prop · G20384 · 1978-12-31 00:00:00 — Storlekenav skadeståndsbeloppen får på vanligt sätt anpassas omständigheterna i detsärskilda fallet, t. ex. ärendets art, felets principiella betydelse ochomfattningen av den uppkomna rättsförlusten eller olägenheten. Beloppen bör som det framhålls i rapporten kunna jämkas på samma sätt som enligt 38 §fjärde stycket LAS. Ledning kan alltså sökas i AD:s praxis. Tilläggas kan atten sådan jämkning också bör kunna ske, ifall det begångna formfelet i ringaeller ingen mån har inverkat på utgången i sak. Bestämmelserna omunderrättelseplikt vid skadeståndsanspråk och frist för väckande av talan omskadestånd i 40 § LAS bör likaså gälla även det skadeståndsansvar som jagförordar. I fråga om utgångspunkten för fristerna kan härvid också hänvisastill rättspraxis (jfr AD 1977 nr 160 och 206). Vidare får jag framhålla att detärende där sakfrågan behandlas inte bör uppehållas på den grund att ett skadeståndsanspråkhar framställts. Ansvaretför den uppkomna skadan bör enligt min mening vila på den myndighet som iegenskap av arbetsgivare prövar den aktuella frågan och som därvid förfarfelaktigt. Staten bör därvid ta på sig ansvaret inte enbart beträffandestatsanställda utan också när det gäller andra arbetstagare i statligt regleradanställning, t. ex. lärare (jfr 1 kap. 1 och 5 §§ samt 2 kap. 1 § ), om detär en statlig myndighet som har meddelat beslutet. Vadbeträffar ansvaret för de tjänstemän som har medverkat till eller fattat ettfelaktigt beslut bör i enlighet med rapportförslaget både det personliga ansvaroch den långtgående begränsning därav som enligt 4 kap. 1 § SkL skall tillämpasi anställningsförhållanden gälla också enligt den nu föreslagna ordningen. Manbör således inte skapa någon särreglering i fråga om statens regressrättgentemot dessa tjänstemän. SkL är utformad på ett sådant sätt att denbeslutsfattande tjänstemannen kan bli skyldig att svara för skadan bara i deallra allvarligaste fallen. Skadeståndet torde alltså i det helt övervägandeantalet fall slutligt stanna på myndigheten. Ochvad slutligen gäller ett teoretiskt tänkbart ärende om avskedande, avstängningeller läkarundersökning av ett justitieråd eller regeringsråd bör någonreglering av arbetsgivarens skadeståndsansvar utöver den som finns i SkL intekomma i fråga. Sammanfattningsvisföreslår jag att i införs en föreskrift som gör skadeståndsbestämmelserna iLAS tillämpliga också för det fall att en myndighet i ärenden omdisciplinansvar, avskedande, avstängning eller läkarundersökning bryter mot deförut angivna handläggningsreglerna. Med myndighet förstås då sådanamyndigheter som skall besluta i ärendet enligt 15 kap. . Jag instämmer medvad som från 1978/79: 84 U ettpar håll har anförts om att en sådan föreskrift blir tydligare, om det uttryckligenanges vilka lagrum i LAS som avses, nämligen 38 § första, tredje och fjärdestyckena samt 40 §. För min del anser jag att det följer av en så utformadlagtext att 3 kap. SkL, Skadeståndsansvar för arbetsgivare och det allmänna,inte skall tillämpas på en ansvarstalan som grundar sig på den nya regeln,eftersom denna blir att anse som speciallag enligt 1 kap. 1 § SkL. Däremot blirexempelvis 4 kap. SkL, Arbetstagares skadeståndsansvar, tillämpligt på grund avatt den föreskrift som jag föreslår inte reglerar beslutsfattarens ansvar förskada. Detnya lagrummet i synes höra bäst hemma i 16 kap.. Rättegång m. m. Det börockså innefatta nuvarande 14 kap. 11 §. Bestämmelsenbör enligt min mening träda i kraft . Bara sådana skadefall sominträffar efter ikraftträdandet skall bedömas enligt den nya regeln. 3 Arbetsgivaransvareti vissa rättstvister Iett särskilt avsnitt (B) behandlar departementsrapporten frågan omarbetsgivaransvaret i sådana rättstvister, som rör en statlig myndighets beslutbeträffande en arbetstagare hos en annan arbetsgivare än staten, t. ex. enkommunanställd lärare. F. n.vilar detta ansvar på staten, om tvisten rör disciplinansvar, avskedande,avstängning eller läkarundersökning enligt (15 kap. 8 §). I en sådan tvistföreträds staten i regel av SAV (jfr även SOU 1978: 59). 