prop · G20353 · 1978-12-31 00:00:00 — Sådani förordnande kunde meddelas efter framställning avlandskommun eller när ansåg det nödvändigt med hänsyn tillbyggnadslälhet, förekomsten av eldfariiga inrättningar eller andra liknandeomständigheter. Om hade förordnat om brandsiadgas tillämpninginom landskommun, skulle del finnas en av kommunen antagen och av länsstyrelsenfastställd brandordning. Deålderdomliga föreskrifterna om skogseld lag ersattes av enlag om förekommande och släckning av skogseld m. m. (1914:281). I den nya lagenslogs skyldigheten all della i släckning av skogsbrand fast som en allmänmedborgerlig plikt. Skogsbrandförsvaret, vars organisation var grundad på enindelning i brandroiar, var närmast en angelägenhet. Kommun gavsenligt lagen rätl all besluta om de ytteriigare ordningsföreskrifter lillförekommande eller släckning av skogseld som behövdes ulöver lagensbestämmelser. Sådana ordningsföreskrifter blev gällande först sedan de hadegodkänts av . Efiersomdel ansågs nödvändigt att ytterligare stärka skogsbrandskyddet, utfärdades år1937 en ny lag om förekommande och släckning av skogseld, som ersatte 1914 årslag. Genom den nya lagen utvidgades kommunernas Prop.1978/79:53 110 Varje brandrole - i princip motsvarande enkonimun - var enligt lagen skyldig att vidmakthålla ett skogsbrandväsende, somkunde anses tillfredsställa skäliga anspråk på trygghet mot skada av skogseld.Med hänsyn till de växlande ortsförhållandena ansågs det inte möjligl aunännare ange kommunernas åligganden i lagen. 1937:16, varigenom den nyalagen förelades , förklarade departementschefen atl del vartillräckligt all i lagen slå fast en allmän skyldighet för kommun atlvidmakthålla ett betryggande skogsbrandväsende saml att låta det ankomma påkommunen au under överinseende utfärda närmare bestämmelser iämnet. På grund av det allmännas intresse av ell effektivt skogsbrandväsendeborde nämligen konimun enligt departementschefen vara underkastadlänsstyrelsens övervakning. Denärmare bestämmelser, som behövdes till förekommande och släckning avskogseld, skulle enligt lagen meddelas i skogsbrandordningar. De skulle underställas prövning. Härigenom kundeman enligt departementschefen förutsätta "atl nödig lillsyn ulövas därå,atl brandordningarna givas del innehåll, som med hänsyn lill omständigheternaär i varje särskilt fall skäligt och lämpligt." 1 sisla hand bordeavgörandet i sådana ärenden, framhöll departementschefen, tillkomma Kungl.Maj:t. Genom1937 års skogseldlag ålades uuryckligen att vaka över allskogsbrandväsendet var tillfredsställande ordnat. Om brandrole uppenbarligenåsidosatte sina skyldigheter enligt lagen, skulle hos brandrolengöra framställning om rällelse. Vidtog brandroten inte erforderlig åtgärd, ficklänsstyrelsen förordna därom och förelägga roten lämpligt vite. 6.1.51944 års brandlag och brandsiadga 1923års brandsiadga och skogseldlag gällde intill utgången av , dåny brandlagslifining trädde i kraft. Till grund för den nya lagstiftningen låg1941 års brandförsvarsuirednings beiänkanåe {SOV 1942:10) med förslag lillbrandlag och brandsiadga m. m. Utredningen ansåg atl omsorgen om ett effektivtbrandskydd på landsbygden krävde atl även landskommunerna ålades som en pliktatl tillse att både släckningsväsendei och det förebyggande brandskyddet varordnade på ell betryggande sätl och föreslog au alla kommuner skulle varaskyldiga au vidmakthålla eu brandförsvar som kunde anses tillfredsställaskäliga anspråk på trygghet mol skada av brand. Brandförsvarsuiredningenföreslog atl de centrala reglema om kommunernas och de enskilda medborgarnasskyldigheter skulle ges i en brandlag. Mera detaljerade bestämmelser borde tasin i brandstadgan. Föreskrifterna i brandlagen och brandsladgan kunde dockenligi ulredningen inte i detalj reglera kommunernas brandorganisalion ulanutförde i många hänseenden Prop.1978/79:53 111 baraen ram, inom vilken kommunerna kunde bygga upp den brandorganisation som varlämpligast med hänsyn lill de lokala