prop · G20385 · 1978-12-31 00:00:00 — De återgivna molivultalandenakan synas tyda på att det inte är avsett att priskontroll- ochkapitalplaceringsreglerna skall lillämpas pä fastigheter som saknar betydelsefrån jordbmks- eller skogsbmkssynpunkt. Om så är fallet, kan ifrågasättas ominte detta borde komma lill tydligt uttryck i lagen. Av skäl som har anförtsvid 2 § bör priskontroliregeln i 4 § försia stycket 1 inte gälla i fråga omtillstånd att förvärva egendom genom inrop på offentlig auktion som äger mmmed anledning av att den som har ropat in egendomen på exekutiv auktion intehar rätt att behälla den. Motsvarande skall enligt den av lagrådet föreslagna16 § gälla beträffande tillstånd att behälla egendom som inropats på exekutiv aukUon. Beträffandepriskonlrollregelns lagtekniska utformning vill lagrådet anmärka, att denföreslagna regeln bygger på atl egendomens värde med hänsyn till dessavkastning och övriga omständigheter kan beräknas tämligen exakt. Eljest kannämligen inte anges vad som "endast obetydligt översliger" dettavärde. Emellertid är uppenbart att varje värdeberäkning är beroende på ellflertal faktorer som var och en för sig är ganska ovissa, t. ex. kapitaliseringsfaktorn.Det måste därför i själva verket lämnas störte utrymme för en skönsmässigvärdering än vad lagtexten tillsynes medger. Ienlighet med vad lagrådet inledningsvis har anfört bör uttrycket "lantbmketsrationalisering" i punkten 3 bytas ut mot "jordbmkets eller skogsbmketsraUonalisering" samt ordet "lantbmksföretag" i punktema 4 och 1978/79:85 118 5ersättas med "jordbmksföretagenhet" i punkten4 med "företag". Vidarebör punkten 3 ges sådan formulering att det framgår atl den syftar på annanrationalisering än den som förvärvel kan medföra. Lagrådetföreslåratt i paragrafen försia stycket punktema 3-5 med nägra redaktionellaändringar ges följande lydelse: "3.om egendomen behövs för annan jordbmkets eller skogsbmkets rationalisering änsådan som förvärvet kan medföra, 4. om förvärvet kan antas medföra alt två eller flera ulveckladeeller utvecklingsbara jordbmksföretag, som bör förbli självständiga, förssamman till ett företag, 5. om förvärvet kan antas medföra att utvecklat ellerutvecklingsbart jordbmksföretag, som bedrivs på mer än en fastighet, delas uppoch uppdelningen medför olägenhet av någon betydelse för förelaget." Lagrådetföreslår vidare att förslagets andra siycke ersätts av följande tvä stycken: "Förstastycket 1 och 2 skall inte tillämpas om egendomen saknar betydelse för jordbmketeller skogsbmkel. Första stycket 1 gäller ej heller i fråga om tillstånd attförvärva egendom pä offentlig auktion enligt 17 § eller enligt 8 § lagen(1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m.m. Utövervad som följer av andra stycket får förvärvslillstånd lämnas utan hinder avförsta stycket, om särskilda skäl föreligger." Vårsamhällsekonomi bygger i princip på marknadshushållningen. Gällanderättsordning bildar gmnden för delta ekonomiska syslem, låt vara attmarknadshushållningen i praktiken är underkastad åtskUliga modifikaUo-ner.Införande av en offentligrättslig priskontroll vid förvärv av fast egendom somär taxerad som jordbmksfastighei utgör ett betydelsefullt avsteg från sålundarådande ekonomiska ordning. Prisstopp och liknande prisreglerande ingrepp harhos oss i allmänhet varil av övergående natur och vanligen tidsbegränsade. Dennu föreslagna regleringen avses däremot skola vara permanent. Skälenför ingreppet är de vid all priskontroll vanliga, nämligen att hålla tUlbakaprisstegringar på den förnödenhet varom är fråga, i detta fall viss fastegendom, lill hjälp för berörda konsumenter, i detta fall köpare av produktivmark. Om delta mål nås med lagstiftningen är ovisst. Den allmänna erfarenhetenav permanent priskontroll är icke särskilt gynnsam. Vanligen slårmarknadskrafterna genom på ett eller annat sätt. Vidare bmkar utbudet av varorminska på den priskonlrollerade marknaden. Avmotiven framgår att priskontrollen främsi har jordbmksmarken och skogsmarkentill föremål. Vad först gäller jordbmkets produkter är huvuddelen av dessainordnade i ett statligt system för prissättning omfattande 1978/79:85 119 I det är inbyggt en konstantprisreglering. Det ligger därför en viss logik i att även den viktigasteinhemska produktionsfaktom vid livsmedelsframställningen, åkeijorden och vaddärtill hörer, också läggs under en permanent priskontroll, låt vara att manmed förslaget icke når mycket av de fång genom vilka mark omsattes.