prop · G2032 · 1978-12-31 00:00:00 — 9 §) avsåg att ange i vUken omfattning reklamen "faller utanförgrundlagen" (jfr betänkandet s. 172). Men därmed undantogs inte grandlagensansvarsregler från tUlämpning på ifrågavarande reklam. Flera av de föryttrandefriheten grundläggande principerna avsågs bli tillämpliga också på denkommersieUa reklamen (betänkandet s. 176). I den mån kommersiell annons iexempelvis en tidning skulle innehålla något av de i grundlagen uppräknade yttrandefrihetsbrotteri(nu TF 7 kap.), skulle grundlagen i sin helhet bli tillämplig (betänkandet s. 176).Det här förat antydda gränsdragningsproblemet kan sålunda sägas kvarstå ävenmed en reglering enligt MMU:s förslag. Pågrund av det nu anförda anser sig namnlagsutredningen inte böra avstyrka detremitterade förslaget därför att en tänkt reglering i TF ännu inte hunnit bligenomförd. Förslaget torde kunna genomföras på grundval av gällandeuppfattning, att det inte är oförenligt med TF att utan ändring av denna iallmän lag straffbelägga förfaranden som sker med begagnande av tryckt skrift,om kriminaliseringen inte har niied yttrandefriheten att göra.' Prop.1978/79:2 46 allmänhetenspersonombudsman anför i huvudsak sammu' synpunkter men förordar, att medförslagets genomförande får anstå tUl dess förhållandet meUan den kommersieUareklamen och tryckfrihetslagstiftningen prövats på nytt av den väntadeutredningen angående en mera allmän översyn av massmedielagstiftningen. Omförslaget likväl genomförs, synes i den föreslagna brottsbalksbestämmelsen 4kap. 6 § böra intagas erinran om att när missbruk av tryckfriheten föreligger TF:sansvarsregler gäller. anför att eftersom MMU:s förslag angående kommersiella annonserännu inte har förverkligats saknas enligt samarbetsnämndens mening, enavgörande fömtsättning för kommitténs förslag. Av detta skäl kan nämnden inuvarande läge inte tUlstyrka förslaget. Eftersom en ny massmedieutredningväntas bli tillsatt för att bl. a. göra en översyn av massmedieutredningensförslag tUl massmediagrundlag, vUl nämnden föreslå att man i avvaktan påförslaget från sistnämnda utredning låta det anstå med genomförande av integritetsskyddskommitténsförslag. framhåller att med den av MMU föreslagna regleringenkommer namn och bild såväl i kommersiell annons som i tillfällighetstryckuttryckligen att faUa utanför grandlagen. har funnitifrågavarande undantag från grundlagsskyddet oacceptabelt och kan följaktligeninte instämma i integritetsskyddskommitténs konstaterande, att man utan särskUdgrundlagsbestämmelse skulle kunna förbjuda kommersiell annons vari utan vederbörligtsamtycke intagits annans nanm eller bUd. Det är nödvändigt att finna en formsom tillåter en rimlig kontroll av marknadsföringsmetoder utan att för denskull beröva kommersiell annons väsentUga delar av grandlagsskyddet. MMU:sförslag till ny grandlag om massmedia har emellertid inte blivit förelagtriksdagen. IstäUet har en ny utredning om en yttrandefrihetsgrondlag ställts iutsikt. Läget är sålunda att lagstiftaren nu har att utgå från att TF f. n.gäller beträffande reklam i tryckt skrift. Av avfattningen av regeln omkommersiell annons i 1 kap. 9 § TF kan utläsas, att ingrepp mot annons i trycktskrift utanför TF kan göras, endast om uttryckligt stöd härför finns i TF. Otvivelaktigtkan brakandet av någons bUd eller namn i ett reklammeddelande i tryckt skriftha opinionsbUdande betydelse. SkaU olovlig reklam eidigt integritetsskyddskonmiitténsförslag gälla också för reklammeddelande i tryckt skrift, erfordras därförantingen sådan ändring i TF att olovlig reklam intas bland dje i 7 kap. 4 § TFuppräknade tryckfrihetsbrotten eller en undantagsregel i TF, som möjliggör enstraffbestämmelse om olovlig reklam utanför TF. Enligt annonsörför-eningensmening är den förra vägen den riktiga, enär olovlig reklam närmast har karaktärav ett överskridande av yttrandefrihetens gränser. Kontentan av vad nu sagts,är att en lagstiftnmg om olovlig reklam Prop.1978/79:2 47 intekan få praktisk betydelse