prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — I praktiken utsesdock regelmässigt advokat eller annan jurist till förvaltare. 1975/76:210 föreslogs en ny lydelse av 42 §.Enligt den skulle konkursförvaltare ha den insikt och erfarenhet som uppdragetkräver, åtnjuta borgenäremas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för uppdraget.Av uttalanden i propositionen framgår att avsikten med de nyakvalifikationskraven var att specialister på konkursförvaltning i allmänhetskulle anlitas som förvaltare. Allmänpraktiserande jurister skulle inte annatän i andra hand komma i fråga för förvaltamppdragen. Varken själva lagförslageteller motivuttalandena mötte någon erinran vid behandling avpropositionen. I betänkandet har konkurslagskommitténutan ändring tagit upp den i prop. 1975/76:210 föreslagna lydelsen av 42 8.Kommittén har härvid hänvisat till molivultalandena i propositionen. Kommitténsförslag i denna del har fått ett övervägande positivt mottagande. De flestaremissinstanser anser sålunda att en skärpning av nuvarande kvalifikationskravär befogad och tillstyrker att uppdragen i första hand anförtros specialister.Några remissinstanser uttalar dock tvivel på att det överallt finns personersom uppfyller de nya kraven. Ett par andra instanser anser att de föreslagnakvalifikationskraven leder för långt. Det framhålls sålunda att flertaletkonkurser inte är mer komplicerade än att de allmänpraktiserande jurister somnu anses lämpliga även bör kunna anlitas. Tanken på att införaauktorisation av konkursförvaltare förs fram av ett par remissinstanser. Frånnågra håll uttalas att kronofogdemyndighet bör vara förvaltare både i mindreoch i ordinära konkurser. För egen del vill jag understryka att utvecklingen inäringslivet och samhället i övrigt gjort att stora krav i allmänhet måsteställas på en konkursförvaltare. Att konkursförvaltaren är väl kvalificeradfår ses som en gmndläggande fömtsättning för att förvaltningen skall kunnavara effektiv och Prop.1978/79:105 157 ändamålsenlig.En förvallare behöver i regel besitta, föruiom allmänna juridiska kunskaper,företagsekonomiska insikter, kunskaper om bokföring och redovisning samtkännedom om och vana vid affärsjuridiska spörsmål. Dessa krav gör altförvaltarna som regel bör sökas bland personer som i sin verksamhet är särskiltinriktade på affärsjuridiska frågor. Ettannat viktigt krav som i allmänhet måste ställas på en konkursförvaltare äratt han förfogar över en väl utvecklad kontorsorganisation med resurser förbokföring och redovisning. är av belydelse särskilt i sådana företagskonkurserdär rörelsen drivs vidare. Vidare måste av en förvaltare krävasatt han har sådana insikter i straffrättsliga frågor att han på etttillfredsställande sätt kan lösa uppgifien att undersöka om gäldenären kanmisstänkas för brott. Utövervad som följer av de nu angivna kraven måste en förvaltare i många fall varaväl förtrogen med arbetsrättsliga och arbetsmarknadspolitiska frågor. Sådanaspörsmål aktualiseras när gäldenären har drivit rörelse. Bland de frågorförvaltaren då skali ta ställning till är om driften bör fortsättas t. v. ochom fömtsättningar för rörelsens fortbestånd finns på . Dekompetenskrav som sålunda bör gälla medför enligt min mening attallmänpraktiserande jurister i princip inte bör förordnas till förvaltare iordinär konkurs. Förvaltamppdragen bör i stället koncentreras till en ganskabegränsad gmpp av personer - företrädesvis advokater som specialiserat sig påkonkursförvaltning men även andra, t.ex. ledande tjänstemän hos SverigesAckordscentral. Jag är medveten om att detta kan medföra att lämplig förvaltareinte alltid finns tillgänglig på den ort där konkursen handläggs. De någotökade kostnadema för resor m.m. som ett anlitande av en specialist i dessa fallmedför väger emellertid lätt i jämförelse med de vinster som en effektivarehandläggning ger. Jag vill emellertid betona att del inte är något krav på attsamtliga uppdrag inom en viss region skall gå till en enda advokatbyrå.Huruvida