prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Jämsides med en sådanutveckling ifrågasätter styrelsen om inte också möjlighet bör öppnas för annanjurist att efter särskild prövning av rättshjälpsnämnden inom visst eller vissarättsområden meddela rådgivning enligt rättshjälpslagen ellertills vidare. Den av utredningen uttalade risken för missbmk områdgivningsverksamhet enligt rättshjälpslagen anförtros även andra än advokateroch deras biträden synes överdrivna. Rältshjäipsnämnderna har ju för övrigtmöjlighet att genom granskning av juristens redovisning följa hur rådgivningenhandhas. Vid eventuellt missbmk bör medgivandet att meddela rådgivning kunnadras in. Den här föreslagna utvidgningen av kretsen av rådgivare irättsliga frågor ser styrelsen som angelägen bl.a. från den synpunkten att denlorde kunna medverka till en uibyggnad av juridisk rådgivning i anslutning tillsådana servicecentraler i kommunerna som ovan omnämnts. 1978/79:90 299 hjulp.sjurisier i ökad utsträckning knytas till samhälleisallmänna service-och rådgivningsverksamhet blir det lättare och naturligare förallmänheten ull söku kontakt med juristen för råd och hjälp. 1 beviljandefrågorna ansluter sig samfundet tillordförandens i utredningen mening som denna kommit till uttryck ireservationen. Samfundet, som alltsä finner del vara en riktig reform atltillägga advokat behörighet att bevilja rätt.shjålp (9) i åtskilliga typer avärenden, vill i det sammanhanget fästa uppmärksamheten vid två frågor. Den ena frågan gäller insamlandet av statistiska uppgifterom de rältshjälpsärenden som på detla sätl i varje fall inte i ärendets börjanregistreras hos myndighei. Samfundet föreslår att det formulär som skallbegagnas vid ansökan om allmän rättshjälp hos advokal utformas på sådani sättatt erforderliga statistikuppgifter kan lämnas genom en kopia av ansökningshandlingen.Skulle uppgifter anses erforderliga som inte är tillgängliga påansökningsstadiet föresläs i stället att statistiken avges på ett särskilt formulärsamtidigt med att slulräkning avlämnas. Med en sådan ordning skulle manundvika eller i vart fall begränsa behovet av i efterhand infordrade uppgifter,vars sammanställande hos de olika advokatbyråerna kan bli tidsödande och även iövrigt betungande. En hell annan fråga som samfundet funnit anledning att härberöra är följande. När beslutanderätten i vissa ärendetyper flyttas fränrättshjälpsnämnd till advokat, kan det inte undvikas alt en och annanrättssökande kan komma att beviljas allmän rättshälp i en och sammaangelägenhet av flera än en advokat. Skälen härtill kan vara flera. Någonrättssökande kan tycka sig inte finna tillräcklig förståelse för sin sak hosden förste advokaten och då vilja söka bättre gehör hos en annan. En annan rättssökandekan anse sin sak så betydelsefull att det inte vore mer än rimligt atl"för säkerhets skull" konsullera flera jurister. Sådana, i allmänhetonödiga förfaranden bör å ena sidan hållas tillbaka, men fall kan å andrasidan förekomma där det inte behöver vara oförenligt medrättshjälpslagstiflningens ändamål att flera än en advokat anlitas. Samtidigtlorde man knappast behöva befara någon större frekvens av nu beskrivna falleller mera betydande kostnadskonsekvenser därav. 1 viss män torde också verkligtdubbelarbete genom all flera advokater engageras i samma sak undvikas i den månmolpart eller motpartsombud reagerar mot förfarandet. Samfundet, som i dennafråga inte ser något skäl mot den föreslagna delegationen till advokat avbeslutandefunktionen i vissa ärenden, viU dock som ett sätt att möta befaradeolägenheier föreslå atl den rättshjälpssökande i ansökningsformulär får - påheder och samvete - besvara frågan huruvida rättshjälp tidigare sökts i sammaangelägenhet. Det blir då advokatens sak att allt efter omständighetemaantingen ändå bevilja eller avslå ansökan om allmän rättshjälp. - För övrigtmöter principiellt samma frågeställnig i rådgivningsfallen, men där har delåtminstone ekonomiskt mindre betydelse, vartill kommer att det