förhållandena. Debestämmelser som - utöver vad i lag, brandstadgan eller eljesl föreskrivits - behövdesför ordnande av brandförsvarei skulle enligt utredningsförslaget tas in ibrandordning, som skulle finnas för varje kommun. Brandordningen skulle antasav kommunens fullmäktige och underställas . Brandförsvarsuiredningengav uttryck för uppfattningen att även om kommunerna som regel med hänsyn lillegen säkerhei kunde förväntas tillämpa föreskrifterna i brandlagen ochbrandsladgan på ett sådant sätt att en betryggande brandorganisalion uppehölls,så visade dock erfarenheten au en Slallig tillsyn hade en utomordentlig viktiguppgift att fylla. Om blandorganisationen utsträcktes till au obligatorisktomfatia också landsbygden, blev enligt utredningen behovei av tillsynuppenbarligen större än vad som fömt hade varil fallet. Enligt utredningensförslag skulle statslillsynen liksom tidigare ulövas av länsstyrelserna och isista hand Kungl. Föratl tillsynen skulle bli effektiv krävdes emellertid enligt vad erfarenheternaansågs visa alt lillsynsmyndigheterna hade lillgång lill brandteknisksakkunskap. En riksbrandsinspeklör och länsbrandsinspektör borde därför enligtulredningen tillsättas. De borde ha lill uppgift att bl. a. granska förslaglill brandordningar. föreslog atl somtillsynsmyndighet skulle få väsentligt siörre befogenheter . Om enkommun åsidosatte sina skyldigheter enligt brandlagen, föreslogs länsstyrelsenkunna förordna om rättelse och, om förordnandet inte efterkoms, föreläggalämpligt vite. 1944:265 följdedepartementschefen utredningens förslag i nu refererade delar. hadeintet au erinra såvitt nu är i fråga (andra särskilda utskoitet 1944:3 och rskr1944:476). brandlagslifining -brandlag (1944:521) och brandstadga(1944:522) - avfattades i enlighel härmed. 1944års lagstiftning innebar alt väsentligt ökade krav på åtgärder tillförebyggande och släckning av brand kom all ställas på kommunerna. växtepå kommunalt håll fram en allmänt omfattad åsikt au en reform borde genomförasi syfte atl begränsa kommunernas kostnader för brandväsendel genom att utformadetta på ett ur ekonomisk synpunki mer ändamålsenligt sätt. Efter hemställan avriksdagen tillkallades brandlagsrevision för alt göra en översyn avbrandlagstiftningen och brandförsvarets organisation. Brandlagsrevisionenredovisade sitt arbete i betänkandet (SOU 1960:34) Reviderad brandlagstiftning,som innehöll förslag till ny brandlag och ny brandstadga. Enligtbrandlagsrevisionen borde brandlagstiftningen vara en ram, inom Prop.1978/79:53 112 vilkenkommunerna bereds största möjliga frihet att anpassa brandförsvarei efter delokala förhållandena. Brandlagstiftningen föreslogs visserligen innehållageniensamma bestämmelser för alla kommuner men detta innebar enligtbrandlagsrevisionen inte alt alla kommuner skulle ha samma eller likartatbrandförsvar. Brandlagsrevisionen ansåg tvärtom att det var angelägel atlbrandförsvaret inte gjordes vidlyftigare eller mer kostnadskrävande än som föranleddesav förhållandena i det särskilda fallet. Brandförsvaret borde därför utformasefter varje enskild kommuns behov. Brandlagsrevisionenföreslog atl det liksom tidigare för varje komniun skulle finnas enbrandordning, som innehöll besiämmelser om kommunens brandförsvar.Brandordningen skulle enligt utredningsförslaget antas av kommunens fullmäktigeoch underställas , som hade att pröva såväl de beslutadeföreskrifternas laglighei som deras lämplighet ävensom huruvida eljesl skälförelåg att vägra fastställelse. Först i och med lagakraftvunnabeslul blev brandordningen gällande. Vid fastsiällelseprövningen hadelänsstyrelsen atl utan ändring fastställa eller också vägra fastställa denunderställda brandordningen. Brandlagsrevisionenframhöll alt del inte tillkom att göra ändringar i en anlagenbrandordning. Undanlag gjordes dock för redaktionella ändringar utan sakligbelydelse. Om fastställelse vägrades, skulle skälen därtill anges. Omfullmäktige, sedan vägrat fastställa en av kommunen anlagenbrandordning, inte