Även om det synes vara åkeijorden som lagstiftaren vill nä med prisregleringeni 4 § första stycket 1, är bestämmelsen sä utformad att även all skogsmark inbegripes.För denna gäller dock en hell annan prisbildningsmekanism än för jordbmksmark. Rävamprodukternafrån skogen ulgör basen för svensk trävaru-och skogsindustri, varsslutprodukter ej priskontrolleras. Prisbildningen på dessa är framför alltberoende av internationella marknadsförhållanden. Motiven för ett så genomgripande avsteg från rådanderättsordning som att lägga all mark i ulom den som är taxerad som annanfastighet under priskontroll kan sägas vara ganska sparsamt angivna i lagrädsremissen.Huvudskälet är att den som vill etablera sig som familjejordbmkare skall kunnaköpa en brukningsenhet till ett rimligt pris. Skälen för den föreslagnapriskontrollen beträffande skogsmarken är mera oklara. Kontrollen kan också,som påpekats i lagstiftningsärendet, i många fall lätt kringgås genom att istället för marken skogen säljs i roiposter. Inga skäl för priskonlroll påsådan mark som ej kommer i fråga för jordbmk eller skogsbmk har anförts iärendet. Allvariigt är att det - såvitt handlingarna ger vid handen- icke utförts nägon riktig analys av hur detla ingrepp i en avtalsfrihet somrått verkar på ett både ekonomiski och lagsttftningsmässigt såcentralt område som den berörda delen av fastighetsmarknaden. En följd härav äratt lagrådet i det föregående måste ingående uppehålla sig vid svårigheterna,för att inte säga omöjligheten att förena ett administrativt priskontrollsystemmed vår sinnrikt utformade ordning för fastighetskredit. Denna ordning som är fmktenav långa tiders utveckling bygger på att den högstbjudande i sisla hand har enrätt att på exekutiv auktion överta berörd fastighet. I detta system finns ejplats för myndigheter som administrativt lägger tak på fas-tighetsprisema ochdärmed sätter exekutionsordningen ur spel. Lagrådet har icke haft praktisk möjlighet att själv göraden efterfrågade analysen av den marklagstiftning som kan tänkas bli berörd avden föreslagna priskontrollen. Slumpvis kanjag peka på regeln i 24 § andrastycket lagen (1970:939) om förvallning av kyrklig jord. Där stadgas attUllstånd till avhändelse av kyrklig jord får lämnas endast om avhändelsen kanske mot vederlag som motsvarar fastighetens värde med hänsyn särskilt till ortenspns och fastighetens avkastning. Läget i ett sådant försäljningssammanhang kanuppenbarligen vara att ortens pris pä fasUghelen ligger avsevärt över detvärde, mätt efter avkastningen, varifrån priskontroUen enligt 4 § förstastycket I lagförslaget har att utgä. Resultatet vid konflikt mellan dessa bådalagregler blir att, om ortens pris avsevärt översliger det jordför- Prop, 1978/79:85 120 värvskontrolleradepriset, en försäljning av kyrklig jord som i och för sig bort ske ej kan kommatill stånd. Detär icke möjligt för lagrådel att i detta ärende bilda sig en klar uppfattningom i vad män konfliktsituationer av denna art mellan olika lagar kan uppkomma.Tekniskt sett kan givetvis alltid hänvisas lill att 4 § andra stycketlagförslaget innehåller en regel av innebörd all tillslåndsmyndigheten kan bortse frän att den avtalade köpeskillingen ligger över dethögst tUlåtna prisel. En lagstiftningsteknik av denna art där man förlitar sigpå att särskilda-skäl-klausuler skall klara överraskande svårigheter som bortkunna fömtses är knappast rekommendabel. Enpriskontroll mäste alltid utgå frän ett normalpris. kan detta va ra det faktiska prisel en viss angiven