prop · G2032 · 1978-12-31 00:00:00 — vUka satt i olika DIFA-möbler och uttalade sig berömmandeom dem. Nämnden ansåg att annonsören inte respekterat det krav på skydd attåberopas och avbUdas utan tiUstånd i kommersieU reklam som varje privatpersonmåste kunna göra anspråk på oavsett nationaUtet och social ställning ochoavsett om åberopandet kan vara vederbörande till skada eller ej. Nämnden fannatt annonsören hade handlat i strid mot artikel 5 i grundreglema för reklam. Detkan anmärkas, att de av KO från vidare handläggning avskrivna fallen, för vUkaredogjorts under 2.5 med stor sannolikhet torde ha bedömts som stridande motgod affärssed om de skulle ha handlagts av NOp efter då gällartde bestämmelser. 1978/79: 2 12 Ävensedan NOp har upphört med sin verksamhet förekommer viss annan självsanerandeverksamhet inom näringslivet. Marknadsföringslagenstillkomst har iimeburit att staten väsentligen har övertagit ansvaret för den normskapandeverksamheten och har lett tUl att utrymmet för självsanering i näringslivet harblivit ringa. (OtiU-börlig marknadsföring 1970, , m. fl. Sedan NOphar upphört, har dock inrättats en Näringslivets Delegation för Marknadsrätt (NDM),som är ett näringslivets samarbetsorgan för marknadsrättsliga frågor. NDMverkar för att konkurrensen inom näringslivet, i synnerhet marknadsföringen,bedrivs med ansvar mot konsument och samhälle i enlighet med gällande lag ochgod affärssed. Bakom NDM står f. n. 18 organisationer inom näringslivet. a. som referensorgan i förhållande till KO och andra myndigheter ifrågor som gäller innebörden i visst fall av god affärssed. Enverksamhet med förhandsrådgivning handhas självständigt av Konsultbyrån förmarknadsrätt AB, för vilken NDM är huvudman. Detkan även nämnas att vissa dagstidnmgar och andra pressföretag inom sinaannonsavdelningar har infört en särskild kontroll av inlämnat annonsmaterial.För tidningarnas del utbildades omkring 350 s. k. annonsgranskare.Fortbildning av sådana granskare avses äga rum . Av betydelseför självsaneringen är också det s. k. ARU-systemet för internproduktionskontroll, som infördes inom reklambyråbranschen i slutet av1960-talet och är fullt utbyggt. Systemet innebär att all reklam sompubliceras av en reklambyrå, som är ansluten till (), skall kontroUeras av en speciell befattningshavare, en ansvarigreklamutgivare. Reklamutgivaren, som har genomgått särskUd utbildning,ansvarar för att de alster som lämnar byrån inte strider mot gäUanderättsregler eller utomrättsliga normer. Det finns numera åtminstone enansvarig reklamutgivare på varje rekleunbyrå som är ansluten tUl SRF. Omkring65 av ca 160 auktoriserade reklambyråer är anslutna tUl förbundet. F. n.beräknas omkring 1 500 personer ha genomgått utbildning tUl ansvarigreklamutgivare. k. branschöverenskommelsema, som reglerar reklamen för varor inom en vissbransch, spelar en betydande roll för självsaneringen. Som exempel kan nämnasen mellan KO och träffad överenskonunelseom nya branschregler för tobaksreklam. De nya branschreglema avser att tjäna tiUledning för det praktiska handlandet vid marknadsföring av tobaksvaror. Reglernabygger delvis på beslut som på talan av KO och med stöd avmarknadsföringslagen har meddelat i fråga om tobaksreklam. Överenskommelsenavser marknadsföring gentemot aUmänheten. Om reklamens innehåU sägs iöverenskommelsen bl. a. att det Prop.1978/79: 2 13 påcigarrettförpackning inte får förekomma bUd av mänsklig modeU eUer natursceneri,såvitt bilden inte ingår i varumärke eller har utformats på ett stiliseratsätt, samt att bUdmässig framställning i tobaksreklam i övrigt endast fårinnehålla avbildning av varan, varans förpackning och/eUer varumärke samt iförekommande fall bUd av rökdon som upplyser om varans användningsormåde. Övrigaelement i sådan reklam skaU vara neutrala, dvs. inte iimehåUa bilder eUerannat som kan inge bestämda föreställningar eUer associationer. Vidareinnehåller överenskommelsen bestämmelser om att den aktueUa branschreklameninte får ske