prop · G203214 · 1978-12-31 00:00:00 — Kommunens beslut att begära expropriationstillståndblir offentiigt och tillmäts stort intresse av villaägarna inom detberörda området. Redan genom beslutet upphör i praktiken den normala marknadenatt fungera. Olägenheterna för kommunen atl inlösa en fastighet lidigare änkommunen kanske önskar kan repareras genom att kommunen säQerfastigheten orn expropriationen inte längre skulle vara aktuell. Samfundet delar inte uppfattningen i promemorian(sid. 43) att övervägande skäl får anses lala mol alt ge fastighetsägaren enutvidgad lalerätl. Fastighetsägaren kan inte anses tillräckligt tillgodoseddgenom möjligheten att få till stånd en förkortning av fristen hos lillståndsmyndigheten.Denna möjlighet står till buds först under ett mycket sent stadium, då skadantill största delen har inträffat. Prop.1978/79: 214 104 atttiden före ansökan om tillstånd till expropriation f. n. faller utanför ramenför expropriationslagstiftningen (s. 40) eller att lagtekniska svårigheterskulle föreligga, bör ej hindra ett ur rättvisesynpunkt angelägetreformförslag. Ävenden föreslagna möjligheten till förkortning av lalefristen hostillståndsmyndigheten är emellertid av stort värde. I detta sammanhang kanfinnas skäl att erinra om de utomordentiigt länga perioder under vilkaexpropriationstillstånd fått gälla genom successiva förlängningar. Som exempelkan nämnas att för en grupp fastigheter i expropriationstillståndmeddelades och genom förlängningar f. n. gäller till 1979, dvs. underen period av . För en annan grupp fastigheter på samma ort medeladesexpropriationstillstånd 1965 för en , dvs. Kommuneninkom med ansökan om förlängning av dessa tillstånd och begärde dåen fem-årig förlängning, dvs. Prövning av denna ansökan ärännu icke gjord hos . Uppenbart är att dessa långatillståndsperioder leder till betydande rättsförluster för den enskilde,som denne inte kan föra någon talan om ersättning eller tillträdeenligt nu gällande regler. Enligt samfundets mening bör fastighetsägare kunnapåfordra beslut om inte bara enkelt utan även kvalificerat förhandstillträde.Inte minst med hänsyn till den långa tid expropriationsförfarandet kan ta, ärdet för fastighetsägaren ofta betydelsefullt att äganderätten till fastighetenövergår på den exproprierande. Detta har inte bara civilrättsliga konsekvenserutan även skatterättsliga. Inte minst i det fall att dödsbo är ägare lillfaslighet som utsattes för expropriation, blir förhållandena komplicerade omäganderätten till expropriationsobjektet alltjämt finnes kvar hos expropriaten.För vederbörande kommun kan de inte vara till nackdel men oftast till fördel ombeslut meddelas om kvalificeral förhandstillträde. Samfundet föreslår alltså att den föreslagnaföreskriften i 5 kap. 17 § andra stycket expropriationslagen ges sådanutformning att även kvalificeral förhandstillträde kan medges. 22.Sveriges fastighetsägareförbund: I departementspromemorian har föreslagits enrätt för fastighetsägare att begära att kommunen förhands-lilllräder enfastighet så snart kommunen ingetl stämningsansökan lill fastighetsdomstolen.Den föreslagna förändringen bör utvidgas så att fastighetsägaren vidfastighetsdomstolen kan väcka talan om förhands-tillträde redan då kommunenansökt om tillstånd till expropriation. En rätt att begära förhandstillträde redan vidtidpunkten för expropriationsansökan skulle lösa problemen med långatillståndstider och även olägenheterna med långa handläggningstider itillståndsfrågan. Vissaav de expropriationstillstånd som lämnades förstadsomvandlingen i med stöd avden äldre expropriationslagen består fortfarande bl. a. för delar av kvarterenApeln, , Brunkhuvudet, Klockan, , Nedre Vätan, Välan,Torkan, m. fl. De har förlängts med stöd av den tidigare gällandeexpropriationslagen, dock utan möjlighet för fastighetsägaren att, i enlighetmed den nya lagens bestämmelser, få möjlighet till omprövning avexpropriationstillstånden. Även frågor om förlängningar avexpropriationstillstånd uppvisar långa