inom det tryckta ordets område förrän en grandlagsändringhar genomförts. Någraremissinstanser har ifrågasatt kommitténs uppfattning att en löpsedel i form aven annons i en dagstidning faller utanför det tryckfrihetsskyddade området.Enligt namnlagsutred-ningens mening torde en löpsedel så länge den anknyter tUldet redaktionella innehållet inte kunna frånkännas egenskapen att utgöra ettled i den nyhets- och åsiktsförmedling som TF avser att väma, oavsett om denanbringas särskilt på försäljningsställenas anslagstavlor eller den införs iandra tidningar. Att löpsedelns främsta syfte är att stimulera försäljningenav den ifrågavarande tidningen och löpsedeln sålunda kan sägas främst tjänaett kommersiellt syfte gör ingen skUlnad härvidlag. I denna del skiljer sig denlöpsedel som införes i annan tidning inte från den löpsedel som anslås särskUt.För att löpsedeln skall falla utanför det tryckfrihetsskyddade området krävs,att den är av utpräglat kommersiell natur och således har rent kommersiellaförhållanden tUl föremål. Så är sällan fallet med löpsedlar, antingen de äravsedda för anslagstavlorna eller de är utformade särskUt för annonsering idagspressen. En annan sak är, att ansvaret enligt TF för löpsedelns innehållvid annonsering i annan tidning övergår på denna tidnings utgivare. Liknandesynpunkter anförs av pressens samarbetsnämnd och pressens opinionsnämnd. Näringslivetsdelegation för marknadsrätt anser att kommitténs grand-lagstolkning gällandeomfånget av skyddet enligt TF för löpsedel framstår som synnerligen tveksamt. Attden enskilde kan göra anspråk på en fredad privat sektor mom vilken han kanavvisa intrång av utomstående är en självklarhet i vårt land. Behovet av ettsärskilt rättsskydd för den personliga integriteten har också kommit tiUuttryck i olika internationella fördrag. Som exempel härpå kan nämnas FN:sallmänna förklaring om de mänskliga rättighetema, FN:s år 1966antagna intemationella konvention om medborgerliga och politiska rättighetersamt konvention angående skydd för de mänskliga rättighetema ochgrandläggande frihetema. Isvensk rätt har funnits bestämmelser som bygger på uppfattnmgen attden enskilde bör ha rättsordningens skydd för sitt privatliv. Frånstraffrättens område kan bl. a. nämnas de bestämmelser tUl skydd för denenskildes frid som finns Intagna i 4 kap. (BrB). Även i mångaandra sammanhang har intresset av att väma om 1978/79: 2 48 enprivat sfär kommit till uttryck i lagstiftningen. Jag kan här bl. a. hänvisatill att de i sekretesslagen (1937: 249) angivna inskränkningarna i den grundlagfästarätten att få tillgång till allmänna handlingar till väsentlig del harbestämts av integritetsskyddssynpunkter. Vidare kan nämnas detlagstiftningsarbete som har lett fram till ett förstärkt skyddför integriteten när det gäUer faror som är förenade med den modernadatatekniken. allmänna debatten har emellertid framförts önskemål om att den personligaintegriteten skall tillförsäkras rättsskydd i större omfattning än vad falletär i gällande rätt. a. har mot bakgrand av ett antal anmälningar tiU konsumentombudsmannen(KO) om att företag utan lov utnyttjat namn och bilder på enskilda förreklamändamål framförts krav på förstärkt integritetsskydd påmarknadsföringsområdet. Integritetsskyddskommitténhar i ett tredje delbetänkande (SOU 1976: 48) Reklam och integritet föreslagiten straffrättslig reglering av frågan om användningen av annans bUd eller namni reklam. Kommittén föreslår att i BrB införs en ny bestämmelse somföreskriver bötesstraff för den som i reklam olovligen använder bUd eller namnsom uppenbarligen avser viss person. Även KO har i skrivelse till regeringenpekat på behovet av åtgärder till skydd mot att tredje mans namn eller bildutan tiUstånd utnyttjas i marknadsföring. Till skillnad från integritetsskyddskommitténanser KO att ingripande i första hand bör kunna ske på annat sätt än genom straffrättsligtförfarande, nämligen genom att generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen(1975: 1418) görs