fattade ell nytt beslul i ärendet och ansåg enifrågasatt föreskrift i brandordningen erforderiig, föreslogs länsstyrelsensjälv få förordna i ämnet. Eftersom ett sådant förordnande innebar ell visslingrepp i den kommunala självbestämmande-rätten, vilket hade sin grund i enskiljaktighet mellan och kommunens fullmäktige, föreslogbrandlagsrevisionen atl förordnandet skulle underställas Kungl. Maj:ls prövning.1 della hänseende innebar förslaget en nyhet i brandlagstiftningen. Enligt dågällande brandlag kunde , om en kommun åsidosatte sinaskyldigheter, förordna om rättelse och om förordnandet inte efterkoms föreläggalämpligt vite. Viies-föriäggande skulle alltså enligt förslaget inte längre falillämpas, när det gällde all förmå kommun au anta brandordning eller ändringdäri. Däremot ansåg brandlagsrevisionen atl borde få behållabefogenheten att förelägga kommun vite, när del var fråga om atl tvinga fram enfaktisk åtgärd. Brandlagsrevisionen föreslog också en uttrycklig bestämmelseatl fick förelägga viie vid sin lillsyn över atl kommunernafullgjorde sina skyldigheter enligt lagen. Ifråga om brandordningarnas innehåll föreslog brandlagsrevisionen all det liksomdittills i brandordningarna borde finnas besiämmelserom brandsiyrka ochbrandbefäl, om vissa för brandförsvarei erforderiiga anordningar samt ombrandsyn och sotning jämte sotningsfrisier. Dessulom föreslogs brandordninginnehålla bestämmelser om brandsiyrkans uiryckningsberedskap och om denkompetens som fordrades av kommunens brandbefäl. Prop.1978/79:53 113 Enligtbrandlagsrevisionens förslag fick brandordning inte innehålla beslämmelse omförhållande som regleras genom annan allmän författning. Vid meddelande avbeslämmelse i brandordning skulle vidare tillses aU därigenom inte ladesonödigt tvång pä allmänheten eller eljest gjordes obefogad inskränkning i denenskildes frihet. 6.7.71962 års brandlag och brandsiadga 1962:12 medförslag UU brandlag och brandstadga följdes brandlagsrevisionensförslag i nu refererade delar. Departementschefen gjorde dock vissa uttalandenom brandordning och tillsynen över brandförsvarei som är av intresse i detta sammanhang.Sålunda förklarade departementschefen att brandordningarna borde underställaslänsstyrelsen för fastställelse, eftersom detta är den viktigaste formen förtillsyn över det kommunala brandförsvarets effektivitet. Ifråga om formerna för fastsiällelseprövningen uttalade departementschefen audel inte var nödvändigi att riksbrandsinspeklören granskade allabrandordningar. Emellertid borde riksbrandsinspeklören för all få kännedom ombrandförsvarei i rikel och för all kunna verka för enhetlighet ochändamålsenlighet inte hell ställas utanför arbetet med brandordningarna. Detborde också undvikas all den centrala brandmyndighetens uppfattning i tveksammafall kom till tals först efter det fastsiällelseprövning skeu i länsstyrelsen.Departementschefen ansåg det därför vara önskvärt att riksbrandsinspeklörengavs tillfälle att granska brandordningar för sådana kommuner där brandfaranvar särskilt stor eller där stridiga intressen gjort sig gällande. Likaså bordeyttrande givelvis inhämias, om de kommunala myndigheterna ochlänsbrandsinspektören hade skilda meningar. Ivissa fall av avvikelser från de exempel på brandordningar, som utarbetades avdåvarande , kunde det också enligt departementschefenfinnas anledning au inhämta yttrande. Departementschefen förutsatte atllänsstyrelserna utan särskild föreskrifi därom inhämtade yttranden i de fall såkunde anses erforderligt. 