prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Ulredningen har ansett alt det inte är självklart attkostnadema för skiftesman blir lägre än kostnadema för biträde. Med hänsynlill vad ovan anfört torde en avsevärd kostnadsökning bli enföljd av utredningens förslag. anser alltså att den nuvarandeprioriteringen av skiftesman bör bestå. Även i fortsättningen bör särskildaskäl föreligga för atl bilräde skall förordnas. Enligt meningbör dock i motiven en viss uppmjukning ske beiräffande kravet på särskildaskäl. Det kan sålunda ifrågasättas om inte biträde bör förordnas för make närandre maken har eget biträde. Advokaten är skiljaktig och anför atlparterna på sätt föreslås i 20 § RHL medgives rätt att själva välja vilkenförmån de vid bodelning önskar i valet mellan biträde och skiftesman. Förslaget kommer väl alt prioritera valel av biträdeframför skiftesman för att därigenom kunna tillvarataga den icke obetydligainsikt om boet Prop.1978/79:90 352 som partsbilrädena erhållit under arbelel medäkienskapsskillnuden resp. boskillnaden. 1 flertalet fall tordebodelningsärende kunna sltitförus inom sex limmar. För undvikande av påtaladerisker för all bilrudcna skulle komma att draga ul på handläggningen för all"pröva allu länkbara möilig-heler lill uppgörelse innan begäran omskiftesman lämnas in lill rätlshjälpsnämnden" synes mig därför denbegränsningen kunna göras vid förordnande av biträde i bodelningsärendc attbiträdets rätl atl arbeta med bodelningen begränsas lill , varefterhan hur all underställa rätlshjälpsnämnden frågan om förordnande av skiftesmanför möjliggörande av tvångsskifte eller rätt för biträdel all slulföra ärendeidä enighel i och för sig föreligger mellan makarna men vissa redovisadeålgärder kvarstår innan ärendet kan slutföras. Det skall givetvis vidförordnande av skiftesman också åligga biträde atl till skiftesmannen överlämnaverkställd uppteckning av boel liksom atl redogöra för i vilka avseendenskiljaktig mening föreligger mellan makarna så att skiftesmannen snabbt kanslulföra ärendet. 5.1.12 (1977:11) Även den föreslagna regeln om atl skiftesman inte längreskall vara den prioriterade förmånen vid rättshjälp i bodelningsärenden börgagna de allmänna advokatbyråerna. Advokaterna där kommer i störreulsiräckning än nu att kunna ålaga sig också handläggningen av de klientersbodelningsärenden som de bilrätt i skillnadsprocess. Eftersom de allmännaadvokal-byråemas ärendestruktur är starkt präglad av skillnadsmäl, kommer dennya regeln att ge byråema ett vissl tillskott av ärenden, där advokaterna p.g.a. sin bakgrundskunskap kan gripa sig an problemlösningen tidigare än i andranya ärenden. Det blir alltså ett effektivare utnyttjande av juristresurserna. Hur rättshjälpen skall utformas vid bodelning främstefter äktenskapsskillnad - för alt motsvara de ambitioner i fråga om juridisktbistånd som präglar rättshjälpslagstiftningen i övrigt har länge diskuterats.Samfundet konstaterar att denna fråga kan anses genom förslaget vara löst påett godtagbart sätt under förutsättning att tolkningen av begreppei särskildaskäl (20 §) inte blir restriktiv. Härvid beaktar samfundet all bodelningenmånga gånger för den enskilde framslär som mera beiydelsefull och intrikat ände egentliga skilsmässofrågorna, där rättshjälpsbehovel är bättre tUIgodosett. Samfundet vill i detta sammanhang beröra frågan omkostnaderna för sådan uppteckning av tillgångar och skulder som avses i 9 kap.9 § och 11 kap. 12 § . I rättstillämpningen förekommer i vartfall tveksamhet huruvida den person som av rätlen förordnats jämlikt 11 kap. 12§ kan tillerkännas ersättning enligt rällshjälpslagen för sittarbete. Kostnaden har av domstol ansetts inte utgöra sådan kostnad förbevisning eller annan ersättningsgill kostnad enligt 9 § rällshjälpslagen somkan utgå på grund av beviljad rättshjälp för äktenskapsskillnad. Inte hellerhar kostnaden ansetts kunna utgå i senare beviljad rättshjälp för bodelning,eftersom kostnaden uppkommit i äktenskapsskillnadsmålei och alltså