsningar på forskningoch utveckling. Det uppstår ett växelspel mellan dessa faktorer över tiden.Förväntningarna bestäms, föruiom av den rådande vinslsitualionen, av denbedömda framtida kostnadsutvecklingen, de framtida marknadsutsikterna och ivilken utsträckning man har förtroende för de näringspolitiska beslutsfattarna.Den faktiska vinsten bestämmer sedan tillgången pä interna fmansieringsmedel. 2.2.4 Industrins framtida problembild diskussion om industrinsframtida problem tar i stor utsträckning sin utgångspunkt i denlångtidsbedömning som presenterade 1976 och somavser utvecklingen . Analysen visar att industrins behov av extern finansieringblir stort. För det första väntas det finansiella sparandet, dvs. skillnadenmellan bruttosparandet och de materiella bruttoinvesteringarna, fortsätta attförsämras. För det andra vänlas investeringarna i finansiella tillgångar växastarkt. Sammanlaget innebär detta att det totala externa finansieringsbehovetunder 1970-talels sista stiger kraftigt jämfört med närmast föregåendefemårsperiod. Totalräntabiliteten före skatt förväntas ligga markant övergenomsnittet för , om än ej på den nivå som uppnåddes . Härigenom blir differensen mellan totalräntabilitelen ochförelagens genomsnittliga upplåningsränta relativt stor. Den s.k. hävstängseffekten ger vid denna utveckling enkraftigare förbättring av räntabiliteten på det egna än på det totalakapitalel. Förbättringen av räntabiliteten bygger pä tvä väsentligaförutsättningar. Den ena gäller löneandelens utveckling, den andra attrealräntan kommer att fortsätta att vara negativ. Löneandelen förutsätts liggapä för svenska förhållanden osedvanligt låga nivå. 1978/79:165 67 osannolikt att löntagarna kommer alt acceptera en sädanutveckling. Man anser det i stället realistiskt att räkna med en högrelöneandel än i de redovisade kalkylerna. I detta sammanhang vill jag betona att knappast nägonremissinstans bestrider all industrins lönsamhet och allmänna finansiellasituation mäste förbättras. Enligt LO:s mening måste industrins lönsamhet höjasöver de senaste årens låga nivå. Den nivån är nämligen inte förenlig med målenom tillväxt och tryggad sysselsättning. Å andra sidan är det enligt LO:s meninginle rimligt att under en följd av år upprätthålla en generell vinstnivå somligger pä nivå. Mol detta talar fördelningspolitiska skäl. Dessulomkan det av effektivitetsskäl vara olämpligt atl upprätthälla en alltför högsjälvfinansieringsgrad. Enligt LO:s mening är det på sikl nödvändigt allkonflikten mildras mellan strävan att åstadkomma en snabb kapitalbildning inominduslrin och fördelningspolitiska mål liksom att kapitalförsörjningen sker iformer som bidrar till ökad ekonomisk demokrati. SAF anser i sitl remissvar att starka skäl talar för altförelagens soliditet måste förstärkas. Den förändrade internationella miljön -ökade valutarisker och minskad stabilitet i avsätlningsförhållandena - bordekräva en ökad andel eget kapital. efterlyser i dettasammanhang en mer ingående diskussion av soliditetens roll som bestämningsfaktorför invesleringsefterfrågan än den som förs i utredningen. Enligt industriverketär det givetvis tänkbart att företagen tvingats öka sin skuldsättning för attkunna genomföra sina investeringsplaner, men det förefaller ocksä möjligl allföretagen helt enkelt anpassat sig till förhållandena på kreditmarknaden ochfunnit det fördelaktigt att öka sin skuldsättning i förhållande till det totalakapitalet. För detta talar enligt industriverket att utbudet av fördelaktigakrediter ökat. Detta har medfört att företagen kunna låna mer utan att öka sittrisktagande i motsvarande mån. pekar ocksä på den ökning somskett i de rörelsegenererade krediternas betydelse. Den soliditet somerfordras för att ge företagen tillfredsställande motståndskraft mol förlusterskulle