dag. Vanligen tillämpas något slag av generella normer. Enligt lagförslaget skall emellertid förvärvspriset vägas mot ett värde som myndigheien bestämmer individuellt beiräffande vaije egendom som förekommer i ett förvärvstillståndsärende. Detla värde skall gmnda sig på egendomens avkastning och övriga omständigheter. Av mo tiven framgår att avkastningen skall beräknas i varje särskilt fall utifrån en genomsnittlig driftsinriktning pä fastigheten. "Övrigaomständigheter" åsyftar enligt motiven det förhållandet all marknadsvärdet behöver kunna användas vid uppskattningen av vissa nyttigheter, som inte har samband med egendomens användning för jordbmk eller skogsbmk, såsom vissa byggnader, gmstag eUer jakträtt. 1 råga om dessa nyttigheter uträknas marknadsvärdei. Delförefaller ha bort ligga nära till hands all, i stället för alt beiräffandevarje fastighet räkna fram ett individuellt värde, utnyttja del värde som redanfinns bestämt beträffande varje taxeringsenhet, nämligen taxerings-' värdet.Det skall enligt 9 § kommunalskatielagen sättas tUl del belopp som motsvarar75% av taxeringsenhetens marknadsvärde. Marknadsvärdei bestäms av det allmännaprisläget . Taxeringsvärdena har den fördelen i sammanhangetall de är noggrant underbyggda och fastställs genom en rättslig procedur ivilken förvallningsdomstol har avgörandet. Det är sålunda omgärdat med heltandra rättssäkerhetsgarantier än bedömningar in casu av ett rentadministrativt organ. I lagrådsremissen anges ej varför man icke vill förpriskontrollen utnyttja de redan befinUiga i rättslig ordning bestämda taxeringsvärdena.Av tillgänglig statistik framgår alt de genomsnitUiga prisema på sådana jordbmksfaslighetervarom nu är fräga bmkar ligga ganska nära ett värde tvä gånger taxeringsvärdet,än någon tiondel över än någon tiondel under denna gräns. Taxeringsvärdetförefaller därför vara ett värde som i och för sig väl skulle kunna bmkas somutgångspunkt för en priskontroll. högre än två gånger taxeringsvärdetskulle t. ex. normall icke medges. Ett sådani högsta pris skulle också ha denfördelen att det alllid vore för parterna känt. Särskilda förhandsbeskedskulle ej behövas. Taxeringsvärdetär självfaUet även det behäftat med svagheter. Prop.1978/79:85 121 alltblir del - om icke fastighetstaxering, allmän eller särskild, just ägt mm - enindikator, som speglar ett förflutet värde. Ett aktuellt värde skulle docktämligen enkelt kunna framräknas med hjälp av ett fastighetsprisindex. Taxeringsvärdetbygger på marknadsvärdet. Detta underkänns emellertid i lagrädsremissen, däravkastningsvärdet skjuts i förgmnden. sådant värde kan självfallet barafås fram beträffande fastighet som ger någon avkastning. Saknas avkastning,blir lillslåndsmyndighelen på gmnd av lagförslagets brist på regler för dennasituation hänvisad lill godtyckliga uppskattningar. Rimligt vore om ätminstoneför dessa fall funnits en lagstadgad regel om skyldighet att bmkamarknadsvärdet. Marknadsvärdetinrymmer normalt också eventuellt förekommande förväntningsvärden. Dälagstiftaren vill utesluta dessa, har han nödgats i stället lagfästa reglersom öppnar möjlighet till mycken godtycklighet. Det är att märka alt detillämpande myndigheterna är rent administrativa. De skall i sin verksamhetledas av rådande uppfattningen om vad som är rationellt. Yllerslbestämmer regeringens mening härom, till-lämpad på det särskilda fallet. Avkaslningsvärdelsom gmnd för värdeberäkningen rymmer i sig många osäkerhetsfaktorer. I dennadel kan hänvisas vad experten anfört ijordförvärvsutredningen (se SOU 1977:93 s. 129 - 131). Ett värde gmndat päavkastningen framgår närmast som resultatet av en kapitalisering avavkastningen dels efter de gällande priserna på dedä frambragta produktema dels ock efter de priser som kan förväntas förframtida produkter som kapitalisering-en gäller. Allföreta en sådan räkneoperation på gmndval av jordbmks-vampriser, vilka är resuhatetav åriiga förhandlingar, förefaller ej lätt. Än vanskligare syns reglernas tUlämpningbli