en eller flera advokatbyråer anlitas får bl.a. bero på mängden avuppdrag. Jag vill också understryka att det för att en nyrekrytering avlämpliga förvaltare skall kunna äga rum är nödvändigt att i viss mån göraavkall på kravet att förvaltare alltid skall ha erfarenhet avkonkursförvaltning. Redani dag finns framför allt i storstadsområdena många advokater som kan sägas varaspecialiserade på konkursförvallning. Däremot torde tillgången på sådanaspecialister vara mindre utaidör storstadsområdena. Jag anser emellertid attdet på ganska bör vara möjligt att skapa en tillräckligt stor gmpp avpersoner som uppfyller kraven. Härvid beaktar jag också atl i kretsen av demsom är kvalificerade kan beräknas ingå en del advokater som f n. fullgöruppdrag som rättens ombudsman. Underremissbehandlingen har förts fram den tanken att man borde införa auktorisationav konkursförvaltare. För min del anserjag att behov Prop.1978/79:105 158 aven sådan ordning knappasl föreligger. Jag kommer i det följande atl föreslå attkonkursdomaren alltid skall utse förvaltare i ordinär konkurs. Del lorde varafullt möjligl för konkursdomarna all med ledning av de kvalifikationskrav somlagtexten och motivuttalandena uppställer utse förvaltare med önskvärdkompelens. 1975/76:210 uttalade dåvarande departementschefen att det var svårt atl ilagtext precisera de kvalifikationskrav som borde gälla i fråga omförvaltarskap. Jag delar denna uppfattning. Emellertid bör del av lagtextenklart framgå att speciella insikter i och erfarenheter av konkursfrågor äravgörande vid tillsättande av förvaltare. Medstöd av del anförda förordarjag att man i lagtexten till en början tar in delallmänna kvalifikationskravet att förvaltare skall ha den särskilda insikt ocherfarenhel som uppdraget kräver. Vidare bör anges att förvaltare skall haborgenäremas förtroende och all han även i övrigi skall vara lämplig föruppdragei. Härav följer enligt min mening att det i allmänhet är olämpligt attborgenär eller dennes ombud blir förvaltare i konkursen. Några principiellahinder mol en sådan lösning finns dock inte, om endast en borgenär finns ellerövriga borgenärer godtar lösningen. Advokatsamfundethar med hänvisning till specialistkravet förordat en föreskrift om atlförvaltaren skall vara lagfaren. För egen del villjag först framhålla att delredan av det allmänna kravet på att förvaltaren skall ha den särskilda insikloch erfarenhet som uppdraget kräver följer att person med juridisk examenregelmässigt bör komma i fråga som förvaltare. Jag vill dock inte uteslutamöjligheten av att i undantagsfall anlita någon som visserligen saknar sådanexamen men som förvärvat motsvarande kunskaper i sin verksamhet eller somannars uppfyller de särskilda krav som den ifrågavarande konkursen kan ställat.ex. i fråga om företagsekonomiskt kunnande. Den särskilda juridiskasakkunskap som behövs kan i sådana fall tillhandahållas på annan väg. Jag äralltså inte beredd att i lagtexien föra in krav på att förvaltare skall varalagfaren. Någraremissinsianser har efterlyst uttryckliga regler om jäv för förvaltare. Medanledning härav vill jag först erinra om att konkurslagskommittén ibetänkandet (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. föreslog en föreskrift om atttill förvaltare inte fick utses någon som står gäldenären nära eller ärberoende av honom. Dåvarande departementschefen ansåg i prop. 1975/76:210 attdet var så pass självklart att den som omfattas av det närståendebegrepp somanges i 29 a 8 KL inte borde utses till förvaltare att en lagbestämmelse häromkunde föranleda felaktiga motsatstolkningar när det gällde andra situationer.Jag delar denna uppfattning. Enannan fråga som behandlades av kommittén i nämnda betänkande och som varföremål för viss uppmärksamhet under remissbehandlingen gällde huruvida entidigare rådgivare till gäldenären borde få utses till förvaltare. Dåvarandedepartementschefen ansåg att det givetvis kunde vara rationellt att en personsom var väl insatt i gäldenärens affärer blev 