behandlingstider. När långvarigaförlängningar av redan beviQade expropriationstillstånd 1978/79: 214 105 förekommer, tyder denna praxis på att skyddet för enskildäganderätt beskärs genom en särskild reglering vid sidan av den egentiiga expropriationenoch detta utan möjlighet för fastighetsägaren att erhålla ersättning för deavbräck som vållas. Som exempel på långahandläggningstider kan anges regeringens avgörande om frägan omzonexpropriation i (Pl. 101/74), där den 6 februari1964 respektive hos Kungl. Maj:t ansökte om expropriationbeträffande 129 fastigheter. Regeringen lämnade tillstånd till inlösen avvissa fastigheter i delbeslut . inkom däreftervid olika tidpunkter med ytterligare utredningsmaterial i ärendet. I skrivelseden framhöll att den önskade vidhålla tidigaregjord framställning om zonexpropriation, dock endast såvitt avsäg 58 av defastigheter som omfattades av den tidigare framställningen. Sedan Västeråskommun därefter återkallat sin ansökan beträffande ytterligare ett antalfastigheter, meddelade regeringen tillstånd tiU expropriation i beslut den 26juni 1975 rörande 48 fastigheler och medgav kommunen tillstånd att inlösafastigheterna . För vissa fastigheter meddeladesbyggnadsförbud , sarjit den 6 april1964. Uppenbara olägenheter förfastighetsägarna har inträtt genom att frågan om expropriation hållits svävandeunder så lång lidsperiod, , och för vissa fastigheter från detbyggnadsförbud första gängen meddelades. Det finns således med hänsyn lillrättssäkerhetsaspekterna anledning att ändra expropriationslagen så atlfastighetsägaren medges rätt atl begära förhandstillträde redan då kommunenansökt om tillstånd till expropriation. I princip kan naturligtvis inträffaatl kommunen får avslag på sin begäran om expropriationstillstånd, efter detfastighetsdomstolen meddelat beslut om förhandstillträde. Bevisbördan för attfastigheten inte har försämrats under kommunens innehavstid torde härvid åläggaskommunen liksom skyldighet att utge ersättning för rättegångskostnad. Enligt förbundets mening kan såsomföreslagits endast enkelt förhandstillträde bli aktuellt. Tillståndstiden bör vara ochinte kunna förlängas med mindre synnerliga skäl föreligger. har intenågon erinran mot förslagen. : Detförslag som framläggs beträffande rätt för fastighetsägare att iexpropriationssituationer kunna påfordra att kommunen tiilträder fastigheten ärett steg på vägen för alt förbättra fastighetsägarnas ställning. Med beklagandemåste dock förbundet konstatera att förslaget endast medför en obetydligförstärkning av rättsskyddet. Behovet av att få lill stånd förhandstillträdeaktualiseras i praktiken på elt mycket tidigare stadium än när kommunenfullföQer ärendet till domslol. För alt belysa tidsförloppen vidstörre expropriationer berörande småhus återges här nedan några data frånexpropriationerna i Östra , kommun, och , Botkyrkakommun. 1978/79: 214 106 Byggnadsförbudförsta gången 195255 1954 Ansökan om tillstånd tillexpropriationen 1972 1972 Meddelandeav tillstånd tiU expropriationen 1975 Del bör alltsä observeras alt i fallet östra av expropriationsmålet i fastighetsdomstolen igångsattes efter det att systematiska markinköp påbörjades av kommunen ochkommunen härigenom i praktiken fått etl köparmonopol och fyra efterdet att ansökan om expropriation ingavs av kommunen. I fallet har ännuej tillstånd till expropriation meddelats, trots att del förflutit ca tio årsedan de systematiska markinköpen påbörjades och nära ansökan omtillstånd till expropriation ingavs. Under dessa långa tidsperioder har i eltstort antal fall de berörda fastigheterna inköpts av kommunen. I flera fallhar också de ursprungligen ingivna ansökningarna om tillstånd tillexpropriation återkallats, delvis beroende på att de kommunalautbyggnadsplanerna successivt reducerats lill sin omfattning, delvis på attinköp av fastigheterna kunnat ske på "frivillig" väg. Särskilt i Östra har successivt uppkommit enmycket långtgående förslumning och vandalisering som en föQd av hotet om expropriationoch