prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Grundavgiften bör enligt utredningen bestämmas till1 % av basbeloppet. Om den rättssökandes årsinkomst understiger 2 basbelopp,bör gmndavgiften kunna efterges hell. Ligger inkomsten mellan 2 och 2 1/2basbelopp bör avgiften kunna nedsättas lill 1/av basbeloppet. Är inkomstenhögre än 2 1/2 basbelopp men översliger den inte 3 basbelopp bör avgiftensättas till av basbeloppel. 1 fråga om mellangrupperna föreslås ett enklaresystem all beräkna rättshjälpsavgiflen genom att avgiftsskalan anknyts Ullvart lusental kronor av den beräknade årsinkomsten i stället för som tillhundratal. Är inkomsten högre än tre basbelopp förordas att grundavgiften ökasmed viss procent av basbeloppet för varje tusental kronor som inkomsten ökar.Avgiften bör enligt utredningen ökas för varje lusental kronor av inkomstent. o. m. fem gånger basbeloppet och därefter med I % av basbeloppel för varietusental kronor t. o. m. sex gånger basbeloppel, av basbeloppet förvarje tusental kronor t. o. m. sju gånger basbeloppet och avbasbeloppet för varie lusental kronor av inkomsten 1. o. m. älta gångerbasbeloppet. Närdet gäller att beräkna den rättssökandes ekonomiska förhållanden utfärdardomstolsverket särskilda föreskrifter. Utredningen ifrågasätter ominte denna ordning kan förenklas. När det gäller att kontrollera enrättssökandes uppgifter om sina ekonomiska förhållanden pekar ulredningen påmöjligheten att undersöka hans sjukpenninggrundande inkomst, som ju anges pä försäkringsbeskedet. 1fräga om beräkning av rättshjälpsavgift för dödsbo föreslär utredningen altdomstolsverket skall få utfärda föreskrifter. Närallmän rättshjälp beviljas skall den rättsliga angelägenheten anges. Delta börenligt utredningen gälla såväl när advokat eller biträdande jurist beviljarallmän rättshjälp som när beslutet fattas av domstol eUer annan myndighet.Visar det sig sedan all den rättssökandes problem är av vidare omfattning änsom antogs när allmän rättshjälp beviljades bör nytt beslut om allmänrättshjälp kunna meddelas. För det fall att den rättsliga angelägenhet som detnya beslutet avser har nära samband med den angelägenhet som avsägs med detförsia beslutet föreslår ulredningen atl den erlagda rättshjälpsavgiflen skallkunna förklaras avse även det nya rältshjälpsären-del och atl någon nyrältshjälpsavgifl alltså inte skall tas ut av den rätissökande. 1gällande system skall kostnadsbidrag som fastställs i samband med att Prop.1978/79:90 154 allmän rättshjälp beviljas inbetalas utan dröjsmål tillbiträdet när sådant förordnats. I annal fall skall bidraget betalas in lillrättshjälpsnämnd. Närmare föreskrifter om anstånd och förskottsbetalning harinte ansetts erforderliga. Utredningen föreslår i detta hänseende endast den ändringenatt i de fall inbetalning av rältshjälpsavgifl som skall erläggas tillstatsverket inte sker frivilligt, skall indrivning kunna ske pä grundval avrättshjälpsnämndens eller domstolens avgiftsbeslul. Det bör alltsä föreskrivasatt sådant beslut får verkställas enligt vad som är föreskrivet om domstolsdom. Förslaget om beräkning av den rätissökandes avgift förrättshjälpen har mottagils positivt av flera remissinstanser. Någrarättshjälpsnämnder ifrågasätter dock om förslaget innebär nägon beaktansvärdförenkling. Del som vållar besvär är inte atl hitta rätt i avgiftstabellen utanatt faslställa den rättssökandes ekonomiska förhållanden. För egen del vill jag anföra följande. Nuvarande systemmed kostnadsbidrag frän den rättssökandes sida har kritiserats framför alliför att det är alllför detaljerat. Genom förslaget atl advokater och biträdandejurister i ett betydande antal fall själva skall fä bevilja allmän rättshjälp ifamiljerältsliga angelägenheter ställs ökade krav på atl reglerna om rättshjälpsavgifterinte vållar lillämpningssvårigheter. En alllför långt driven förenkling kanemellertid medföra att den rättssökandes faktiska ekonomiska förhållanden intebeaktas i tillräcklig omfattning. Enligt min mening bör nämligen principen rätissökande skall bidra efter förmåga till kostnaderna behållas oavsettvad den rättsliga angelägenheten avser och i vilken ordning den handläggs. 