1978/79:105 159 Häri låg dock stora risker. Förutom all enperson som har varil gäldenärens rådgivare i ekonomiska angelägenheter i ochför sig kan bli utsatt för misstanke om att även under konkursen vilja gynnasin förre klient kan del också inträffa atl han behöver la direkl befattningmed en tidigare affärstransaktion som han själv har deltagit i. Den som varilbokförare eller deklarationsmedhjälpare till gäldenären eller varil revisor iett aktiebolag som har försatts i konkurs borde enligt dåvarande departementschefenunder inga omständigheter förordnas. Del borde emellertid inte vara uteslutetatl till förvallare förordna en person som före konkursen har blivit anlitad avgäldenären för all klara upp dennes insolvenssitualion. Jag vill för min delansluta mig till dessa uttalanden. Det innebär att belydelsen av tidigare ställningsom rådgivare till gäldenären får bedömas från fall lill fall vid avgörandet avom vederbörande är lämplig för uppdraget. Äv del allmänna lämplighetskravet följer också att den somär omyndig eller i konkurs inte kommer i fråga som förvaltare. Den nuvarandesärskilda bestämmelsen härom är därför överflödig. Jag delar uppfattningen iprop. 1975/76:210 att den som uppnått pensionsåldem endast i undantagsfall börförordnas till förvaltare men atl någon särskild lagregel härom inte ärbehövlig. 5.2.2 Utseende av förvaltare KL;s regler om tillsättande av förvallare innebär attinterimsförvaltare utses av konkursdomaren i samband med konkursbeslulel (43 8)och att slutlig förvallare väljs av borgenärema vid förstaborgenärssammanlrädet (45 8). Endasl om ingen borgenär kommer tillstädes viddetta sammanträde eller den som borgenärerna har valt är obehörig ellerolämplig, får konkursdomaren ulse slutlig förvallare. 1975/76:210 skulle konkursdomaren i samtligafall utse slutlig förvaltare. Detta skulle ske vid försia borgenärssammanträdetefter hörande av där närvarande borgenärer. Nuvarande regler om utseende avinterimsförvaltare behölls. Förslaget mötte inte någon erinran vidriksdagsbehandlingen. Kommitténs nu förevarande förslag innehåller i huvudsaksamma reglering som propositionsförslagel. Nästan alla remissinstansertillstyrker eller godiar kommittéförslaget i dessa hänseenden. 1975/76:210 uttalades alt ordningen medborgenärsval inte innehåller garaniier för all tillräckligt kvalificeradepersoner utses till slutliga förvallare. Konkursdomaren skall visseriigen setill att den som borgenärerna har valt är behörig och lämplig men i praktikenlorde del krävas mycket starka skäl för att konkursdomaren skall underkännaden av borgenärerna valde. Förslaget atl slutlig förvaltare skall utses avkonkursdomaren var därför enligt dåvarande departemenischefen väl förenligt medde ökade kvalifikationskraven. Jag kan för min del ansluta mig till dessautlalan- 1978/79:105 160 En ordning där slutlig förvaltare utses avkonkursdomaren har också den fördelen all den främjar tilltron tillförvaltarens opartiskhet. Kommitténs förslag atl konkursdomaren skall höranärvarande borgenärer innan han utser slutlig förvallare har föranlett erinranendasl från RSV, som anser all man bör kunna underlåta att inhämtaborgenärernas synpunkier på förvallarvalet. Enligt RSV kommer konkursdomaren iett dilemma genom atl han som han skall inhämta borgenäremassynpunkier skall verka för all den av honom utsedde interimsförvaltaren blirslutlig förvallare. Borgenärernas synpunkier kan enligt RSV tillmätasunderordnad betydelse mol bakgrund av de skärpta kvalifikationskrav som skallgälla. RSV påpekar också alt konkursdomarens och tillsynsmyndighetens kännedomom presumtiva förvallare garanlerar att tillräckligt underlag för prövningenfinns. Om borgenärerna inte skall höras, kan enligt RSV systemet medinterimsförvaltare avskaffas. För min del anserjag del naturligt med hänsyn till konkursensändamål atl borgenärerna har möjlighet att yttra sig i förvaltarfrågan. Ettkonkursbo måsle dock ställas under förvallning så snart konkursen beslutats.Någon möjlighet att redan då