genom vissa slags reklammedel, som t. ex. direktreklam, film, stiUbUdsreklampå biograf och teater och utomhusreklam. Det finns också bestämmelser om attannonsering om tobaksvaror inte får ske i vissa tidningar (sådana som främstriktar sig tiU ungdom samt i idrotts- och sport-tidningar) eller pådagspressens sportsidor och inte får ta för stort utrymme i tidningarna samtatt sådan reklam inte får spridas i utbUd-ningsanstalter m. m. Fastänöverenskommelsen inte har tillkonraiit i integritetsskyddande syfte, ger denett inte obetydligt skydd när det gäUer reklam för tobaksvaror, eftersom bl. a.bUd av person inte får användas. Överenskommelsenföratsätts gäUa t. v. och i avvaktan på att statsmakterna tar slutlig ställningtill tobaks- och alkoholreklamutredningens betänkande (SOU 1976: 63) Reklamenför alkohol och tobak. Blandbranschöverenskommelserna kan också nämnas "Riktlinjer för vin- ochspritreklam", som har antagits av . Denna nämnd är ett av inrättatorgan med uppgift att övervaka att reklam för rusdrycker bedrivs på ett frånsociala och andra allmänna synpunkter önskvärt sätt. I riktlinjerna sägs bl. a.att reklam för vin och spritdrycker skall vara förenlig med förhållningsreglemai grundregler för reklam. Därigenom gäller förbudet mot att utan tUlståndanvända annans bUd eller namn i reklam också vin-, och sprithandelns reklam.Som har nämnts har frågan om alkoholreklam behandlats av tobaks- och alkoholreklamutredningen. Vadbeträffar reklam för läkemedel gäUer att marknadsföring av denna typ av varor iförsta hand granskas av enligt läkemedelsförordningen (1962:701). På grund av överenskommelse mellan och läkemedelstillverkaraasbranschorganisation görs inte någon konsumentinriktad marknadsföring för bl. a.psykofarmaka eller dessa närstående medel. Något särskilt förbud mot attanvända en persons bild eller namn i reklam för medicinska produkter finnsinte. Tillkomstenav marknadsföringslagen har, som tidigare nämnts, inneburit attsjälvsaneringen inom näringslivet har kommit att ges en annan inriktning än förat.Medan tyngdpunkten tidigare låg på normskapande självjustis genom främst NOp Uggerden nu på förebyggande åtgärder i form av utbildning, inforniation och internnormkontroll. Prop.1978/79:2 14 IUSA erkänns en allmän personlighetsrätt (right of pri-vacy) i deflesta delstatema. Det anses som en kränkning av "privacy" attanvända annans namn eller bUd i reklam. Vid mer kvalificerade fall av namn- ochbildmissbmk kan t. ex. ärekränkningsregler bli tillämpliga. Detbör noteras att en persons rätt att erhåUa skadestånd för att hans bild eUernamn utan tillstånd nyttjas i reklam är fast praxis endast när det gäUerkommersiell reklam. Eftersom rättssystem bygger på "common law"har denna rätt utvecklats främst genom rättspraxis. Den är dock numera skyddadgenom lagstiftning i ett antal delstater. Istaten föreskrivs sålunda i lag att den som för reklamändamål (eller konmiersieUaändamål) använder levande persons namn, porträtt eller bild, utan att först ha erhåUitdennes skrifUiga samtycke, gör sig skyldig tUl en förseelse. EnUgt samma lagkan förbud åläggas och skadestånd utdömas till följd av förfarandet. Liknandelagstiftning har införts även i statema , och . Skyddetför den enskildes nanm och bUd i reklam anses gäUa även offentliga personersom i andra sammanhang brukar anses ha förlorat stor del av sin "right of privacy". IEngland finns inte någon erkänd allmän personlighetsrätt. Däremot erbjuderrättssystemet indirekt visst skydd för privatlivet genom normer som utbildatsför skydd av andra värden. Bland de normer som enligt lag eller praxis germöjlighet tiU skydd för privatlivet, kan såvitt gäller rätten till egen bild ocheget namn, nämnas bestämmelserna om sådan ärekränkning som benämns "libel".Det kan ofta vara tiUräckligt att en person genom det sammanhang vari hanåberopas görs löjlig. Detta har bl. a. fått stor betydelse, när personbUderutan de avbildades tillstånd har utnyttjats i reklamsyfte. Omreklam som innehåller enskUds