1andra sammanhang förekommer det - såsom påpekats i remisskritiken - attoffentliga avgifter bestäms enbsul med utgångspunkt från inkomst av tjänsteller motsvarande. Med den karaktär av social lagstiftning som samhälletsrättshjälp har skulle det emellertid te sig stötande om en tyngandeförsörjningsbörda inte beaktades eller om hänsyn inte togs till en betydandeförmögenhet när den rättssökandes bidrag till kostnadema för rättshjälpenbestäms. Även med en decentralisering av beslutsfunktionerna inomrättshjälpssyslemet bör del vara möjligt atl undvika en alltför schablonartadbedömning av den rättssökandes betalningsförmåga. Jag anser sålunda att nuvarande bedömningsgrunder förberäkning av den rätissökandes ekonomiska förhållanden i huvudsak börbibehållas. Termen kostnadsbidrag bör dock ersättas av termenrältshjälpsavgifl. När det gäller att kontrollera de uppgifier den rättssökandelämnar om sin årsinkomst kan en undersökning av hans sjukpenninggrundandeinkomst vara ett bland flera länkbara tillvägagångssätt. Av betydelse förkontrollen är emellertid också att uppgiftema lämnas under straffansvar och attfelaktiga uppgifter kan leda till förlusl av rätlshjälpsförmånen. Kontroll av den rättssökandes uppgifter ominkomstförhållanden torde främsi bli aktuell i fall dä advokat eller biträdandejurist på advokatbyrå 1978/79:90 155 skall besluta om allmän rättshjälp och därvid bestämmamaximibeloppet för rältshjälpsavgifl. Kontrollen kan ske genom atl denrällssökande vid besök hos biträdet företer sitt försäkringsbesked. Har denrättssökande inte beskedet tillgängligt kan en möjlighet vara atl advokateneller den biträdande juristen med den rättssökandes medgivande kontrollerarhans uppgifter hos allmän försäkringskassa. För allkoslnadsbidrag skall kunna nedsättas eller efterges krävs f. n. alt särskildaskäl föreligger. En tillämpning som innebär att nedsättning eller eftergiftsker i av alla ärenden synes stå i mindre god överensstämmelse medlagens ordalydelse. Med hänsyn till kostnadsutvecklingen för den allmännarättshjälpen och till de resurser som är tillgängliga anser jag det motiveratmed en viss restriktivitet när det gäller att medge nedsättning ellereftergift. Sålunda bör mer skärpta riktlinjer tillämpas än som f n. gäller.Nägon föreskrift i lag om när och hur nedsättning och eftergift avrättshjälpsavgiften bör ske är inte nödvändig. Det bör i stället ankomma pådomstolsverket att meddela anvisningar till stöd för tillämpningen. Domstolsverketbör ocksä utfärda närmare anvisningar om rättshjälpsavgifter för dödsbo.Självfallet får de skärpta riktiinjema inte innebära att människor i småekonomiska omständigheter förhindras att erhålla allmän rättshjälp. När det gäller utredningens förslag till närmareutformning av avgifts-skalan är jag beredd att godta att grundavgiften sättstill I % av basbeloppel. Förslaget om ändrad progressivitei har emellertidmötts av stark kritik av de remissinstanser som tagit upp frågan. Del har bl.a.gjorts gällande att förslaget innefattar en risk för att huvudsyftet medrätlshjälpsreformen motverkas. Enligt min mening kan ej bortses frän dennakritik. Åtgärder som är ägnade alt försvära för allmänheten alt fä tillgångtill bistånd i rättsliga angelägenheter bör undvikas. Nuvarande grunder förberäkning av avgiftsskalan över grundavgiften bör därför bibehållas. Dock börde olika stegen i skalan anknytas lill jämnt tusental kronor av den beräknadeårsinkomsten. När det gäller förslaget att låta eriagd rättshjälpsavgifti ett tidigare rättshjälpsärende, som har nära samband med ett senare ärende,få avse även detta ärende, synes såsom framhållits under remissbehandlingen redan nu gällande regler möjliggöra en tillämpning som lillgodoser de syftensom åsyftas med förslaget. I nuvarande praxis tillåts nämligen efter framställningav sökanden att lidigare beviljad allmän rättshjälp