de kommunala fastighetsförvärven. Kommunens köparmonopol har också letttill mycket lägre prisnivåer än i likartade områden. Fastighetsdomstolens domavseende den första gruppen fastigheter i Östra ledde också , som översteg de ersättningar som kommunen erbjudit.Domen har till denna del ej överklagats av kommunen. Med hänsyn till de rättsförluster, som defastighetsägare (ca 200 st.) lidit, som under de tidigare åren sålt sinafastigheter till kommunen till den låga prisnivå, som kommunen tillämpat,förbereds nu ansökan om stämning av kommunen under åberopande av 36 §avtalslagen för att få till stånd en jämkning av köpeskillingens storlek. Med hänsyn till de ytterst svåra förhållanden somefter hand uppkommit i östra har kvarvarande fastighetsägare begärt attkommunen skall förhandstillträda fastigheterna. Dessa yrkanden har emellertidavvisats av kommunen. Så skedde så sent som för , dåbyggnadsarbetena för den nya bebyggelsen lett lill att tillfartsvägar till dekvarvarande ännu orörda tomterna avskurils, gatubelysning släckts etc. Förhållandena i Östra och visar medönskvärd tydlighet att det inte är tillräckligt att skyldigheten att tillträdauppkommer först i slutskedet av expropriationsproceduren, dvs. När behandlingen av expropriationsansökan drar ut i årataleller när en kommun utnytQar sitt övertag gentemot den enskildefastighetsägaren, säsom fallet varit i Östra , uppstår längt tidigare ettbehov för fastighetsägarna alt kunna stå emot kommunen. I den skrivelse från förbundet som ligger tillgrund för den nu föreslagna ändringen diskuterades olika stadier då man kundetänka sig en förbättrad ställning för fastighetsägarna. I likhel med vad somanförs 1978/79: 214 107 iPM anser vi att det nu inte bör övervägas lösningar som kan föregripa detpågående arbetet med en översyn av byggnadslagstiftningen. Vi kan också anslutaoss till tanken att en aktiv inköpsverksamhet från kommunens sida är eltalltför obestämt rekvisit för att kunna läggas till grund för en lagstiftning. IPM avvisas utan motiv alternativet atl tillträdesplikl skulle uppkomma isamband med att ansökan om expropriationstillstånd inges. Något utförligarediskuteras huruvida en tillträdesplikt skulle kunna inträda då tillstånd tillexpropriation ges. Tanken härpå avvisas emellertid. Förbundet vill gentemotdessa ståndpunkter anföra föQande. Ettav de skäl som andras mot att införa tillträdesplikt då tillstånd tillexpropriation meddelats är att fastighetsägaren får anses tillräckligttillgodosedd genom möjligheten atl få till stånd en förkortning av dentalefrist som angivits i samband med expropriationstillståndet. De tidsfristersom utsätts är då det gäller småhusområden numera i allmänhet tämligen korta,ett eller Ivå år. Detta innebär att en talan om förkortning av fristen iallmänhet inte torde vara slutiigen prövad innan fristen utiöpl; i vart falltorde normalt endast återstå innan kommunen måste fullföQa ärendettill domstol. Någon egentiig tidsvinst torde det därför sällan bli fråga om. Detsistnämnda kan naturligtvis anföras som argument mot att införa en rätt förfastighetsägarna all på detta stadium kunna påfordra tillträde. Trots dettaskulle en talerätt ha sitt värde. När en kommun ansöker omexpropriaionstillstånd, torde kommunen redan ha sådant underlag att det intebör vara några svårigheter att presentera detta inför domstol. Processenbehöver därför inte av den anledningen draga ut . Fränfastighetsägarnas synpunkt ligger betydelsen av en talerätt på detta stadium iatt den kan påskynda förfarandet. Del bör ihågkora-mas att tillträdesplikloftast torde bli aktuell, när en kommun under lång lid sökt pressafastighetsägarna lill uppgörelse och därvid enligt markägarnas mening intehandlat på ett korrekt sätt. En tillträdesplikt för kommunen bör därför kunnaföreligga i vart fall senast då tillstånd till expropriation meddelats. Som viframhållit i vår skrivelse och som klart framgår av de ovan redovisade tidsuppgifternaför Östra och är emellertid en sådan möjlighet