1enlighet med rapporten föreslår jag att nämnda lagrum ändras så, att det stadigaarbetsgivaransvaret i fortsättningen utsträcks till att omfatta också tvisterangående uppsägning eller andra fall av anställnings upphörande enligt . Ävendenna lagändring bör träda i kraft . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom budgetdepartementet upprättats ettförslag till lag om ändring i lagen (1976: 600) om offentlig anställning. Förslagetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Myndigheters skadeståndsansvar i vissa personalärenden, m.m. Rapport av rättssekretariatet vid budgetdepartementetspersonalenheter Prop.1978/79: 84 16 A Myndigheters skadeståndsansvar i vissa personalärenden 1 Nuvarandeförhållanden...................................... 17 1.1 Detallmänna ansvaret enligt skadeståndslagen 18 1.1.1 Myndighets skadeståndsansvarenligt skadeståndslagen 18 1.1.2 Arbetstagares skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen 20 1.1.3 Arbetstagares rätt tillskadestånd enligt skadeståndslagen m. m 20 1.1.4 rätt till skadestånd enligt skadeståndslagen 21 1.2 Skadeståndsansvarenligt anställningsskyddslagen m. fl. 1.2.1 Arbetsgivaresskadeståndsansvar ............ .. 21 1.2.2 Arbetstagares skadeståndsansvar............. .. 28 1.3 Skadeståndsansvarenligt medbestämmandelagen m. fl. 1.3.1 Arbetsgivares skadeståndsansvar enligt medbestämmandelagen 29 1.3.2 Arbetstagares skadeståndsansvar enligt medbestämmandelagen jämförd med skadeståndslagen ................................. 30 1.3.3 Skadeståndsansvaret enligtmedbestämmandelagen jämförd med anställningsskyddslagen 32 1.4............................................................. Myndighetsskadeståndsansvar enligt lagen om offentlig an ställning, m. m.............................................. 33 2 Arbetstagaryrkande om ettutökat skadeståndsansvar för statliga myndigheter m. fl 33 3 Överväganden ............................................... 34 3.1 Bakgrund ................................................. .. 34 3.2 Allmänna synpunkter .................................. 36 3.3 Utformningen av det utökadeansvaret............. .. 37 3.3.1 Formella och materiella fel ....................... 38 3.3.2 Ekonomiska och ideella skador ................. 39 3.3.3 Myndighets ansvar .............................. .. 41 3.3.4 Beslutsfattarens ansvar ......................... .. 41 3.3.5 Ersättningsbeloppen ............................ .. 42 3.3.6 Preskription m. m.................................... .. 42 3.4................................................................. Konkurrensfrågorm. 3.4.1 Skadeståndslagen ............................... 43 3.4.2 Anställningsskyddslagen ...................... 43 3.4.3 Medbestämmandelagen .......................... .. 44 3.4.4 Studieledighetslagen m. fl.lagar ........ i..... 44 3.5 Frågor rörande justitie- ochregeringsråd........... 45 3.6 Den lagtekniskalösningen .......................... 45 B Arbetsgivaransvaret i vissa rättstvister 1 Bakgmnd ....................................................... .. 46 2 Förslag .......................................................... .. 47 Lagom ändring i lagen (1976: 600) om offentlig anställning 48 Prop.1978/79: 84 17 BUDGETDEPARTEMENTET RAPPORT DsB 1978: 3 Idenna rapport behandlas som huvudämne en del spörsmål som rör den offentligearbetsgivarens ansvar för skada orsakad i myndighetsutövning i vissapersonalärenden (avsnitt A). Myndighetsutövning är för handen när arbetsgivarenmed stöd av lag eller annan författning fattar beslut i en fråga, där det inte finnsnågot utrymme för avtalsreglering. Syftet med framställningenär att undersöka förutsättningarna för att vidga skadeståndsansvaret iförhållande till vad som gäller i bl. a. disciplinärenden. Framställningenbegränsas i stort sett till sådan offentlig anställning som är statligtlönereglerad. Det betyder att den främst avser statligt anställda arbetstagaremen också lärare, försäkringskas-seanställda m. fl. Rapporten kommer dessutomatt ta upp arbetsgivaransvaret i vissa rättstvister på lärarområdet m. (avsnitt B). I rapporten presenterasslutligen (avsnitt C) ett förslag till lag om ändring i lagen (1976: 600) omoffentlig anställning. Rapporten har upprättatsinom rättssekretariatet vid budgetdepartementets personalenheter. 