därmed kunna vara lägre . Det statistiska material som kapitalmarknadsutredningenpresenterat sträcker sig i de flesta fall till 1975. har företagensfinansiella situation ytteriigare försämrats. Vinstmarginalerna som 1975 hadekrympt så att de låg i närheten av genomsnittnivån för perioden 1950- 1975fortsatte under de två nästföljande åren att krympa så att de 1977 varavsevärt mindre än 1975. De kraftigt sjunkande vinsterna i kombination med enfortsatt ökning av totalkapitalet ledde tiU en drastisk sänkningav totalräntabiliteten, så att den endast uppgick till 1,vilkel kanjämföras med 9,under och 6,i genomsnitt för perioden1971-1975. Eftersom skuldkvoten fortsatte att stiga somföretagens ge- 1978/79:165 68 nomsnittliga låneränta sleg fick den sjunkandetotalräntabilitelen genom en omvänd hävstångseffekt förödande konsekvenser förräntabiliteten på eget kapital, som sjönk frän 14,till minus 4,3%under 1977. Efter skatt var räntabiliteten ännu lägre eller minus 5,. Trots en kraftig nedgång i bruitoinvesteringarna under1977 ledde detta lill alt självfinansieringsgraden minskade mycket starkt fråndrygt imiler till under 1977.Räntabilitetsned-gängen ledde dessulom till atl soliditeten fortsatte atlsjunka så all den endast uppgick lill . Dä har företagengottskrivits infla-tionsvinsler på sitt realkapilal genom att detta värderatstill äteranskaff-ningsprisei'. tycks vinstnedgången hos de störreindustriföretagen ha upphört och möjligen förbytts i en begränsad uppgång. Sedan kapitalm;irknadsulredningen lade fram sittbelänkande har som jag har nämnt LU 78 presenterats. Denna tar ihuvudsak sin utgångspunkt i den situation som rådde . Från denutgångspunkten analyserar utiedningen den utveckling av förelagens finansiellasituation som krävs för att den nödvändiga invesleringstillväxten fram till1983 skall komma till stånd. Utredningens slutsatser om vilka krav som ställspä företagens finansiella utveckling stämmer i sina allmänna tendenser välöverens med de slutsatser som kapitalmarknadsutredningen drog med utgångspunkti ärs längtidsbedömning. LU konstaterar att den trendmässiga nedgången i företagenssoliditet måste bryias. Företagens vinster måste också förbättras. LU räknarmed att vinsterna skall öka års botlenläge tillungefär den nivå, mätt som procentuell andel av förädlingsvärdet, vilkennoterades första år. Detla innebär en relativt kraftiguppgång av förädlingsvärdets vinstandel och begränsar utrymmei förlönehöjningar. 1 LU har också den mot vinst- och investeringsutvecklingenkorresponderande räntabilitetsutvecklingen beräknals. Kalkylerna visar på enräntabilitetsuppgång , som av utredningen anses vara iknappaste laget för att hell säkerställa investeringsprognosens realiserande.Industriföretagens genomsnittliga reala räntabilitet på eget kapital efterskatt beräknas öka från utgångslägets bottennivå omminus lill 1983. Räntabilitetsnivån skulle därmed 1983 ligga något överden avkastningsnivå som noterades första är. Den liggerdäremot klart under det ränlabilitetstal som uppnåddes . Utredningens kalkyler visar, atl den förutsattavinstuppgången inte i sig räcker till för att stoppa den ogynnsammasoliditetsutvecklingen. Om soliditeten inte skall försämras behövernyemissionsvolymen fram lill 1983 växa till ca 2 miljarder kr.per år i löpande priser, vilket med hänsyn taget till prisutvecklingen ärungefär i nivå med volymen underde storaemissionsären 1975 och 1976. Dennanyemissionsvolym kan te sig hög men den inkluderar inte bara nyemissioner överbörsen utan Prop.1978/79:165 69 ocksä andra tillskott av eget kapital - inte minst de somsker till de statliga förelagen. För egen del villjag i detta sammanhang framföra följande. Om det skall vara möjligt att höja den allmännalevnadsstandarden mäste industrin genom offensiva investeringar förbättra sinproduktivitet samt bygga ut sin produktionskapacitet pä områden, där den kanräkna med alt vara konkurrenskraftig. Ett första villkor för atlnyinvesteringarna skall ta fart på allvar är självfallet att kapacitetsutnyttjandetinom industrin ökar. För att förelagen skall vara beredda all genomföra denödvändiga investeringarna måste emellertid också investeringarnas avkastningstå i ett rimligt förhällande till den risk som investeringarna medför ochkostnaden för länekapital. Som kapitalmarknadsulredningen framhållil är vårakunskaper om de exakta sambanden mellan avkastning, risk ochinvesteringsbenägenhet inte så fullständiga som man skulle kunna önska. Detråder emellertid enligt min mening inget tvivel om atl den nuvarandekombinationen av förväntad avkastning och risk inte i längden kan bestå omföretagens investeringar skall kunna stiga till en rimlig nivä. Såväl kapitalmarknadsutredningen som LU diskuterar vilkaförändringar i företagens finansiella situation som är nödvändiga omindustrins investeringar skall utvecklas pä ett sätt som stär iöverensstämmelse med det önskvärda utvecklingsförloppet för den svenskaekonomin. Mot bakgrund av utredningarnas analyser är det enligt min meninguppenbart alt räntabiliteten inom induslrin mäste förbättras. Denräntabilitelsnivå som rådde och i stor utsträckning också under 1978är inte bara oförenlig med en rimlig investeringsutveckling, utan skulle ocksä,om den blev bestående hota en stor del av den svenska industrins överlevnad.Somjag tidigare påpekat ifrågasätter inte heller remissinstanserna attindustrins lönsamhet och allmänna finansiella situation mäste förbättras.Samtidigt som det är angeläget att industrins lönsamhet förbättras pä nuvarandenivå är det enligt min mening viktigt att av stabiliserings- ochfördelningspolilis-ka skäl undvika alltför höga vinstnivåer. Det starkt växande statliga upplåningsbehovet ledersannolikt till en relativt hög real kapitalmarknadsränta pä länga placeringar.Det är i och för sig angelägel att placerarna kan erhålla en positiv realränta.Detta är somjag lidigare understrukit en förutsättning fören väl fungerandekapitalmarknad. innebär det dock att företagen måste slälla högrekrav på avkastningen på totalt investerat kapital. Allmänt gäller som en nödvändigförutsättning för att uppnå en rimlig investeringstakt att räntabiliteten pätotalt kapital är högre än låneräntan. Investeringsverksamheten påverkas dockäven om denna förutsättning är uppfylld ocksä av företagens soliditet och olikaslag av risker som är förenade med investeringsverksamhet. Det finns därföranledning att uppehålla sig vid förelagens solidi-tetskrav och risksituation. Prop.1978/79:165 70 Företagens risk kan som kapitalmarknadsulredningen visatses som sammansatt av dels den reala risken, dels den finansiella risken. Denreala risken anger osäkerheten i avkastningen på det totala kapitalel och sammanhängermed sädana faktorer som de intemtionella konjunktursvängningarna, den inhemskaekonomiska politikens möjlighet att hälla en stabil relativ kostnadsnivå iförhållande till utlandet samt specifika risker för det enskilda företaget, I. ex. om marknaden för dess produkterutvecklas som förväntat, om teknologiska risker i produktionen kan elc.Den finansiella risken är den risk som uppstår genom atl en stor del av detinvesterade kapitalet har länefinansierats och räntorna på dessa lån utgörfasta betalningsförpliktelser. Därigenom fortplantar sig variationer i avkastningenpå totalt kapital till ännu större variationer i avkastningen pä egel kapital.På samma sätt som räntabiliteten på eget kapital genom den s.k.hävstångseffekten kan bli väsentligt högre än räntabiliteten på totalt kapitalom den överstiger låneräntan så kan även risken för det egna kapitaletflerdubblas genom motsvarande hävstångseffekl.