prop · G203165 · 1978-12-31 00:00:00 — Dess tillväxt,efter det atl den inlett sin verksamhet 1960, innebar alt de offentligaförsäkringsinrättningamas andel av utbudet på krediimarknaden steg från enprocent under 1955-1959 lill en högsta nivå av 35 proceni under 1970-73.Därefter sjönk den till en Qärdedel under 1974-76. Den återhållande effekt sominförandet av ATP-syslemet hade på det enskilda försäkringssparandei medfördesamtidigt att de enskilda försäkringsinrättningamas andel sjönk från 26 under1955-59 till 10 proceni under 1965-69. Dessa har sedan kunnai återvinna enmindre del av sin tidigare marknadsandel. Under 1974-76 uppgick den till 14procent. Bankemasandel av kreditmarknaden har sjunkit fortlöpande från under 1955-59till under 1974-76. Nedgången av såväl bankemas som AP-fondensandelar har uppvägts av växande andelar för ochallmänheten. Kapitalmarknadenkan delas upp i tre huvudkällor. Den försia ulgörs av det mer stabila utbudetav långt kapital från försäkringsinrättningama. Del är stabilt i den meningenau dess förändringar kan fömtses relativt väl, i vaQe fall pä något års sikl,och att dess omfattning, totalt sett, inte bestäms av kreditpolitisktmoiiverade placeringskrav. Den andra källan här- 1918/19:165 192 rör bankerna, vilkas långfristiga placeringar docktill betydande del är betingade av föreliggande likviditetskrav ochöverenskommelser om köp av bosladsobligalioner. Den iredje källan slutligenbeslår av allmänhelens mer lättrörliga långa placeringar i obligationer ochaklier. Bankerna, som även efter nedgången i marknadsandelfortfarande är den största långivarsekiorn på k red i t mark nåden, spelarnaturiigt nog inte samma roll för utbudet pä kapitalmarknaden. Deras andel avdenna har sjunkil frän en Qärdedel till ungefär ensjättedel . Utbudet på kapitalmarknaden har i stället lillövervägande delen härrön frän försäkringsinrättningarna. Dessas sammanlagdaandel ökade från tre till lyra femtedelar från 1955-59 till 1970-73. Därefterskedde en återgång under 1974-76 till den tidigare marknadsandelen.Förskjutningen i fördelningen mellan offentliga och enskildaförsäkringsinrättningar framträder ännu mer markerat på kapitalmarknaden än påkreditmarknaden. De offentliga lörsäkringsinrättningarnas andel steg sålundafrån ett par procent under 1970-73 varefter denkrympte till . För de enskilda försäkringsinrättningama sjönk andelenfrån 57 proceni till en lägsta nivå av 16procent under 1965-69, för att åter stiga till 22 proceni under 1974-76.Allmänhelens andel har varit förhållandevis stor på kapitalmarknaden. Efter ennedgång och steg den , vilket var ungefär samma andel som under 1955-56. De investeringar som förverkligats har självfallet ocksäkunnai finansieras. I balansräkningens identitet mellan aktiva och passiva haren anpassning av kreditgivningen alltid skeu. Det kan mot denna bakgmnd synasmindre meningsfullt all ange finansieringsbehov ex post och relatera dessa tillupplåningen på kreditmarknaden. Vad man kanske skulle vilja belysa ärde i någon mening urspmngliga investeringsplanerna och finansieringsbehovenoch den anpassning som ägt mm i dessa till följd av finansie-ringsbetingelsema.Detta utesluter emellertid inle all det är av iniresse atl konstatera atl derealiserade inkomsi- och ulgiftsöverskotien för olika seklorer fält en siörrespridning och därmed krävt en ökad överföring av finansiella resurser och attdeua motsvarats av en växande omslutning på kredit- och kapitalmarknaden. Skullefinansieringen av ulgiftsöverskotien ha varit ivungen atl ske i andra former änpå den organiserade kredit-marknaden eller i mindre utsträckning påkapitalmarknaden, är del möjligl att dessa uigiftsöverskott aldrigförverkligats i den omfattning som faktiskt ägl mm. Investeringarna hade kanskebegränsats för att reducera eller eliminera utgiftsöverskoiten. AP-fonden kan vara ett belysande exempel i dettasammanhang. som den skapat ökade uigiftsöverskott i andra sektorer,har den genom en breddning av kapitalmarknaden bidragit lill all de ökadeutgifterna kunnat finansieras på denna marknad. Det har sagts atl detär svårt att bedöma totaleffekten på kapitalbildningen av uppsamlingen avsparande i fonden. 