bild eUer namn inte anses ärekränkande är möjlighetemaatt ingripa små. Som exempel kan nämnas ett fall där en läkare förde talan medanledning av att hans namn förekom på läkemedelsförpackningar. IVästtyskland anses en aUmän personlighetsrätt (aUgemeines Persön-Uchkeitsrecht)kunna härledas ur grundlagens rättighetskatalog. Prop.1978/79: 2 15 stöddärav och en aUmän skadeståndsrättsUg grundregel, Burgerliches Gesetzbuch (BGB)§ 823, kan skadestånd utdömas för integritetskränkningar. Obehöriganvändning av annans namn är förbjuden redan enUgt BGB, men det anses att ocksåden allmänna personUghetsrätten ger skydd mot otiUåten användning av annansnamn, t. ex. i reklamsyfte. I ett känt tidigare rättsfall förde greve framgång talan med anledning av att hans namn (och bUd) förekom i annonsför ett cigarrmärke. Vadgäller rätten till egen bUd även sådan bild i reklam är fotografilagen avår 1907 tillämplig. Lagen reglerar mte bara förhållandet beträffande beställdbild utan också bUd i aUmänhet. Enligt huvudregeln (§ 22) i denna lag får bUder,"BUdnisse", spridas och offentliggöras endast med den avbildadessamtycke. BUden behöver inte vara porträttlik för att skyddas, om denmedföljande texten talar om vem bUden föreställer. Skyddet gäller under den avbUdadeslivstid och efter hans död, varefter anhöriga kan tUlåta ett offendiggörande. Frånhuvudregeln görs undantag (23 §) för 1. bilder ur vår egen tids historia(samtidshistoria), 2. bUder, där personen är en bisak tUl en vy eller ett annatmotiv, 3. bUder, som tagits vid möten eller motsvarande tillställningar och 4.bilder (anses inte gäUa fotografier), som tjänar ett högre konstnärUgtintresse. UndantagsreglernagäUer dock inte när bUden kränker den avbUdades "berättigade intressen". Överträdelseav lagen kan medföra användningsförbud. Bundesge-richtshof utdömde i det s. k. Herrenreiterfalletår 1958 ett skadestånd på 10 000 mark till en affärsman som fotograferats tiUhäst och som senare fann att fotografiet använts i reklam för ettkärlekselixir. IFrankrike anses en verklig personUghetsrätt (droit de la personna-lité) vara utbUdad.Denna har utvecklats i rättspraxis. Grimdvalen för domstolamas avgöranden har ifrämsta rummet varit den vidsträckta allmänna skadeståndsregeln i Code civU artUcel1382. Denna bestämmelse avser såväl materiell som ideell skada. Dessutom tordenågra allmänt håUna uttalanden deklaration om de mänskliga rättigheternaha inverkat. De kränkningar som domstolarna har inskridit mot genomskadeståndsreglerna har bestått i offentliggörande eller annat användande avuppgifter om enskUdas privata förhåUanden. TiU stöd för existerande praxis harår 1970 införts en ny bestämmelse i Code civil (art. 9). Etenna fastslår attvar och en har rätt tUl respekt för sitt privat-Uv och medger domstolen rättatt vid sidan av skadestånd även interimistiskt föreskriva beslag eUerandra åtgärder ägnade att hindra ett tUltänkt eller fortsatt angrepp på privatUvetsbtimitet. 1978/79: 2 16 Detföreligger inte någon speciell lagstiftning som avser skyddet mot missbruk avannans bild och namn, vare sig beträffande reklam eller eljest. Sedan längefinns emeUertid en välutvecklad praxis som ger ett allmänt personlighetsskydd, vUketlett till att en person i alhnänhet kan motsätta sig offentliggörande av hansnamn eller bild. I1960 års lag om rätt tUl fotografi föreskrivs ett allmänt förbud mot att utansamtycke offentUggöra bild av person, såvitt inte 1. bUden har aktuellt ochallmänt intresse, 2. den avbildade utgör en bisak i förhållande till bUdenshuvudmotiv, 3. bilden visar möte, offentlig folksamling eller händelse som harallmänt intresse (§ 15). Överträdelseav lagen kan medföra allmänt åtal. Sanktionerna är böter ochanvändningsförbud. Lagen medger endast utdömande av ersättning för ekonomiskskada. Denegna bilden skyddas även genom en föreskrift i norska strafflagen (§ 390),enligt vilken den straffas, som "krenker privatlivets fred ved å gioffentlig meddelelse om personlige eller huslige