1 vissa frågorhar därvid samråd skett främst med tjänstemän inom justitie- ocharbetsmarknadsdepartementen. AMYNDIGHETERS SKADESTÅNDSANSVAR I VISSA PERSONALÄRENDEN början skall lämnas en översikt av gällande rätt i fråga om den offentligearbetsgivarens skadeståndsansvar. Defrågor som hör hit regleras f. n. främst i SkL skadeståndslagen (1972: 207, omtryckt 1975: 404, ändrad : 272), LAS lagen (1974: 12) om anställningsskydd (ändrad : 593), MBL lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet (ändrad : 532), lagen (1976:600) om offenUig anställning (omtryckt 1977: 1047). 2 Riksdagen1978/79. 1978/79: 84 18 Innehålleti nämnda lagar, såvitt nu är av intresse, presenteras här vart för sig. 1.1Det allmänna ansvaret enligt skadeståndslagen Allmännaskadeståndsregler finns numera samlade i SkL. Dessa regler är dispositiva. SkLskall sålunda bara tillämpas, om inte annat är särskilt föreskrivet ellerföranleds av avtal eller i övrigt följer av regler om skadestånd iavtalsförhållanden (1 kap. 1 §). Det innebär att SkL tillhandahållerutfyllande regler på de punkter där bestämmelser saknas i t. ex. innanlagstiftning. Inom skadeståndsrättenspelar rättspraxis traditionellt en stor roll. Anmärkas kan att man vidtolkning av denna praxis måste beakta att domstolen inte är fri att bestämmavilka lagregler som skall tillämpas i ett visst mål. Domstolen är nämligen icivilprocess i stor utsträckning bunden av de yrkanden, invändningar ochgrunder som parterna för fram. Detta betyder att domstolen i allmänhet har attdöma enbart efter de lagregler som parterna åberopar. Part kan således väljamellan att hänvisa till de allmänna reglerna i SkL eller till bestämmelser ispeciallagstiftning. SkLtar sikte närmast på utomobligatoriska skadefall, dvs. sådana som inteuteslutande har sin grund i avtal mellan två eller flera parter. a. några föreskrifter som speciellt reglerar skadeståndsansvaret inom dendel av den offentlige arbetsgivarens verksamhet som innefattarmyndighetsutövning. Men SkL kan som strax skall visas få betydelse också ifråga om fall med mer direkt anknytning till partsförhållanden, t. ex.anställningsavtal. Ävenom personalrätten alltjämt innehåller bestämda offentligrättsliga inslag, ärdet offentliga anställningsförhållandet alltsedan år 1966 i väsentliga delar avtalsgrundat.En offentlig myndighet och undantagsvis dess tjänstemän kan i egenskap avarbetsgivare och företrädare för denne lika väl som en privat arbetsgivare ochdennes anställda bli skadeståndsskyldiga till följd av de allmännaskadeståndsreglerna i SkL eller enligt avtal och allmänna kcntraktsrättsligaskadeståndsregler samt vad avser myndigheten enligt särskilda regler i denarbetsrättsliga lagstiftningen. 1.1.1Myndighets skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen SkLhar lagt ett speciellt ansvar på det allmänna. Staten skall sålunda enligt SkL liksom kommun ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada,som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet förvars fullgörande staten resp. kommunen svarar (3 kap. 2 §). Tillmyndighetsutövning hänförs t. ex. offentlig arbetsgivares beslut i fråga omdisciplinansvar, avstängning och skil- 1978/79: 84 19 jandefrån tjänsten i annan ordning än genom uppsägning (prop. 1975: 78 s. 180, jfr prop.1975/76: 105 bil. 2 s. 194). Mendetta speciella skadeståndsansvar för det allmänna har begränsats i olikahänseenden. Sålunda föreligger ersättningsskyldighet enligt SkL bara om t. ex.de krav har blivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetens art och ändamålskäligen kan ställas på dess