kanske inte börmotarbetas generellt att den som har en viktig sak att rådfråga om vänder sigtill flera än en rådgivare. Likaså ansluter sig förbundet till förslaget att advokaterskall ha behörighet att bevilja rättshjälp i mål eller ärende omäktenskapsskillnad, boskill- 1978/79:90 300 nad, underhållsbidrag till make och barn, faderskap tillbarn, vårdnad, umgängesrätl. omyndighetsförklaring eller dess hävande samtärende enligt 21 kap. . Kanske man här rentav kunde gå ell sleglängre genom att låla behörighelen gälla alla mäl och ärenden enligigiftermålsbalken med undantag för bodelning samt enligt . Inteheller vill förbundel molsäila sig förslagei all advokat skall få rätl ullbevilja rällshjälp i fråga om rättslig angelägenhet av annan art om hansarbele begränsas lill sex limmar. Del förefaller emellertid förbundel i höggrad iveksaml om rälien för advokal all sålunda på egel ansvar beviljarättshjälp utan reservation också bör tillerkännas biträdande jurist påadvokalbyrå (2 § tredje stycket i lagförslaget). Nyanställda biträdandejurister saknar ofta nog egentlig yrkeserfarenhet. Man bör inte bortse frånmöjligheten att en sådan jurist kun vara benägen att till vinnande eller tillfredsställandeav klienter se alltför välvilligt på rättshjälpsfrågorna. Atl utredningen vidsina kontakter med biträdande jurister funnit atl dessa i och för sig inte harnågot emot att pröva rältshjälpsfrågor i större utsträckning än nu är fallet ärinte särskilt överraskande. Utredningen ullalar i detta sammanhang atlbilrädande jurisl hos advokat slår under advokatens tillsyn och därför börkunna omfattas av samma regler som advokat. Den tillsyn varom sålunda talas äremellertid, domareförbundet veterligt. inte föreskriven vare sig i författningeller i interna regler, och den lillsyn som må ulövas lordei hög grad växla mellan olika advokater. Den moraliska tillsynsskyldighet somflertalet advokater torde känna lär knappasl kunna grunda någon ekonomiskansvarighet för advokaten när det gäller fel vid bedömning av etträtlshjälpsärende. Domareförbundel är medvetet om alt det skulle medföra visstmerarbete för en advokat om han skulle åläggas att direkt svara för denbiträdande juristens bedömning av en rättshjälpsfråga men ifrågasätter om dettainte likväl är sakligt befogat åtminstone såviti gäller andra ärenden än defamiljerättsliga. Alternativi skulle man kunna tänka sig alt biträdandejurister tillerkänns rätl att bevilja rättshjälp i sådana ärenden först efterdet de tjänstgjort förslagsvis - som biträdande jurister. -Såsom utredningen föreslår bör advokat ej vara berättigad att beviljarättshjälp i de fall som avses i 17 § i lagförslaget. Kärnpunkter i utredningens förslag gäller förenklingen avde administrativa rutinema vid beviljandet av rättshjälp och förenklingen avslutregleringsförfarandet. När det gäller rutinerna vid beviljandel avrättshjälp har utredningen enligt domareförbundets mem'ng skilt sig från sinuppgift på ett lyckligt sätt. Sättet för beräkningen av rättshjälpsavgiftenenligt förslaget är enkelt och klart. För den som känner storleken av detbasbelopp som skall läggas till grund för prövningen av en ansökan är det istort sett enkel aritmetik att avgöra om fömtsättningar för rättshjälp är förhanden och, om så är fallet, vilken rättshjälpsavgift som skall eriäggas. är som redan inledningsvis sagts av denuppfattningen att med de förenklingar som utredningen föreslagit i fråga omrutinerna för beviljande av rättshjälp och slutreglering av rättshjälpsärendenade allmänna domstolarnas totala arbete med rättshjälpsfrågoma inte skulle imera betydande grad öka om en reform genomföres enligt de riktlinjer utredningenföreslagit. Sysslandet med rättshjälpsfrägorna torde i varje fall knappast blimer omfattande än det arbete som tidigare fick ägnas frågorna om fri rättegång.Dock viil förbundet göra den reservationen att den administration somerfordras när del gäller slutregleringen åtminstone vid de större domslolar därceniral behandling blir erforderiig inie kan genomföras utan visspersonalförstnrkning. 