innanrättshjälp för bodelning ens kan beviljas. Det kan vara avväsentlig betydelse för make att få lill stånd sådan bouppteckning som nuavses. Möjligheten härtill är dock i det närmaste spolierad, om maken inte haregna medel alt själv betala boupptetkningsförrättaren med. Prop.1978/79:90 353 Samfundet vill därför föreslå att möjlighet beredes -genom ändring av förfallningslexlen i 13 § - atl av allmänna medel tillerkännabouppleckningsförrällare ersättning i nu angivna båda fall. 5.1.14 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer insiilul har enligi föreningens uppfattning i dethittillsvarande rällshjälpssyslemel blivit alldeles för styvmoderligtbehandlal. Man har uppenbarligen inte satt sig in i de svåra problem enbodelning nu kan medföra. Det skall också klart utsägas, att de rättssökandeinte förstår varför denna fråga behandlas på delta sätt. Föreningen vill med bestämdhet förorda all allmänrällshjälp skall kunna erhållas som i vilket annat ärende som helsl. Enligi nuvarande praxis kan rättshjälp ej erhållas, ombodelningen endasl avser lösöre eller mindre skulder. Man har därvid intetillräckligt beaktat 1) aU bodelningenofta omfattar hyresrätt lill lägenhet och eventuellt överförande av sådan rätl, 2) att det i frågaom ogifta samboende och i fall där giftorätt är utesluten genomäktenskapsförord eller dä utländsk rätt är tillämplig går bra all få allmänrättshjälp, 3) att bodelninginte kan erhållas med hjälp av småmålslagen, I det fall bodelningslvisten endast rör mindre värdentorde man kunna förutsätta, all skiftesmannen snabbi kan fatta beslut,varigenom kostnaderna hålls nere. Då man överväger de ekonomiska konsekvenserna frånsamhällets synpunkt, bör beaktas att många av de mindre bemedlade i ställetför att få ut egendom genom bodelning, nödgas begära socialhjälp för att kunnainköpa nödvändiga inventarier. Den inställning, som intas i nu gällande praxis, gynnarden rike men missgynnar den fattige. För den senare är det av stort personligtintresse att kunna få ut möbler eller all få hyresrätten sig tillerkänd, menför detla saknas möjligheter. Det skall även påpekas, att det biträde som hjälptklienten med skilsmässa har omfattande kunskaper om dennes ekonomiskaförhållanden. Bilrädet bör därför få bevilja allmän rättshjälp enligthuvudregeln och arbeta upp lill . Fråga om allmän rättshjälp för tiddärefter bör avgöras av rättshjälpsnämnd, varvid nu rådande strängarestrikliviiel bör minskas. Skiftesman bör alltid förordnas och ersättas avrältshjälpsnämnd. Undertecknade, hyresråden och vid hyresnämnden i , brukar av förordnas atl förrättabouppteckning och bodelning i anledning av äktenskapsskUlnad. Vi är därförinsatta i de frågor som är förbundna med behovei av rättshjälp vid bodelningoch vill med anledning därav avgiva följande yttrande. De nu gällande reglerna om rättshjälp vid bodelningtillkom . I 9 § andra stycket rällshjälpslagen stadgas att kostnad förrättshjälp är bl. a. den rättssökandes kostnad för skiftesman som förordnalsalt verkställa bodelning. I 19 § tredje stycket stadgas att biträde fårförordnas i bodelningsärende endast om särskilda skäl föreligger med hänsyntill makamas för- 1978/79:90 354 hållanden eller boets beskaffenhet. Den grundläggandeförutsättningen för beviljande av rättshjälp är den allmänna regeln i 6 § altallmän rättshjälp får lämnas fysisk person i rättslig angelägenhet om hanbehöver sådant bistånd. Någon särskild restriktivitet vad gäller beviljande avrättshjälp för bodelning är således inte föreskriven i lagtexten; av lagenframgår endast att skiftesman prioriterats framför bilräde, efiersom biträdefår förordnas bara om särskilda skäl föreligger. 