utövning (3 kap. 3 §; "standardregeln").Och ifall en skadelidande utan gilUg anledning har underlåtit att föra talanom rättelse eller att använda särskilt rättsmedel, utgår inte heller ersättningför skada som därigenom hade kunnat undvikas (3 kap. 4 §;"passivitetsregeln"). Ifråga om sådan offentlig verksamhet som inte innefattar myndighetsutövning,dvs. när det allmänna verkar utan att begagna sig av sina offentligrättsligamaktbefogenheter gentemot medborgarna, har enligt SkL den offentligearbetsgivaren i likhet med den private ett s. k. principalansvar. Han skall isådana fall ersätta personskada och sakskada som arbetstagaren vållar genom feleller försummelse i tjänsten eller, när det gäller ren förmögenhetsskada, genombrott (3 kap. 1 § första stycket). SkLförutsätter för ansvar genomgående något slag av s. k. vållande frånbeslutsfattarens sida varvid emellertid är att märka att detta rekvisiti den lagen har en mera neutral och objektiv innebörd än fallet var tidigareenligt skadeståndsrättens allmänna culparegel (prop. 1972: 5 s. 629, 650).Denna regel iimefattade både objektiva och subjektiva förutsättningar för ettskadeståndsansvar. I SkL, däremot, används vållandebegreppet för att markeraett åsidosättande endast i objektivt hänseende av handlingsnormer. Därutöverger SkL också besked om vad som fordras i subjektivt hänseende för att ansvarskall inträda. De subjektiva rekvisilen framgår av de olika lagrummen i SkL.Sålunda används uttryck som "uppsåUigen eller av vårdslöshet" i 2kap. 1 § och "fel eller försummelse" i 3 kap. 1 och 2 §§. Med felavses närmast oaktsamma handlingar, medan försummelse avser oaktsamunderlåtenhet att handla. Omen myndighet har bedömt en diskutabel rättsfråga eller en bevisfrågafelaktigt, är detta inte något som kan leda till ansvar enligt SkL. Man ser detnämligen som självklart att myndigheter kan komma till olika resultat i sådanafrågor. Annorlunda förhåller det sig, om myndighet av förbiseende har avgjortett ärende direkt i strid mot lags klara ordalag eller dess uppenbara mening iövrigt. Då är felet i allmänhet så allvarligt, att ett vållande föreligger, ochersättning enligt SkL skall utgå, om jämväl det subjektiva rekvisitet äruppfyllt. Anmärkaskan dock att i vissa fall som regleras av speciell skadeståndslagstiftning staten är ansvarig för skada som orsakas genom ett myndighetsbeslut utan attbevis behöver förebringas om att fel eller för- 1Jfr här och i det följande Nordenson, och , Skadestånd,1975. 1978/79: 84 20 summelsehar förekommit eller att beslutet annars är oriktigt. Detta är förhållandetenligt t. ex. lagen (1974: 515) om ersättning vid frihetsinskränkning. Harexempelvis domstols beslut om häktning efter fullföljd av talan upphävts,föreligger ansvar redan därför att beslutet ändrades och således var felaktigt(jfr prop. 1974: 97 s. 51, 82 f, 141). 1.1.2 Arbetstagaresskadeståndsansvar enligt skadeståndslagen Arbetstagares ansvar enligt SkL är starkt begränsat, oavsett om det gälleroffentlig eller privat anställning. Förskada som vållas genom fel eller försummelse i tjänsten är arbetstagarennämligen ansvarig bara i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn tillhandlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresseoch övriga omständigheter (4 kap. 1 §). Dennaregel är tillämplig både när arbetsgivaren kräver arbetstagaren på skadeståndoch när arbetstagaren krävs direkt av skadelidande tredje man. Den Ullämpasockså, när en arbetstagare, som själv har gett ut skadestånd till tredje man,kräver tillbaka detta av arbetsgivaren. 