1978/79:90 301 För de ullmänna domstolarnas del släller sig förbundelfrågande lill de av ulredningen föreslagna reglernu endasl vad gäller de i 17 8i förslagei gjorda begränsningurnu i domslolurnäs befogenhei atl beviljarättshjälp. Domslolarna skall enligi förslaget ej vara behöriga atl prövafrågor om ullmun rällshjälp bl u om den rällssökande är dödsbo eller om han ärnäringsidkure och begäran om rättshjälp avser angelägenhet som uppkommit ihans näringsverksamhet eller om den rättsliga angelägenheten avser massärende.Domareförbundel finner dessa begränsningur opåkallade. 1 fråga om massärendenaär del enligt förbundets mening närmast olämpligt alt rättshjälpsfrågoma skallbehandlas av rättshjälpsnämnd. Förbundet vill här hänvisa till de synpunktersom anförts av utredningens ordförande pä s. 281 i betänkandet.' Domareförbundel har uppehållit sig endasl vid defrågor som berör de allmänna domslolarna. När del gällerförvallningsdomstolarna har utredningen gjort den åtskillnaden att beviljandelav rättshjälp i mäl anhängigt vid sådan domstol ej skall få göras av domstolensjälv under del alt domstolen däremot skall fä fastställa ersättning. Förbundethar svårt att ansluta sig till utredningens resonemang härvidlag. Mot tankenatt förvaltningsdomstol skall få bevilja allmän rättshjälp har majoritetenendast anfört "önskemålet om en fasl praxis i fråga omförvaltningsrättsliga mål och ärenden" (9.5.6. ), Ingen kan väl rimligtvisifrågasätta förvaltningsdomstolarnas kompelens all pröva en ansökan omrättshjälp. De lorde undantagslöst vara i besittning av ett tillräckligtunderlag för bedömande av om rättshjälp är påkallad i det enskilda fallet. Enpå sådant material gjord individuell prövning av en förvallningsdomstol i ettdär anhängigt mål eller ärende ter sig mer eftersträvansvärd än en schematiskbedömning hos en rällshjälpsnämnd som saknar närmare upplysning om deomständigheter som lalar för eller emot beviljande av rättshjälp. Förbundet vill i delta sammanhang tillägga att högstadomstolen och regeringsrätten bör upptagas bland undantagen i 51 § sistastycket i lagförslaget. Ehum den principiella fråga om vilken framför alltoenighet råder inom utredningen - frågan om statliga myndigheter generelltskall bemyndigas handlägga rättshjälpsfrågor inom sitt verksamhetsområde -strängt taget inte faller inom domareförbundets intressessfär, anser sigförbundet dock med hänsyn till spörsmålets vikt böra redovisa sina synpunkteräven därpå. Förbundet vill därvid till en början anmärka atl frågan ärsvårbedömd särskilt med hänsyn därtill atl majoritetens motivering för enrestriktiv hållning i delta hänseende är myckel knapphändig under del atlutredningens ordförande utförligt motiverat sin skiljaktiga mening. Lika med utredningens ordförande (s. 278) anserdomareförbundel det vara rikligt att som utgångspunkt vid fördelning avbeslutsfunktionerna anlägga ett totalekonomiskt synsätt och förbundel utgårfortsättningsvis från denna fömtsättning. Vad till en början angår reglerna om beviljande av allmänrättshjälp synes utredningens samtliga ledamöter vara ense om all vissrestriktivitet är påkallad i fall som avses i 17 § i förslaget inte endast närdet gäller advokats rätt atl bevilja rättshjälp utan även när fråga är omsådan rätl för andra myndigheter än domstolar och därmed jämställda organ. 1denna del synes förslaget vara välbetänkt. Skiljaktigheten i uppfattning mellanmajoriteten ' Förbundet vill i detta sammanhang parentetiskt anmärkaatt uttalandet på sid. 258 i betänkandet om prövning av mål om underhåll enligtsmåmålslagen är felaktigt. 