1 förarbetena (prop.1975/76:47) göres emellertid vissa inskränkande uttalanden. Det sägs (sid. 40)att det huvudsakliga tillämpningsområdet för rättshjälp blir fall därfastighet, rörelse eller annan mera svårskiftad egendom ingår i boet. Andraomständigheter kan ibland motivera rättshjälp, t.ex. tillämpning avjämkningsregeln i 13 kap. 12 a § eller förekomsten av tvistigavederlagsfrågor. Det angivna motivuttalandet har enligt vår mening på ettolyckligt sätl kommit atl prägla praxis. i beviljarenligt vår erfarenhet praktiskt taget aldrig rättshjälp i andra fall än närfaslighet, rörelse eller bostadsrättslägenhet ingår i boel.Förekomsten av fastighet, rörelse eller bostadsrätt ger emellertid dåligtuttryck för de fall då behov av rättshjälp verkligen föreligger. Andra fall kanvara de i motiven nämnda, då den särskilda jämkningsregeln eller tillämpningav veder-lagsreglema är aktuell, anser (s. 159 n-160)att även en rad andra förhållanden bör tillmätas stor betydelse vid prövningen.Som exempel nämner man att fordringar eller skulder av skilda slag ingår iboet, att avbetalningsgods av större värde ingår eller atl enskild egendomeller försäkringar finnes. Vi vill helhjärtat instämma i dessa uttalanden avutredningen och kommer i det följande att belysa vår ståndpunkt i denna fråga.Samiidigi vill vi framhålla att förekomsten av en fastighet ingalunda alltidgör bodelningen komplicerad. Fasligheten kan t. ex. vara en villa igruppbebyggelse, vars värde är relalivi läll alt fastställa. 1 dessa fall ärdessutom makamas ekonomiska ställning ofta sådan alt behovet av rättshjälp inteär särdeles stort. Vi anser alltså atl rättshjälp bör beviljas efter enbetydligt friare prövning än den rättshjälpsnämndema nu anser sig kunna göra. En i praktiken ofta förekommande situation är följande: Enmake har, kanske mer eller mindre handgripligen av den andre maken, tvungitsatt lämna hemmet och har kanske bara fått med sig ett fålal personliga tillhörigheter.Den make som bor kvar motsätter sig bodelning. Maken anser sig kanske ha rätltill detta för atl han utsatts för personliga oförtätler av den andre maken,för att denne underlåtit atl bidraga till familjens försöjning, på grund avgamla skuldförhållanden e. d. I dessa fall är bodelningen som regel intekomplicerad i den meningen all svårvärderad egendom ingår. består boetav lösöre och möjligen en bil eller en insatslägenhet. Komplikationen ligger imakamas eUer den ena makens inställning till själva bodelningen. Alt få lillstånd en uppgörelse i godo är oftast meningslöst, och biträdena iäktenskapsskillnadsmålen inser snart att bodelningsförrätlare måsle förordnas.Denne har alt med ledning av makamas motstridiga uppgifter och anspråk sökagöra en så rättvis delning som möjligt. Arbetet kan bli tidskrävandeoch därför dyrbart. Om nu den make som söker bodelning inte har råd att stå försin del av kostnaden blir hell enkelt resultatet att bodelning inte kanförelagas. Maken får alltså inte sin rätt. Det säger sig självt att detla inteär tiUfredsställande. Det förekommer ofta all en av makama gör gällande skuldtiU föräldrar eller andra anhöriga under det att den andre maken hävdar attinget verkligt skuldförhållande föreligger. En annan liknande situation är alten av Prop.1978/79: 90 355 makarna påstår företrädesrätt vid delningen lill vissegendom med påslående atl den är gåva från anhöriga. Sådana förhållanden kanvara svåra att reda ut, och utgången av Ivislen kan vara betydelsefull förparterna, framför allt sedd i relalion lill de blygsamma ekonomiska villkorparterna ofta lever under. Behov av rällshjälp föreligger således ofta i dessafall. Andra komplicerade bodelningsfall kan vara sådana, där delgäller all faslsiälla vad som är enskild egendom och vad som är gifiorällsgodsoch om förkovran skett av enskild egendom. Avgörandet av sådana frägor har iregel stor betydelse för det ekonomiska utfallet av bodelningen. Detla gällerockså när ena maken hävdar rätt till vederlag enligt 13 kap. 6 § ,t. ex. med påslående att andra maken spelat bort egendom eller avhänl sigegendom lill anhöriga. Bodelningen blir i dessa fall närmast alt jämföra med enrättegång i första instans och behovei av rättshjälp detsamma som i enrättegång. Sammanfallningsvis anser vi alt rättshjälp för bodelningskall kunna beviljas utan annan inskränkning än den som stadgas i 6 §rättshjälpslagen