1.1.3 Arbetstagaresrätt till skadestånd enligt skadeståndslagen m. m. Det skadeståndsansvar för myndighet som har återgetts gäller, såvitthär är av intresse, till förmån för en skadedrabbad arbetstagare. SkL öppnarmed andra ord viss möjlighet för offentliganställd arbetstagare att fåskadestånd av sin arbetsgivare, om han har orsakats skada till följd avmyndighetens handlande i en fråga som rör anställningsförhållandet. Ansvaretbegränsas dock av bl. a. de tidigare anförda standard- och passivitetsreglerna. Vidarehar arbetstagaren möjlighet att enligt allmänna kontraktsrättsliga reglerkräva den offentlige arbetsgivaren på skadestånd vid felaktigt beslut ipersonalärende, om uppsåt eller vållande ligger beslutsfattaren till last. Isådant fall gäller inte de särskilda begränsningsreglerna i SkL. Arbetsgivarensansvar är här dock inte lika strikt som t. ex. enligt LAS. För skadeständsskyldjghetförutsätter SkL och de kontraktsrättsliga bestämmelserna nämligen attåtminstone oaktsamhet har förevarit hos myndigheten, medan det enligt LAS ärtillräckligt att dess bestämmelser har satts åsido. Förarbetstagare är det alltså i personalfrågor allmänt sett förmånligast attkunna grunda skadeståndsanspråken på LAS. Detanförda innebär att de offentliganställda ibland kan hamna i ett sämre läge ände privatanställda, i den mån nämligen som LAS inte är tillämplig på denoffentliga sektom. Inte minst beror detta på att LAS ger möjlighet till s. k.allmänt skadestånd (jfr avsnitt 1.1.4) som däremot de offentligt anställdasaknar rätt till i de fall skadeståndstalan grundas på SkL eller allmännakontraktsrättsliga regler. Prop.1978/79: 84 21 1.1.4 rätt till skadestånd enligtskadeståndslagen En arbetstagarorganisation kan till följd av myndighetsgöranden och låtanden i personalärenden drabbas av skada av ideell natur.Därmed avses skada som innebär att en organisation kränks genom att arbetsgivarensätter åsido sina lagliga förpliktelser gentemot den eller genom attorganisations intresse av att lagföreskrifter följs i förhållande dessmedlemmar förnärmas. Man kan i sådana fall tala om skada som uppkommer redanpå grund av att arbetsgivaren bryter mot lagen som sådan. möjlighet att få ut ersättning aven arbetsgivare för sådan ideell skada som har drabbat organisationen vanligen kallad allmänt skadestånd föreligger, som nedan skall utvecklas, enligtLAS, MBL och . Däremot berörs inte frågan i SkL eller dess förarbeten. Enligt 1 kap. 3 § SkL skall visserligen SkL:s bestämmelserom skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande somnågon tillfogar annan genom bl. a. brott mot den personliga friheten ellergenom ärekränkning eller dylik brottslig gärning. Bestämmelsema i brottsbalken20 kap. 1 och 3 §§ om myndighetsmissbruk, vårdslös myndighetsutövning ochbrott mot tystnadsplikt kan i vissa undantagsfall falla in under begreppet"dylik brottslig gärning" och således medföra ansvar enligtlagrummet. Men föreskriften i 1 kap. 3 § SkL torde ta sikte enbart påförfaranden som kränker den personliga integriteten och som därigenom orsakarannan ett personligt lidande. Den torde med andra ord vara tillämplig bara påfysiska personer, inte på organisationer eller annan juridisk person. Någon annan föreskrift i SkL som skulle kunna georganisationen rätt till allmänt skadestånd finns inte. Man har alltså att utgå från att arbetstagarorganisationsaknar möjlighet att med stöd av SkL erhålla allmänt skadestånd. Detta är knappastägnat att förvåna: sådant skadestånd utgör ett specifikt arbetsrätlsligtinstitut. 1.2 Skadeståndsansvar enligt anställningsskyddslagen m.fl. lagar De förpliktelser av olika slag som LAS åläggerarbetsgivaren sanktioneras av regler om skadestånd (38 §). Sådant skadeståndkan utgå för både materiella och formella fel och avse såväl ekonomisk somideell skada. 1 Jfr , Om skadestånd för lidande vidmyndighetsutövning. 1977 (s. 141 ff). 1978/79: 84 22 Ettsärskilt, schablonmässigt beräknat normerat skadestånd kan vidare drabbaden arbetsgivare som underlåter att rätta sig efter domstols förklaring omogiltighet av uppsägning eller avskedande (39 §). Attmärka är att reglerna i LAS inte skall tillämpas i den mån avvikandebestämmelser har meddelats i lag eller beträffande bl. a. arbetstagare medstatligt reglerad anställning i annan författning än lag (2§). Dennärmare innebörden av anställningsskyddslagstiftningens skadeståndsregleringär följande. 