prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksskatteverkethar i en publicerad rapport vid KFM i ,och föreslagit att det vid dessa myndigheter inrättas tjänsterför utredning, bedömning och rådgivning avseende företagsekonomiska frågor.Förslaget är utmärkt. Inget hindrar atl sådana tjänster också tillförs övrigakronofogdemyndigheter i riket. Administrativt kan saken lösas så atl ensakkunnig ekonom betjänar flera Prop.1978/79:105 519 myndighelerinom en och samma region. möjligheler att fullgöra sinaexekutiva uppgifier och inte minsl fungera som lillsynsorgan skulle härigenomavsevärt förbättras. Samhällets förutsättningar atl bekämpa ekonomiska brottinom konkurslagstiftningens ram skulle dessutom effektiviseras. Dengrupp inom USS. som föredrar alt kronofogdemyndigheterna tilldelasförvaltningsuppgifter i den framlida organisationen, anser att länsstyrelsernamot bakgrund av vad som har sagts utgör ell bättre alternativ somtillsynsorgan än kronofogdemyndighet. Kommittén har dock avvisal en sådanlösning. Det sker med den motiveringen alt har ringa anknyiningtill konkursförvaltning och att det med hänsyn lill ordinarieverksamhei ter sig främmande att lägga tillsynen på denna myndighet. Gruppen ställer sigfrågande för kommitténs argument mol lämplighet somtillsynsorgan. 1 stället är det väl så all i åtskilliga avseendenhar just övervakande uppgifter. Myndigheien saknar inte heller kunskaper ocherfarenhel inom exekulionsrättens område. Det kan här vara tillräckligt atterinra om atl alltjämt är överexekutor och all uppbördsenhetenpå skatteavdelningen har direkia kontakter med kronofogden i dennes egenskap avindrivningsmyndighet. Inom finns också tillgång tiU personal medekonomisk, revisions-teknisk och juridisk utbildning. Delsamma gäller vUkeltidigare har framhållits arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Enligt gruppens meningligger det i öppen dager att lämpar sig bäst som tUlsynsorgan.Därmed har inte sagts något som i det föregående har undersimkits attkronofogdemyndigheterna med viss angiven förstärkning skulle vara mindrelämplig. Den ordningen skulle dock med all sannolikhet bli mer tungrodd. Detavgörande för gruppens ställningstagande till förmån för somtillsynsorgan är emellertid atl den lösningen inte stänger möjligheten attutnyttja kronofogdemyndigheten som förvaltare. Skullevalet stå mellan kronofogdemyndighet och annal organ än länsstyrelse är USShelt enig. Det råder ingen som helsl tvekan att kronofogdemyndigheten i ensådan sUuation utgör den enda tänkbara lösningen. FOK:FOK har inget att invända mot att institutet "rättens ombudsman"avskaffas. blir f.ö. delvis en naiurlig följd av förvallarens merasjälvsländiga ställning. Såsom utredningen funnil bör dock fortfarande finnasell särskilt organ för tillsyn över förvaltningen. Utredningen har därvidföreslagit kronofogdemyndigheten. FOKhar förståelse för vad utredningen anfört angående val av tillsynsorgan. Mankommer dock iiite ifrån att kronofogdemyndigheten som tUlsynsorgan kan kommaatt uppträda i sinsemellan motstridiga roller. FOK anser därför att också denav utredningen diskuterade tanken på Prop.1978/79:105 520 länsstyrelsensom tillsynsorgan ytterligare bör övervägas. Om styrelsen skulle tillerkännasbefogenheten bör den kunna låta sig företrädas av kronofogdemyndighelen, där såkan ske utan att kronofogdemyndighetens dubbla funktioner skapar ensvårbemästrad situation. Ledamoteni FOK och den sakkunnige 1 samma kommitté Jäderqvist anmälde avvikandemening i vad avser fråga om val av tillsynsorgan och förordade all kommitténsyttrande i denna del borde ha följande lydelse: FOK kan ansluta sig till delresonemang som förts av utredningen när del gäller valel av lillsynsorgan ochlillsiyrker således förslagei i denna del. Kommittén fömtsätter därvid atlpersonalen på kronofogdemyndighelen erhåller den utbildning som är erforderligför tillsynens utövande. Advokalsamfundet:Kommittén föreslår att rättens ombudsman (RO) avskaffas och all