'i beror på i vilken utsträckning konsumtionenkunnai hållas tillbaka genora medelsindragningen och frigjordproduktionskapacitet tagits i anspråk för invesleringar. Det är dock klan attAP-fondens ulbud av sitt sparande lill andra sektorer, och då specielltnäringslivet, är väsentligt för alt man inom dessa skall vara beredd att företamer omfattande salsningar 1978/79:165 193 päinvesteringar med ökade uigiftsöverskott som följd. Del förhållandet attAP-fondens utbud av kapital haft den kvalitén att fonden självklart räknatstill den organiserade kapitalraarknaden, hardärvid med all säkerhet varit enstimulans. Långfristigheten liksom flexibiliteten i utbudet med avseende bådepå växlingar i kreditbehovet för olika sektorer och på behovet av olikafinansieringsformer har varit viktiga egenskaper. Vad finansieringsformernabeträlTar bör kanske särskilt understrykas det ökade utbud av riskvilligtkapital som kommit lill stånd genom kanaliseringen av medel lillInvesleringsbanken och genom Qärde AP-fonden. Bedömti ett makroekonomiskt perspektiv med avseende på den investeringsutvecklingoch tillväxt som fakiiski ägt mm under de sena.sle decenniema, har kredit- ochkapitalraarknaden i stort visat en god anpassbarhet. Marknadema kan också sesi eu mikroekonomiskt perspekliv såsom instmmeni för resursallokeringen vadgäller enskilda projeki. Eu slående inslag i kritiken av kreditpolitiken hardärvid varit att den innehållit ett alltför kraftigt moment avkreditransonering, vilket lett till en mindre effektiv resursanvändning. Denfrågan diskuleras närmare i avsniii 1.2. Finansiella marknader ochresursallokering. Denpositiva bedömningen av kredit-och kapitalmarknadens anpassbarhei vid en längretillbakablick får mie undanskymma det faktum att finansieringsproblemen,specielll inom näringslivet, blivit trängande . Dessa harvisseriigen sin gmnd i mer allvariiga störningar i den ekonomiskautvecklingen. Till en del är dessa stömingar av konjunkturell och därmedförhoppningsvis av övergående an. Dämlöver framträder eraellertid stmkturellaoch långsiktiga forändringar som ställer svårbemästrade krav på finansiellalösningar. Enindikation på växande finansieringssvårigheter är statens under de senasle årenstarkt ökade roll vid lösningen av uppkommande finansieringsproblem. Statenhar dock alltid varit en viktig källa för krediter och garantier m. m. vidsidan om den organiserade kreditmarknaden. Dess finansiella tillgångar harunder 70-ialei varil av ungefär samma storlek som statsskulden. I viss mening kanstaten sålunda betraktas som eu finansinstitut, som omformar sin upplåning föratl tillgodose finansieringsbehov som anses angelägna frän samhällsekonomisksynpunki. Förfinansiering av bostadsproduktionen har sålunda statens direkta medverkan raedbostadslån och med räniegaranlier och -bidrag varit avgörande . Fondbildningen inom ATP-systemel, utan vilken genomförandet avprogrammet atl bygga en miljon lägenheter knappast kommit till stånd, kan urekonomisk synpunki också belraklas som en statlig kreditgivning finansierad medskatter i form av ATP-avgifter. Kommunernas finanser påverkas av statligabidrag både för olika verksamheter och obundet för skaiieuQämning. Dämlöversker också en inte obetydlig del av den kommunala lånefinansieringen genomstatliga krediter inom ramen förde statliga bostadslånen. Detta gällerkommunemas investeringar i daghem och andra serviceanläggningar. Statens bidraglill näringslivets krediiförsöQning sker dels i form av garantier (garantierför industrilån, exportkrediter och fartygskrediier), där siaien genomförstärkning av säker-helsunderiagei möjliggör en lånefinansiering, dels genomdirekl långivning som ökade i omfattning under andra hälften av 60-taletframför allt genom 13 1978179, 1 saml. 1978/79:165 194 lokaliseringslän.Statens garantigivning ulgår för en ökande