inhämta borgenärernas synpunkter finns inte. Molbakgrund härav synes ett system med interimsförvaltare och slutlig förvallareofrånkomligt. En sådan ordning har också vissa praktiska fördelar. Vid tidenför första borgenärssammanträdet har man klarare överblick över konkursboetsförhållanden och kan säkrare bedöma vilka kvalifikationskrav som bör ställaspå förvaltaren i konkursen. Till första borgenärssammanträdel kan undantagsvisockså tänkas komma fram omständigheter som gör atl den tidigareinterimsförvaltaren inte bör utses därför att hans opartiskhet kan sättas ifråga. Upplysningar i dessa hänseenden kan lämnas av bl.a. borgenärerna. Vadjag nu har sagt hindrar inte att konkursdomaren med lanke på atl ett utbyte avförvaltare kan vara förenat med nackdelar bör sträva efter att tillinterimsförvaltare utse någon som kan antas vara lämpad atl handhaförvaltningen under hela konkursen. Att konkursdomaren får räkna med atl detnågon gång kan komma fram omständigheter som gör att interimsförvaltaren intebör komma i fråga som slutlig förvaltare innebär enligt mitt synsätt inte någonallvarligare olägenhet. Somjag har antytt och somjag återkommertill anserjag liksom kommittén att tillsynen över konkursförvaltning bör utövasav en myndighet. Det synes lämpligt att tillsynsmyndigheten hörs av konkursdomareninnan denne utser slutlig förvaltare vid första borgenärssammanlrädet.Tillsynsmyndigheten bör dessulom höras när interimsförvaltare skall tillsättas.Genom tillsynsmyndighetens medverkan får konkursdomaren ett säkrare underlagför sin bedömning av förvaltarfrågan. LO har framfört önskemål om att konkursdomaren, innan hanutser slutlig förvaltare, även skall höra berörda arbetstagarorganisationer.För min del vill jag erinra om att en arbetstagare, som är borgenär, i likhetmed 1978/79:105 161 annan borgenär enligt förslaget har rätl alt lillkonkursdomaren framföra synpunkter i förvaltarfrågan. Detta torde oftast kommaatt ske genom den arbetstagarorganisation som arbetstagaren lillhör.Principiella skäl talar mot alt del i KL införs en beslämmelse om allarbetstagarorganisation skall höras rörande förvallarvalet även om dessmedlemmar inte har några fordringar mol gäldenären. Somjag lidigare har uttalat(avsnitt 5.1) är konkursens ändamål i första hand att tillgodose borgenärernasintresse att få betalt för sina fordringar. Konkursförvaltaren är alt se som enförtroendeman för borgenärerna. Det är därför naturligt att det är denna kretssom yttrar sig i frågan om förvallare. Vidare bör beakias att arbetstagamasintressen i förhållande till konkursboet i stor utsträckning tillgodoses genomregler som är tillämpliga på själva förvaltningen. Sålunda är arbetstagarnagenom lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet i betydande måntillförsäkrade rält atl komma lill tals i de viktigare förvaltningsfrågornaoch atl bli informerade om konkursens gång. Jag finner alltså någon bestämmelseav det slag LO förordar inte påkallad. 1 detta sammanhang villjag upprepa attett av de speciella kompetenskrav som bör ställas på en konkursförvaltare är atthan är förtrogen med de arbetsrättsliga frågorna. har i sitt remissvar påpekat attkonkursdomaren vid sill val av förvaltare endast bör fästa vikt vidsynpunkterna från sådana borgenärer som har praktisk möjlighet att fåutdelning. Denna fråga togs upp i prop. 1975/76:210. Där framhölls att detgivetvis i första hand är de borgenärer som varken har sin rätt tryggad ellerkan anses uteslutna från vatje praktisk möjlighet att få utdelning, vilka hardet egentliga intresset av hur förvaltningen bedrivs. Konkursdomaren hadedärför anledning att fästa särskild vikt vid sådana borgenärers uppfattning,framför allt om deras fordringar var betydande. Detta uteslöt emellertid intealt även annan borgenärs uppfattning kunde vara värd att beakta. Jag anslutermig till dessa uttalanden. Det bör bl.a. beaktas att borgenärs utdelningsmöjligheteri konkursen kan ändras till följd av återvinning och annat. Bestämmelser om antalet förvaltare