tillsynen överkonkursema läggs på kronofogdemyndigheterna, varvid kommittén föreslår andrabefogenheler för tillsynsmyndigheten än dem som gäller för en RO.Samfundet, som inte kan finna några sakliga skäl för den försvagning avkonkursförvallningen som blir följden av kommitténs förslag, vill först anlägganågra synpunkter på frågans behandling i lagsiiftningsarbeiei. Förstmå erinras om att RO-funktionen i dess nuvarande utformning existerat underlång tid, vUkel bl.a. medfört atl i landet finns ett inte obetydligt antalpersoner främst advokaler, som är i besittning av mycket betydande erfarenhetsom RO i konkurser och som har stor vana vid de affärsmässiga och rättsligabedömningar som skall göras under en konkursavveckling. Det kan inte på sakligagmnder hävdas att den nuvarande ordningen för tillsyn genom RO inte skulle iallt väsentligt fungera på ett tillfredsställande sätt. Denna uppfattning tordedelas av konkursdomare, förvaltare och borgenärer. Lagberedningenhar uppenbarligen hyst ovannämnda uppfattning, då den i sittbetänkande med förslag tiU ackordslag (SOU 1968:41 sid 77 O klart uttalade attden i sitt fortsatta arbete inte avsåg att avskaffa RO-funktionen och attinstitutet synes välgrundat i konkurs. En av ledamötema i lagberedningen varordföranden i kommittén och två av kommitténs ledamöter var sakkunniga ilagberedningen. Samtliga stäUde sig bakom lagberedningens uttalande.Lagberedningen fick inte fullfölja sin ursprungliga uppgift, utankonkursfrågorna anförtroddes i stället åt kommittén, i vilken företrädare föråsikter i riktning mol statligt bedriven, till stora cenlrala administrativaenheter koncentrerad konkursförvaltning uppenbarligen kommit atl spela enbetydande roU. TUl detta kom direkliven av dåvarande departementschefen, vilkahävdats kunna lämna utrymme för ganska långtgående tolkningar i samma riktning. Betecknandeför dessa strävanden är bl.a. bristen på hänsyn tUl principieUt mycketallvarliga intressekonflikter (jfr bl.a. ovannämnda reservation till förmånför kronofogdealtemativet i mindre konkurser). Kommittén gjorde i sittbetänkande SOU 1974:6 vissa uttalanden i Prop.1978/79:105 521 RO-frågansom föranledde samfundel all reagera i sitt remissyttrande (se TSA 1974 sid 259ff), till vilket här hänvisas. Kommitténhar inte under sill arbele själv ansett sig böra göra sig underkunnig omrätlens ombudsmäns egna synpunkter på och erfarenheter av funktionen. Närsamfundel förslod att kommittén avsåg atl föreslå kronofogdemyndigheten somtillsynsorgan, begärde samfundet all genom på rättsområdet erfarna representanterfå framlägga sådana erfarenheter. Så skedde också men på så sent stadium attförslaget knappasl kunde påverkas. Samfundelhar uppfattat situationen så alt kommittén på ett tidigt stadium bundit sig vidatl avskaffa RO och föreslå lämplig myndighei som tiUsynsmyndighel. På annatsätl kan inte uttalandena i SOU 1974:6 tolkas och inte heller uttalandena avledamolen i det nu föreliggande betänkandet (sid 134). Tydligen har detlasin grund i kommitténs tolkning av de urspmngliga direktiven. Följden häravförefaller ha blivit att kommittén i sitt arbete varil sä bunden att enförutsättningslös ulvärdering av den innevarande RO-funktionen inte skett.Utomordentligt anmärkningsvärt är att tre ledamöter av kommittén dessmajoritet nu valt att avskaffa den RO-funklion som de för inie alllför långtid sedan i lagberedningen förklarade sig vilja bibehåUa. anfört i RO-frågan i sitt remissyttrande över betänkandet SOU1974:6 (se TSA 1974 sid 247 ff) önskar samfundet nu tUlägga följande. Vad försl gäUer RO:snuvarande funktioner jämförda med den tilltänkta tUlsynsmyndighetens ärskillnaden väsenlligen den att tillsynsmyndigheten behåUer RO:s konlroUfunklionoch i viss mån den rådgivande funktionen under del att den beslutande funktionenbeträffande förvaltningsåtgärder försvinner och ersätts av eninformationsskyldighet för förvaltaren i förhållande till myndigheten och iviss mån borgenärerna. Kommittén synes förutsätta atl