1978/79:90 302 och reservanten visar sig när del blir fråga om rätlshjulpi de mera alldugli-gu ärenden som inte omfattus uv denna undantagsbestämmelse. Del förhåller sig onekligen så ull frägor om rättshjälphos åiskilliga myndigheler är mycket sällsynta och alt det i enskilda fall bl. a. pä grund uv frånvaron av juridiskl skolade tjänstemän - kan vara i vissmån betungande för myndigheien att prövu en rätlshjälpftåga. Delta problem böremellertid enligt domareförbundets mening inte överdimensioneras. Som redanframhållits är det system som utarbetats av utredningen när det gällerbeviljande av rättshjälp myckel enkelt. Redan del nuvarande förfarandet, somväl belyses av bilagan 5 lill förslaget, är inte mera kompliceral än alt delbör kunna lillämpas av en nägot sä när kvalificerad tiänstemän ulan juridiskutbildning inom praktiskt taget all statsförvaltning. Med de förenklingarvarom ulredningen är ense bör del bli ännu lältare all pröva sådana frågor.Vad förbundel förut anfört i fråga om förvaltningsdomstolarnas siörreprakliska möjligheter än en rättshjälpsnämnds att bedöma behovet av rällshjälpi ett anhängigt mål eller ärende torde äga generell giltighet för de statligamyndigheterna. Den av utredningen framlagda statistiken visar en tämligen högavslagsprocent när del gäller ansökningar om rättshjälp i förvaltningsärenden.Huruvida förvaltningsmyndigheterna själva, om de haft att pröva ärendena,skulle ha varit mer eller mindre restriktiva än nämnderna är väl omöjligt altbedöma. Förvaltningsmyndigheterna har var inom sitt område större kännedom änen rältshjälpsnämnd om den service som allmänheten kan få genom myndighetensegen försorg och bör ej sällan kunna genom anvisning till den rättssökande atlanlita sådan service göra allmän rättshjälp onödig. Anmärkas bör i övrigt att enadvokat, som åtagit sig atl biträda en part i ett förvaltningsärende, i regeltorde ha anledning väcka frågan om rättshjälp innan ärendet anhängiggörs ochalt frågan i sådana fall enligt förslaget skall prövas av rättshjälpsnämnd. Pågmnd av vad nu sagts och med hänsyn även till utredningens uttalande att enliberalare bedömning än bör äga rum när del gäller beviljande avrättshjälp i förvaltningsärenden torde det från finansiell synpunkt inte tesig särskilt äventyrligt atl överlåta ål förvaltningsmyndigheterna atl beviljarättshjälp i ärenden som är anhängiga hos dem. Den av utredningens majoritetsärskilt åberopade synpunkten att en koncentration av beslutsfattandet tillrättshjälpsnämnderna är önskvärd för att ernå fast praxis har enligt vad domareförbundetföreställer sig relativt begränsad räckvidd. Någon allmän praxis för helaförvaltningsområdet kan det knappast vara fråga om. 1 stället måsle det välvara så att rältshjälpsbehovet växlar från myndighei till myndighet beroende påkaraktären av de ärenden som där behandlas. På grund av vad nu anförts och med beaktande av de skälutredningens ordförande i övrigt anfört finner domareförbundet det principielltönskvärt att varje statlig förvaltningsmyndighet själv får pröva frågor om beviljandeav allmän rättshjälp i ärenden som är anhängiga inför myndigheten. Detsammabör vara förhållandet beträffande substitution och byte av biträde samtupphörande av allmän rättshjälp. 2.31 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer Beviljande av aUmän rättshjälp Del nuvarande sysiemel för allmän rättshjälp utan beslutav rättshjälpsnämnd lillämpas sparsamt och torde inte fylla någon nämnvärdfunktion. Det kan därför avskaffas. 1978/79:90 303 Föreningen hälsar med stor lillfredsställelse altutredningen föreslår siörre befogenheter för udvokul utt bevilju allmänrättshjälp, något som föreningen även lidigare förordat i yllrande lilldeparlemeritel. Dock föruisäiier föreningen alt förslaget inte medför alludvokalbyråerna åläggs någon slulislikföring. 