prop · G2032 · 1978-12-31 00:00:00 — SannoUkt behöver man av naturliga skäl inte heUer befaraatt avlidens bild och namn kommer tiU mera frekvent användning inom reklamen.Kommittén anser därför att skyddet bör avse endast person som är i livet närreklamen i fråga publiceras. KommUténfinner sig ha anledning förmoda att de fall av olovlig användning av bUd ochnamn i reklam som blir aktuella tUl övervägande del kommer att kunna hänförastill annonser i pressen. Kommittén anser emellertid att i princip alla slagsmedier såväl äldre som nyare bör hänföras till det straffbara området.Detta gör en uppräkning av de olika medierna onödig. Denenskilde kan som kommittén ser det i vissa fall uppleva Prop.1978/79:2 21 sammaslags obehag av att ofrivilligt medverka i icke kommersiell reklam som i kommersieUreklam av sedvanligt slag. Det kan sålunda också vid icke kommersieU reklamfinnas ett behov av integritetsskydd för den enskUde. En straffrättsligreglering av möjligheten att utnyttja annans bild och namn även i ickekommersiell reklam skulle emellertid få konsekvenser i tryckfrihetshänseende,eftersom enbart den kommersiella reklamen, anses i princip falla utanför dentryckfrihetsrättsliga regleringen. Utan ändrmg i TF skulle en i huvudsaklikartad reklam kunna behandlas olika alltefter det medium vari reklamen kommertill användning. Därutöver beaktar kommittén det förhållandet att det vidkommersiell reklam ytterst är fråga om att göra sig ekonomisk på denenskildes bUd eller namn. Pågrund av det anförda anser kommittén att endast kommersiell reklam skall kunnabli föremål för ingripande med stöd av den föreslagna lagbestämmelsen. Medbegreppet reklam avser konraiittén, efter mönster från lagen (1972: 266) omskatt på annonser och reklam "meddelande som har till syfte att åstadkommaeller främja avsättning i kommersieU verksamhet av vara, fastighet, nyttighet,rättighet eller tjänst". En definition av denna lydelse föreslås ingå ilagtexten. Kommitténfinner vidare att sådant förfarande som utgör brott enligt den föreslagnastraffbestämmelsen inte bör få åtalas med mindre målsägande anger brottet tillåtal eller åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Bestämmelsen i 4 kap. 11 §BrB bör därför ändras i enlighet härmed. Kommittén anser att böter, dvs.dagsböter, är en tillräcklig påföljd för det föreslagna brottet. Kommitténanser att den som olovligen utnyttjas i reklam bör få rätt till ersättning fördet lidande som han därvid har utsatts för. Detta är ju, som harberörts, också ett av skälen till att kriminalisera ifrågavarande förfarande.Frågan om möjlighet att få skadestånd för Udande till följd av missbrak avannans identitet i reklam är enUgt kommitténs mening av sådan vikt att den intebör lämnas öppen och bli beroende av framtida domstolspraxis. Kommittén anserdärför att 1 kap. 3 § skadeståndslagen bör kompletteras på så sätt att lagenuttryckligen hänvisar tUl den av kommittén föreslagna straffbestämmelsen. Ifråga om förhållandet mellan reklamen och yttrandefriheten noterar kommitténatt massmedieutredningen (MMU) i betänkandet (SOU 1975: 49) Massmediagrandlaghävdat att det av bestämmelse i grandlagen bör uttryckligen framgå i vUkenomfattning reklam faller utanför grandlagen (s. 172). Kommittén ansluter sigtill denna uppfattning. Undersitt utredningsarbete har kommittén vidare uppmärksammat ett problem som liggernära frågan hur man från tryckfrihetsrättslig synpunkt skall bedöma innehåUet ien tidnings löpsedel. Det gäller närmare bestämt hur man skall betrakta detförhållandet att iimehållet i en 1978/79: 2 22 tidningslöpsedel har införts som annons i en annan tidning. Vanligtvis är detveckotidningar som låter införa sina löpsedlar som annonser i dagstidningar. Isådana faU synes annonsen, oaktat den avbUdar en löpsedel, inte i första handutgöra ett led i nyhets- och åsiktsförmedling utan i stället ha ett rentkommersiellt syfte, nämligen att stimulera försäljningen av den ifrågavarandetidningen. Sådan annons torde enligt