och skall vara oförändrad enligt 1 § förslaget lill ny lag,nämligen all behov föreligger av rättshjälp. Atl i en enkel formel angiva närbehov föreligger är inte möjligt. Rättshjälpsnämndema bör kräva att redogörelseför det påstådda behovet ordentligt lämnas i ansökningshandlingen, och de böri störte utsträckning än nu rälla sig efter detta. Om skiftesman förordnats,bör betydelse tillmätas vad denne har atl säga i fråga om behovet av rättshjälp.Rättshjälpsnämndens omsorg bör inte i försia hand gälla statskassan. Målet förnämndens verksamhet bör vara alt rättshjälp skall beviljas när sådan verkligenbehövs. Rättshjälp för biträde eller skiftesman Vi inslämmer i vad utredningen anför på sid. 160 om delpraktiskt vanliga förfarandet vid bodelningar. Det är vanligt och ocksälämpligt all biträdena i äktenskapsskillnadsmålei påbörjar arbetet medbodelningen och fortsätter della så långt som möjligt. När del visar sig all deinte kan åstadkomma en uppgörelse i godo anlitas skiftesman. Denne behöver iregel då inte göra arbetet med bouppteckning och delning från början utan kanbegränsa sill arbele till avgörande av beslämda tvistefrågor. Han kommer alltsåatt fungera som en domare i försia instans. Vi tillstyrker utredningensförslag atl rättshjälpsreglema konstrueras så att de inte motverkar dennanaturliga gång. Vi tillstyrker därför den ifråga om prioriteringen neutralaregel, som utredningen framlägger i 20 §. Mera tveksamma är vi om bådaförmånema tillsammans skall fä utgå bara om särskilda skäl föreligger. Ensådan inskränkning kan komma alt tolkas alltför restriktivt. Om biträdenförordnats men dessa misslyckas med att få till stånd en uppgörelse, fårbodelningen inte avstanna därför att rättshjälp för skiftesmans arbete intekan beviljas. Om biträdena påvisar alt de gjort vad de kan, att bestämdatvistefrågor återstår och att en eller båda av makarna har behov av rättshjälpför alt bekosta skiftesmansarbete, bör rälishjälpen omfatia kostnaden förskiftesmannen. Kostnad före ansökan om rättshjälp Enligt 20 § nu gällande lag och 29 § förslaget fårersättning till advokat avse även kosinad som uppkommit före ansökan omrättshjälp, om ansökan gjorts ulan oskäligt dröjsmål. Denna regel börutsträckas alt gälla även ersättning till skiftesman. Motivet härför ärföljande. När någon av oss erhåUit förordnande som skiftesman brukarvi kalla 1978/79:90 356 parterna till sammanträde. Konstateras del därvid alt eneller båda av makarna bör vara berättigad till rättshjälp anmodar vi dem attansöka därom. Vid det fortsatta sammanträdet går man igenom vad som finns iboet och vilka tvistefrågor som föreligger i syfte att driva delningsfrågan sålångt som möjligt och eventuellt slutföra den. Men ersättning för detta arbetekan inte utgå enligt rällshjälpslagen. Skiftesmannen får därför avbryta arbetetsä snart han konstaterat att del finns anledning alt söka rättshjälp ellerockså försöka få ul ersättning av parterna själva. En tredje utväg är attskriftligen eller telefonledes uppmana makama att söka rättshjälp innan dekallas lill sammaniräde. Åven detta är emellertid en dålig lösning med hänsynlill all ulredningen av boel och ulredningen av makamas ekonomiska förhällandenhör nära ihop och det dessutom enligt nu tillämpad praxis hosrältshjälpsnämnden i ansökan om rättshjälp för bodelning gäller att ange vilkasärskilda skäl som finns. Enligt 13 kap. 1 § i dess lydelse före1.1.1974 skulle bodelning förrättas redan i anledning av hemskillnad. Genomden nya lagstiftningen om äktenskapsskillnad försvann institutet hemskillnad,och bodelning kan nu förutom vid makes död endast förtättas i anledning av boskillnadeller äktenskapsskillnad. Delta innebär när betänketid förekommer atlbodelningen måste vänta till efter äktenskapsskillnaden.Bodelningsproblemen aktualiseras emellertid redan vid ansökan omäktenskapsskillnad. Visar det sig atl dessa problem är svårlösta, brukarbiträdena i äktenskapsskillnadsmålet jämlikt 11 kap. 12 § giftermålsbalkenansöka om rätlens förordnande för