1 vilken ulsiräckning en advokal själv skall få beviljaallmän rällshjälp kan givelvis diskuleras. I de fall, då rättshjålpsnämndensprövning visat sig vara av endasl formell natur, framstår del som självklartatt sädan rätt skall föreligga. Vad angår övriga ärenden bör den av utredningenföreslagna tidsfristen i vart fall inte göras kortare. I frägan om vem som skall bevilja allmän rättshjälp iövrigt vill föreningen med bestämdhet förorda utredningsmajoritetens förslag,dvs. atl rällshjälpsnämnden och domslolar skall anförtros denna uppgifi. Mol minoritetens förslag måste anföras att det frånrättssäkerhetssynpunkt inte under några omständigheter kan accepteras atlklientens motpart skall avgöra huruvida allmän rättshjälp skall beviljas ellerinte. Förvaltningsmyndigheter av olika slag får ofta karaktär av motpart iförvaltningsärende. Som föreningen tidigare anfört i fråga områdgivningsavgiften, anser för-erungen på där anförda skäl, att avgifterna intebör höjas, något som ju tyvärr är utredningens förslag. I många rättshjälpsärenden - inte minst iäktenskapsskillnadsärendena, som ulgör - gäller det för klienten attsnabbi nå ett resultat. krävs omedelbar betalning av rätlshjälpsavgift.Erfarenheten visar att många klienter, inte minst i skilsmässoärendena, harstora ekonomiska svårigheter genom utgifter för bostad, ny bosättning,underhållsbidrag m.m. Fördröjning av ärendenas handläggning p.g.a. bristandebetalning av avgift vållar både rättsförluster och lidande. Innan en höjning av avgiften vidare övervägs, bör enjämförelse göras med de föreskrifter, som utfärdat omberäkning av förbehållsbelopp vid införsel. En sådan jämförelse visar atlrättssökande med myckel måttliga kostnadsbidrag om några inte kanbetala dessa utan att nagga på existensminimum. Föreningen tillstyrker alt årsinkomst skall avrundas lilljämnt 1 000-tal kronor men förordar ett system som ej innebär höjning avnuvarande avgift. Underlaget för beräkning av råttshjälpsavgift Förslaget innebär en förenkling, som hälsas medlillfredsställelse. Den till uppgivna inkomstenöverensstämmer emellertid inte alltid med den aktuella. Klienterna komma därföri ej ringa utsträckning alt begära annan bedömningsgrund. Rättshjäipsulredningen har haft lill uppgift att sökaförenkla rättshjälps-systemet och effektivisera de olika rättshjälpsformema. Idetta syfte har en noggrann genomgång av rättshjälpssyslemet genomförts.Resultatet har blivit en rad olika förslag till förändringar av det nuvarandesystemet. Det kan dock ifrågasättas om utredningen lyckats i tillräcklig graduppnå mål- 1978/79:90 304 sättningen att effektivisera och förenklarällshjälpssyslemel. Enligt LOs uppfattning kan utredningens förslagkaraktäriseras som försiktiga. Det borde exempelvis varit möjligt alt i ökadutsträckning delegera frågor om beviljande uv rättshjälp till domstolar ochstatliga myndigheter. Detsamma gäller advokats rätt utt bevilja allmänrättshjälp. Även beträffande prövningen av arvodesanspråken borde detenligt LOs uppfattning varit möjligt all generellt delegera sådana frågor tilldomstolar och statliga myndigheler. En delegering av ovan angivet slag skulle i hög gradunderlätta rällshjälpsnämndernas arbetsbörda, förenkla förfarandel ochåstadkomma kostnadsbesparingar. I räilshjälpsutredningens förslag ges advokat ochbilrädande jurist hos advokat eller pä allmän advokalbyrå behörighel att beviljaallmän rättshjälp i flertalet familjerättsmål och i vissa andra mål. 1 detsenare fallel skall frågan om rättshjälp prövas av rättshjälpsnämnd resp.allmän domstol om ärendet inte slutförs inom en lid av högsl . Andraän advokater och bilrädande jurister hos advokat och på allmän advokalbyrå harinte sädan räll men får däremoi efter beslul av rällshjälpsnämnd upp-iräda somoffeniligi bilräde. Den skillnad som görs i della fall mellan advokal ochannan jurisl är enligt LOs mening svårförståelig. Å ena sidan kan bådakategorierna i och för sig anses kompetenta och få uppträda som offentligtbiträde, dvs. tilläggas förtroendet alt sakhandlägga ärenden inom ramen förrättshjälpssystemet. Å andra sidan anses enbart den ena kategorin, nämligenadvokaterna och därmed jämställda, kunna lilläggas förtroendet att inom ramenför rältshjälpssystemets regler bevilja allmän rättshjälp. Skälet till dennaskillnad sägs vara alt medlemskap i utgör tillräcklig garantiför att systemet inte missbrukas. LO anser atl en begränsning av det slag och på det sällrältshjälpsnämnden föreslår inte är acceptabelt. Inom fackföreningsrörelsenhandläggs ett icke oväsentligt antal ärenden. Arbeislekniskl handläggas deflesta av dessa av , som har trettonförbundsjurister anställda. Följande tablå visar antalet inkomna ärenden tillbolaget och i vilken utsträckning allmän rättshjälp sökts. Tabell 1: Till bolaget inkomna ärenden t. o.m. TabeU II: Antalärenden i vilka allmän rättshjälp sökts 1.0. m.1974 ca 1000 1976 462 1977jan-okt 410 Tablån visar att ett icke obetydligt antal ärenden är avsädan beskaffenhet all allmän rättshjälp kan utgå. Det stora antaletansökningarom allmän rättshjälp som brukar inges beviljas regelmässigtav rättshjälps-nämnderna! 