finns 1418 KL. Antaletbestäms av konkursdomaren. Mer än en förvaltare får inte utses, om inte konkursdomarenmed hänsyn till boets omfattning och beskaffenhei anser all förvaltningenoundgängligen bör delas eller det eljest i särskilt fall är oundgängligennödvändigt med mer än en förvaltare. Borgenärema skall beredas lillfälle attyttra sig rörande antalet slutliga förvaltare. Kommittén påpekar att om möjligheten att utseflera förvaltare får ses mot bakgmnd av de förhållanden som rådde före lagenstill-11 1978179. Prop.1978/79:105 162 komst.Då utsågs ofta onödigt många förvaltare i konkursema vilket medförde attkonkurskostnadema blev oskäligt höga. Kommitténs undersökningar av de år 1974avslutade ordinära konkursema visar att de konkurser där flera förvaltareutsågs var ytterst få. Fler än två förvallare utsågs aldrig. Kommitténanser att man i ell nytt förvaltningssystem bör hålla fast vid all endast enförvaltare i regel bör utses. Härför talar framför allt intresset av att hållakonkurskostnadema nere. Emellertid pekar kommittén på vissa förhållanden somkan föranleda behov av flera förvaltare i en konkurs. Utvecklingen inäringslivet torde sålunda ha medfört behov av ökade möjligheter atl dela uppförvaltningsuppgiftema. I en stor företagskonkurs räcker del kanske inte meden lagfaren förvallare, utan dessulom bör en person med speciell sakkunskapinom ett visst område, t.ex. rörande tekniska och ekonomiska frågor, tillförasförvaltningen. I fall då gäldenären drivit rörelse eller har egendom på flerahåll kan det enligt kommittén tänkas vara påkallat med olika förvaltare påskilda orter. Enligt kommittén föreligger numera inte någon anledning allbefara alt möjligheten att utse flera förvaltare skall missbrukas. Kommitténförordar därför en viss uppmjukning av nuvarande villkor för att fleraförvaltare skall få utses. Kommitténföreslår sålunda alt mer än en förvallare inte skall få utses, om ejkonkursdomaren med hänsyn till boets omfattning och beskaffenhet anser delerforderligt att förvaltningen delas eller atl den handhas odelad av fleraförvaltare. Föregen del anserjag i likhet med kommittén att del är befogat atl något utvidgamöjlighetema att utse flera förvaltare. Jag ansluler mig därför till kommitténsförslag som har godtagits av nästan alla remissinstanser. Förslaget bör ocksåses mot bakgrund av det nya förvaltnings- och tillsynssystem somjag kommer attföreslå (avsnitt 5.2.5 och 5.3) och som innebär alt en stor del av deförvaltningsfunktioner som f.n. ankommer på rättens ombudsman upphör. Ävenom alltså möjlighetema att utse två eller flera förvaltare bör utvidgas, villjag betona att de kostnadshänsyn som ligger bakom nuvarande regler gör siggällande även i fortsättningen. Det bör alltså endast undantagsvis förekommaatt mer än en förvaltare utses. Det skall i så fall vara fråga om en konkurssom verkligen är omfaitande och komplicerad. I många fall kan behovet avsärskild sakkunskap tillgodoses genom att förvaltaren anlitar sakkunnigtbiträde. Jag återkommer strax till den saken. En garanti mot att de någotuppmjukade reglema inte utnyttjas för mycket ligger i att det liksom enligtgällande ordning skall ankomma på konkursdomaren att avgöra antaletförvaltare. 1978/79:105 163 1 54 S KL föreskrivs att förvaltaren får anlita sakkunnigtbiträde för bouppieckningsförrällningen, om del befinns nödvändigt. Kommittén anser atl en förvallare ibland kan behöva anlitasakkunnigl biträde även för andra uppgifier än sådana som har samband med bouppieckningsförrällningen.Det kan vara fråga om att låta en revisor granska gäldenärens bokföring elleralt anförtro försäljning av speciellt slags egendom åt fackman. Även vidfortsatt drifl av gäldenärens rörelse kan hjälp av någon sakkunnig i ekonomiskaeller lekniska frågor vara påkallad. Enligt kommitténs mening bör det införasen generell beslämmelse som ger förvaltaren rätt alt för vissförvaltningsåtgärd anlila bilräde av sakkunnig om han finner del nödvändigi. Kommitténs förslag har godtagits vid remissbehandlingen.