forhold." Detär allmänt erkänt att det i dansk rätt finns ett skydd för personligheten ochprivatlivets fred som bygger på allmänna rättsgrandsatser och som är vidare ändet skydd som ges med stöd av speciella lagregler (danska Straffelovrådetsbetänkande nr 601, 1971, s. 40). Detkan nämnas att en enskild person i enlighet därmed anses berättigad attbestämma hur hans namn får användas. I ett rättsfall meddeladessålunda förbud att i en film använda ett ovanligt släktnamn som benämning påen av rollinnehavarna. IDanmark följde man det samnordiska förslaget till lagstiftning omfotografering. Den gäUande danska fotografilagen av år 1961-innehåller såledesi likhet med den svenska inte någon allmän regel om rätt till egen bild. Dettabetyder emellertid inte att dansk rätt helt saknar regler som skyddar rätten tUlden egna bilden. Inomnäringsrättslig lagstiftning kan nämnas bl. a. vanmiärkeslagen (§ 14 st. 1 nr4), vari föreskrivs att varumärke inte får registreras om det innehåller någotsom är ägnat att upjrfattas som annans porträtt, såvitt det inte rör sig om ensedan länge avliden person. Istrafflagen finns även, föratom ärekränkningsreglerna, bestämmelser som gervisst skydd mot kränkningar genom bild. Dessa bestämmelser som tidigare ingicki § 263 1 mom. p. 3 och 4 överflyttades i något reviderad form tiU enny § 264 d. Bestämmelsernas tillämpnings- Prop.1978/79: 2 17 områdeutvidgades i samband därmed. I sistnämnda paragraf föreskrivs böter, haefteeller fängelse för den som oberättigat vidarebefordrarmeddelanden eller bUder rörande annans privata förhållanden eller i övrigt bUdertagna av en person xmder omständigheter som uppenbart kan fordras undandragnaoffentligheten. Det har förutsatts att bestämmelsen skall få ett mycket snävtanvändningsområde. Den medför skydd också för avlidna personer. Genomändring i § 15 promulgationslagen tUl strafflagen har de danska domstolarnafått möjlighet att på skadeståndsrättslig gmnd utvidga skyddet för privatlivetvid sidan av det straffrättsliga området. krav på straffbarhet somgrand för gottgörelse för icke-ekono-misk skada har nämligen upphävts.Ändringen innebar att även sådan handling som inte omfattas av någonstraffbestämmelse men ändå kan karakteriseras som en rättsstridig frids- ellerärekränkning medför rätt till ersättning för icke-ekonomisk skada, om denföretagits uppsåtligt eller av oaktsamhet. Kommitténframhåller inledningsvis att i gällande svensk rätt är den enskildes skydd motatt den egna bilden eller namnet utan hans samtycke används i reklam mycketbristfälligt och förekommer, där det över huvud taget finns, i olika lagar påhelt skilda rättsområden. Lagreglerna täcker inte de i praktiken vanligastförekommande missbruken. Att den ifrågavarande bilden avses ingå i ettvaramärke eller utgör en beställd bild enligt fotografilagen torde vara ytterstsällsynt. Inte heller förefaller det vara vanligt att bild eller namn somanvänds utan samtycke innebär otillbörlig marknadsföring enligtmarknadsföringslagen. I vart fall har hitintills inte haftnågot sådant ärende till prövning. För det fall att marknadsföringslagen skullevara tiUämplig kan f. ö., som tidigare berörts, den som avses med reklamensjälv inte föra talan inför . Det torde heller inte vara vanligtatt reklam används på sådant sätt att reglerna om ärekränkning bli tillämpligaoch sålunda prövning vid allmän domstol kan ifrågakonuna. Inteheller den självsanering som förekommer inom näringslivet förmår enligtkommitténs mening på ett tiUfredsställande sätt komplettera den sparsammalagstiftningen på området. Kommittén anser därför att rättsskyddet för den varsbUd eller namn olovligen används i reklam behöver stärkas. Vadsom kan tala mot att införa en integritetsskyddande lagstiftning i fråga om bUdoch namn är i första hand att en sådan reglering under vissa omständigheter kantänkas hindra den enskilde och myndigheter från att ta del av viktig informationom vad som försiggår i samhället och inskränka yttrandefriheten.Dessa synpunkter