kommitténs mening därför faUa utanför det tryckfrihetsrättsligtskyddade området. KOkonstaterar i sin skrivelse att marknadsföringslagen inte bereder något skyddför enskilda personer mot att deras namn eller bUd utnyttjas i reklam. Det ären fråga som i princip faUer utanför generalklausulens tillämpningsområde iden mån inte åtgärden är ägnad att vUseleda konsumenterna. Inte heller i annanlagstiftning uppställs något genereUt förbud mot att enskild persons namn ellerbild utnyttjas utan samtycke. KOanför vidare att han har mottagit flera anmälnuigar med önskemål om att hanskall ingripa mot att släktnamn och porträtt används i reklam utan vederbörandessamtycke. KO har emellertid avskrivit dessa ärenden med hänvisning tUl attmarknadsföringslagen inte varit tillämplig. EnligtKO:s mening måste möjligheterna för samhället att ingripa mot att annans namnoch bild utnyttjas utan tUlstånd utökas. Detta är särskild motiverat i sådanafall då annans namn eller bUd utan tillstånd utnyttjas på ett sätt som ärkränkande. Till detta kommer emeUertid att det alltid också då framställninginte är kränkande i och för sig kan vara olustigt för den enskUde attförekomma i ett kommersieUt sammanhang. Många mäimiskor anser också att det ärobehagligt att utan medgivande bli ekonomiskt utnyttjade. Varje utnyttjande imarknadsföring utan samtycke bör därför vara otillåtet. EnligtKO:s mening bör därför skydd ges åt enskild tredje man mot att hans nanm ellerbild utan tillstånd utnyttjas i marknadsföring. Frågan om integritetskränkningav enskild vid marknadsföring torde vara av så speciell karaktär att den måstebehandlas särskUt även om en generell regel om integritetsskydd kommer attinföras. Fören särbehandling av deima fråga talar också att det kan förmodas dröja lång tidirman en sådan regel kan träda i kraft. BrB omfattar bestämmelser som kriminaliserar vissa beteenden som riktarsig mot annans frihet i skilda hänseenden eller kränker andra rent personligaintressen, som inte är av ekonomiskt slag. I 5 kap. BrB ges regler till skyddmot kränkning av en persons ära. Någon regel söm skyddar enskild mot sådanaintegritetskränkningar som här är i fråga finns dock inte. Prop.1978/79: 2 23 Utnyttjandetav annans namn eller bild utan tUlstånd i ett konuner-siellt samnianhang tordeofta vara kränkande för den utnyttjade. Det skydd som den enskilde bör åtnjutamot integritetskränknmgar i detta hänseende skulle därför kunna erbjudas genomatt det i BrB och då närmast i 4 kap. införs ett stadgande somkriminaliserar sådana kränkningar. KO vill emellertid föreslå en annan lösning. KOanser sålunda att det bör skapas möjlighet för i första hand KO ochmarknadsdomstolen att tillämpa en regel om skydd mot integritetskränkning avdet slag som här är i fråga. KO föreslår därför att möjligheten att görageneralklausulen om otillbörlig marknadsföring tUlämplig också på denna typ avingrepp på tredje mans intressen utreds. I de fall som det här ärfråga om finns en enskild individ som har ett intresse av attutnyttjandet av bilden eller namnet förhindras. När ett utnyttjande har skettutan tillstånd är det enligt KO:s mening rimligt att vederbörande gesmöjlighet till ersättning. Enligt KO bör möjligheten att införa enstraffbestämmelse i marknadsföringslagen om otillåtet utnyttjande av annansnamn eller bild i marknadsföringen övervägas. En straffbestämmelse tordenämligen i princip vara förutsättningen för att den skadelidande skall kunna tilldömasersättning i form av skadestånd för ren förmögenhetsskada. Ettflertal remissinstanser framhåller att behovet av lagstiftning på det områdesom kommittén och KO behandlar är påtagligt. anföratt den finner de av kommittén och KO anförda skälen för införandet av detföreslagna integritetsskyddet starka. Onekligen är det så, att det för den enskUdekan vara förenat med ett betydande obehag att förekomma i reklamsammanhang,inte minst genom upplevelsen av att utan sitt medgivande bli ekonomiskt exploateradav annan. ställer sig därför bakom tanken