får omfatta även annanangelägenhet, om nära samband mellan angelägenheterna föreligger i rättsligteller sakligt hänseende. Jag anser därför alt särskilda bestämmelser i dettahänseende kan undvaras. Frågan huruvida myndighels beslut om skyldighet att erläggarättshjälpsavgift till statsverket bör göras exigibelt behandlades redan underförarbetena till gällande rättshjälpslag (prop, 1972:4 s. 335). Något behov aven sädan regel ansågs då inte föreligga. Såvitt känt har under lagens hit- Prop.1978/79: 90 156 tillsvarande tillämpning avsaknaden av en regel omexigibilitet inte heller visat sig utgöra någon påtaglig brist. Utredningensförslag i detta hänseende bör därför inte föranleda lagstiftning. Rådgivning enligt rättshjälpslagen lämnas i princip i allaslags rättsliga angelägenheter. Undantagna är emellertid angelägenhet som avserupprättande av självdeklaration och angelägenheter i vissa vanliga ärenden avenkel beskaffenhet, t.ex. inskrivningsärende enligt jordabalken och bouppteckningenligt 20 kap. . Rådgivning kan meddelas alla fysiska och juridiskapersoner oberoende av deras inkomst och förmögenhetsförhållanden. Rådgivningsker mot en indexreglerad avgift som motsvarar en etthundratjugofemtedel avbasbeloppel för oktober månad året innan rådgivningen lämnas, jämnad Ullnärmast lägre tiotal kronor. Avgiften är likastor som gmndavgiften vid allmän rättshjälp. Liksom grundavgiften kanrådgivningsavgiflen sättas ned eller efterges, om särskilda skäl föreligger.Rådgivning meddelas av advokat eUer biträdande jurist på advokatbyrå utanbeslut av rättshjälpsnämnd. Advokaten eller den biträdande juristen bestämmerom rådgivningsavgiften skall sättas ned eller efterges. Lämnas efter rådgivningallmän rättshjälp, skall eriagd kostnad för rådgivningen räknas denrättssökande till godo som betalning av kostnadsbidrag. Eftersom rådgivningsavgiflen ulgör hela ersättningen tillden som meddelat rådgivningen, blir avgiftens storlek avgörande för hur långtid en rådgivning i genomsnitt fär ta i anspråk. Med utgångspunkt från den s,k. timkostnadsnormen - dvs. den av fastställda norm efter vilkenbiträde i vissa äktenskapsskillnadsmål får debitera kostnad för varje arbetadtimme, f. n. - anses rådgivningsavgiflen molsvara 20-25 minutersarbele. Utredningen konstaterar att rådgivningen inte fått denanvändning som man räknade med under förarbetena till rällshjälpslagen.Rådgivning begärs f. n. i knappt 30.000 fall mol beräknade 45.000 . Denfrämsta anledningen till atl rådgivning inte fått avsedd användning tordeenligt ulredningen vara den korta rädgivningstiden. I många fall sträcksrådgivningstiden ut till omkring vilket medför att advokateninte fär ersättning för den överstigande tiden. Detla drabbar i försia hand deallmänna advokatbyråerna vilka svarar för tvä tredjedelar av alla rådgivningarenligt rättshjälpslagen. Utredningen lar upp frågan om rädgivningsinstitutet börbibehållas inom rältshjälpssystemel. Man konstaterar att det finns ganska godamöjligheter för allmänheten all vända sig olika myndigheler eUerinrättningar och få råd eller annan hjälp i olika angelägenheter. Landsting ochkommuner bislår allmänheten i olika frågor. Vid sidan härav finns vissserviceverksam- Prop.1978/79:90 157 hel pä den privata sidan. Sålunda hjälper exempelvisbanker till med råd när del gäller familje- och affärsjuridik.Begravningsföreningar lämnar hjälp med bl. a. bouppteckningar och arvskiften.Utredningen anser likväl atl del alltjämt finns ett klart behov hos allmänhetenav atl kunna vända sig lill en advokat eller biträdande jurist för atl fä rådeller annan hjälp i enklare rättsliga angelägenheter. Utredningen föreslåratt, om den rättssökandes behov av rättshjälp kan tillgodoses genom korlarerådgivning eller därmed jämförlig åtgärd, rättshjälp skall kunna lämnas genområdgivning. Rådgivning fär lämnas . Befinns den rättsligaangelägenheten vara av sädan beskaffenhet att handling behöver upprättas ellerannan åtgärd vidlas eller krävs av annan anledning längre lid än en