1remissyttrande över brandlagsrevisionens förslag hade yrkat attskogskommuns skyldighet att organisera ett godtagbart skogsbrandvärn bordenärmare preciseras i brandlagen eller brandstadgan. Med anledning häravuttalade departementschefen all det i brandordning borde anges omskogsbrandvärn skulle förekomma, vilken personal, inbegripet befäl, som skulleingå däri, saml de platser där brand värnet skulle vara stationerat m. m.Eftersom brandordningen skulle underställas prövning, ansågdepartementschefen all önskemål var tillgodosett. Departementschefenavvisade ett av flera remissinstanser framfört förslag all kommunala beslul omtillsättning av tjänst som brandchef och vice brandchef även i fortsättningenskulle underställas . Kompetenskraven för dessa tjänster skulleanges i brandordning och blev därmed 8 1978/79. Prop.1978/79:53 114 prövade av i samband med fasisiällelsen avbrandordningen. Om de formella kompeiensbestämmelserna iakttogs, förelåg därförenligt departementschefen inte skäl alt med hänsyn lill intresset att lillsådana tjänster förvärva tillräckligt kunniga och erfarna personer låtalänsstyrelsen överpröva tillsättningsbesluten. 1 fråga om den statliga tillsynen framhölldepartementschefen bl. a. au lillsyn över atl del kommunala brandförsvareihade skälig effekiivitei skedde dels genom all kontrollerade altbrandordningar med erforderiigt innehåll antogs av kommunerna, dels genomkontroll all kommunerna fattade beslut om och vidtog faktiskaverkslälligheisåt-gärder för tryggheten mot brand, dvs. i huvudsak all deefterlevde brandordningarna. I det förstnämnda fallet fick vitesföreläggandemot komniun inte förekomma. underlät atl anta brandordningav innehåll, som ansåg erforderligt, fick istället förordna i ämnet och underställa sitt beslut Kungl. senare fallet däremot fick förelägga kommunen vile, om molförmodan de kommunala uppgifterna inte rätteligen skulle fullgöras och andra ålgärderinte var tillfyllest. hade inte något all erinra mot propositionen inu ifrågavarande delar (LU 1962:11). Härefter utfärdades brandlag (1962:90) ochbrandsiadga (1962:91). gjordes en ändring i brandsladgan (1972:103), sominnebar att kravel på underställning av sotningstaxa slopades. Frågan omundersUillning av brandordning berördes emellertid inte i della samnianhang. 6.1.8 revision av brandlagslifiningen På gmndval av förslag som lagls fram avröddningsijänsiuircdningcn i betänkandet (SOU 1971:50) Räddningsijiinsiutfärdades en ny brandlag och ändrades brandstadga 1974. Genom den nya brandlagen lades samhällets ansvar förräddningstjänsten fast. Ansvaret för räddningstjänsten lades i första hand pådet kommunala brandförsvaret. Komunernas ansvar vidgades alltså till allomfatta också annan räddningstjänst än släckning av brand. I anslutning lilldessa författningsändringar inrättades statens brandnämnd genom sammanliiggningav statens brandin-spektion och statens brandskola.Länsbrandsinspektörsorganisationen avskaffades. Frågan om underställning av brandordning diskuterades inteunder förarbeiei till revision av brandlagstiftningen. 1 prop.1973:185 med förslag lill hrandlag in. m. gjorde dock departementschefen vissauttalanden som rör statskontrollens former. hade föreslagit attriiddningstjänsten - med hänsyn lill vikten av all denna organiseras ochvidmakihålls så all rimliga anspråk på effekliviiet tillgodoses - skulle ingå isamma tillsynssysiem som Prop.1978/79:53 115 gälldeför del komniunala brandförsvarei. Departementschefen biträdde förslaget ochförordade alltså all statlig tillsyn över den kommunala verksamheien skulleulövas dels av länssiyrclserna och dels av en ceniral myndighei. som ulöver besiämmelser i förfåltning behövdes förräddningstjänsten i varje kommun borde - i enlighet med vad som dittills hadegällt i fråga om brandförsvaret - las in i en brandordning. föreslagit borde brandordning enligt departementschefenunderställas . Iyttrande över räddningstjänstutredningens beiiinkande hade statensbrandinspektion anfört att det hade visai sig all både sakliga och formellafelaktigheter ganska ofta fanns i brandordningarna. Sådana felaktigheter skulleenligt brandinspektionen kunna undvikas genom en förhandsgranskning avbrandinspektionen. Brandinspekiionen Rireslog att det skulle föreskrivas attyttrande skall inhiimtas från brandinspektionen, innan liinsstyrelsen beslutarom fastställelse av brandordning. Med anledning av förslaget anfördedepariemenischefen följande. Enligivad jag har föreslagil i del