otillräcklig. ITullingefallet har förflutit efter ansökan omexpropriationstillstånd utan att sådant tillstånd ännu meddelals. Tillträdespliktenbör därför kunna aktualiseras , tidpunkten för ansökaneller, såsom föreslagits i den bifogade promemorian, kommunens beslut om attansökan om tillstånd till expropriation skall inges. Några praktiska hinder att vid någon av dessatidigare tidpunkter införa en möjlighet för fastighetsägare alt kunnaframtvinga en process vid domstol och förhandstillträde av kommunen synes inteförehgga. Situationen är jämförbar med den, som uppkommer då fastställd planger rätt till inlösen av fastighet. Redan då kommunen fattat beslut om att ingeansökan om expropriationstillstånd måste förutsättas, att kommunen har tagitfram del utredningsmaterial, som krävs för att ta ställning till vilkenvärdenivå som är skälig. Sammanfattningsvis är alltså vår ståndpunkt, atttillträdesplikt skall inträda då kommunen fattat beslut om att inge ansökan omexpropriation och i vart fall senast då sådant tillstånd meddelats. Prop.1978/79: 214 108 Förbundet åberopar vidare enpromemoria av advokaten , vari, efter en redogörelse för deåberopade expropriationsfallen, anförs föQande: Teoretiskt bör rekvisiten föratt den enskilde fastighetsägaren skall äga rätt påkalla domstolsprövning varadels att den allmänna fastighetsmarknaden genom kommunens åtgärder upphört,dels ock att fastighetsägaren härigenom åsamkats väsentlig skada. Det första rekvisitet måste ipraktiken anses uppfyllt redan när långvariga byggnadsförbud vilat överfastigheten (området), men med hänsyn till pågående utredningsarbete avseendeomarbetning av BL måste man acceptera att denna utgångspunkt för närvarandeicke kan ifrågakomma. Däremot finns inget som hindrar attdet kommunala beslutet atl ex-propiera godtages; det blir ju käntoch redan ett sådant beslut medför att den allmänna fastighetsmarknaden upphör. Att ingivande avexpropriationsansökan, liksom beviljande av expropriationstillstånd, medförsamma effekt, eller rättare förstärker denna, ligger i sakens natur. Mot bakgrund av vad nu nämnts mästeredan det kommunala beslutet godtagas; det leder till svåra rättsförluster omfastighetsägaren måste avvakta ingivande av expropriationsansökan (vad hindraratt kommunen dröjer härmed ), eller beviQande av expropriationstillstånd(i Tullingefallet har ärendet legal inom departementet och alltfortfarande utan att man vet när del blir avgjort) eller till dessexpropriationsmålet anhängiggjorts (såsom föreslagits i Dep. Här bör inskjutas att möjlighetenför fastighetsägare "att få till stånd en förkortning av lalefristen hostillståndsmyndigheten" (Dep. PM sid. 43 ö) i praktiken icke ger något effektivtskydd. Sålunda inträder den först å ett sent sladium, sedan den allmännafastighetsmarknaden redan försvunnit långl lidigare och dessutom måsteanståndsfrågan avse hela expropriationsområdet; någon möjlighet att dela uppdet synes ej föreligga och detta även om ett anstånd medför mycket väsentligskada för någon eller några fastighetsägare. Mot bakgrund av vad nu nämntshemställes att som utgångspiinkt anges tidpunkten för kommunens beslut attbegära expropriation; någon svårighet för domstolen atl konstalera detta förstarekvisit föreligger ju ej eftersom beslutet är offentlig handling. Del andra rekvisitet att"fastighetsägaren skall visa att han åsamkas olägenheter av mera allvarligbeskaffenhet" (Dep. PM sid. 42 m) eller so.movan nämnts åsamkats väsentlig skada är uppfyllt beror ju framför allt åtidsfaktorn och dess inverkan i det aktuella fallet. Någon svårighet fördomstolen att bedöma detta kan knappast uppstå. I Skogåsfallel var det helt enkeltomöjligt för framför allt äldre fastighetsägare att över huvud nytQa sinegendom (på grund av nedbus-ningen) och än mera atl skydda fastigheterna molvandalisering, som log sig aUa tänkbara former såsom "vanlig"åverkan, förstöring genom brand och sprängmedel samt bortföring av t. ex. takmaterialoch annal, som vederbörande ville "rädda". I Tullingefallet är