att i nu aktuelltavseende utöka skyddet för den enskUde, och härvidlag framstår inte minstmöjligheten att få skadestånd som väsentlig. Även anser att det föreligger behov av att införa särskilda lagregler föratt tillgodose ifrågavarande skyddsvärda intresse. UtredningsbUagorna medexempel på fall där KO sett sig förhindrad att ingripa mot användning av människorsnamn eller bild i reklamsammanhang, KO:s tUl ingivnapromemoria angående diskriminerande och integritetskränkande marknadsföring ochkommitténs genomgång av innehållet i gällande svensk rätt, visar att nuvarandelagstiftning och sedvanerätt inte ger ett tiUräckligt starkt skydd mot att enpersons namn eller bild olovligen utnyttjas i reklamsamman- 1978/79: 2 24 häng.Inte heller tycks utomrättsliga normer eller självsaneringen inom näringslivethär fungera på ett tUlfredsställande sätt. Enligt förbundet har kommittén ocksåpå goda grunder antagit, att man i knappast kan vänta sig enrättsutveckling i domstolspraxis som innebär att ett skydd tUlskapas motanvändningen av namn eller bUd i reklamsammanhang. Behovetav snar lagstiftning understryks också av bl. a. hovrätten över ochBlekinge, , namnlagsutredningen, utredningen om upphovsrättoch bildleverantörernas förening. Näringslivetsdelegation för marknadsrätt framhåller till en början att egentligt underlagsaknas för kommitténs förslag och att skälen för att avgränsa det föreslagnaintegritetsskyddet till avsättningsfrämjande kommersiell reklam inte synesgrundade på några särskUt djupgående överväganden. Detta försvårar i hög gradremissbehandlingen av betänkandet och lagförslaget. Delegationen, liksomövriga remissinstanser, blir följaktligen hänvisade till allmänna bedömningaroch principiella överväganden. Vidare anför delegationen att den inte märktatt det skett någon uppluckring i fråga om efterlevnaden av artikel 8 iinternationella handelskammarens grundregler för reklam. Fotomodeller och s. k.kändisar som ekonomiskt utnyttjar den egna bilden och det egna namnet förmår aUtjämtatt väl hävda sina ekonomiska intressen mot reklamens utövare och användareutan stöd av lagstiftning. Oavsett att sålunda lagstiftning på förevarandeområde knappast är påkaUad i syfte att komma till rätta med några akutamissförhållanden inom reklamen finner delegationen av principiella skälangeläget, att den enskUde medborgaren tillförsäkras ett skydd i lag för denegna bilden och det egna namnet. ifrågasätter om lagstiftning nu börgenomföras på grundval av de smalt upplagda förslag som föreligger. Föreningenkan inte undgå att notera att integritetsskyddskommittén arbeteännu inte lagt fram något förslag om hur kommittén tänker sig att detta skydd istort bör vara utformat. Föreningen ställer sig tveksam tUl om uppbyggnaden avett tidsenligt personlighetsskydd (integritetsskydd) låter sig genomföras inomramen för mindre ändringar i BrB samt rena specialförfattningar. Övervägandeskäl talar för att den fortsatta behandlingen av föreliggande förslag får anståtiUs ökad klarhet vunnits om det framtida integritetsskyddets uppbyggnad istort. Angåendevalet av metod för att tUlgodose behovet av integritetsskyddet för bild ochnamn, nämligen genom bestämmelser antmgen i BrB (kommitténs förslag) eller imarknadsföringslagen (KO:s förslag) har ett övervägande antal remissinstanserstannat för förslaget om en reglering i BrB. RÄanser att utvägen att införa ett nytt brott synes i BrB vara den Prop.1978/79: 2 25 bästframkomliga vägen för att bereda den enskUde möjlighet tUl skadestånd. Det äruppenbart att en sådan kriminalisering å ena sidan inte kommer att kräva någranämnvärda insatser av polis- och åklagarmyndigheterna medan å andra sidaninnebär att den enskUdes integritetsskydd blir väl tiUgodosett. RA delar ävenkommitténs uppfattning att straffbestämmelsen systematiskt har sin plats i BrB;skapitel om brott mot frihet och frid. Enligt marknadsdomstolenär marknadsföringslagens yttersta syfte att främja konsumenternas kollektivaintresse av att marknadsföring