prop · G20374 · 1978-12-31 00:00:00 — Sådan avgift skall avräknas mot den avgift som slutligenfastställs. Avser beslut om undantag enligt 45d § eller är avgiften hög, får produktkontrollnämnden medge attbetalningen av avgiften delas upp på flera terminer. Betalas inte avgiftsbelopp inom tidsom föreskrivs av produktkontrollnämnden, får beloppet tas ut genom utmätning. Denna förordning trader i kraft . Prop.1978/79: 74 15 Sammanfattningav remissyttrandena över en inom utarbetad promemoria() med förslag till bestämmelser av avgift vid dispens frånbestänunelser om högsta bly-och bensenhalt i motorbensin Förslagettill ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor Promemorians förslag till ändring i lagen om hälso-och miljöfarliga varor tUlstyrks eller lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. understryker att ettavgiftsuttag av aktuellt slag inte får uppfattas som en möjlighet att kunnaköpa sig rätten att tillhandahålla varor med sämre egenskaper ur hälso- ellermUjösynpunkt än vad som annars skulle gälla utan som ett sätt att förebygga attnågon skaffar sig ekonomisk fördel av en dispens som lämnas efter prövning avmyndighet. Kammarrätten i instämmer i promemoriansuppfattning att det aktuella bemyndigandet lämpligen bör ges en generellräckvidd som gör det möjligt för regeringen att besluta om avgifter även iandra liknande fall. Enligt kommerskollegium kan dock lämpligheten av ettsådant generellt bemyndigande firån principieU synpunkt te sig tveksam.Kollegiet vill emellertid inte motsätta sig att bemyndigandet får den i promemorianföreslagna utformningen med hänsyn till att däri angetts vissa klaraförutsättningar under vUka bemyndigandet får utnyttjas av regeringen, nämligenatt avgiften skall utjämna sådan ekonomisk fördel som en dispens kan antasinnebära för den som hanterar eller importerar den aktueUa varan. Kemikontoret,som avråder från att bemyndigandet ges generell utformning, framhåller att enavgiftsbeläggning av detta slag är en så genomgripande fråga att ivarje särskilt fall bör få ta ställning därtUl. Liknande uppfattning uttalas ien reservation till produktkontrollnämndens yttrande. Kammarrätten ifrågasätter om det är nödvändigt attinte bara i förarbetena utan även i lagtexten ange att regeringens handlandebegränsas till fall då dispenser kan antas innebära ekonomisk fördel för densom hanterar eller importerar den aktuella varan. Därvid har kammarrättenbeaktat bl. a. att det i promemorian uttalas som en möjlighet att ifrågavarandeavgift med stöd av föreslagna bestämmelser skall kunna tas ut även om ekonomiskfördel inte uppkommer i det enskilda fallet. Men eftersom lagrummet innefattarett bemyndigande som skall kunna an- 1978/79: 74 16 vändasäven för framtiden och verkningarna därför inte kan överblickas godtarkammarrätten den föreslagna utformningen av bemyndigandet. Förslagettill ändring i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor Remissinstanserna godtar i allt väsentligtinnehållet i de bestämmelser som enligt promemorian behöver tas in ikungörelsen om hälso- och mUjöfarliga varor för att införa ifrågavarandedispensavgift för motorbensin. ÖEF och SPI diskuterar i sina remissyttranden någrafall där det enligt dessa instanser kan ifrågasättas om en dispensavgift överhuvud taget skall tas ut. ÖEF påpekar att vissa krigslager av bensin utnyttjasi oljebolagens kommersiella verksamhet. Enligt ÖEF torde det inte vara omöjligtför oljehandeln att gemensamt inom föreskriven tid göra erforderligt utbyte avprodukter. Något behov av dispenser under övergångsskedet torde därför enligtÖEF som regel inte komma att föreligga. Om utbyte av produkter i något enstakafall inte skuUe hinna ske och om vederbörande företag kan styrka att dettaberor på lagringsplikten, anser ÖEF det vara skäligt att lämna befrielse fråndispensavgiften. SPI framför liknande synpunkter i sitt remissyttrande. ÖEF förutsätter att tillstånd till distribution avmotorbensin med högre bly- och bensenhalt än som föreskrivs i de nyabestämmelsema skall medges utan skyldighet att erlägga dispensavgift, om detunder krisförhållanden blir nödvändigt för vår försörjning att importera bensinav sådan kvalitet. Med hänsyn till tidpunkterna för ikraftträdandet avde nya bestämmelsema om högsta tillåtna bly- och bensenhalten i motorbensinmotsätter sig SPI att dispensavgift skall utgå för det fall ett oljeföretaginte har möjlighet att distribuera bensin som uppfyller de krav som anges i denya bestämmelserna och om detta i sui tur beror på omständighet varöverföretaget inte haft möjlighet att råda. Som exempel på sådan omständighet kanenligt SPI nämnas det fall att färdigställandet av nödvändig kompletterandeutrustning i ett raffinaderi fördröjs på grund av att man inte inom rimlig tidfått de för byggnationen nödvändiga myn-dighetstUlstånden. När det gäller att bestämma avgiftens storlek pekarSPK på svårigheten att precist ange de särskilda kostnader som följer medframställning och inköp av lågblyad bensin. Svenska marknaden försörjs tUl med importerad bensin. Prissättningen på den internationellafärdigvammarknaden återspeglar sällan enligt SPK de verkliga kostnaderna förråvara och framstäUning. Vid fastställande av dispensavgift bör enligt SPKhänsyn tas inte enbart till merkostnader vid svenska raffinaderier utan ocksåtill prisdifferenser på den internationella färdigvarumarknaden. 1978/79: 74 17 SPK understryker vidare att de i promemorianangivna merkostnaderna för tUlverkning av lågblyad bensin inte får tas tillintäkt för att motsvarande prishöjningar krävs i konsumentledet då lågblyadbensin introduceras på marknaden. Kammarrättendiskuterar i sitt remissyttrande vad i promemorian anförs om tUlämpningen avnuvarande besvärsbestämmelser på beslut om dispensavgift. EiUigt kammarrättenråder oklarhet om besvärsordningen när det gäller beslut som kommer attmeddelas av produktkontrollnämnden enligt § andra stycket förslaget tUländring i kungörelsen. Kammarrätten anser vidare att det inte är motiverat atttalan skall kunna föras mot produktkontrollnämndens preliminära avgiftsbesluttill den del de rör tUlämpningen av taxa eller avgiftsfråga i övrigt. Som skälför denna ståndpunkt framhålls bl. a. att i annan lagstiftning, t. ex. angåendeskatter, beslut rörande preliminär debitering ej kan överprövas avkammarrätten.