föregående skali det även i fortsättningen vara enuppgift för den centrala myndigheten - statens brandnämnd - alt till ledningför kommunerna utarbeta exempel på brandordningar. En viktig uppgift för deijänstcmiin hos brandnämnden som enligt milt förslag skall ersättalänsbrandinspeklörerna blir alt biträda länsstyrelserna i ärenden omfastställelse av brandordning eller av viisentlig ändring av brandordning. Fördessa tjänstemäns medverkan bör sjiilvfallet inte kn.ivas atl ärendet remilieraslill brandnämnden. Jag anser atl länsstyrelserna liksom bör kunnaavgöra om därutöver formellt yttrande från den centrala myndigheien börinhämtas. Anledning alt inhämta sådant yttrande kan föreligga t. ex. när detjänstemän som deltar i beredningen hos på någon väsentlig punkthar olika uppfattning om vad brandordningen bör innehålla. På grund av detanförda har det inte an.setts nödvändigi eller lämpligt atl i 2 § föreskrivaalt yttrande från brandnämnden skall inhämias i ärende om fastställelse avbrandordning. Ianslutning till behandlingen av några frågor, som föreslogs bli reglerade ibrandordning, framhöll departementschefen särskilt au vidfaslsiiillelseprövningen hade att pröva kommunens ställningstagande. Det gällerdels frågan om avgränsning av hamnområde, inom vilket kommunen skall svara föroljebekämpning, dels frågan vilka k(5mpetenskrav som bör ställas påbrandbefälet och dels frågan om aiarmeringsceniral. Departementschefenframhöll sålunda alt prövningen av om kommunen hade avgränsat hamnområdet påett lämpligt och rimligt sätt kom atl ingå i prövning av om enunderställd brandordning kan fastställas. Beiräffande frågan omaiarmeringsceniral betonade departementschefen all det var angelägel attlänsstyrelserna vid prövningen av brandordningarna övertygar sig om allkommunen har ordnat alarmeringen på ett betryggande sätt. Detla gällde enligtdepartementschefen särskilt för tiden inull dess länsalarmerings-ceniral hadeinrättats i länet och kommunerna genomgående hade anslutit sig till det nyaalarmeringssysiemet. 1978/79:53 116 hade inte något att erinra mot jiropositionen inu ifiågavarande delar (CU 1973:38, r.skr 1973:341). gjordes en ändring i brandstadgans föreskrifter ombrandordning (SFS 1975:423). Ändringen innebar att bestämmelser om det liigstaantal befattningshavare som skall finnas vid brandkår och om det liigstaantalet frivilliga eller tjänstcplikiiga i brandvärn inte längre behövde angesi brandordning. Vidgningen av kommunernas uppgifter till att omfatta ocksåannan räddningsijänsi än brandsliickning medförde au nya brandordningar måsleanias och fasislällas för samtliga kommuner. Till ledning för konimuncrnautarbetade brandnämnden i samråd med Svenska kommunförbundei exempel på sådanabrandordningar (meddelande från statens brandnämnd 1975:6). Förslaglill nya brandordningar skulle antas av kommunerna och underställaslänsstyrelserna före . Enligt uppgift från brand-nämnden harhittills () fastställts 245 nya brandordningar. Ny brandordningsaknas för 32 kommuner. När en av kommun antagen ny brandordning har inkommittill för fastsiiillelseprövning torde den undantagslöst haremiiterats till brandnämnden. Statskontrollkom-mittén har gått igenom nämndensyttranden i sådana ärenden som har avgivits i. o. m. . Dessayttranden har berört 251 kommuner. Genomgången har gjorts för att få fram enallmän bild av faslställelseprövningens karakiiir och betydelse. Någonstriivan efter vetenskaplig exakthet har inte funnits. De siffror som anges idet följande måste därRir betraktas som ungefärliga. har brandniimnden avgett nytt yttrande, sedan engranskad brandordning arbetats om av konimunen. Från sådana förnyade yttrandenhar bortseiis vid genomgången, eftersom siaiskonirollkommitién an.seii del varaett primärt iniresse all studera brandnämndens förstagångsgranskning, sombedömts bäst avspegla underställningens betydelse för brandordningarnasinnehåll och utformning. Det har inte varit möjligl all följa upp kommunernasoch länssiyrelsernas