1.2.1.1Skadeståndsansvaret i samband med oriktig uppsägning m. m. Blandde LAS-regler som är tillämpliga inom den offentliga sektorn märks i dettasammanhang de som behandlar grunden för och förfarandet vid uppsägning, likasåtillämpliga delar av de däremot svarande reglerna angående tvist omgiltigheten av uppsägning och angående skadestånd (jfr prop. 1974: 88 s. 171,233). Att dessa regler sålunda har gjorts tillämpliga också på statligt löneregleradeanställningar ligger i linje med den under lagstiftningsarbetet uttaladeföresatsen att anpassa lagstiftningen till LAS så långt som möjligt med hänsyntill de särskilda förhållanden som föreligger på det statligt löneregleradetjänstemannaområdet (prop. s. 169). Ären uppsägning inte sakligt grundad, kan den bli ogiltigförklarad (34 § förstastycket första meningen LAS). Men den kan också leda till skadeståndsansvar förarbetsgivaren (38 § LAS). Ävenden offentlige arbetsgivaren kan alltså bli skadeståndsskyldig enligt LASgentemot arbetstagare eller arbetstagarorganisation, om uppsägning har skettutan att vara sakligt grundad. Detsamma gäller om arbetsgivaren har underlåtitatt t. ex. iaktta föreskriven uppsägningstid. ILAS finns speciella bestämmelser för tvister om gilUgheten av uppsägning m. m.Sådana tvister, liksom hithörande skadeståndsmål, handläggs f. ö. enligt lagen(1974: 371) om rättegången i arbetstvister (ändrad : 530). 1.2.1.2Skadeståndsansvaret i samband med tillämpning av turordning vid uppsägning pågrund av arbetsbrist Vadangår fastställande av turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist,föreligger en viss skillnad mellan de allmänna reglerna i LAS och de som gällerpå det statligt lönereglerade området enligt . EnligtLAS kan en uppsägning, som strider mot en turordningsbestämmelse, enbartföranleda skadeståndspåföljd. Här kan alltså inte som i andra fall avfelaktig uppsägning enligt LAS bli fråga om ogiltigförklaring avuppsägningen (34 § första stycket andra meningen, 38 §). EnligtLOA, däremot, kan också en sådan uppsägning förklaras ogil- Prop.1978/79: 84 23 tig (8 kap. 3 §). Därvid skall tillämpas de LAS-bestämmelsersom gäller i fråga om tvister om giltigheten av uppsägning. Talan handläggs påsamma sätt som andra uppsägningsmål, dvs. Föreskrifteni utvisar visserligen inte direkt i vad mån skadeståndsreglerna i LASdessutom är tillämpliga i den aktuella situationen (jfr prop. 1974: 714 s. 60).Att så är fallet framgår emellertid av föreskriftens nära anknytning till de LAS-reglersom gäller andra fall av felaktig uppsägning och av principen att iallmänhet inte upptar regler som följer redan av LAS (jfr prop. s. 62; 2 §LAS). Skadeståndi samband med tillämpning av turordning vid uppsägning på grund av arbetsbristtorde kunna bli aktuellt inte bara vid brott mot LAS eller mot 8 kap. utanockså mot reglerna därom i t. ex. förordningen (1976: 865) om vissaturordningsfrågor i statligt reglerad anställning, m. m. I bådeprivat och offentlig anställning kan också ifrågakomma skadestånd enligt MBLför brott mot kollektivavtal, i den mån turordningsfrågorna regleras i sådantavtal (jfr 1.3.3). 1.2.1.3 Skadeståndsansvaret i samband med tillämpning avturordning vid återanställningsrätt I fråga om företrädesrätt till ny anställning (återanställningsrätt)finns viktiga skillnader mellan LAS och . 1 själva verket har återanställ-ningsrättenfrämst på det statliga området delvis en annan materiell innebörd än den återanställningsrättsom gäller på andra områden. Enligt LASkan reglerna om återanställningsrätt exklusivt bestämma vem som skall erhållaen ledig anställning. Men möjlighet saknas att rätlsligen få ett oriktigtanställningsbeslut ändrat i sak. Den arbetsgivare som åsidosätter LAS-reglernariskerar således uteslutande skadestånd (38 §). Talan därom handläggs enligt arbetstvistlagen. På detstatliga området utgör återanställningsrätten i stället en av flera sakligagrunder som myndighet enligt 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen har attbeakta vid beslut om tillsättning av tjänst.