någon alt uppteckna makarnas tillgångar ochskulder. Det förutsätts alt denne person efter äktenskapsskillnaden om såbehövs skall förordnas lill bodelningsförrätlare. Arbetet med bouppteckningenär naturligtvis nära förbundet med den kommande delningen och går i självaverket inte all skilja från denna. Ofta kan bouppteckningsförtättarenåstadkomma en uppgörelse i godo om hur delningen skall gå till. får sedan bekräftas efter äktenskapsskillnaden. Den har kanske dåredan verkställts. Bouppteckningen skall avse förhållandena då lalan väcktes,alltså ske per den dag, då ansökan om äktenskapsskillnad inkom till rätten. Detär därför angeläget atl arbetet med bouppteckningen kommer igång så snart sommöjligt. Ju längre liden går, desto svårare blir det atl faslställa förhållandenapä bouppleckningsdagen och desto mera invecklade avräkningar blir det för tidenmellan bouppteckningsdagen och delningsdagen. Rättshjälpslagen anses f n. inte medge att rättshjälputgår för boupp-feckningsförrältarens arbete. Som framgår av vad som förutsagts är delta en brist. Bouppteckning enligt II kap. 12 § kan inte jämföras medbouppteckning efter dödsfall, som ingår bland vad utredningen (sid. 131 ff)betecknar massärenden. Förutsättningama för rättshjälp bör vara desamma som vadgäller rättshjälp för skiftesman. Vi anser därför atl 13 § andra siycket 7. iförslaget bör gäUa skiftesman eller bouppleckningsförrällare enligt 11 kap. 12§ . I 20 § andra slyckel bör stadgas att rättshjälpen skallomfatta kostnaden för skiftesman eller bo-uppteckningsförtällare enligt 13 §andra siycket 7, 17 § första stycket 5. bör i konsekvens härmed innefatta fall,då den rättsliga angelägenheten avser bouppleckning enligt 11 kap. 12 §giftermålsbalken eller bodelning med anledning av äktenskapsskillnad ellerboskillnad. 1978/79:90 357 5.2 Kostnad för privat sakkunnig Bostadsdomstolen har i sak ingen erinran mot förslaget idenna del (28 §). Vissa lolkningssvårigheter kan emellertid uppstå om vad somskall förstås med "mindre omfattande" resp. "meromfaitande" utredning. Betänkandet är högst lapidariskt härvidlag.Klargörande motivuitalanden bör göras i det kommande lagförslaget. Hovrätten tillstyrker utredningens förslag angåendeersättning till privat sakkunnig och befrielse från vissa expeditions- ochexekulionsavgifter samt lämnar vad utredningen i övrigt anför i rubriceradeavsnilt utan erinran. Beträffande ersättning till privat sakkunnig villhovrätten emellertid föreslå följande ändringar. Beslul om utredning avenklare beskaffenhet bör i de fall rättshjälp beviljals utan att biträdeförordnats meddelas av de i 28 § 2 SI. 2 p. angivna myndighelerna, om denrättsliga angelägenheten handläggs vid någon av dessa, och inte, såsomutredningen föreslår, av rältshjälpsnämnden. Vad angår de mer kostnadskrävandeutredningama bör finnas möjlighet för den beslutande myndigheten att angeutredningens inriktning och omfattning. Eventuellt bör också sökanden varaskyldig att lämna uppgift om bl. a. beräknad utredningskostnad. Bestämmelser idessa avseenden bör lämpligen intagas i rättshjälpsförordningen. Vad avser frågan om ersättning för privat sakkunnig villtingsrätten fästa uppmärksamheten på svårigheten atl här kontrollerakostnadsutvecklingen. Bestämmelser om någon form av "kostnadslak"för utredning av enklare beskaffenhet bör lämnas. Utvecklingen har visat att en viss kontroll av möjlighetenför ett biträde all beslula om uiredning är nödvändig. hardärför i princip ingen erinran mot förslaget. Däremot kommer naturligtvisfrågan atl uppstå vad som skall avses med begreppei "mindre omfattandeutredning". För all undvika oklarheter och inte minstunderhandsförfrågningar föreslår nämnden införandet av en beloppsgräns varvidbasbeloppet synes vara lämpligt relalionsobjekt. Nämnden vill tillråda attgränsen inte sätts alllför lågt och föreslår för sin del atl ett beloppmotsvarande 1/3 av aktuellt basbelopp anges som gräns för den sammanlagdakostnad beträffande uiredning som ett biträde eller skiftesman äger