med avseende på skogsfasiigheter. I denna del blir värdet av den växandeskogen bestämmande faktor. Avkastningsvärdet är här formellt sett endast värdelpå skogsmarken som produktionsfaktor. Skogsmarkvärdet är emellertid blott enganska ringa del av det totala värdet på en skogsfastighet, där normalt denväxande skogen utgör den stora värdefaktorn. Med hänsyn lill återplanleringsskyldig-helkan skogsmarksvärdet rent av vara negativt. Det är skogen som är den egentligaavkastningen, och värdet av den måsle då frånräknas priset för att man skall fåfram själva fastighetens avkastningsvärde. Skogsuttagen görs icke pä enfastighet utan vid enstaka tillfällen med kanske flera decenniers mellanmm.Värdet blir beroende av priset vid en sådan framtida avverkning ochengångsförsäljning av virke. För varje någotsånär relevant beräkning av prisetpå en skogsfastighet fordras en noggrann kännedom om skogsbeståndet påfastigheten. Andraosäkerhetsfaktorer vid värdeberäkning enligt avkastning är längden av den tidsom kapitaliseringen skall avse och den räntefot efter vilken kapitaliseringengörs. VanaUoner härvidlag leder till högst olika värden. Prop.1978/79:85 122 1 de fall då fastighetens avkastning icke består av jordbmks-eller skogs-bmksvaror blir det än vanskligare alt tillämpa regeln omavkastningen som värderingsgmnd. 1 den icke ovanliga situationen dä en köpareförvärvar en icke utvecklingsbar jordbmksfastighei för fritidsändamål harfastigheten givetvis ett mycket lågt avkastningsvärde, om jordbmksavkastningenskall vara normerande, och ett helt annat, om man beaktar den mindre substan-Uellaavkastning fastigheten ger då den används för fritidsbmk. Det synes i dessaicke sällsynta fall ovisst huruvida marknadsvärdet skall få tas ut ellerallenast ett pris beräknat med hänsyn till jordbmkets ringa avkastning. Vidare bör anmärkas att i de fall, då den aktuellafasligheten är helt bevuxen med avverkningsmogen skog, priskontrollen irealiteten gäller icke fastigheten utan skogen. Verkningarna av alt pä dettasätt en del av utbudet av skog prisregleras på en i övrigt fri marknad, har ejblivit klarlagda i lagrådsremissen. Enligt min mening vore från rättssäkerhetssynpunkt en analysav helt annan bredd behövlig för att klarlägga de för priskontrollen gmndläggandefaktorerna. Utrymmet för administrativ godtycklighet måste i ett rättssamhällepå ett så viktigt område som det förevarande göras så litet som möjligt. Genom lagstiftningen återinföres som gmnd för vägran attlämna förvärvslUlstånd att förvärvet sker huvudsakligen för kapitalplacering.Även denna gmnd kan befaras i tUlämpningen föranleda osäkerhet i betänkliggrad. Jordförvärvsulredningen (SOU 1977:93 s. 82) anger som vägledande vidbedömningen om ett förvärv skall vägras av detta skäl omständigheterna i detsärskilda fallet. Departementschefen ansluter sig allmänt tUI utredningensförslag. Ett inköp av en skogsfastighet med växande skog får i deflesta fall anses vara en form av kapitalplacering. Någon avverkning kan juicke komma att ske . Inköps ett markområde, t. ex. ettfjällområde utan avkastning, för framtida exploatering innefattar köpelgivetvis en placering av kapital. Då varje förvärv av ett markområde i regelhar ett moment av placering av kapital, lorde vägransgmnden få tUlämpas så attvid regelns tolkning avgörande vikt fästes vid ordet huvudsakligen. Däri får dåinläggas ett krav på att förvärvaren ej får ha för avsikt atl begagna eUerutveckla fastigheten på något sätt, t. ex. genom att själv bebo den eller bmkaden, att exploatera den eller att annorledes låta den bli led i någon av honombedriven verksamhet. Även beträffande denna vägransgmnd saknas klargörandeanalys. Lösa exempel kan ej ersätta en sådan. De under första stycket 1 och 2 upptagna vägransgmndemafordrar en mer inträngande behandling, innan reglema görs tiU lag. 5 § Lagrådet: 1 försia stycket I hör orden "lantbmkets raUonalisering",på skäl som Prop.1978/79:85 123 förutanförts, ersättas med "jordbmkets eller skogsbmkets