tiUämplig på olovligt utnyttjande i reklam av annans bildeller namn. Såväl betänkandet som skrivelsen har remissbehandlats. Flertaletremissinstanser har understrukit behovet av lagstiftning på ifrågavarandeområde. Föregen del vill jag till en början framhålla att svensk rätt f. n. saknar ettuttryckligt förbud mot att utan samtycke publicera enskUd persons bild ellernamn. Inte heller kan man hos oss påvisa någon aUman rättsgrundsats av sådaninnebörd. Det sagda gäller även när det är fråga om reklam. I vissa fall kan emeUertidden straff-, upphovs- eller näringsrättsliga lagstiftningen indirekt ge skyddför den enskUde i sådant hänseende. Rättsreglerna är dock fåtaliga och ger intenämnvärt skydd annat än i speciella situationer, t. ex. när fotografisk bUd harutförts på bestäUning (14 § lagen (1960: 730) om rätt tiU fotografisk bUd), ellernär fråga är om användning av annans bild eller namn i varufnärke [14 § varumärkeslagen(1960: 644)]. I övrigt är det främst bestämmelserna om ärekränkning i i kap. BrBsom ger visst skydd. Marknadsföringslagen är avsedd att ligga till grund föringripande mot reklam som är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkareoch kan endast i imdantagsfall ge integritetsskydd för en enskild person. Inomnäringslivet förekommer en viss självsanerande verksamhet. Den bygger främst påintemationella handelskammarens grundregler för reklam. Såsom har påvisats från Prop.1978/79: 2 49 olikahåll förmår emellertid den självsanering som förekommer inom näringslivet intepå ett tUlfredsställande sätt komplettera den sparsamma lagstiftningen påområdet. Även jag är därför av den uppfattningen att man nu i Ukhet med vadsom har skett i andra länder bör söka tillskapa ett lagfäst skydd motolovligt utnyttjande av annans namn eller bild i reklam. 7.2Principema för ett utbyggt rättsskydd Ettförstärkt rättsskydd mot att annans bUd eller namn olovligen används i reklam annås på olika vägar. Integritetsskyddskommiftén har valt att anknytaintegritetsskyddet för bUd eller namn till BrB:s regelsystem medan KO harföreslagit att reglema får sin plats i marknadsföringslagen. Underremissbehandlingen har framförts förslag till andra lösningar, t. ex. attskyddet åstadkommes genom bestämmelser i lagen (1960: 730) om rätt tillfotografisk bild, namnlagen (1963: 521) eUer i en särskild civillag. Föregen del anser jag att flera goda skäl kan anföras för tanken att reglera de nuaktuella frågoma på civilrättslig väg. Det skuUe då inte vara fråga om enreglering i namnlagen eller fotografUagen. Som kommittén framhåller skulle ensådan lösning innebära att ett främmande element införs i dessa lagar. Inteheller marknadsföringslagen är enligt min mening ett lämpligt Instrument förett utbyggt rättsskydd mot integritetskränkning genom reklam.Marknadsdomstolen har framhålUt att marknadsföringslagens yttersta syfte är attfrämja konsumentemas kollektiva intresse av att marknadsföring sker på ettkonkret och vederhäftigt sätt. Denna kollektiva inriktning går inte så väl attförena med bestämmelser som skuUe ta sikte på skydd åt enskilda individerspersonliga integritet. Jag kan instämma i dessa synpunkter. Vad som närmare förtjänaratt övervägas är de förslag som har framförts av JK och utredningen omupphovsrätt om en särskUd lag som skulle reglera skadeståndsansvaret för densom olovligen utnyttjar annans namn eller bild i reklam. EnofrivUlig medverkan i reklam kan förorsaka lidande för den vars namn eller bUdhar utnyttjats (ideell skada) men kan också tänkas ge upphov till renförmögenhetsskada genom uteblivet arvode för medverkan. Enligt svensk rätt kanvarken ideell skada eller ren förmögenhetsskada föranleda ersättning medmindre skadan förorsakats genom brott. Från integritetsskyddssynpunkt kan skälanföras för att följa det danska exemplet (se avsnitt 3.6) och genom en särskUdbestämmelse upphäva kravet på brottslig gäming som grund för ersättning.Kommittén har övervägt denna lösning men avvisat tanken med hänvisning tUlsvensk