föranstaltaom. Utredningens förslag att ett biträde skall kunna föranstalta om utredningäven om angelägenheten redan är föremål för domstols behandling är beaktansvärtoch föranleder ingen erinran från nämndens sida. Vid angivna förhållandeföranleder utredningens förslag att domstolen m.fl. myndigheter då skallbesluta om mera omfattande utredningar inte heller någon erinran. Prakliskaskäl talar i stället för förslaget. ifrågasätter, om den modell somutredningen tänker sig vid tillämpningen icke skulle kunna leda till mindreönskvärda resultat. En av hörnstenarna i rättshjälpslagsliftningen är, altbiträdet själv- 1978/79: 90 358 ständigt tankes sköta det uppdrag han fåll av sin klient.Denna självständighet har gång på gäng poängterats, såväl i molivullalandensom i olika kommentarer. I Arrfelts kommentar lill rättshjälpslagen, 2 uppl. s.121, finns till och med utlalal ell förbud för rätlshjälpsnämnden alt påbiträdets önskemål lämna förhandsbesked i ena eller andra riklningen. Även i nuföreliggande utredning har vikten av atl biträdets självständighetvidmakt-hålles, ja t. o. m. utvidgas, poängterats. Om utredningens förslag i nuifrågavarande avseende genomföres torde det innebära en knäck för biträdelssjälvständighet. Förslaget lorde också leda till att mål där ena eller bådaparterna har allmän rättshjälp av domstol handläggs på ett annal sätt än andramål, någoi som i andra sammanhang ansetts mindre önskvärl. En prival uiredningav det slag varom här är fråga är dessutom ett vapen av vital betydelse iifrågavarande ivisl. För det bilräde som är mån om sin klients bästa torde deldärför te sig oacceptabelt att bringa lill myndighels kännedom vilken utredninghan tänker vidta med ty åtföljande risker atl moiparlen får kännedom om eftervilka riktiinjer han länker arbeta. vill inte föra fram något eget förslagi detla avseende. Nämnden anser dock att hithörande spörsmål bör uppmärksammasi den allmänna översyn av som påbörjats och ifrågasätter ominte lösningen av hithörande frågor bör anstå tills vidare, 1 yttrandet över DON:s promemoria förordaderättshjälpsnämnden atl ersättning för privat sakkunnig skulle utgå av allmännamedel även om uppdraget utförts efter del talan väckts vid domstol samt attdenna ersättning skulle beslämmas av domstolen i en där anhängig rättegång.Nämnden pekade också på behovet av kostnadskontroll och föreslog möjlighet förrättshjälpsnämndema alt få sätta ett visst högsta belopp för utredningskostnader. Utredningen synes mena all det för en effektivkostnadskontroll är tillräckligt med regeln att biträdet hos rättshjälpsnämndeller domstol måsle begära tillstånd lill mer omfatlande utredning.Rätlshjälpsnämnden ifrågasätter om man inte bör gå ett steg längre.Utredningskostnadema har i många fall visat sig uppgå till mycket höga belopp.För atl förhindra att kostnaderna blir alltför höga i jämförelse medivisteföremålets värde bör därför beslutande myndigheter ges möjlighet altsätta ett visst tak för utredningskostnaderna. 1 övrigt ansluter sig rättshjälpsnämnden till förslaget idenna del med anmärkning atl härigenom nya och svåra uppgifter anförtrosrättshjälps-nämnderna. Nämnden tillslyrker all kosinad för privat sakkunniginföres som förmån vid allmän rällshjälp men ställer sig tveksam till detföreslagna förfarandet. En för parten viktig skillnad mellan privat sakkunnig ochsådan sakkunnig som nämnts av rälien är att parten disponerar över den privatesakkunniges utlåtande, något som inte är fallet beträffande rättenssakkunnige. Orsak lill atl inhämtat utlåtande inte åberopas kan exempelvis varaalt detta visar sig ge stöd för motpartens talan. Enligt utredningens förslagskaU beslut om mera omfattande utredning i vissa fall fattas av domstol ellermyndighet. Även ersättning för utlåtande skall fastställas av domstolen ellermyndigheten. Den föreslagna ordningen får förutsättas innebära att 1978/79:90 359 part alltid mäste ingiva den private sakkunniges utlåtandeför att domstolen skall kunna pröva skäligheten av begärd ersättning.