halvtimmemen bedöms vara tillräcklig för alt klara av angelägenheten, lämnasrättshjälpen som förlängd rådgivning. Utredningens förslag innebär vidare atl för rådgivningskall utgä en avgifl som molsvarar 1 %av basbeloppel. För förlängd rådgivningutgår dubbel rådgivningsavgifi. Avgiften utgör ocksä ersältning till den somlämnar rådgivningen. Möjlighet bör finnas all nedsätta eller efterge avgiften.Lämnas allmän rättshjälp efter det att rådgivning eller föriängd rådgivningmeddelats, bör avgiften tillgodoräknas vid betalning av rättshjälpsavgiflen. Utredningen föreslår också riktlinjer för när nedsättningeller eftergift av rådgivningsavgiften bör ske. Sålunda bör avgiften kunna hellefterskänkas när den rättssökandes beräknade årsinkomst understiger 2basbelopp. Avgiften bör därefter kunna tas ul i ökad omfattning för att vid eninkomst överstigande 3,5 basbelopp motsvara full avgift för förlängdrådgivning. Hänsyn bör även tas till om den rättssökande har en omfaitandeförsörjningsbörda eller tyngande skuldsättning. Liksom f. n. bör även förmögenhetsinnehavbeaktas, varvid det dock synes motiverat med en tillämpning som är något mer generösmot den rättssökande än f. n. Flera remissinstanser framhåller atl behovet av rådgivningi rällsliga angelägenheter inom ramen för rältshjälpssystemel är stort.Förslaget att förlänga rädgivningstiden får ett genomgående positivtmottagande. Avgiftens storlek berörs av flera instanser somifrågasätter om den inte borde subventioneras. Ett skäl härför är atl denrådgivning i rättsliga angelägenheter som bl. a. ochkommunernas konsumentvägledare och socialvårdsorgan ger är kostnadsfri.Rättviseskäl skulle tala för att rådgivning är kostnadsfri oberoende av vilkenhuvudman som stär för rådgivningsverksamheten. Förslag om en generellsubvenlionering av rådgivning i den del kosinaderna översliger . framförsfrån något håll. Flera instanser understryker betydelsen av möjligheterna tillsubvention i det enskilda fallel genom reglerna om nedsättning och eftergift avavgifl. Även jag anser att rältshjälpsformen rådgivning fyller ellklart behov vid sidan omändra rådgivningsformer uianför rättshjälpssystemei.Visseriigen finns vissa möjligheler för allmänheien alt vända sig till olikamyndigheler och andra instanser och där - ofta kostnadsfritt - få besked irällsliga an- 1978/79:90 158 1 mänga fall kan emellertid den rättssökandeha svärl alt veta vart han skall vända sig. 1 andra fall kan en myndighet förhonom framstå som en motpart. Rädgivningsinslitulel har i relationtill andra rättshjälpsformer använis i tämligen stor omfattning, även omanvändningen inte har blivit sä vidsträckt som man räknade med vid tillkomstenav rällshjälpslagen. Jag har lidigare förordat bestämmelser som innebär attbeslutsfunktionen vid beviljande av allmän rättshjälp i stor omfattningflyttas från rältshjälpsnämnder till advokater och biträdande jurister samllill domstolar och vissa med domslolarna jämställda myndigheler. En sädanordning bör förenkla och förbilliga adminislralionen av samhälleis rällshjälp.Ulvidgas omrädel för rådgivning kan ytteriigare ärenden vari rätlshjälpsfråganannars skulle ha handlagts vid rättshjälpsnämndema föras över lill advokateroch biträdande jurister pä advokatbyråer. Även delta är således ägnat alt ledatill en önskvärd minskning av byråkratin inom rättshjälpssyslemet. En viktig anledning till atl rådgivningen inte kommit tillanvändning i avsedd omfattning torde, såsom utredningen framhållit, vara atträdgivningstiden varil för kort. Grundtanken bakom rädgivningsinstitutet,nämligen att vem som helst skall kunna vända sig till en advokat ellerbiträdande jurist i nästan varje rättslig angelägenhet av inte alltförinvecklad beskaffenhet och få hjälp, har - främst på grund av den begränsadelidrymd för rådgivning som nuvarande ersättning medger - inte blivitförverkligad. Starka skäl talar därför enligt min mening för attrådgivningstiden förlängs. Rådgivning innefattar en myckel långtgående delegationtill advokater och biträdande