dessa funktioner kankräva mera arbete än del som ankommer på RO och att t.o.m. ökadekostnader för detta arbete därigenom kan komma att belasta konkursboen. För atlsälta kronofogdemyndigheten i stånd att fuUgöra sina åligganden skaU kurser ikonkursrätt anordnas och dämtöver stå tiU tjänst med råd ochanvisningar. Kommitténs förslag tUl ändringar av RO:s nuvarande befogenhetermotiveras av att förvaltaren, som förutsätts vara specialiserad, erhåUerstörre befogenheter . Avgörandeför frågan huruvida RO-funkttonen bör behållas huvudsakligen i dess nuvarandeutformning eller förändras enligt kommitténs förslag är givetvis intresset avatt konkursförvaltningen sköts så effektivt och förhållandevis snabbt sommöjligt. är förvaltaren skyldig att inhämta RO:s medgivande tiUåtskilliga förvaltningsåigärder av betydelse, i princip i företagskonkurserpraktiskt taget samtliga väsentliga åtgärder utom den försäljning som äger rumunder fortsaU drift. Prop.1978/79:105 522 attdenna RO:s beslutsfunktion försvinner och ersätts av ett samråd medtillsynsmyndigheten kombinerat med en skyldighet all i vidgad utsträckninghöra berörda borgenärer läggs själva ansvaret för konkursavvecklingenuteslutande på förvaltaren. Samfundet har den uppfattningen att i konkurser ivarje fall av viss siorieksordning och viss svårighetsgrad della måsteinnebära en väsenilig försvagning av konkursförvaltningen. Vid olika tillfällenhar från förvaltarhåll framförts att vikten av ett delat ansvar mellanförvaltaren och RO i konkursema inte skall underskattas. Fören förvaltareuppkommer i en mängd fall svårbedömda situationer, där del måsle anses vara avväseniligi värde att en RO med erfarenhet på området står till förfogande delssom rådgivare, dels och inte minst som den vilken i realiteten bär del slutligaansvarei för del beslul som fattas. Med den nuvarande ordningen skapas engaranti för borgenärerna att noga övervägda beslut i konkursavvecklingsfrågorfattas inte bara av en person. Borgenärerna lorde uppfatta RO:s medverkan somen garanti för all de beslul som fallas i vikliga avvecklingsfrågor sker underbetryggande former och alllså inte görs beroende av enbart en personsbedömning. I detla ligger inte någon underskattning av den insats som enerfaren och omdömesgill förvallare kan utföra men däremoi ett understrykande avviklen av alt i väsentliga ekonomiska och juridiska frågor garanti finns för enså säker bedömning som möjligt. uppenbarligen vill ersätta en del av RO:s beslutande uppgifter medbeslul av och samråd med berörda borgenärer, innebär detta inte lill alla delarnågon nyhet. Redan nu förekommer i inte oväsentlig ulsiräckning att enskildaborgenärers uppfattning inhämtas, även om de inte direkt beslutar i ärendei.Företagsinteckningshavare skall obligatoriskt godkänna försäljning avföretagsintecknad egendom. Men det är också vanligt att RO, när han i detenskilda faUet finner att viss borgenärs intresse berörs av en ifrågasattförsäljningsmöjlighet, kräver för sitt godkännande atl denne borgenär fåryttra sig i frågan. Genom atl höra enskUda borgenärer åstadkommer förvallarenemellertid inte vid aUa lillfällen ett objektivt meningsutbyte. Borgenären ärav naturliga skäl benägen att nöja sig med sådana åtgärder som är tillfyllestför alt gynna just hans intressen och saknar i allmänhet anledning att bekymrasig för övriga borgenärers rätl i sammanhanget. Den omgång och det exlra besvärsom förorsakas av att förvaltaren skall höra enskilda borgenärer på sätt förslagetanger har undvikits i och med att en neutral RO funnUs tillgängligför atl fatta beslut. Enligt vad samfundet har sig bekant torde inte någonbärande kritik mot RO att i allmänhet inte väl förvalta denna beslutsfunktionha framförts. Från borgenärshåll torde inställningen regelmässigt vara den accepterar den uppfattning för vUken RO ger uttryck i avvecklingsfrågor. kommitléförslaget förbisedd synpunkt är att förvaltaren i ganska storulsiräckning har en direkl förhandlingsmässig fördel av att behöva 1978/79:105 523 skaffa RO:s medgivande till exempelvis enförsäljningsåtgärd. Förvaltaren har därigenom en ytterligare instans att fallatillbaka på i svåra förhandlingslägen, där förvaltaren kanske inte själv kangenomföra det resultat han egentligen önskar. Erfarenheten utvisar ofta allRO:s inställning till en förhandlingsfråga kan för konkursboets del utnyttjaspositivt. RO:s vägran all godta ett av förvaltaren uppnått förhandlingsresultatmedför i praktiken ofta atl ett bätire förhandlingsresultat kan åstadkommas, dåkontrahenten inser all RO inlagit en bestämd ståndpunkt. RO torde i dessasammanhang upplevas som en mera neutral bedömare, vars uppfattning inteifrågasätts på samma sätl som kan vara fallet beträffande förvaltarens. I deltasammanhang må också framhållas atl RO med nuvarande befogenheler i inte så fåfall bidrar till för konkursboen positiva resultat redan därigenom attförvallaren är medveten om att han före träffande av avslut beiräffandeförsäljningar måsle ha RO:s godkännande. Det ligger i sakens natur att enkonkursförvaltare likaväl som vilken annan funktionär som helsl understundomkan ha en benägenhet atl acceptera ett anbud utan att kanske ha drivit sakentiUräckligt långt. 1 sådana situationer innebär kravet på RO:s godkännande avföreslagna åtgärder atl förvaltaren måsle räkna med eventualiteten atl RO inteaccepterar en föreslagen försäljning. Detta torde ha lill följd dels attförvaltaren känner ett tryck på sig alt åstadkomma bästa möjliga resultat, delsatt RO:s vägran atl godkänna föreslagna försäljningar ofta tvingar fram nyaförhandlingar som kan leda lill fördelaktiga resultat för konkursboen. Dennasärskilda kontroU över att förvaltaren nått bästa möjliga förhandlingsresultatförsvinner helt med den föreslagna ordningen. Om den nuvarande RO-funktionen jämförs med dettillsynsförfarande som kommittén föreslår skall till en början erinras om atlman föreslår all byla ul en väl fungerande ordning mot etttillsynsförfarande som skall organiseras hos kronofogdemyndighetema medriksskatteverket som eventuell rådgivare. Kronofogdemyndigheterna fullgörsäkerligen väl de uppgifter som anförtrotts dessa myndigheter. Emellertidinrymmer dessa inte sysslande med affärsmässiga och juridiska frågor av detslag som vanligen förekommer i förelagskonkurser. Över huvud laget saknar kronofogdemyndighelenden inriktning och erfarenhetsbakgrund som är önskvärd för att rätt kunnafullgöra den rådgivande funktion som kommittén anser att tillsynsmyndighetenskall ha. Detta är i och för sig hell naturligt. Kronofogdemyndighetensarbetsuppgifter är helt annorlunda än de arbetsuppgifter som t.ex. vanligenankommer på en inom det affärsrättsliga området sysselsatt advokal. I och meddetla är också konstaterat att de råd och synpunkier som en kronofogdemyndighetskall kunna lämna förvaltaren i avvecklingsfrågor kommer att i de flesta fallvara av ett mycket begränsat värde. Det torde utan överdrift kunna sägas attden typen av rådgivning kommer att bli väsentligt sämre än enligt nuvarande ordning. Prop.1978/79:105 524 Tilldetta kommer den enligt samfundels mening olyckliga konsekvensen alttillsynsmyndigheten i fråga om rådgivning i avvecklingsfrågor kommer atl varamindre erfaren än konkursförvaltaren. Del är inte bra för balansen inom konkursförvaltningenom den myndighet som förvallaren är skyldig alt rådgöra med i olika sammanhanginte har samma erfarenhet och auktoritet som förvallaren själv. En sådanrådgivning framstår som tämligen meningslös. Det är en uppenbar risk för alt ensådan rådgivning huvudsakligen blir en lids- och arbelsmässig belastning utanmotsvarande nylta för borgenärema och de övriga intressen den är tänkt atttjäna. Dådet gäller den rådgivande funktion som kan ha sikle på rättsliga spörsmål kansamfundet endasl konstalera all den nuvarande ordningen i vart fall inte kansägas vara underlägsen den av kommittén föreslagna. Det saknas anledning attförmoda atl kronofogdemyndighelen skall kunna lämna mer kvalificerad rådgivningi rättsliga frågor än vad RO enligt den nuvarande ordningen kan göra. Kontrollfunktionen,om den begränsas lill granskning av redovisningar etc, kan givetvis fungera påungefärligen samma sätt enligt kommitténs förslag som enligt den nuvarandeordningen. Härvidlag innebär förslaget varken någon förbättring eller någonförsämring. Tankenbakom anordnandet av en tillsynsmyndighet har varit att öka effektiviteten ochsnabbheten i konkursavvecklingen. Samfundet kan inte se att något bärande skälav kommittén åberopats tiU stöd för uppfattningen att just entillsynsmyndighet av det föreslagna slaget skulle kunna åsiadkomma en meraändamålsenlig konkursavveckling. föreslagit är huvudsakligen ettuttunnande av RO:s nuvarande uppgifter. Att delta skall kunna bidra till någonhögre grad av ändamålsenlighet i avvecklingen av konkursema kan inte inses.Inte heller torde tillsynsmyndigheten kunna påverka snabbheten ikonkursavvecklingen. I detta hänseende ligger huvudansvaret inte påRO/lillsynsmyndigheten utan givetvis på förvallaren. RO har redan enligtnuvarande ordning alt tillse att konkursema snabbt avvecklas, och någonförbättrad resurs att tjäna detta syfte åstadkommer man inte med kommitténsförslag. Samfundetövergår härefter lill frågan om valel av tillsynsmyndighet. Samfundels synpunkterhar giltighet vare sig den hiuillsvarande RO-funktionen behålls eller omdensamma begränsas på sätt kommittén föreslagit. Kommitténhar föreslagit alt kronofogdemyndigheterna skall utgöra lillsynsmyndighel. Förnärvarande är uppdragen som RO lill anförtrodda advokater. Kommitténhar i huvudsak motiverat sitt val av kronofogdemyndighelen somtillsynsmyndighet med atl del allmänna skuUe behöva ha bättre insyn ikonkursavvecklingen. EnUgtsamfundets mening finns först och främst ett helt avgörande principiellt skälsom talar mot kronofogdemyndighelen som tillsynsmyndighet alt RO, och detta ärden ofrånkomliga intressekonflikt som föreligger mellan kronofogdemyndighetensom tiUsynsmyndighel, å ena, 1978/79:105 525 och som förelrädare för siaiens inlressen som borgenär, åandra sidan. Samfundel har med förvåning iakttagit all kommittén utan någonsärskild motivering finner sig kunna acceptera kronofogdemydigheten i nu förevarandesammanhang, medan kommitténs majoritet i betänkandet SOU 1974:6 synneriigenövertygande argumenterat mol kronofogdemyndighelen som förvaltare i mindrekonkurser. Majoriteten gjorde i sisinämnda belänkande ett mycket markeratslällningslagande mot kronofogdemyndighelen med särskild hänvisning till deprincipiella betänkligheterna på grund av den föreliggande intressekonflikten.Enligt samfundets mening förtjänar denna intressekonflikt i minst lika hög gradbeaktande i fråga om tillsynsfunktionen. Det är av utomordentlig vikt attkonkursförvaltningen anordnas så atl den kan förutsättas ha borgenärernasförtroende. Skall detta i och för sig självklara mål uppnås, måste man undvikaatt redan från början organisera konkursförvallningen så alt en avkonkursfunktionärerna kommer all sakna delta förtroende, därför att hanföreträder ett eventuellt konkurrerande borgenärsintresse. Hans objektivitetkan komma att ifrågasättas. Ytterst väsentligt är all misstankar, även om dessaär obefogade, över huvud laget inte skall få riklas moltillsynsmyndig-helen/RO. och det framstår som uppenbart attlillsynsmyndighelen/RO:s arbele måste försvåras om han inte slår fri frånborgenärsintressena. föreslår är all tillsynsmyndigheten skallutgöras av företrädaren för ell stort borgenärsintresse i samtliga konkurser.Detla rimmar mycket illa med kommittémajoritetens stäUningstagande tUl fråganom tillvägagångssättet vid val av förvaltare, där majoriteten enligt samfundetsmening riktigt stannat vid den uppfattningen att borgenärerna inte skall haett direkt inflytande på förvallarvalet. Beiräffande tillsynsmyndigheten fåren av borgenärerna i stället ett helt automatiskt inflytande, vilkel hellstrider mot kommittémajoritetens synpunkter på förvaltarfrågan. Samfundet villinte underlåta