del av företagens totalalånefinansiering Den har också betydande allokeringseffekter på stockenunderliggande krediter i bätire säkerhetsläge. Dennautveckling mol ökad slallig finansiering har accelererat under 1976-77 isamband med omfatlande rekonstmkiioner under statlig medverkan i de s. k.krisbranschema. Omfattningen och verkningama av dessa finansiella transaktionerär svåra att överblicka och långsiktigt bedöma men det är uppenban att de nuhåller på att fä ett rätt avgörande inflylande över den industriellautvecklingen. Deväxande byiesbalansunderskotten har sin motsvarighel i ökade inhemskauigiftsöverskott och de ulgör en av de faktorer som skapat finansieringsprobleminom näringslivet. erbjuder kreditmarknadema i utlandet enytteriigare finansieringskälla för atl lillgodose de växande finansieringsbehoven.Det hardärvid varit en gynnsam omständighet att denna upplåning i storutsträckning kunnai ske i långfristig form. Totalt sett har härigenomkapiialmarknadsutbudet vidgats högst väsentligt. Statligainsaiser och ökad upplåning i utlandet ulöver vad den inhemska marknadenerbjuder framstår emellertid inte som lillräckliga lösningar på sikt.Försämringen av företagens finansiella ställning släller kravpå ytterligare insaiser. av de mest centrala problemen i detta sammanhangblir alt finna ur fördelningspolitisk synpunkt acceptabla vägar atl tillföraföretagen mer ägarkapital. Valutaregleringensyftade fram i stort sett till alt främst avsiabiliseringspoliiiska skäl avskärma den inhemska kredit- och kapitalmarknadenfrån den utländska. uppgick den långfristigaupplåningen utomlands lill . Dennaupplåning utgjordes till största delen av upplåning för varvs- ochrederinäringens räkning saml för finansieringen av direktinvesteringar ulomlunds.Mot bakgmnd av den försämring i bytesbalansen som följde pä oljekrisen ladesvalularegleringen om så alt upplåning ulomlands möjliggjordes i syfte attunder en övergångsperiod finansiera underskollen i bytesbalansen.Liberaliseringen av valuiaregleringens bestämmelser parades med en straminhemsk kreditpolitik vilken gav förelagen incitament alt låna utomlands. Denlångfristiga upplåningen på den internationella kapitalmarknaden ökade från 2,0till . var dock inie tillräckligtför atl förhindra en minskning i valutareserven, som sjönk med 3,3 miljarder krunder 1974. Effekterna av ändringama i valutaregleringen visade sig försl 1975,då upplåningen ulomlands uppgick lill . Denna nivä bibehölls islort selt . uppgick den långfrisiiga låneslockentill . För1977 föreligger heltäckande uppgifterom den långfristiga upplåningen endasl förförsia halvåret men en grov kalkyl ger vid handen atl den långfristigaupplåningen kan uppgå till bmtio och 17miljarder kr netto efter amorteringar. Om dessutom hänsyn tas till ändringen ikronkursen under årei beräknas den långfrisiiga lånestocken i sluiei på 1977uppgå till strax . Detär naturligtvis svårare att uttala sig om storieken pä den långfristigaupplåningen . Utgär man som ett räkneexempel från att underskotteti bytesbalansen skulle vara hävt 1985 och att underskottei fram tills dessminskar med drygt 2 1/från en nivå på drygt 18 miljarderkr kan man vid oförändrad valutareserv uppskatta stocken avlångfristiga utlandslån bmtto till . Kalkylen förutsätter allupplåning även äger mm för au finansiera visst slatligt ka-pitalutflöde,direkta investeringar, export- samt varvskrediter' ibeialningsbalansstatistiken har uppgått till 4 till under senareår. I viss men okänd utsträckning ulgörs restposten sannolikt av enöver-skattning av byiesbalansunderskottet. Detta innebär att kalkylen lenderaratt överskatta upplåningsbehovel. Som exempel på restpostens betydelse i dennakalkyl kan nämnas att, om av restposten fömtsattes härröra frånen underskattning av varu- och Qänsieexporten, så överskuiuir kalkylenupplåningsbehovet med drygl . Med dessa reservationer innebärkalkylen att räntorna på den långfristiga bmttoskuldcn vid en ränta på 8procent skulle uppgå till nära 1985. Övnga löpande