rättstradition och tiU att en så viktig skadeståndsrättslig princip inv;bör 4 1978f79.1 saml. 1978/79: 2 50 införasi ett så begränsat sammanhang som det nu aktuella lagstiftningsärendet. Föregen del vUl jag i likhet med hovrätten över och ansluta migtill vad kommittén har anfört i denna del. Frågan om det motiverade i att somprincip ha en koppling meUan rätten till ersättning för ideeU skada ochförmögenhetsskada och att skadan vållats genom brott bör prövas i ett annat ochvidare sammanhang. Kommitténhar föreslagit en bestämmelse i BrB till skydd mot obehörigt utnyttjande avannans bUd eller namn i reklam. Kommitténs lösning innebär att reglema omskadestånd, liksom reglerna om särskUda rättsverkningar på grund av brott,blir tillämpliga. Vidare medför en straffrättslig reglering den fördelen att målsägandenslipper att själv stå för utredningskostnaderna genom att han tvingas verkstäUaden utredning som annars sker genom polisens förundersökning. En synpunkt somRA har framfört under remissbehandlingen och som förtjänar att beaktas isammanhanget är vidare att en kriminalisering av nu ifrågasatt slag å ena sidaninte kommer att kräva några nämnvärda Insatser av polis- ochåklagarmyndigheterna medan å andra sidan den enskildes integritetsskydd blirväl tillgodosett. Övervägandeskäl talar därför enligt min mening för att en straffbestämmelse införs somförbjuder användningen av annans namn eUer bild i reklam. En överväganderemissopinion har också stannat för en sådan lösning. Jag är emellertid inteutan vidare beredd att tillstyrka konmait-téns förslag att de nyabestämmelserna får sin plats I BrB. När kommittén förordar att skyddetutformas som ett brottsbalksbrott tycks man till övervägande del ha lagt viktvid behovet av skydd mot den integritetskränkning som sker, om en enskildperson tvingas att mot sin vilja figurera i reklamsammanhang. Såsom utredningenom upphovsrätt har anfört i sitt remissyttrande får man emellertid inte förbiseatt skyddsregler av detta slag i vissa sammanhang även får en klar ekonomiskbetydelse. För en del grupper, t. ex. artister och idrottsstjämor, är detnaturligt att medverka i olika former av reklam, och att på så sätt utnyttjaden "image" som vederbörande har skapat åt sig genom sin konstnärligaeller idrottsliga verksamhet. För dessa grupper som alltså inte i och för sighar något emot att medverka i reklam bara det sker mot ersättning får ettskydd i föreslagen riktning främst den betydelsen att den medför en ensamrättatt bestämma om och på vilka villkor sådan medverkan skall äga rum.Skyddsreglerna får här således ett markerat immaterialrättsUgt inslag. Detkan nämnas att skådespelare, musiker och andra utövande konstnärer redan i dagåtnjuter ett skydd av nu berört slag på grand av bestämmelser i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen)om skydd mot olovligt utnyttjande av sådana konstnärers prestationer. Dettagäller särskilt utnyttjande i reklamfilm. Bestämmelserna i 45 § nämnda laginnebär t. ex. att en skåde- Prop.1978/79: 2 51 spelarear skyddad bl. a. mot att avsnitt ur filmer, i vilka han har medverkat, senareanvänds i reklamfilmer utan hans tillstånd. Om den föreslagna lagstiftningengenomförs, kommer detta att medföra ett motsvarande skydd för personer sominte kan åberopa upphovsrättslagens bestämmelser, t. ex. idrottsstjämor.Förhållandet illustrerar ytterligare det nämnda sambandet mellan skyddetför eget namn eller bild och den immaterialrättsliga regleringen. Frånsystematisk synpunkt ter det sig mot denna bakgrund naturligare att införabestämmelser om skydd för egen bild eller eget namn i en särskild lag än i BrBbland bestämmelserna I 4 kap. om brott mot frihet och frid. Detta gäller isynnerhet om man i enlighet med vad jag kommer att förorda stannar fören ordning som innebär att straffbestämmelsen endast riktar sig mot en påvisst sätt avgränsad krets av personer. En särskild lag kan vidare bUda en naturUgutgångspunkt för en fortsatt utbyggnad av personskyddet på angränsande områden.I