Även jag ansluler mig till förslaget. Det bör liksom f n. ankomma på förvaltaren att avgöra ivilken utsträckning det är nödvändigt all la sakkunnigt bilräde i anspråk. Viddenna bedömning bör förvallaren se lill att han endast belastar boet medutgifter som är påkallade. I överensstämmelse med vad som f n. anses gälla ifråga om anlitande av sakkunnigl biträde för bouppteckning bör det varatillåtet för förvallaren att anlita sakkunnig även av den anledningen att detställer sig billigare för boel än om förvallaren själv skulle utföra uppgiften. 5.2.5 Förvaltarens ställning m.m. Förvaltaren skall enligt KL i en rad hänseenden inhämtasamlycke av eller fatta beslut gemensami med rättens ombudsman. Bestämmelserhärom finns i 60, 61, 64. 66, 67, 70-72 och 76-79 S§ KL. Detta är fallet bl.a.i fråga om fortsättande av gäldenärens rörelse, försäljning av boets egendomoch föriikning angående osäker eller tvistig tillgång. Rällens ombudsmanförutsätts vidare skola ge råd åt förvaltaren. För en del åtgärder krävs enligtKL att borgenärema samfälll lämnar sitt samtycke eller beslutar i saken.Föreskrifter härom finns i 60, 64, 65, 70-72, 77 och 78 8§. Del rör sig här istor utsträckning om samma frågor som rättens ombudsman skall kopplas in på.Dessa frågor hänskjuts till borgenärerna bl.a. då skilda meningar uppstårmellan förvaltaren och rätlens ombudsman. Borgenärernas beslutanderätt utövasvid borgenärssammanträde. KL innehåller vidare enstaka bestämmelser (71, 75, 7688) om aU speciella grupper av borgenärer skall ge sitt medgivande till vissaåtgärder med avseende på lös egendom. Bland annal gäller alt lös egendom variborgenär har panträtt eller annan särskild förmånsräll inte ulan hans medgivandefår säljas på annat sätt än på auklion, om hans rätl är beroende avförsäljningen. Prop.1978/79:105 164 Beträffandeen del förvaltningsåtgärder föreskrivs i KL att gäldenären skall höras (se 60,61, 70, 71 och 78 88). Detta gäller bl.a. vissa frågor angående försäljning avboets egendom. I några frågor (se 63, 71, 76, 78 88) har gäldenären ettavgörande inflytande, bl.a. beträffande försäljning av egendom när hanöverklagat konkursbeslutet. KLinnehåller vissa grundläggande principer i fråga om tiden och sättet förförsäljning av egendom i boet. Enligt 61 § får egendomen med några undantaginte säljas före första borgenärssammanträdet. I 62 § föreskrivs som huvudregelatt boets egendom skall säljas efter detta sammanträde.Enligt 70 § gäller i fråga om fast egendom att försäljning skall ske i denordning som gäller för utmätt sådan egendom. Egendomen får emellertid säljas iannan ordning, om förvaltaren finner det fördelaktigare för boel och rättensombudsman eller borgenärerna lämnar sitt samtycke. Gäldenären skall, om detlämpligen kan ske, höras beträffande försäljningen. Lös egendom, som intesäljs genom att gäldenärens rörelse fortsätter, skall enligt 71 § förstastycket KL normalt säljas på auktion. Försäljning under hand kan förekommaunder fömtsättning att rättens ombudsman eller borgenärema ger sitt samlycke. Somtidigare har berörts föreslår kommittén atl institutet rättens ombudsmanavskaffas och att tillsynen över konkursförvaltningen i stället läggs på enmyndighet. Kommittén anser alt förvaltaren bör få ta ställning till och beslutai samtliga frågor utan att behöva inhämta samtycke av tillsynsmyndigheten.Däremot bör det finnas en allmän regel om att förvaltaren är skyldig attinhämta tillsynsorganets mening i viktigare förvaltningsfrågor. Kommittén menaratt det kan vara till fördel för en förvaltare att inför svåra avgöranden fåsamråda med företrädare för tillsynsorganet. Denuvarande kraven på samtycke eller beslut av borgenärskollektivet gör enligtkommittén förfarandet tungrott och motverkar en ändamålsenligavveckling. Inte sällan visar borgenärema ringa intresse för förvaltningensnärmare bedrivande. Detta kan enligt kommittén delvis förklaras av de otympligaformer under vilka borgenärema kopplas in. Kommittén anser att reglema kanundvaras.