jurister av beslutsuppgifler inomrält.shjälpssyslemet. Detla förhållande är posilivi men bör också föranledaalt en förlängning av rädgivningstiden sker med försiktighet. Begränsas intetiden för rådgivning skapas ett system jämförbart med det som ett genomförandeav sextimmarsregeln skulle ha inneburit. Den längsta tid som utredningenföreslagit, , synes vara väl avvägd. Frän flera remissinstanser har påtalats de tröskeleffeklersom uppstår om ett alllför stelt avgiftssystem tillämpas, I en del fall kanenkla frågor vid rådgivning av pä helt kort lid, exempelvis genom rällssökande hänvisas lill rätt myndighet. Övervägande skäl talar därförenligt min mening för ett system där avgiften för rådgivningen i högre grad änvad utredningen föreslagit ställs i relation till tidsätgängen. En lämpligordning bör vara atl avgiften bestäms i relation lill varje påbörjad period om15 minuter. Ärenden med allmän rättshjälp inleds i inte så få fall medrådgivning. I sådant fall får som tidigare nämnts den rällssökandetillgodoräkna sig er-lagd rådgivningsavgifi som betalning för kostnadsbidragel.Även i fortsättningen torde ärenden där allmän rättshjälp beviljas ofta kommaalt inledas med rådgivning. Sambandet mellan rådgivning och allmän rättshjälp ivad avser avgiften bör därför om möjligt bibehållas. 1978/79:90 159 Rådgivningsavgiflen bör bestämmas sä, all man så länglmöjligl undviker subvention av rådgivningen. a. atl dentidigare nämnda timkostnadsnormen bör vara vägledande för nivån pärådgivningsavgiflen. Avgiften kan som ulredningen funnil sällas i relalion lillbasbeloppet. Med dessa utgångspunkter bör avgiften för varje påbörjad period av15 minuter sättas till av basbeloppet för okiober månad året innanrådgivning begärs. Del sammanlagda avgiftsbeloppet för rådgivningen bör jämnastill närmasi lägre tiotal kronor. Liksom i fråga om rättshjälpsavgiflen anserjag all man ifortsättningen bör vara mera älcrhållsam än f. n. när del gäller alt sälla nedeller efterge rådgivningsavgiflen. För det fall alt rådgivningen lar längre lid än 30 minuteroch rådgivnings-avgiften därför översliger grundavgiften vid allmän rällshjälp,av basbeloppel, bör parallellitet mellan de olika rättshjälpsformernaeftersträvas. innebär att rådgivningsavgiflen i del enskilda fallel intebör fä överstiga den råttshjälpsavgift som skulle ha ulgäll om i ställetallmän rällshjälp hade beviljats. kan ske genom att möjligheten tillnedsättning av rådgivningsavgiften utnyttjas. Vid rådgivning är del särskilt angeläget all rådgivarenstid inte onödigl-vis las i anspråk för atl utreda den rätissökandes ekonomiskaförhällanden. I förarbetena rättshjälpslagen uttalas att en förklaring avden rätts-sökande alt han saknar möjlighel alt erlägga avgiften i vissutsträckning bör kunna godtas ulan närmare undersökning av de ekonomiskaförhållandena. Jag har emellertid förordat ökad restriktivitet när delgäller nedsättning och eftergift av rådgivningsavgifi. Delta gör att skärptkontroll av den rätissökandes uppgifter är nödvändig om han påkallarnedsättning eller eftergift. 1 det hänseendet bör vad som i avsnitt 11.3 haranförts om kontroll vid fastställande av rätlshjälpsavgift gälla även vidrådgivning. 11.5 Tillämpningsområdet för allmän rättshjälp 1 fråga om vissa slag av ärenden som är talrikt förekommandeoch normalt av enkel beskaffenhet, s.k. massärenden, kan enligträttshjälpslagen regeringen förordna atl allmän rättshjälp inte skall lämnas.Med stöd av denna beslämmelse har i rättshjälpskungörelsen föreskrivits altallmän rättshjälp inte får lämnas i ärende om förrättande av bouppteckningenligt 20 kap. , inskrivningsärende enligt jordabalken, registerärendeenligt sjölagen (1891: 35 s. 1), båtregisterärende enligt båtregistreringslagen(1975:604), fastighelsdeklaration eller mål eller ärende angående fastighetstaxering.De ärenden som nämnts har även undantagits från 1978/79:90 160 lillämpningsområdel för rådgivning. Ärende om upprättandeav självdeklaralion faller hell uianför lillämpningsområdel för