sker på ett korrekt och vederhäftigt sätt, attnödvändig information lämnas samt att de produkter som säljs fyller vissa kravi vad gäller säkerhet. Denna kollektiva inriktning framträder såväl igeneralklausulen om otillbörlig marknadsföring (2 §) som i deansvarsbestämmelser (68 §§) som tar sikte på speciellamarknadsföringssituationer. Kränkningen av den personliga integriteten däremotriktar sig typiskt sett mot en enskild individ. Genom att placera reglema omintegritetsskydd i marknadsföringslagen skulle man där inplantera ettfrämmande element. Såsom otillbörlig marknadsföring skulle fortsättningsvisbetecknas, inte bara en marknadsföringsåtgärd, som genom att strida mot godaffärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare, utan också sådan marknadsföringsåtgärd som kränker en enskildpersons integritet. Betraktad från konsumentskyddssynpunkt är en sådanutvidgning av marknadsföringslagen inte tillräckligt grundad. En placering avden nödvändiga ansvarsbestämmelsen i marknadsföringslagen skulle ocksåonödigtvis komplicera åtalsfrågan. I lagens 17 § föreskrivs nämUgen att allmänåklagare får väcka åtal först efter anmälan eUer medgivande av KO. Dennaordning är nödvändig för att förhindra att talan angående en och sammamarknadsföringsåtgärd förs både vid jämlikt 2 §marknadsföringslagen och vid allmän domstol. En motsvarande förutsättning föråtal skulle bli nödvändig vid fall av integritetskränkningar. Vid sådanakränkningar har den enskilde förfördelade ett klart intresse av att kunnaundvika ytterligare publicitet genom rättegång. Åtalsfrågan borde såledesnormalt bli beroende av såväl den kränktes som KO:s medgivande. De nu anfördasynpunkterna väger betydligt över intresset att så långt möjligt samla allbedömning av reklam under de därför särskilt tillskapade instanserna,och KO. Detta sistnämnda intresse förlorar dessutom det mestaav sin tyngd därigenom att frågor om ansvar och skadestånd alltid torde kommaatt avgöras inte av utan av aUmän domstol. Vad nu anförtstalar mot den av KO skisserade lösningen. anser i stället liksom kommittén att en regel tiU skydd mot att enskild persons namn eUerbild olovligen används i reklam har sin från systematisk synpunkt naturligaanknytning tiU det kapitel i BrB som i närstående frågor skyddar den personUgaintegriteten, nämligen 4 kap. Prop.1978/79: 2 26 BrB.Med hänsyn till vad som här anförts beträffande KO:s förslag torde enligtmarknadsdomstolens mening kommitténs lösning också vara den som praktiskt fungerarbäst. Kommitténsförslag tillstyrks även av . och kooperativa förbundet. Hovrättenöver och anser det vara tveksamt om man nu bör införa enstraffbestämmelse för vilken inte heller konunittén anför någon egentUgmotivering utan som är avsedd att indirekt åstadkomma en tUlämpning avallmänna skadeståndsregler. Ä andra sidan kan det naturligtvis sägas att denföreslagna bestämmelsen inte kan väntas bli ofta anlitad och därför från dediskuterade synpunkterna är av ringa betydelse. Jämfört till exempel med trafikförfattningamakan dess återverkan på polisens arbetsbörda inte vara annat än obetydlig. Detnu anförda visar emellertid att skadeståndslagens anknytning av reglerna om idellskada och förmögenhetsskada tiU att skadan vållats genom brott kan starktifrågasättas. Det är ingalunda från början givet att samma begränsningar börgälla för tillämpningen av dessa aUmänna skadeståndsregler och för straffbestämmelser.Skäl talar enligt hovrättens uppfattning för att detta samband bör ytterUgareutredas och övervägas. Det gäUer emellertid härvid grandläggande principer iskadeståndslagen som knappast kan komma under bedömande i det nu föreliggandelagstiftningsärendet. Hovrätten finner sig alltså nödsakad att här godta vadkommittén föreslagit. Liknande synpunkter anförs av . finner det i och för sig rimUgt att det skydd som förutfunnits genom NOp:s verksamhet nu ersätts av ett of-fentligrättsligtregelsystem. a. i syfte att möjliggöra att den skadelidande erhållerskadestånd har reglerna