jutidsutdräkten i och för sig så lång att den uppenbarligen ej kan godtagas.Däremot har skadegörelsen varit mindre svår därstädes. Mot den skada fastighetsägarna åsamkats skall självfalletställas ev. 1978/79: 214 109 olägenhetför kommunen genom att den tvingas övertaga fastigheten tidigare, men dennaolägenhet måste väga mycket lätt vid jämförelse med den skada fastighetsägarenåsamkas. Formellttorde etl mål av förevarande slag i vilket talan väckts av fastighetsägareinnan talan om expropriation väckts av kommunen utan olägenhet kunna handläggassom ett fall av inlösen (jfr. PM sid. 40 n41 ö), och då med tillämpandeav principerna i expropriationslagen. Av processekonomiska skäl kan det därvidtänkas att bestämmandet av den slutliga löseskillingen sker i samband med delav kommunen eventuellt instämda expropriationsmålet. Genom ovan föreslagna regler skulle tidsvinsten förfastighetsägarna bli mycket avsevärd, i särskilt extrema fall avgörande förhans möjlighet atl tillvarataga sin rätl. Auktoriserade fastighetsmäklares riksförbundinstämmer i villaägareförbundets synpunkter. 25.Göteborgs kommun, : I promemorian har icke framförts någothållbart skäl eller påvisats någon påtaglig olägenhet för fastighetsägare, somkan avhjälpas genom föreslagen ändring i 5 kap. 17 § innebärande attfastighetsägare gives möjhghet atl yrka att den exproprierande förhandstilllräder(enkelt) honom tillkommande mark. a. med hänsyntill gällande värderingsregler i lagens 4 kap. svårt att föreställa sig vilketbehov ändringen i sig är avsedd att fylla. Tvärtom synes det kontoret vara tilli vart fall kommunens nackdel atl förlora kontrollen över den tidpunkt dåränta skall börja löpa och då nedsättning av miQonbelopp måsteske. Det skulle medföra en från kommunens sida sett icke önskvärd påverkan påkommunens budgeteringsarbete och detta möjligen utan alt domstol skulle finnaatt tillträdet skulle innebära avsevärd olägenhet för kommunen. Bestämmelsenmotverkar för övrigt klart den fördel kommunen ur just budgetteknisk synpunkterhåller genom ändringsförslaget under B 3 i denna PM, vilket öppnar enmöjlighet för kommunen att med viss säkerhet fastställa utbetalningstidpunktför förskottsbetalningarna. Kontoret anser att nackdelarna för kommunen med denföreslagna ändringen överväger de fördelar för fastighetsägare som ändringenansetts innebära, varför kontoret avstyrker densamma. Fastighetsnämndensmajoritet: Enligt vär mening hade vid översyn av expropriationslagstiftningenäven mera centrala frågor bort uppmärksammas. Huvudregeln (2 kap. 1 §) omexpropriationsrätt för "mark med hänsyn till den framtida utvecklingenkräves för tätbebyggelse" etc. har, liksom fallet är med motsvarandebestämmelse i förköpslagen, i praxis inneburit en icke önskvärd begränsning.Detta förhållande är särskilt märkbart för en kommun med ett så omfattandesaneringsprogram som . Ombyggnadssanering, inkl. gårdssanering,kvar-lersvis i rationella former har i praktiken försvårats eller förhindratsdärför att förvärvsmöjlighet saknats. Privata intressen har härigenom kommitatt åtnjuta ett skydd som säkerligen inte överensstämmer med samhällets bästaoch det allmänna rättsmedvetandet. Detkan ifrågasättas om expropriationstillstånd måste föregås av en så omfattanderemissprocedur som är fallet. Särskilt framstår omgångarna inomlänsstyrelsens olika enheter som onödigt tidsödande. Det kan ofta dröja omkring12 månader innan kommunernas ansökan slutbehandlats av regeringen. De flestaärenden måste vara okomplicerade ur rättstillämpningssynpunkt. Rättssäkerhetenär enligt vår mening väl 1978/79: 214 110 tillgodoseddgenom reglema om formema för rättegången och reglerna om ersättningens storlekm. m. Mestparten av kommunernas ansökningar är av olika skäl brådskande.Kommunernas intressen borde kunna tillgodoses inte bara genom snabbarehantering utan också genom elt förenklat förfarande. Viföreslår därför att förköpslagen och expropriationslagen revideras medutgångspunkt från förslagen dels i denna skrivelse, dels i fastighetskontoretsyttrande. Fastighetsnämndensminoritet: De i justitiedepartementels PM föreslagna åtgärderna kan i alltväsentligt godtagas i avseende på expropriationslagstiftningen. 