reaktioner på brandnämndens yuranden. Man lorde dock kunnautgå från alt brandnämndens önskemål i de allra fiesta fall har lillmöiesgåiis. Genomgången omfattar som niimnts yttranden över 251brandordningar. Av dessa har ungefär hälften (128) ansetts kunna fastställas ibefintligt skick. I frågaom tillstyrkts utankommentar, medan i 101 fall hartillsiyrkis med olika kommentarer.Dessa har inte sällan bestått av uttalanden om kommunens insatsberedskap ellerbrandbefälets kompelens, som ansetts vara mindre tillfredsställande men ändågodtagbar av olika skäl. har ibland påpekat alt viss första Prop.1978/79:53 117 insatsstyrkavaril för liten för att .självständigt kunna göra en rökdykarin-sats. Närahälften (123) av de granskade brandordningarna har inte ansetts kunnafastställas i oförändrat skick. 1 fråga om 67 brandordningar har fastställelseavstyrkts medan fastställelse i 56 fall lillslyrkls under förutsättning attbrandordningen ändras i ett eller fiera hänseenden. Atl det inte ansettsmöjligt alt godta en brandordning har i de fiesta fall berott på otillräckliginsatsberedskap (48 fall) eller otillfredsställande kompetens hos brandbefälei(26 fall). Andra, återkommande skäl har varit otillräcklig övningsverksamhei.alltför långa soiningsfrisler och lagstridigt innehåll. Formellapåpekanden har gjons i ett myckel slorl antal (168) yttranden. Påpekandena haribland rört formuleringar, som kunnat vålla olägenheter, men har ännu oftarerört ganska bagatellartade frågor, t. ex. en paragrafs numrering och indelningi stycken, eu val mellan två tämligen likvärdiga ord. Skälet härtill lorde varabrandnämndens uppenbara strävan alt få brandordningarna så likformiga sommöjligl. De exempel på brandordningar, som brandnämnden har utfärdat, hardärvid tjänat som riktmärke. Det förefaller som om brandnämnden påpekat varjeförekommande formell avvikelse från dessa exempel. Ofta har brandnämndenföreslagit att skulle undanröja påtalade avvikelser från deutgivna exemplen genom alt utnyttja sin riiil all göra redaktionella ändringari brandordningarna. Överlänsstyrelsens beslul i ärende om fastställelse av brandordning anförs besvärhos regeringen. har gått igenom regeringens beslut isådana besvärsärenden under liden efter kommundepartemeniets tillkomst den 1januari 1974. Endaståtta ärenden har prövats av regeringen under denna lid. Av dem är två avsärskilt intresse, efiersom det i dessa är kommunen som har klagat över altlänsstyrelsen vägrat fastställa av kommunen antagen brandordning. I övriga sexärenden har besvär anförts av enskilda personer (varav några synes varaanställda i berörd kommuns brand- eller solningsväsende) över länsstyrelsensbeslul att faslställa brandordning. Regeringsbesluten i dessa ärenden lär inteha något siörre intresse i delta sammanhang, eftersom det inte har förelegatnågon meningsmoisältning mellan konimunen och de statligatillsynsmyndigheterna. För fullständigheten.s skull redovisas de dock här. Beslutden på besvär av . i Norrbottenslän fastställde brandordning för kommun. ansåg attvaktsiyrkorna i Landsjärv och Jockfall borde vara siörre än vad brandordningenangav. Vaktsiyrkornas storlek hade bestämis med beaktande av föreliggandesvårigheter att rekrytera siörre styrkor. Sedan dessa svårigheter försvunnit,medgav kommunen att det var skäligt med en viss av 1978/79:53 118 förordad ökning av vaktsiyrkorna.Regeringen vägrade diirför - med ändring av beslut - atlfaslställa brandordningen. Beslut på besvär av och . i fastställde brandordning förSundsvalls kommun. Bystedi och klagade över alt i Indalborde dragits in i samband med kommunsammanläggning. (Enligt tidigare gällandebrandordning för Indals-Lidens kommun fanns det inte någon brandstyrka utanendasl en maierieldepå för brandvärn i ). Besvären lämnades utan bifall. Beslul på besvär av kommun.Länsstyrelsen i län vägrade faslställa en av kommunen antagenbrandordning. Skälet härtill var atl brandordningens föreskrifier ombrandposter och vattentag ansågs vara otillfredsställande.