rationalisering". Fysiskperson, som bedriver i andra siycket angiven verksamhet, bör icke utanför dennaverksamhet behandlas annorlunda än annan fysisk person, när han skall sökaförvärvstillstånd. Tredje stycket bör därför omformuleras, förslagsvis påföljande sätt. "Fysiskperson som bedriver industriell verksamhet som avses i andra stycket fär, om förvärvelavser huvudsakligen skogsmark och sker för verksamheten, lämnas förvärvslillståndendast på de i första och andra styckena angivna gmndema." Enligtparagrafen får fysisk person, utöver vad som följer av 4 §, vägras tillståndtill förvärv av egendom med utvecklat eller utvecklingsbart lantbmksföretag,om det kan antagas att förvärvaren inte kommer att bosätta sig pä elleryrkesmässigt bmka egendomen eller inte har sädana yrkeskunskaper som behövsför att driva lanlbmksförelagel. I specialmotiveringen anföres att även förvärvav rena skogsfasiigheter omfattas av bestämmelserna, men alt det ligger isakens natur att de får betydelse främst för kombinerade jordbmks- ochskogsföretag eller enbart för jordbmksföretag. Genom alt de föreslagnabestämmelserna har gjorts tillämpliga också på förvärv av rena skogsfastighetersynes de komma att få ett vidare tillämpningsområde än som betingas av detallmänna syftet med den nya jordförvärvslagen sådant som detla anges i denallmänna motiveringen (2.3.1). Det synes också svårt att finna en rimlig Ullämpningav paragrafens bestämmelser beträffande förvärv av rena skogsfastigheter. Pä gmndhärav och då inskränkningarna i rätten att förvärva fast egendom ej bör gesstörre omfattning än som är strängt nödvändigt, förefaller det naturligt attbegränsa stadgandet till alt avse endast förvärv av jordbruksfasUghet, såvälsådan med kombinerat jordbmks- och skogsföretag som med rent jordbruksföretag,men ej förvärv av rena skogsfastigheter. Denna begränsning av stadgandetsomfattning synes kunna ske genom atl "lantbmksföretagjordbmksföretaglanlbmksförelagel" med "jordbruksföretaget". Skulleoavsett vad sålunda anförts det befinnas oundgängligen erforderligt medbestämmelser av förevarande slag beiräffande förvärv av rena skogsfasiigheter,möter avsevärda svårigheter vid utformandet av sådana bestämmelser.Uppenbarligen kan lokuUonen "utvecklat eller utvecklingsbartföretag" ej komma användning, eftersom på sätt i det föregåendeanförts dessa kriterier utformats uteslutande med sikte på jordbmksföretag ochdärför ej är användbara ifråga om rena skogsfastigheter. Vidare är som nämntsde i paragrafen upptagna gmndema för tillständsvägran svåra att Ullämpa påsådana fastigheter. Del är icke av lagrådsremissen 1978/79:85 124 klartvilka yrkeskunskaper som behövs för att driva skogsbruk. Icke heller framgårdet av remissen vad som krävs för att man skall anses yrkesmässigt bmka enskogsfastighet. Med hänsyn till moderna metoder i skogsbruket kan knappastvara fråga om att fordra fortlöpande personliga arbetsinsatser av yrkesmässigart i skogen, t. ex. för skogsplantering, skogsvård eller avverkning. Lagrådelhar icke varit i stånd att på föreliggande material utforma någon regel omtillståndsvägran avseende rena skogsfastigheter pä de grunder som behandlas idenna paragraf. Urregionalpolilisk synpunki kan anledning finnas all vägra tiUstånd till förvärvav viss fastighei oavsett om del finns nägot förelag på fastigheten eller ej.Redan på gmnd härav och då termen lantbmksföretag av skäl som fömt anförts intebör komma till användning krävs en omformulering av paragrafen. Indelningen i ulveckladem. förelag kan ej heller bmkas för andra än jordbmksföretag. Ordet "lantbmksföretagjordbmksföretag". Syftetmed bestämmelsen torde vara att främja sysselsättningen på orter där detla avregionalpolitiska skäl är särskilt påkallat. Delta syfte avses kunnatillgodoses genom att egendomen utnyttjas för jordbmks- eller skogsdrift i sambmkmed ett redan befintligt företag av samma slag och därigenom förstärker detlaföretag (punkt I). Ett annat alternativ är att egendomen skall kunna bmkassjälvständigt