att framhåUa att enligt nu gällande ordning RO är regelmässigtutomordentligt försiktig beträffande jävssilualionér. Del är en närmasisjälvklar praxis alt RO-uppdrag inte mottas av den som har anknytning lilleller kan förknippas med något större borgenärsintresse. Bakom delta liggergivetvis en stark känsla för alt RO:s integritet inte skall kunnaifrågasättas. Kommittén gör heller inte tillsynsmyndighetens möjligheteratl vinna förtroende lältare genom att dessutom införa som enrådgivare bakom kronofogdemyndigheten. För det första är ålgärden av sådan artatt därmed tydligl markeras en osäkerhet i frågan huruvida kronofogdemyndighelensjälvständigt kan fyUa sin funktion. Fördel andra måste det för samtligafordringsägare framstå som ytterligt anmärkningsvärt atl riksskalteverkeiinförs som en extra rådgivare i sammanhanget. utgör förflertalet borgenärer en dominerande representant för statens fiskala inlressen.1 förelagskonkurser förekommer exempelvis inte säUan att gränsdragningar mellanegendom som omfattas av t.ex. Prop.1978/79:105 526 förelagsinteckningoch övrig egendom måste göras. Det är av utomordentlig vikt för helaförtroendet för konkursförfarandet all frågor av det slaget handläggs på ettsådant sätl alt berörda borgenärer uppfattar handläggningen som objektiv. skall få rådgivande inflylande beträffande dylika frågor råd som förvaltaren kan få svårt atl motsätta sig medför delta all enrepresentant för den ena borgenärskategorin sätts i en position därvederbörande i realiteten kan komma atl avgöra frågan. som tillsynsmyndighet inte befatta sig med frågan på gmndav jäv faller man tillbaka på att förvaltaren utan utomstående kontroll självskall avgöra spörsmålet. Samfundethävdar att den föreslagna ordningen med kronofogdemyndigheten somtillsynsmyndighet utgör ett mycket betydande och beklagligt avsteg frånprincipen att beslutande och rådgivande funktioner inte skall anförtros ettorgan som representerar ett partsintresse. Om kommitténs förslag följs kommerenligt samfundets mening förtroendet för konkursförvaltningen all allvarligtundergrävas, och följden blir dessutom att tillsynsmyndigheten kommer att få eninte fördelaktig särstäUning inom konkursförvaltningen. Samfundel finner delobegripligt att kommittén i det nu föreliggande belänkandet så radikalt kunnatfrångå de principielll helt riktiga synpunkter som lagts påkronofogdemyndighelen som förvaltare i kommUténs tidigare betänkande.Kommitténs utgångspunkt, nämligen att samhällel skall beredas bättre insyn ikonkursförvaltningen, är ett föga bärande skäl. är primärten fråga om att tUlse atl fordringsägarna däribland staten skall få bästamöjliga resultat av avvecklingen av konkursboets tillgångar. Från dennagrundprincip kan kronofogdemyndigheten som tUlsynsmyndighet näppeligen avvika.Kommittén har inte vilka allmänna intressen som skulle tillgodoses genomkronofogdemyndigheten som tillsynsmyndighet, och samfundet kan inte se att någrasådana kan föreligga. Om däremot kronofogdemyndigheten skulle ha ett specielltintresse av att följa en konkursavveckling i något enskilt fall, står givetvismöjligheten atl tillsätta granskningsman till buds. I prakiiken torde det förövrigi inte heller efter nuvarande ordning möta något som helsl hinder atlkronofogdemyndighelen håUer sig informerad om konkursavvecklingen på eninformell väg och förbehåUer sig information och yttranderätt i särskUtbetydelsefulla frågor. Om inte kronofogdemyndighelen själv tar initiativ tillatt få information eller samråd, har del i vart faU på senare lid oftaskett på föranstaltande av RO eller förvaltare. SamfundetvUl slutligen i denna del beröra kostnadsfrågan. Kommittén har angett attkostnaderna för tillsynsmyndighetens medverkan torde komma alt bli ungefärligendesamma som för RO:s medverkan . Kostnaderna skall liksom nubelasta konkursboet. KommUtén har emellertid också angett alt kostnadernat.o.m. kan komma att stiga för tillsynsmyndighetens medverkan. Samfundet finner det synnerligen 1978/79:105 527