1 fråga om arvodesanspråken förekommer sällanprutningar av kostnadsberäkningen. LO anser att en utvidgning av rätten att bevilja allmänrättshjälp till annan än advokat och biträdande jurist hos advokat eller påallmän advokat- 1978/79:90 305 byrä skulle medföra betydande kostnadsbesparingar särskilti administrativt hänseende. Den förenkling och förkortning avhandläggningstiden som en sådan utvidgning skulle medföra bör inte hellerunderskattas. En utvidgad rutt uv ovnn angivet slag bör enligt LOs mening gesden grupp av jurister som enligt nuvarande praxis förordnas som offentligabiträden av rältshjäipsnämnderna. Tekniskt kan del ske genom ett dispensförfarande. Förbundel ansluter sig i allt väseniligi lillulredningsordförandens synpunkier på en yUeriigare förenkling avrältshjälpssystemel. Därvid bör även övervägas att göra det möjligl förpartsorganisalioner, som ofta och i samma mål har all förelräda ettflertal medlemmar, alt iräffa överenskommelse med rällshjälpsnämndema om ännulängre gående adminisiraiiva förenklingar. Del får också anses angeläget att ur de synpunkter somanförts i betänkandet ge den handläggande myndigheien räll alt pröva såvälansökan om rättshjälp och utseende av biträde som storleken av biträdels arvodeoch sökandens rätlshjälpsavgift. Detla bör gälla även hyresnämnderna. Enligt förslaget (8 2) lämnas rättshjälp av advokat ellerbilrädande jurist på advokalbyrå eller, efter särskilt förordnande, av annan.Advokater ges härigenom en prioriterad ställning. Bakgrunden härtill ärdenövervakande myndighet som anses vara. Olika organisationer,däribland LRF, har egna juridiska byråer, som mottar uppdrag inie enbarl frånmedlemmar ulan även från andra. Specialisering inom olika rättsliga områden hardärigenom utbildats. Allmänt torde man väga göra del påståendet att inomspecialfacken större kunskaper och längre erfarenhet samlas hos nyssnämndabyråer än hos allmänpraktiserande advokater. Enligt förslaget (§ 17 punkt 9)skall fråga om allmän rättshjälp prövas av rättshjälpsnämnden, om den sökandevill anlita annan än advokat. De nu angivna bestämmelserna medför följaktligen alt olikaorganisationers juridiska byråer utestängs från de möjligheter advokatertillerkännes. Rimligheten av detla kan med skäl diskuteras. Organisationernasjurister har ansvar inför förbundsledningar och styrelser, vilket måste ansesmedföra minst samma uppsiklsmöjligheter som besitter. Någonanledning att befara att organisationemas jurister skulle missbruka sinställning kan följaktligen inte föreligga. Redan av denna anledning kan delvara skäl alt jämställa organisationernas jurister med advokater. Å andra sidanskulle det naturligtvis kunna uppkomma vissa komplikationer om rättshjälp fingebeviljas av sådana personer som bedriver juridisk verksamhet i egen regi utanatt vara advokater eller vara anställda i viss organisation. Mot bakgrundhärav vill förbundet föreslå att möjlighet öppnas för ett dispensförfarande.Delta skulle kunna konstrueras sä alt vederbörande rätlshjälpsnämnd fingebevilja, efter ansökan, tillstånd för juridiska byråer inom olikaorganisationer atl i full utsträckning utöva de befogenheter som enligtförslaget skall tilläggas advokater. bör därvid ha möjlighelatt innan dispens meddelas infordra de uppgifter som erfordras för en bedömningav vederbörande byrås staius och lämplighet. En bestämmelse i enlighet med vad som sagts måstemedföra mindre belastning på rättshjälpsnämndema och därmed inskränka enbyråkrati-20 1978179. I saml Nr 90