rättshjälpslagen. Utredningen - vars uppdrag när del gäller massärenden ejomfattat självdeklaralion - anser inte all det finns skäl all ändra påprincipen om att massärenden skall falla ulom tillämpningsområdet för denallmänna rättshjälpen. Däremot förordas att allmän rättshjälp skall kunnabeviljas i massärenden, om ärendet i svårighetsgrad avsevärt avviker från vadsom kan anses normall för ärendelypen. Undanlagsvis, dvs. om särskilda skälföreligger, bör allmän rällshjälp dock kunna beviljas även i andra fall. 1 förfatlningstekniskthänseende föreslås att nuvarande konstruktion i rättshjälpslagen ochrätlshjälpskungörelsen i princip behålls. Huvuddelen av de remissinstanser som berört frågan omallmän rättshjälp i massärenden har tillstyrkt förslaget eller lämnat det ihuvudsak utan erinran. Risken för koslnadsökningar framhålls dock från flerahåll. En instans anser atl den föreslagna utvidgningen bör ges låg prioritet.En reform i enlighet med förslaget kan nämligen komma atl förorsaka rättshjälpsnämndernabetydande arbete, efiersom varje ansökan kommer att kräva en ingåendeutredning. För egen del vill jag anföra följande. Bakom de nuvarandereglerna om allmän rättshjälp i massärenden har legat tanken atl vissabegränsningar är nödvändiga av administrativa och ekonomiska skäl. Upprättandeav självdeklaration uteslöts främst för att undvika en alllför stor belastningpå rätlshjälpsorganisalionen. Även i övrigt ansågs det alt vissa begränsningarmåste göras så att samhällets resurser kunde koncentreras till de områden därbehovet var slörsi. Den belastning som massärendena kunde komma atl utgöra förrättshjälpsorganisationen var emellertid svår att bedöma på förhand. Därförgavs regeringen också rält atl förordna om begränsningar i fråga om dessaärenden. Av de massärenden beträffande vilka ulvidgning ifrågasattsär ärenden om bouppteckning och inskrivning i detta sammanhang de viktigaste.Dessa ärenden utgör sammanlagt en grupp som rymmer ett belydande antalpotentiella rättshjälpsärenden. När det gäller bouppteckning torde detemellertid i stor utsträckning förhälla sig så som antytts av en remissinstans,nämligen att de fall som är komplicerade och där behov av juridiskl bilrädeföreligger i allmänhet rör ekonomiskt välbeställda dödsbon. Är tillgångarna i ettdödsbo obetydliga saknas oftast anledning atl lägga ner nägot större arbete päbouppteckningen. Behovet av allmän rällshjälp i denna ärendetyp kan därförenligt min mening i jämförelse med mänga andra ärendetyper inte anses stort. När det gäller inskrivningsärenden lämnar, som utredningenocksä framhåller, mänga inskrivningsmyndigheter en långtgående service i formav råd och anvisningar. Motsvarande service torde i viss utsträckning lämnas avbanker och förtroendemän. Detla förhällande fär belydelse när det gäller attbedöma om det i inskrivningsärenden finns behov av allmän rätts- Prop.1978/79:90 161 hjälp inom ramen för rättshjälpssyslemet. Av den hittillsvarande lillämpningen av rällshjälpslagenkan enligi min mening inie uiläsas all rältsskyddsbehovel i massärenden harblivit mer pälagligl än lidigare. Risken är allljäml stor för belydandeökningar av både de direkia och de indirekta kosinaderna för samhälletsrättshjälp om möjlighelerna till allmän rättshjälp i massärenden ulvidgas. Altutforma en lagregel som klart beskriver de ärenden i vilka allmän rällshjälpbör kunna beviljas torde dessutom knappast låta sig göra. De knappa resursersom nu slår lill buds för reformer inom rättshjälpssyslemet medger ej annal änatl de mest angelägna reformbehoven tillgodoses. Massärenden lillhör uppenbarligenej denna kategori. Jag är därför inte nu beredd atl föreslå någon ändring avnuvarande regler i detta hänseende. Som framgått av den lidigare framställningen diskuteradesdet ingående vid rättshjälpslagens tillkomst i vad mån näringsidkare bordekomma i åtnjutande av allmän rättshjälp i angelägenhet som hade samband medhans näringsverksamhet. Gällande ordning innebär alt näringsidkare som regelinte får sådan rättshjälp.