utformats som en straffbestämmelse. Överträdelse avdenna kan då leda till att den av brottet skadelidande kan få skadestånd. Detär med viss motvilja som föreningen godtar denna lösning i brist på bättre.Det är sålunda i och för sig stötande för rättsmedvetandet att isoleratkriminalisera obehörigt användande av annans namn eller bUd i reklamverksamhet,medan motsvarande beteende i andra sammanhang lämnas frUt. Denna invändninggör sig gällande med särskild tyngd, om brottet införs i BrB, där degrundläggande sanktionerna tiU skydd för samhäUets bestånd sammanförts.Förslaget ter sig mera godtagbart, om straffbestänunelsen placeras i en särskUdlag och om det därvid uttryckligen anges att det är fråga om en provisoriskspeciallagstiftning antagen i avvaktan på en mera generell reglering av helaintegritetsfrågan om olovligt brukande av annans bUd och namn. Enär föreningendelar åsikten att den enskilde har ett berättigat intresse av att åtnjutasamhällets skydd mot att utnyttjas i reklamsammanhang, vill föreningen trotsdet otUlfredsstäUande i förslagets uppläggning inte motsätta sig att spörsmåletlöses genom en straffbestämmelse föraf-satt att denna ges en klartinterimistisk karaktär. Prop.1978/79: 2 27 RPSsätter i fråga om inte regleringen i varje fall i systematiskt hänseende ochmed beaktande av gärningens låga straffvärde främst borde ha sin plats imarknadsföringslagen på det sätt KO har föreslagit i sui skrivelse, i varjefall intill dess behovet av integritetsskydd inom personrätten slutgiltigtundersökts. vidhåUeratt en lösning inom ramen för marknadsföringslagen är att föredra framför densom kommittén föreslår. I förarbetena till den tidigare gällande lagen (1970:412) om otUlböriig marknadsföring uttalas att utnyttjande av enskUda personersnamn och bild i reklam inte omfattas av bestämmelsen om förbud mot otillbörligmarknadsföring annat än då åtgärden är ägnad att vUseleda konsumenten (prop.1970: 57 s. 72). Generalklausulen i 2 § marknadsföruigslagen som har sammainnebörd som den bestänmielse om förbud mot otiUbör-lig marknadsföring somupptogs i den tidigare gällande lagen kan därför inte användas som medelmot åtgärder av detta slag. Detta kan dock inte vara något avgörande hinder motatt lagen utvidgas i här antydd riktning. Uppfattningen om vad som bör ansessom otUlbörlig marknadsföring kan inte vara statisk. Vid tillkomsten av dentidigare gällande marknadsföringslagen förutsattes f. ö. att bedömningen av vadsom skall anses vara otiUbörligt kan komma att förskjutas (jfr prop. 1970: 57 s.60). För en reglering i marknadsföringslagen talar också vissa andraomständigheter. Om kan ingripa mot reklam av det slag som härär i fråga, möjliggörs i större utsträckning än vid ett straffrättsligt förfarandesnabba ingripande mot t. ex. en kortvarig reklamkampanj. En ytterligare faktorsom måste tUlmätas stor betydelse är att marknadsförare och andra som utformarreklairmiaterial på förhand skall kunna ta stäUning tUl om en viss reklamåtgärdär förenlig med lagstiftningen. Detta betonas även av kommittén (betänkandet s.45). En straffbestämmelse kan emellertid medföra svårigheter i detta hänseende.Konsumentverket pekar också på vissa gränsdragningsproblem som kan komma attuppstå. Man kan knappast anta att t. ex. den marknadsförare som viU utformareklamen så att den överensstämmer med lagstiftningen kommer att uppfattakvalifikationen "uppenbarligen" som tillräckligt klargörande. Detta rekvisitsynes också i och för sig kunna leda till att det straffbara området blir aUtförsnävt och att bestämmelsens praktiska betydelse därför blir liten. Ett annatgränsdragningsproblem som kommittén behandlar (betänkandet s. 47) är då en i reklamavbildad person endast utgör "bisak" tiU huvudmotivet. Enligt konsumentverketkan avgörande för bedömningen av om ,en reklamåtgärd bör godtas inte vara varesig att den avbildade personen upptar litet utrymme är "bisak" iförhållande tiU övriga motiv eller om han "råkat komma med" påbilden. Om en fotograf