betalningari bytesbalansen måste således tillsammans visa ett överskott på 12 miljarderkr. Om prisstegringen för svensk export i genomsnitt uppgår till perår innebär räntebetalningarna 1985 ett krav på reala resurser svarande mot 71/uttryckt penningvärde. Den långfristigalåneskulden motsvarar under samma fömtsättningar i 1977 årspenningvärde. Fömtsätter man dessutom au bruttonationalprodukten ökar med i svarar räntebetalningarna mot av den realabmttonationalprodukten . Det är i detlasammanhang också viktigt att notera att den i räkneexemplet aniagnautvecklingen under rimliga antaganden om amoneringsplaner innebär enbrultoupplåning pä en i jämförelse med 1977 och 1978 ungetär oförändrad . Under1974 var det uteslutande förelagen som släpptes ut pä den internationellakapitalmarknaden. tillkom kommunema som låntagare. Endasl destörsta kommunema tilläts låna direkt utomlands medan upplåning för övrigakommuners räkning kanaliserades genom kommun-institut och banker. Riksbankentog upp ett lån på . Statenuppträdde först som låntagare på den intemationellakapitalmarknaden. Bakgmnden lill detta var det kraftigt ökade upplåningsbehovet.Under 1977 lånade staten pä den utländskakapitalmarknaden. Bankernasroll när det gäller den långfristiga upplåningen har successivt ökat. Under1974 kanaliserades av upplåningen genom bankema, medan motsvarandesiffra var 19 proceni . ' Direkia investeringar utomlands har förutsaus svara för25 miljarder kr av ökningen i bruttoskulder och övriga kapitaltransaktionerför ungefär en miljard. Prop.1978/79:165 196 Riksbankenhar i sin betalningsbalanssiatistik inte uppgifter om hur den privataupplåningen fördelat sig på branscher. Ur statistiken över tillstånd tilllångfristig upplåning ulomlands framgår det dock atl varven och rederiema 1976svarade för ungefär 1/5 av upplåningen. svarade de för ungefärhälften. Kriterierför tillstånd tUl utlandsupplåning Denlångfristiga utlandsupplåningens omfattning har huvudsakligen reglerats genom krilerierför tillståndsprövning inom ramen för valularegleringen. Dessa kriterier harhuvudsakligen gällt användandet av upplånade medel och länens löptid. Underutlandsupplåningens första skede, dvs. , medgavs dock upplåningulomlands oavsett ändamål fömisatt au lånen var relativt långfrisiiga. Närupplåningen tog ordentlig fart , genomförde vissaändringar i principerna för tillståndsgivningen. Tillstånd tillutlandsupplåning beviljades endasl om lånet avsåg finansiering av industriellinvestering som var angelägen från bylesbalanssynpunki. Man fastställde ocksåatt lånens löplid skulle vara minsi . Praxis har dock varierat någotberoende på inlresset för och behovei av utlandsupplåning. IböQan av förväntades l. ex. en förbättring i bytesbalansens saldo.Delta ledde till en mer reslrikliv praxis i fråga om tillsiänd lill upplåning.I stället för all minska ökade emellertid underskottet i bytesbalansen från 6,7till , varför praxis successivi liberaliserades. 1 syfte attstimulera utlandsupplåningen fick valuiabankema sålunda i oktober 1976tillstånd att inom ett för vaQe valutabank fastställt rambelopp låna utomlandsför vidare utlåning till finansiering av "allmänt produktiv verksamhei"utan av beviljat tillstånd i det enskilda fallet. Vidareuilåningeninom dessa s. k. ramtillständ fick dock i det enskilda fallet inte översligaett värde motsvarande . Totalt uppgick bankernas ramtillständ till 0,8miljarder kr men ramarna ökades sä att de i slulel av oktober 1977omfattade . Av delta belopp hade 1,3 miljarder krutnytQats vid näranda lidpunki. Utlandsupplåningenstimuleradesocksågenom att vid tillstånd till direktinvesteringarutomlands fordrade att en viss andel av investeringen finansierades genomupplåning utoralands. Isamband med valutakursändringar talas det ofta om valuiakursföriuster eller-vinster. Del lorde därför finnas anledning alt med hjälp av ett enkellräkneexempel åskådliggöra valuiakursändringars belydelse för lånekostnaden.Antag all ett företag lånar utländsk valuta till 8 procents