har emeUer- 2 1978f79.1 saml. 1978/79: 2 18 tidinte någon högre grad av styrka enligt kommitténs mening när det gäller reklamsom ju i huvudsak har ett rent kommersieUt syfte. Enrättsutveckling genom praxis är enligt kommitténs bedöirming inte att förväntai . Betecknande nog har svensk domstol såvitt är känt endast vid tvåtillfällen haft att pröva frågan om rätt tiU skadestånd på grund avåsidosättande av en påstådd rättsgrandsats med innebörd att bilden av enperson inte får utnyttjas utan dennes samtycke. Ett av fallen rör rätten tillegen bild i reklam. Marknadsföringslagenriktar sig mot reklam som är otUlbörlig mot näringsidkare eller konsumenter.Det är enligt kommitténs mening därför främmande och inte heller lämpligt attens i avvaktan på en bättre lösning komplettera marknadsföringslagen på sådantsätt att den tillvaratar även "tredje mans" intressen. Kommitténanser det inte heller vara en framkomlig väg att komplettera fotografUagen ochvarumärkeslagen med en aUmän regel om rätt till egen bild eller eget namn ireklam. En sådan regel skulle framstå såsom ett främmande element i de berördalagarna. Utomlandshar man inte säUan skapat ett skydd av ifrågavarande slag på grandval avallmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser. Erfarenheterna från utländsk rättger vid handen att lidande är den mest typiska och frekventa skadan iförevarande sammanhang. Det är också sådan ideell skada som medfört att högaskadeståndsbelopp har utdömts utomlands. Oönskad reklam kan också tänkas geupphov till ren förmögenhetsskada. Det gäller då närmast uteblivet arvode förmedverkan. Enligt svensk rätt kan ersättning utgå endast om skadan vållas genombrott. Det gäller vare sig det är fråga om ideell skada eller förmögen-hetsskada.Från integritetsskyddssynpunkt vore det måhända önskvärt att följa det danskaexemplet att upphäva kravet på brottslig gärning som grund för ersättning av icke-ekonomiskskada. En sådan lösning är dock främmande för svensk rättstradition och kanenligt kommitténs mening i allt fall mte tillgripas i detta begränsadesammanhang. Detär i lagstiftningsarbetet en allmän strävan att inte utan verklig anledningutvidga det kriminaliserade området. Vid lagstiftning mot integritetskränkningartorde det dock för svensk rätts vidkommande vara svårt att imdvika enstraffrättslig reglermg. Detta beror på det nämnda förhållandet att brottutgör förutsättnmg för ersättning vid ifrågavarande slag av skador. Utformasintegritetsskyddet som en straffrättslig bestämmelse kommer reglerna omskadestånd och särskilda rättsverkningar automatiskt att knyta an tillbestämmelsen. Vidare medför en straffrättslig reglering att bestämmelserna omförundersökning blir tillämpliga. Detta torde kunna ses som en förmån för denenskilde målsäganden, som därigenom slipper att själv stå för det oftakostsamma utredningsarbetet. Pånu anförda skäl har kommittén stannat för att föreslå att man in Prop.1978/79: 2 19 fören straffrättslig bestämmelse med förbud att använda annans bUd eller namn ireklam. Gärningen kan, fastän den i vissa faU också kränker personligaintressen av ekonomiskt slag, enligt kommitténs mening sägas i huvudsak hakaraktär av ett fridsbrott. Kommittén föreslår därför att föreskriften införs i4 kap. . Närdet gäller förbudet att använda annans bild i reklam framhåller kommittén attdet inte bör ha avgörande betydelse hur bilden tekniskt sett har framställts.Av intresse är i stället om bilden har sådan kvalitet att den kan sägasföreställa viss person. Beroendepå framställningssättet eUer syftet med avbUdningen kan det färdiga alstret mereller mindre tydligt återge förebilden. För att en bestämd person skall kunnakännas igen måste vissa krav stäUas på bildens tydlighet. Kommittén anser dockatt bUd som är otydlig i identifieringshänseende är att jämställa med tydligbild, om det av andra omständigheter klart framgår vem bilden föreställer. BUdsom är otydlig och som även saknar annan identitetsgrand bör däremot inte bliföremål för