t. ex. har tagit en serie fotografier av ett hus medpersoner som går'ut och in i det och man därefter i marknadsföringen avbyggnadsmaterialet väljer att visa Prop,1978/79: 2 28 enbild på vilken kanske en välkänd person finns med, bör detta i vissa fall kunnaangripas. Bildmotivets funktion måste vara det väsentliga vid prövningen av omförfarandet skall godtas eller inte. Om den omständigheten att en viss personär med på bUden är ägnad att bidra till konsumentens uppfattning om varan etc,bör förfarandet i vissa fall kunna angripas. De angivna omständigheterna visaratt besvärliga gränsdragningsproblem och därmed olägenheter för dem somutformar reklamen kan komma att uppstå vid tiUämpningen av den föreslagnastraffbestämmelsen. Det är därför mera ändamålseidigt att införa regler påområdet i marknadsföringslagen: Av särskild betydelse i detta sammanhang är attverket enligt förarbetena till denna lag (prop. 1975/76: 34 s. 95) förutsättsutfärda riktlinjer för marknadsföringen och att sådana riktlinjer kan komma attpå ett tydligare sätt än generella lagregler ange hur reklamen bör och intebör utformas i olika hänseenden. Genom riktlinjer kan en precisering ske avde fall och det sätt på vilka enskUds namn eller bild, allmänt kändapseudonymer, karikatyrer osv. får användas utan samtycke i reklamen och ennärmare reglering göras av andra frågor som kan ge upphov tiU tveksamhet. Enreglering av detta slag blir till gagn för både konsimienterna och företagen.För en lösning inom ramen för marknadsföringslagen talar också att det, såsomKO framhållit i den förut nämnda skrivelsen, är önskvärt att utvidga lagen tUlatt ge utrymme för ingripanden mot diskriminerande reklam. Om en sådanutvidgning kommer till stånd, talar systematiska skäl för att lagen görs tillämpUgockså på de fall som här är i fråga. Någraremissinstanser anser sig inte kunna ställa sig bakom vare sig kommitténs ellerKO:s förslag utan förordar andra lösningar. Enligt namnlagsutredningen skulledet vara en fördel om straffsanktionen kunde undvaras som förutsättning förrätten till ersättning. Integritetsskyddet kan nämligen antagas blieffektivare, om det inte behöver förbindas med straffrättsligt ansvar för densom gör intrång däri. Det kan sålunda befaras att domstolarna blir mindrebenägna att konstatera skadeståndsgrundande intrång, om det skall varanödvändigt förbundet med straffansvar. vill därför förordnaen ordning som innebär, att den som utsätts för intrång i det skydd förslagetavser kan erhålla ersättning för ideell skada eller för ekonomisk skada oavsettom brott föreligger. Mot en sådan ordning har kommittén anfört, att den ärfrämmande för svensk rättstradition (betänkandet s. 44). Riktigheten av dennauppfattning är väl i och för sig oomtvistlig, men sett i stort kan också sägasatt den beror på hur frågan betraktas. Inom immaterial-rätten (upphovsrätten,rätten till fotografisk bild, patenträtten, varumärkesrätten, mönsterrätten)liksom inom firmarätten och namm-ätten finns redan flera exempel påbestämmelser om ersättningsskyldighet vid ideell skada eller renförmögenhetsskada utan förbindelse med straffbart intrång. En ordning iöverensstämmelse med den av namnlagsutredningen Prop.1978/79:2 29 nuförordade kan därför mte sägas innebära någon nybUdning i svensk rätt. Denbehöver alltså inte möta principiella hinder. Ehuru enligt namnlagsutredningenstarka skäl sålunda får anses föreligga för att koppla loss rätten tiUintrångsersättning från straffbarheten, vill utredningen också framhåUa, att enstraffsanktion inte kan anses betydelselös i sammanhanget. Om nämligen enbartskadeståndsansvar föreligger, kommer i många fall påföljden av intrång attdrabba ett företag (t. ex. industriföretag eller reklamföretag) men inte enenskild person. Rent affärsmässiga överväganden kan då komma att avgöra frågan,om i visst fall risken av ett intrång skaU tas. Det kan därför föreligga behov avatt kunna döma tUl straffansvar i vissa faU, så att även enskilda personer kanträffas av ansvaret.