ränta och att detomedelbart efter lånets upplagande och omväxling till kronor inträffar enprisstegring pä den ulländska valulan med 10 proceni. Del innebär för detförsia alt räntekostnaden ultryckt i svenska kronor stiger med 0,8 procentenheterFördel andra påverkas amorteringens värde uttryckt i svenska kronor. Om läneiskulle ålerbetalas molsvarar detla en åriig ränta på ungefär tvåprocentenheter . En längre löptid ger en mindre ränteerfeki. Detfinns i den allmänna diskussionen en tendens atl överskatta betydelsen avvalutakursändringar vad gäller länekostnader. I viss utsträckning reflekterasnämligen valutakursförväntningar i räntedifferenser mellan län Prop.1978/79:165 197 Detta kan innebära au en kursstegring lör en viss valutaendast motsvarar den räntefördel det inneburil att ta ett lån i den aktuellavalutan. Om vi som ett exempel tänker oss atl ett lO-ärs lån i betingar9 3/4 procents ränta kan vi åskådliggöra sambandet mellan valutakursändringaroch räntenivå för lån i utländsk valuta i följande tablå, i förenklande syftehar fömtsatis au hela lånet förfaller till amortering i slutet på det I0:eåret. Valulakurs-ändring (%) -5 -A Jamlbrelse-ränia ('.V.f 11,99 10,86 9,75 8,66 7,60 6,55 5,53 4,52 "Likvärdigmed 9,75 'Vi ränta på lån i svenska kronor. Ijämförelse med ett län i svenska kronor till 9,75 procents ränta är del såledesfördelaktigare att låna i en utländsk valuta som apprecierar perår om räntan understiger . Sjunker valutan i värde perår blir motsvarande jämförelseränta . Detta samband raellanräntesats och valutakursändring bör man alltså ha i åtanke när man uttalar sigom koslnader för valuiakursändringar. Industrinsvinstmarginaler (mätta som kvoten mellan bmttoöverskott och förädlingsvärde)låg till böQan av 70-lalet på en oförändrad nivå, ävenom de konjunkturella svängningarna var stora. Eftersomkapitalintensiteten ökade kraftigt, sjönk räntabiliteten. De snabbiväxande investeringarna fömisalte därför en ökad lånefinansiering. Skuldernaökade också väsentligt snabbare än det totala kapilalet: från 1965 till 1974steg skuldema mot för det totala kapitalet.Soliditeten sänktes därmed från 1965 till 1974.Denna nedgång har därefter fortsatt. De angivna lalen anger soliditeten somkvoten mellan eget kapital, inkl. obeskattat kapital, och totalt kapital,exkl. Underperioden ökade företagens finansiella kapital väsentligt snabbare än detmaleriella eller med 15 1/mot knappt 9 1/2 proceni för demateriella tillgängama. Ökningen i finanstillgångar var en faktor somunderiättade förelagens accepterande av den sänkia soliditeten genom atlökningen av lätt realiserbara tillgångar minskade den raed den stigandeskuldsättningen förknippade risken. Genom en starkt positivhävstångseffekt höll den ökade skuldsättningen också uppe ränlabiliielen på detegna kapitalet. Denökade skuldsättningen har möjliggjorts av en snabb uppgång av kreditutbudel;betydande förändringar i skuldstmkiuren ägde också mm 1966-74. Cirka hälften avföretagens upplåning kommer från den icke organiserade krediimarknaden iSverige och från s. k. rörelsegenererade krediter (pensionsskulder, lån,pensions- och personalstiftelser, skatte- och löneskulder). Dessa krediter ärtillgängliga utan att förelagen behöver kva- 1978/79:165 198 lificerasig för dem i konkurrens med andra företag. Till samma kategori kan hänförasåteriånen från AP-fonden. Automatiken i denna kreditgivning - den prövning som förekommer begränsar sig till ensäkerhelsprövning - gör att den slår självfinansieringennära. Kredittagningen från den icke organiserade marknaden är ocksåförklaringen till alt företagens genomsnittliga låneränta för den loialaskulden är väsentligt lägre än räntoma på kreditmarknaden (1974 ca 5 1/2procent). spelar utländska krediter en markant växande roll,vilket alltså inträffar redan före den inledda ökningen avutlandsupplåningen. Avskuldstrukturen framgår att den organiserade svenska kreditmarknaden har enmindre och dessutom minskande betydelse för industrins finansiering. Detsammagäller