ingripande. Samma sak bör gälla t. ex. karikatyr som endast mednågra få linjer vagt antyder att viss person åsyftas. Namnförekonuner ibland i reklam utan samband med bild. I sådana fall måste docknamnet vara särskiljande för att det klart skall framgå vem som åsyftas. Dennaeffekt kan emellertid också uppnås genom att övrig reklamtext antyder vem detär frågan om. Det skulle dock enligt kommittén föra för långt att skydda aUehandabenämningar och omskrivningar som på något sätt antyder att viss personåsyftas. Kommittén har därför stannat för att föreslå att skyddet begränsas tUlatt avse namn, varigenom viss person utpekas. Namn som har sådan egenskap är företrädesvisovanliga släktnamn eller vanliga sådana i förening med ovanliga förnamn. Vidarebör skyddet omfatta konstnärsnamn eller likartade namn, som är allmänt kända.Dessa namn åtnjuter f. ö. visst skydd enligt namnlagen. Som "Ukartade"namn anses t. ex. pseudonym, signatur och namn varander artister, idrottsmäneller andra personer har gjort sig kända. Detär angeläget att få till stånd en rimlig avgränsning av det straffbaraområdet. Kommittén anser därför att ett uppenbarhetsrekvisit är påkallatbeträffande identifiering av den i reklam angivne eller avbildade personen.Därigenom kan straff ådömas endast när det inte är tveksamt vem som verkligenavses. Trotsatt en bestämd person kan käimas igen på bUd, kan det finnas skäl att undantautnyttjandet av bUden från det straffbara området. Det bör sålunda enligtkommittén vara tiUåtet att i en reklambUd för exempelvis ett byggnadsmaterialvisa bilden av ett hus som uppförs med detta material, även om en i och för sigidentifierbar person råkat komma med på bilden. Likaså bör exempelvis ettfjällhotell i reklamen för sin verksamhet kunna visa en landskapsbUd utan attnågon som händelsevis Prop.1978/79:2 20 finnsmed på bilden skall kunna resa krav med anledning härav. Det är i dessa ochliknande fall uppenbart att den avbUdade personen endast är en bisak tillhuvudmotivet. Samma sak gäller när en avbildad person ingår i en folksamling,t. ex. på en åskådarläktare, eUer I en större mötes-församling. Om däremot sanomabild beskärs, förstoras eller förses med märkning (inringning) så att personenifråga kommer ensam i blickpunkten, bör bUdens användning mte undantas frånhuvudregeln. Kommitténanser därför att den föreslagna bestänmielsen bör innebära att bild eller namnsom uppenbarligen avser viss person inte olovligen får användas i reklamsammanhang. Genomfotografilagen har fotografen givits en principiell ensamrätt, förfoganderätt, tUlbilden. Denna del av fotografirätten konraier givetvis inte att medföra rättför fotografen att använda fotografisk bUd i strid mot den av kommitténföreslagna straffbestämmelsen, vare sig det är fråga om reklam för egen eUerannans verksamhet. För att detta skaU framstå som helt klart bör 14 § fotografUagenkompletteras. Enhgt denna paragraf får nämligen fotografens "på sedvanligtsätt utställa bUden i reklamsyfte såframt ej bestäUaren förbjuder detta. "Kommittén föreslår att bestämmelsen förses med tUlägget "eller aimatföljer av 4 kap. 6 d § BrB". Skyddmot användning av bild och namn i reklam bör gälla personer av alla kategorier,dvs. även s. k. offentliga och andra kända personer. Ensärskild fråga är om skyddet bör gäUa även en vid tiden för publiceringenavliden person. Kommittén anser att den integritetskränkning som kan förekommavid olovlig användning av annans bUd och namn i reklam inte är så aUvarlig attden typiskt är sårande för de efterlevande eller kan kränka den frid som bör tUlkommaden avUdne. Inte heller går det enligt kommitténs mening, trots det ekonomiskavärdet av användningen, att dra paralleller vare sig med bestämmelserna i upphovsrättslagen,enligt vUken upphovsrätten gäller intUl utgången av femtionde året efter detupphovsmannen avled, eller med fotografUagen, enligt vilken rätten tillfotografisk bild i princip gäUer intUl utgången av tjugofemte året efter det årdå bUden framställdes.