sammanhanget kan nämnas att i sitt fortsatta arbetebehandlar icke kommersiellt utnyttjande av enskUds privatUv, ett ämne som harmånga beröringspunkter med det som behandlas här. Den nu aktuellalagstiftningen torde kunna utformas på ett sätt som nära ansluter till den immaterialrättsligalagstiftningen. Innan slutlig ställning tas till den ifrågasatta nyalagstiftningen måste emellertid förhållandet mellan yttrandefriheten och denkommersiella reklamen närmare beröras. Tillsådan skrift som tryckfrihetsförordningen (TF) är tUlämplig på hänförs också bUd(1 kap. 5 §). Vid publicering av kommersiell reklambild, liksom av kommersiellreklam över huvud taget, uppkommer därför fråga om gällerbeträffande sådan reklam. F. n. sägs i TF (1 kap. 9 §) beträffande reklamendast att utan hinder av TF gäller vad i lag är stadgat om förbud motkommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltigadrycker eller tobaksvaror. Det kan emellertid sägas ha varit en allmän om än iviss mån debatterad uppfattning att ingripande mot kommersiell reklam i avsevärdomfattning har kunnat ske utan hinder av TF också tidigare, dock inte i form avtotalförbud. Vad nu sagts innebär inte att reklamen i övrigt helt saknar tryckfrihetsrättsligtskydd. TF skyddar reklamen i tryckt skrift både mot censur och andraförhandsingripanden. Reglema om meddelarskydd och anonymitet är i och för sigockså tUlämpliga på reklam liksom bestämmelserna om utgivarens rätt attbestämma över en tidnings innehåU. När ingripanden mot kommersiell reklamenligt marknadsföringslagen ansetts kunna ske utan stöd i TF har som grandåberopats att det här är fråga om åtgärder av utpräglat kommersiell natur, sominte avser nyhetsförmedling eller åsiktsbUdning i samhäUet. Prop.1978/79: 2 52 Förhållandetmellan yttrandefriheten och den konunersieUa reklamen har behandlats utförligtav massmedieutredningen (MMU) i betänkandena Tryckfriheten och reklamen (SOU1972: 49) och Massmediegrand-lag (SOU 1975: 49). I förstnämnda betänkandeuttalade MMU att det är mindre tiUfredsställande att frågan huruvida ettförfarande faUer under TF eller inte skall vara beroende av en tolkning avsyftet med TF. MMU ansåg därför att det i TF borde införas bestämmelser avsådant innehåll att frågan om och i vilken mån reklamen i tryckt skrift fallerunder TF kunde bedömas med stöd av uttryckliga bestämmelser i sådan innebörd infördes dock inte i TF. gjordes ett tUlägg i TF somavsåg att göra det möjligt att i lag föreskriva förbud mot kommersiell annonsom alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror. MMU har även i betänkandet medförslag till massmediegrundlag hävdat att av grimdlagen bör uttryckligenframgå i vUken omfattning reklamen faller utanför lagens reglering. MMUhar vidare lagt fram förslag tiU lagtext beträffande möjUghe-teraa att meddelaförbud mot kommersieUa annonser. har anslutit sig tiUden av MMU framförda uppfattnmgen att det av grundlagen uttryckligen bör framgåi vUken omfattning reklamen faller utanför grandlagen. Kommittén finner ocksåatt den lagtext som MMU föreslagit om kommersiell annons är förenlig med desyften som kommittén har att beakta. Någraremissinstanser har föreslagit att man skall ta ställning tUl integritetsskyddskommitténsförslag först när den tillsatta yttrandefrihetsutredningen (Ju 1977:7) slutfört sitt uppdrag. Som framgår av vad konunittén ochkonsumentombudsmannen har anfört har det emellertid redan Inträffatintegritetsövergrepp i samband med reklamåtgärder. En i huvudsak enhälligremissopinion har också understrakit att en snar lagstiftning behövs på området.Med hänsyn härtiU anser jag att man inte utan mycket tungt vägande skäl längrebör avvakta med den förordade reformen. I likhet med det övervägande antaletremissinstanser finner jag inte att en grundlagsändring under aUa förhåUandenutgör en nödvändig föratsättning härför. Statsmakternas stäUningstagande tillyttrandefrihetsutredningens förslag beräknas kunna föreligga tidigast . Denya bestämmelsema måste dock självfallet