därmed ocksä för de kreditpoliliska åtgärder som päverkardenna marknad. Del är mindre än en tredjedel av företagens upplåning som lasfrån den svenska marknaden. Inom denna del har 1966-74 en minskning skett avaffärsbankemas bidrag, sora sjunkit från , medan återlånenoch långa krediter från raellan-handsinstiluten ökat i motsvarande mån.Slutligen tillkommer en växande andel statliga lån, framförallt lokaliseringslån. Dekrediter, med vilka industriföretagen byggt upp sin ökade skuldsättning,kännetecknas alltså av en bestående, myckel hög andel rörelsegenereradekrediter (ca hälften), en ökad andel långfristiga krediter och siatliga lånsamt slutligen en ökad utländsk upplåning. 2Finansiella marknader och resursallokering Ettfinansiellt systems grundläggande uppgift utöver att handha betalningsförmedlingenär att överföra finansiella resurser från enheter raed inkomstöverskott tillenheier med utgiftsöverskott. I sparande- investeringstermer betyder detta attenheier, vars investeringsverksamhet uppgår lill högre belopp än det sparandede genererar, måste finansiera sig genom upplåning som i sista hand hänör frånenheter med större sparande än invesleringar. Existensen av eu finansielltsystem är själva förutsättningen för atl sparandeöverskott och -underskottöverhuvudtaget skall kunna uppkomma eller med andra ord för att investerings-och sparbeslut skall kunna separeras. Utan finansiella tillgångar och skuldermåste vaQe enhets inkomster och utgifter täcka varandra i vaQe ögonblick och därmedmåste också sparande och investering vara ett och samma beslul. Detfinansiella systemets betydelse i nämnda avseende kan visseriigen framstå somsjälvklar, men kan ändå vara värd att understryka med hänsyn till atlmöjlighetema att investera utöver eget sparande är en viktig förutsättning förau man skall kunna skapa en effektiv produktionsapparat inora ramen för endecentraliserad hushållning med flera beslutsenheter. Endiskussion av sparande-investering kan föras på flera olika nivåer. I första handfastlägges den långsiktiga avvägningen mellan konsumtion och kapitalbildning.Siabiliseringspolilikens uppgift är sedan atl sä långt möjligt skapa balans påkort sikt mellan sparande och inveslering med nämnda avvägning som riktmärkeför deras totala omfattning på . Prop.1978/79:165 199 dessaramar skall de reala investeringama fördelas så effektivt som möjligt.Traditionellt innebär delta atl de investeringsprojekt som kan väntas ge högstavkastning enligi en marknadsmässig bedömning skall förverkligas med deavvikelser härifrån som kan motiveras utifrån specifika allokerings-politiskamålsättningar. Väsentliga för en effektiv fördelning av kapitalresurserna ärallokeringspolitikens utformning som en del av den allmänna ekonomiskapolitiken och de finansiella marknadernas stmktur, organisation ochfunktionssäu.. 1den enklaste formen av ekonomiska system, i vilken marknadsmekanismer kommertill fullt uitryck, kan produktionens storlek och dess fördelning på konsumtionoch investering härledas ur hushållens preferenser Ibr arbete/fritid ochkonsumtion/sparande (framtida konsumtion) saml investeringsprojektensräniabiliiei. Löner, priser och ränior anpassas så atl marknaderna är i balansutan över- eller underskott. Realt sett betyder detla att räntan anpassas lillden nivå vid vilken den del av produktionen, som hushållen är beredda att avståfrån utt konsumera, just molsvarar vad företagen vill utnyuja förinvestering. Spegelbilden härav är en kapitalmarknad på vilken nämndaräntenivå ger jämvikt mellan hushållens utbud och företagens efterfrågan påfinansiellt kapital. Med en sådan rän-teanpussning uppkommer ingen kapiialbrisii marknadsmässig mening. 1verkligheten sker en rad ingrepp i den ovan beskrivna mekanismen. DenolTeniliga sektom svarar för en stor och växande del av produklion ochförbrukning av varor och Qänster. Huvudsakligen rör det sig om sådana vuror ochQänster som lillgodoser kollektiva behov eller av andra skäl anses böru hundhusav det olTeniliga.