2.2Ersättning vid förhandstillträde m. m. Hovrätten för Nedre : I promemorianföreslås att även den exproprierande ges rätt alt yrka all domstolen skall bestämma för skottsersättning och atl ändring i enlighet härmed görs i 17 och 20 §§. Hovrättenhar inte något att erinra häremot. I promemorian föreslås vidare det tillägget i 17 §att domstolen vid kvalificerat förhandstillträde skall besluta om förskott, omnedsättning skall äga rum. Hovrättenvill i anledning härav anföra föQande. Såvitt hovrätten känner till har detnuvarande systemet inte inneburit några faktiska problem för panträttshavare.Det i promemorian angivna förslaget förefaller kunna orsaka problem såtillvidaatt del kommer att uppstå fördröjningar innan kvalificerat förhandstillträdeuppnås. Hovrätten avstyrker förslaget i denna del. Den föreslagna lösningentorde vidare i vissa fall vara otillräcklig. Som exempel vill hovrätten anföraföQande. Om det vid förhandstillträdet befinnes vara försvarligt att bestämmaförskottsersättningen till . trots atl fasligheten belastas av inteckningarlill etl högre belopp kommer, om ersättningen vid den slutliga bedömningenfastställs till , den påtalade bristen i pant-rättshavarnas skyddalt kvarstå. Om någon lagändring överhuvudtaget här är erforderlig bör dennaistället åstadkommas på så sätt att de som, före det att beslut om kvalificeratförhandstillträde meddelats, haft panträtt i fastigheten även därefterbehandlas som om inteckningsbelasl-ningen funnits kvar. Detta torde medföraändringar i 5 kap. 25 § och i 6 kap. expropriationslagen. tingsrätt:Tingsrätten tillstyrker att de föreslagna ändringarna genomförs. : Förslagetavser att mildra effekten av bestämmelser som gäller vid förhandstillträde omränta på ogulden ersättning och uppräkning med hänsyn till penningvärdets fall.Såsom framhålles i förslagel är räntelagens avkastningsränta inte i och försig beräknad så att den skall ge kompensation för penningvärdels förändringar.Det är utan tvekan så att fastighetsägarna upplever gällande bestämmelser sommycket förmånliga. Genom den föreslagna ändringen kan den exproprierandebegränsa de för honom ogynnsamma verkningarna av dessa bestämmelser och undvikauppräkning av och ränteutgifter för den del av ersättningen, som han är villig attbetala. Tingsrätten tillstyrker förslaget i denna del. Som framhållits i promemorian upphör fastighetensansvar för fordran vid kvalificerat förhandstillträde. Prop.1978/79: 214 Hl förandetav detla institut. Den nu föreslagna ändringen övervägdes också inomutredningen, SOU 1964: 32 s. 88. Något mera trängande behov ansågs inteföreligga av bestämmelser med ändamål all i detta hänseende trygga panthavarnasrätt. Enligt tingsrättens uppfattning uppkommer icke någon mera påtaglig bristi deras skydd genom kvalificerat förhandstiUträde, då panthavarna eftertillträdet i ställel för säkerhel i fastigheten har rätt till ersättning urframlida förskott och sluthg ersättning avseende löseskilling. I förarbetenatill expropriationslag, som innebar ändringar i reglerna omnedsättning vid äganderättsexpro-priation, förekommer ingenting som geranledning tiU den slutsatsen alt dessa ersättningar ej vid behov skallnedsättas. Emellertidföreligger det måhända viss risk för fel genom alt grava-tionsbevis frånfelaktig tidpunkt lägges till grund för fastighetsdomstolens beslut omnedsättning eller vid fördelning av nedsatt belopp. Denna riskundanröjes emellertid inte genom det i promemorian föreslagna tillägget, omförskottet blir olillräckligl för att förnöja panthavarna. Denna risk för felkan lämpligen elimineras genom tillägg till 6 kap. expropriationslagen ochexpropriationskungörelsen (1972: 727) alt, då kvalificerat förhandstillträdeägt rum, fastighetens gravationsförhållanden vid tiden för tillträdet skallbeaktas vid beslut om nedsättning och fördelning.