utformas så att de inte kommer i stridmot TF. Som framgått av det föregående anses konamer-siell reklam under vissagivna förhåUanden falla utanför det område där fiUlt tryckfrihetsrättsligtskydd föreligger. Jag förordar i enlighet härmed att den aktuella regleringenbegränsas tUl att avse endast kommersiell reklam. Jag vill tillägga att ensådan begränsning inte undanröjer alla oklarheter. a. namnlagsutredningenframhåUit kan gränsen mellan kommersiell och icke kommersiell reklam iblandvara svår att dra t. ex. vid s. k. blandade meddelanden. Prop.1978/79:2 53 utmärksav att de inrynmier både åsikter och rent kommersiella meddelanden.Gränsdragningssvårigheter kan också fömtses vid s. k. textreklam dvs. reklam iredaktionell text. De nya bestämmelserna måste mot bakgrand härav enligt minmening naturligen tillämpas så att man i fall då tvekan föreUgger om TF ärtillämplig eller ej utgår från att TF är tillämplig och i enlighet härmed inteutkräver något straffrättsligt ansvar. Till reklambegreppet återkommer jag idet följande. Under sittutredningsarbete har integritetsskyddskommittén uppmärksammat en annan frågasom rör gränsen mot TF:s tUlämpningsområde, nämligen hur man skall betrakta detförhållandet att innehållet i en tidnings löpsedel har införts som annons iannan tidning. Vanligtvis är det veckotidningar som låter införa sina löpsedlarsom annonser i dagstidningar. Kommittén anför att annonsen i sådana fall,trots att den avbUdar en löpsedel, inte i första hand synes utgöra ett led inyhets- och åsiktsförmedlingen utan i stället har ett rent kommersiellt syfte,nämligen att stimulera försäljningen av den ifrågavarande tidningen. Sådanaannonser torde enligt kommitténs mening därför falla utanför det tryckfrihetsrättsligtskyddade området. () hari ett meddelat beslut i ärende om resning prövat om TFgäller löpsedlar avsedda för anslagstavlor. Frågan gällde tillämpningen avmarknadsföringslagen. Domstolen uttalade att den omständigheten att löpsedelnutgör ett viktigt led i marknadsföringen av tidningen inte medför, att den utanvidare kan jämställas med en sedvanUg annons eUer eljest kan sägas vara av utpräglatkommersiell natur med rent kommersiella förhållanden tiU föremål. Enligt HD grandarsig den bestämmelse, varigenom löpsedel hänförs under reglerna för periodiskskrift, på att löpsedeln typiskt sett är att uppfatta som ett led i den nyhets-och åsiktsförmedling som TF avser att väma. HD ansåg att endast i vissasärskilda fall, då löpsedeln har ett Innehåll jämförligt med en annons, kanlöpsedeln sägas angå rent kommersieUa förhållanden. Mot bakgrand av HD:s nuberörda avgörande har några remissinstanser ifrågasatt om kommitténs uppfattrungbeträffande löpsedlar som annonser i tidningar är riktig. För egen del kan jaginte acceptera kommitténs uppfattning på denna punkt. Några bärande skäl kanknappast anföras för att en löpsedel som införs i annan tidning i förevarandehänseende skaU ha en annan ställning än en löpsedel som anslås särskilt. Bådautgör ett viktigt led i marknadsföringen av tidningen. De kan emellertid inteså länge de knyter an tiU tidningens innehåll frånkännas egenskaper attdessutom utgöra ett led i den nyhets- och åsiktsförmedling som TF vUl skydda.Detta förhållande torde gäUa oberoende av om löpsedeln införs i andra tidningareUer sätts upp på för ändamålet avsedda anslagstavlor. För att löpsedeln skallfaUa utanför det tryckfrihetsskyddade området måste krävas, att den är avutpräglat kommer- 1978/79: 2 54 siellnatur och således har rent kommersiella förhållanden tUl föremål. Som namnlagutredningenhar anfört i sitt remissyttrande är detta sällan fallet med löpsedlar oavsettom de är avsedda för anslagstavlor eller är utformade särskilt för annonseringi dagspressen. Isammanhanget förtjänar att uppmärksammas ett närliggande problem av praktiskbetydelse, nämligen hur man skall se på bokomslag. Sådana omslag återges f. ö.ofta i tidningarna. Problemet har inte diskuterats av kommittén men harberörts imder remissbehandlingen.