av någon som i övrigt sysslar med annan verksamhet och som genom detlatillskott får ett ökat försörjningsunderlag (punkt 2). Eftersom i fråga om skogsfasiigheternågon gmnd för uppdelning i störte eller mindre fastigheter ej anges i remissenkommer, när paragrafen avses skola gäUa även skogsfastigheter, alla sädanafastigheter att formellt omfattas av paragrafen. Det torde emellertid varauppenbart att med hänsyn till det rcgionalpoliliska syftet vägran på de iparagrafen angivna gmndema i fräga om skogsfasiigheter blott kan ifrågakommabeträffande mindre fastigheter. Likaså torde det med hänsyn till det regionalpolitiskasyftet inte kunna ifrågakomma att vid tillståndsprövningen beakta annat änmindre skogsföretags behov. Lagrådetföreslår med hänvisning till vad sålunda anförts atl paragrafen ges följande avfattning. "Omdet är av särskild belydelse från regionalpolitisk synpunki, får utöver vadsom följer av 4 och 5 §§ tillstånd vägras tiU förvärv av egendom, på vilken ejdrivs ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbmksföretag, 1. omegendomen behövs för att stärka företag på orten inom jordbmket eller skogsbmket, 2. omegendomen behövs för att främja sysselsättningen för någon som är bosatt på orten." Prop,1978/79:85 125 9 § Lagrådet: Inuvarande lag anges i 1 och 16 §§ vilka myndigheter som är Ullständs-myndigheler.Tillräckliga skäl alt frångå ordningen att i själva lagen bestämma dessamyndigheter har ej framkommit. Om den föreslagna fullmaktsregeln likväl antages,måste besvärsreglema i förslagets 16 § anpassas härtill. Lagrådet föreslår atlparagrafen ges följande lydelse. "Frågaom tillstånd enligt denna lag prövas av lantbmksnämnden, om regeringen inteförskriver all prövningen skall göras av lantbmksstyrelsen ellerregeringen." 10 § Lagrådet: Enligt2 kap. 8 § regeringsformen gäller atl varje medborgare är Ullför-säkrad frihetatt förflytta sig inom riket och att lämna detta. Ett åläggande av myndighetatt upp till vara bosatt på viss fastighet strider motdelta gmndlagsstadgande, även om åläggandet kan ses som en följd av enfrivillig ansökan om att få förvärva fastigheten. Begränsning i rörelsefrihetenblir dock tillåUig enligt 2 kap. 12 § regeringsformen, om den görs endast föratt tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Ettåläggande av föreslagen art torde rymmas inom denna gräns, men det får däenligt samma gmndlagsbud icke gä utöver vad som är nödvändigt med hänsyn Ulldet avsedda ändamålet. Då syftet får anses vara inskränkt till att säkerställaalt ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbmk kommer att bmkas och i vissafall bebos av ägaren själv, måsle tvångsstadgandets räckvidd begränsas ochavpassas till syftet. Bestämmelsenkan lämpligen anknytas till reglerna i 6§. Den bör emellertid utformas så, attden kan tillämpas även vid förvärv av fastighet på vilken visseriigen ickedrives ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbmksföretag men som iförvärvarens hand är avsedd att tillsammans med annan fastighet utgöra underlagför sådant företag. Lagrådetutgår från alt beslut om ivångsbmkande resp. tvångsbosättning blott fårmeddelas på gmndval av den berördes eget åtagande. Paragrafen bör omformulerasså att myndighets beslut om tvång för förvärvaren att bmka och bebo viss fastigheiförutsätter alt denne i förväg åtagit sig förpliktelser i förevarandehänseende. Med hänvisning till detanförda föreslår lagrådet att paragrafen får följande lydelse. "Ibeslut om tillstånd att förvärva egendom, pä vilken dnvs eller skall drivasutvecklat eller utvecklingsbart jordbmksföretag, får Ullståndsmyndighetenefter åtagande av förvärvaren föreskriva att denne skall av yrkesmässigl bmka egendomen och, om det finns särskilda skäl till det,även att han skall vara bosatt pä den. Iakttarförvärvaren inte föreskrifi meddelad enligt försia stycket eller Prop.1978/79:85 126 överlåter han egendomen före den föreskrivna tidensutgång, får slalen lösa egendomen, om det inte är oskäligt." 11 § Lagrådet: