prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Offentligt biträde förordnas i de ärenden där detobjektivt sett kan anses vara försvarligt. Tillämpningen av reglerna tordedärför numera kunna sägas ha bringats att överensstämma med lagstiftarensintentioner. Det kan ifrågasättas om inte de principer som tillämpas börkomma till uttryck i lagtext. Lagtexten beträffande offentligt biträde bordekunna utformas sålunda: rättshjälp genom offentiigt bilräde får lämnas den somhar behov därav. Lika med ulredningen anser rättshjälpsnämnden att de särskildakriterierna enligt 43 § rättshjälpslagen bör utgå ur lagstiftningen. Från olika håll har framförts krilik mot atträltshjälpsnämndernas befattning med ärenden av ifrågavarande slagregelmässigt resulterat i att avgörandena av ärendena fördröjts.Rättshjälpsnämndens befattning med ärenden av denna art har uppfattats som enonödig byråkratisk omgång. har föreslagil, atlavgörande humvida offentligt biträde skall förordnas eller ej i ärenden somberör utlänningslagstiftningen bör läggas på berörda myndigheter, inormalfallet . Av den uppfattningen är även rättshjälpsulredningensordförande samt experten . Enligt rättshjälpsnämndens mening kanemellertid flera alternativ ifrågakomma. Utan tvekan ärdet med hänsyn till denrätissökande allmänhetens tilltro till den handläggande myndighetensobjektivitet av värde att beslut angående offentligt biträde fattas av ettfrislående organ. Det är emellertid osiridigt, att rältshjälpsnämndensbefallning med ifrågavarande ärenden mestadels är en ren formalitet. Med hänsyntill att det är ett samhällsintres- 1978/79:90 398 se all statliga myndigheter inte lägger ner arbele påmeningslösa rutiner kan del ifrågasättas om rätlshjälpsnämnden verkligen skallhandha ifrågavarande ärenden. Intresset av statsförvaltningens effektivitettalar för att så inte bör vara fallet. Ullänningskommiltén anser, atl i principoffentligt bilräde skall förordnus i snart sagt alla utlänningsärenden. Del äri och för sig en tilliulande tanke, men del kommer all orsaka åtskilligafördyringar. anser sig inte kunna förorda vilket alternativsom är del bäsia ur principiell och slatsfinansiell synpunki. Vare sig för-eller nackdelarna hos de ovan redovisade modellerna har ensamma den tyngd alldel enligt nämndens mening är ställt utom diskussion att den eller denlösningen är den enda tänkbara. Om rättshjälpsnämnden även fortsättningsvis skall beviljarättshjälp i dessa ärenden bör detta gälla även ärenden som handläggs avregeringen (47 § sista p. förslaget till författningstext). Utredningen föreslår till en början att offentligt bilrädeskall förordnas i de ärenden som upptas under 41 § rättshjälpslagen, om det ejär obehövligt. ansluler sig lill detta förslag ochinstämmer i de synpunkter som anförts till stöd därför. Liknande synpunkteranlades av nämnden i dess yttrande över DON:s promemoria. Resonemangen kringdessa frågor utmynnade i ett förslag från nämnden, innebärande atl den enskilde- om han blev föremål för åtgärd enligt 41 § rättshjälpslagen - skulle ha engenerell rätl all efter ansökan erhålla hjälp av offentligt biträde. Undanlaghärifrån borde göras endast för sådana fall, då bilräde uppenbarligen intebehövdes. Bestämmelsen om rätt till offentiigt biträde borde -enligt nämnden -utformas efter mönster av 8§ 1 st. 6p. rättshjälpslagen, enligt vilken allmänrättshjälp ej får lämnas den som ej har befogat intresse av att få sin sakbehandlad. Utredningen föreslår att offentligt biträde skall utses om det ej ärobehövligt. Presumtionen är alltså för att biträde skall förordnas. Ävenförslagets utformning av bestämmelsen medför atl endast de, som ej har befogatiniresse av alt få sin sak behandlad, utesluts från rälten till offentligtbilräde i dessa ärenden. Förslaget om rätl även för vårdnadshavare att fåoffentligt biträde tillstyrkes. ansluter sig också tillutredningens förslag att nämnden även i fortsättningen skall förordna offenUigtbiträde i ifrågavarande ärenden. 1 likhet med utredningen anserrättshjälpsnämnden alt främst principiella skäl talar för detta. En annanordning skulle dessutom enligt nämndens mening innebära att beslutanderättenlades på alltför många olika myndigheter med risk för skiftande praxis. Dettorde inte heller vara lämpligt att låta sådana myndigheter, som sällan kommeri kontakt med ärenden av detla slag och som därför saknar erforderligerfarenhet, få överta ansvaret atl beslula i och för den enskilde såbetydelsefulla frågor. Ett annat skäl till att rättshjälpsnämnderna bör beslutaom rättshjälp i angivna ärenden är nämndens kännedom om biträdena inom verksamhetsområdet.Del är av särskilt stor betydelse att den rätissökande i ärenden av så känsligtslag, som det här är fråga om, får ett lämpligt biträde. Nämnderna har denkunskap om biträdena som erfordras härvidlag. Utredningen föreslär atl yttrande från vederbörandemyndighet skall inhämtas endasl, då rättshjälpsnämnden överväger att avslåansökan. Förslaget bör innebära bespan"ng av tid för ärendebehandlingen,även om rättshjälpsnämnden alltid måste tillställas akterna i ärendena somunderlag 1978/79: 90 399 för kommande beslut. Ytterligare tid kunde sparas ommyndigheternu i större ulsiräckning än som är fallet gjorde anmälan tillrällshjälpsnämnden om behov av biträde och i samband därmed översände akten.Mer information borde kunna medföra förbättringar i detta hänseende. Rättshjälp i ärenden om administrativa frihetsberövandenoch vis.sa utlänningsärenden m.m. Nämnden ansluter sig lill utredningsmajoritetens förslagatl biträde skall förordnas i dessa ärenden när det inte är obehövligt. Liksommajoriteten anser nämnden alt principiella skäl lalar emot att handläggandemyndigheter skall besluta i beviljandefrågan. Förordnande av offentligt biträde i ärenden enligt 45 §förslaget till rättshjälpslag bör enligt nämndens mening ligga kvar hosrättshjälpsnämnderna. Detla är av särskild betydelse i utlänningsärendena. på goda grunder kunna antagas att utiänningen ej sällan sermyndigheten som något av en motpart och därför måsle finna delotillfredsställande att samma myndighet som prövar hans ärende i sak ocksäskall avgöra om han har behov av juridiskl biträde. tillstyrker föreslagen ändring så attoffentUgt biträde kan förordnas i siörre utsträckning än vad nu gällandelagrum medger. Behov av bilräde i dessa ärenden som avser tvångsåtgärder, somstarkt begränsar den enskildes rörelsefrihet, föreligger enligt nämndensmening i större utsträckning än då det gäller mänga av de vanliga rättsligaangelä-genhelema. Tvångsåtgärderna riktar sig ofta mot människor som är handikappadespråkligt eller på annat sätt och som därför har svårt att ta tillvara sinrätt. Om beslutandel skall ligga hos rättshjälpsnämnden bör anvisningarmeddelas den myndighet som skall avgöra saken, att den så snart det kan blifråga om ett för den det angår negativt besked - annars tveksamt om behov avrättshjälp - myndigheten skall anmäla detta till nämnden. Utredningens förslagatt rältshjälpsnämnden regelmässigt skall besluta utan inhämtande avupplysningar från handläggande myndighet, är icke praktiskt genomförbart. Utana» veta något om ärendet kan nämnden givetvis ej bedöma om bilräde "ej ärobehövligt". gäller all t.ex. utlänningar underrättas avinvandrarverket om sin rätl till rättshjälp och anvisas atl, om han vill hasådan, söka rättshjälp. Enligt nämndens mening bör det ankomma ävenfortsättningsvis på utlänningen att ta initiativ till rättshjälp och vara aktivtverksam. Om beslul i dessa ärenden även skall handläggas avrältshjälpsnämnden, vilkel inte endasl de principiella skälen motpartsförhållandet - talar för utan ocksä den omständighelen atl den persondet angår ofta personligen besöker nämnden, saknas enligt nämndens meninganledning att ha annan beslutsordning beträffande ärenden, som handläggs pådepartementsnivå. Anledningen till att utlänningen uppsöker nämnden är, att hanicke känner till något lämpligt biträde. har därför enliggare över advokater Prop.1978/79:90 400 verksamma inom området och förordnar dem i lämpligordning. För departement respektive invandrarverket torde föreligga vissasvårigheter att föra sädan liggare. Förslaget att inte bara barnet utan ävenvårdnadshavarna skall få rätt lill ifrågavarande rällshjälpsform isamhällsvårdsärenden tillslyrks på av utredningen anförda skäl. har i yttrande överutlänningslags-kommitténs betänkande "Kortare väntetider iutlänningsärenden" (SOU 1977:28) diskussionsvis framlagt i huvudsakföljande synpunkier vad gäller rätt till rättshjälp genom offentligt biträde iutlänningsärenden. Praxis vid prövning av ansökningar om offentligt biträdehar allmänt sett varil restriktiv. synes en mera liberallillämpning av bestämmelsema ha kommit till stånd. En ytterligare uppmjukningav den senare tidens något liberalare praxis är dock önskvärd. Domslolsverkelvill emellertid inte förorda en ovillkorlig rält för utiänningen atl fåoffentiigt biträde. En viss prövning av biträdesbehovet synes nödvändig idessa ärenden liksom på andra områden inom förvaltningsrätten. Skall en vissbehovsprövning företas i dessa ärenden vill ifrågasätta om interällshjälpsnämnden, som ej har att ta ställning till det bakomliggande ärendet,av principiella skäl skall beslula i frågan. Vad anförl överensstämmer i slort sett medutredningens ståndpunkt i denna del, 1 46 § lagförslaget anges de allmänna förutsättningarnasom skall gälla för att biträde skall kunna förordnas. Bestämmelsen är såutformad att presumtion för behov av bilräde skall anses föreligga. är ense med utredningen om att enuppmjukning är önskvärd av den förhållandevis restriktiva praxis som gällervid prövningen av om behov av offentligt biträde föreligger. En regelinnebärande att behov av biträde presumeras föreligga torde emellertid ledatill att biträde förordnas i praktiskt taget alla ärenden där sådant begärs.Enligt mening är inte behovet av bilräde i ifrågavarandeärenden generellt sett så uttalat alt regeln i 46 § bör ges en sådanutformning. Det kan sålunda inte anses atl behovei av biträde i allmänhet ärstörre i dessa ärenden än i t. ex. brottmål, i vilka offentiig försvarare skallutses i princip bara om behov av försvarare konstateras. Enligt domstolsverketsmening bör i stället en mera generös tillämpning av institutet rättshjälp genomoffentligt biträde åstadkommas genom en diskussion i förarbetena om i vilkakategorier av ärenden och i vilka typsiluationer denna form av rättshjälp börutgå. vill därför förorda att regeln i 46 § utformas på ungefärsamma sätt som bestämmelsen i 42 § försia punkten i den nuvarande RHL. Biträdei berörda ärenden bör således förordnas när behov anses föreligga. I utiänningsärenden liksom i många andraförvaltningsrättsliga ärenden kan myndigheten sägas ha den dubbla funktionen avmotpart och domstol. När en viss behovsprövning skall företas i dessa ärendenkan det därför av principiella skäl kanske synas olämpligt all frågan omförordnande av offentligt biträde avgörs av den myndighet som handläggerärendet. anser emellertid att det ej föreligger några betänklighetermot att låta huvudparten av berörda myndigheter förordna offentiigt biträde idel fall del står klart att behov föreligger. Endast när myndigheten bedömerfrågan om biträde skall förordnas som tveksam bör frågan underställas 1978/79:90 401 riillshjulpsnumnd för prövning. Genom en sådan ordningvinner mun i fler-lulet ärenden den förenkling och snubbhel i förfurundel somär önskvärd. Domslolsverkel unser vidure ull invandrurverkel () bör få prövafrågu om ersänning till biträde i nu berördu ärenden. skiljer sig bl. a.till sin sammunsätlning från andru myndigheter, som enligt förslaget föreslåsfä fuslställu biträdesersätlning. handlägger emellertid ett stort anluläienden uv ifiågavurunde slag vilku ärenden lill sin url och omfultning är islorl sen liku. lorde därför få unses väl skickal all prövu frågor om ersättninglill bilräde i dessu ärenden. Enligt förslaget skall rällshjälpsnämndema finnas kvar -om än i mins-kul antal men - med i slorl sett samma arbetsuppgifter.Beträffande adminisiraiiva frihetsberövande och vissa utlänningsärenden .skalloffentligt biträde kunna förordnas av nämnden i samma typ av ärenden som ärfallet. Det nu gällande kravel på viss restriktivitet vid förordnande avoffentligt bilräde. som uttrycks i 42 § genom satsen "omdet behövs för tillvaratagande av dennes rätt", skall dock utgå ochersättas i 46 § av förslaget med atl offentligt biträde "skall utses förden åtgärden avser om det ej är obehövligt". Presumtionen skall alltsåvara för att offentligt bilräde förordnas i dessa ärenden. Detta bör enligtutredningen innebära atl de krav som frän olika häll - bl. a. iriksdagsmotioner - ställts på atl offentliga biträden skall förordnas i mer liberalomfattning nu kommer att uppfyllas. Utredningen har dock inte närmare berört defall i vilka offentligt biträde bör förordnas. Reservationen däremot geruitryck för en mera restriktiv hållning genom att - som - behov avoffentligt biträde skall vara för handen. Det får i och för sig anses urrättssäkerhetssynpunkt angeläget att en utvidgning av möjligheterna tillrällshjälp i form av offentligt biträde genomföres, även om samhälletskoslnader till följd härav kommer atl öka avsevärt. delar reservantens uppfattning att ettbehov av biträde bör föreligga för att förordnande skall ifrågakomma. förslag skulle vinna gehör kommer framförallt beträffande s. k.utlänningsärenden handläggningen att göras osmidig och onödigt fördröjas, enärdet kan bli aktuellt med att offentligt biträde skall förordnas i stort selt ivarje ärende. Ett visst utrymme bör finnas för behovsprövning av frågan om ettoffentligt biträde erfordras eller ej för sakens rätta handläggning utan atl rättssäkerhetenkan anses mindre. Vad sedan gäller beslutande organ är följande att särskiltbeaktas. Som framgår av utredningen ulgör f.n. utlänningsärendenanärmare av samtliga ärenden, i vilka offentligt biträde begärts. Detärdärförav stor vikt att bestämmelserna blir utformade på så sätt att de gagnarhandläggningen av utlänningsärendena. Även om del skulle medges atl i störreomfattning än tidigare kunna förordna om offentligt bilräde, innebär delta docki sig inte att kortare handläggningstider kommer att uppnås. Orsaken till dettastår sannolikt alt finna i det förhållandet att statens invandrarverk intesjälvt får förordna om offentligt biträde. Atl invandrarverket harför-ordnanderäll skulle i praktiken innebära att polismyndighet ex officio anmäldebehovei av offentligt biträde till invandrarverket, som därvid borde kunnafatta beslul snabbare även vid sakprövningen av ärendei. Majoriteten avulredningen har avvisal denna lanke på principiella gmnder och uttalat att enutlänning kan, då han förvägras offentligt biträde, uppleva sig 1978/79:90 402 som helt rättslös, om den myndighet som handlägger ärendeäven skall beslula om offentligt biträde. På grund härav bör enligtutredningen heslutan-derätlen ligga hos ett ftislående organ. Naturligtvisfinns visst fog för en sådun argumentution men den kan dock inte väga lungl, dåoffentligt bilräde förutsätts förordnus mer eller mindre regelmässigt iutlänningsärenden. Även vid en jämförelse med brollmälsprocessen förefallerinvändningen vagt grundad. I denna process både förordnar domstolen offentligförsvarare och dömer den tilltalade ulan ull dennu dubbla myndighetsfunktionöverhuvudtagel ifrågasiitls. 1 direktiven lill utredningen sägs att rältshjälpssystemelbör förenklas. En snabb och smidig handläggning av bilrädesfrågan är av godosåväl för hundläggande myndighei som den ärendei berör. En centralisering av beslutsfunktionernatill rättshjälpsnämnden innebär ofta en med hänsyn till ärendets art onödig ochtidskrävande omgång. Dessutom torde ett sådant system inte innebiira lägrekoslnader än om beslutsrätten lägges på handläggande myndighet. Med hänsyn till vad som anförts ansluler sigrikspolisstyrelsen till reservanternas uppfattning all vissa handläggandemyndigheter, bl.a. statens invandrarverk och länsräll, bör anförtros uppgiftenatt pröva behovei av offentligt biträde och att förordna biträde. Av samma uniedning bör beslutsfunktionen i frågu omarvodesprövningen delegeras till vissa hundläggande myndigheler. Slyrelsenfinner - i likhel med reservationen - ej skäl föreligga till atlpolismyndighet såsom försia instans tilläggs beslutsfunktion. I fråga om rättshjälp i ärenden om administrativafrihetsberövanden föreslår utredningens majoritet en utvidgad rätt tilloffentligt biträde. Styrelsen tillstyrker utredningsmajoritetens förslag ävenhärvidlag. Som anförts i betänkandet bör av principiella skäl beslutanderätteni dessa fall ligga på ett från den handläggande myndigheten fristående organ,dvs. Styrelsen instämmer i den uppfattning somutredningsmajoriteten gett uttryck för, nämligen att det finns risk för attden som begär offentligt biträde finner sig utlämnad åt myndighetens godtycke ommyndigheten också är det organ som avslår en sådan begäran. Åven såvitt avser övriga frågor som rör allmän rättshjälpvid förvaltningsmyndighet och i ärenden om administrativa frihetsberövanden m.m. tillstyrker styrelsen utredningsmajoritetens förslag. Utredningens förslag att även vårdnadshavare vid behovskall kunna erhålla eget biträde tillgodoser ett gammalt önskemål frånstyrelsens sida och tillslyrks sålunda. Vidare föreslås förbättrade möjligheler att erhållabiträde enligt 42 § RHL. Från de synpunkter har att företrädaär det primära atl ingen som är i behov av offentligt biträde skall förmenasdetta på formella grunder. Som exempel på ärenden där biträde normalt börforordnas kan nämnas ingripanden mot barn och ungdom, alkoholmissbrukare ochutlänningar. Styrelsen ansluter sig här till vad utredningen anförl i saken (s.231). Detla synsätt talar för en generös inställning. Mot detta skall ställassamhällets iniresse av alt kostnaderna för rättshjälp hålls inom rimligagränser, vilket förutsätter att biträde inte alltid skall kunna komma i fråga. 1978/79: 90 403 Utredningens majoritet och ordförunde har olikuuppfullningur om hur denna avgränsning skall utformas. Slyrelsen delarreservantens uppfattning att majoritetens förslag kan göra det alltför svårtall avslå en begäran om bilräde. För reservantens linje talar även det förhållandel attunlulet ärenden enligt styrelsens uppfattning kan bli mycket siörre än vudutredningen förutsett. Även om den nuvarande omfattningen är liten och inteuppgår till det antal som ursprungligen beräknades, ärden potentiella volymenärenden där bilräde kan komma i fråga enligi 41 § RHL högsl belydande. Enbarlför del psykiatriska området (1) prövades cirka 3400 ärenden i utskrivningsnämnderna.I cirka 2000 av dessa kan, enligt de kriterier utredningens majoritetföreslagit, fömtsättningar för biträde unses hu förelegul. Härtill kommer defull som inte varit föremål för prövning i nämnd, exempelvis på grund uvbristande information om möjligheterna till besvär. Åi liga antaletnyintagningar enligt LSPV uppgår till cirka 13000 vartill kommer ytterligarecirka 8000-9000 återintagningar efter utskrivning på försök. Föråterintagningar föreligger f n. inte rätt till bilräde men LSPV-gruppen harföreslagit detta (förslaget s. 239-240). Antalet inneliggande LSPV-patienlerkan beräknas normalt uppgå till 12000- 13000. Av 18 och 24§§ LSPV följer attvarje patient kan få sin begäran om uiskrivning prövad i nämnd åtminstone vartredje månad. Dessutom kan patient ulan inskränkning föra talan motintagningsbeslut enligt 8 och 9§§ LSPV. Vid en i och för sig önskvärd och avslyrelsen eftersträvad utökning av informationen om bilrädeshjälp kan en ökadtillströmning av antalet biträdesansökningar förväntas. Det är inte orimligtaniaga att bilrädeshjälp i enlighet med utredningsmajoritetens förslag kan bliaktuell i uppemot 7000-8000 fall perår. Enligt styrelsens uppfattning ärreservantens linje bäst ägnad atl tillgodose en lämplig avgränsning för rättenatt erhålla biträde. Författningen måste då utformas så atl biträdesbehovet ide av slyrelsen ovan särskilt angivna fallen tillgodoses på etttillfredsställande sätt. Vid en oförändrad omfattning av ärendegruppema i 41 § RHLkommer inte i nämnvärd grad att få några nya arbetsuppgifter.Hemsändning av utländsk patient enligt 7§ tillämpningskungörelsen (1966: 585)till LSPV kan exempelvis bli aktuell (41 § 12). LSPV-gruppen föreslår atl dessaärenden förs över till invandrarverket (förslaget s. 394-395). Däremot kommerutskrivnings- och beslutsnämnderna att fä väsentligt ökade arbetsuppgifter.Nämnderna saknar med undantag för psykiatriska nämnden egna kanslier. Vadgäller beslutsnämndemas verksamhei kan denna beräknas bli behandlad av ensärskild utredning - omsorgskommitién -(S 1977: 12). Frågan om offentligtbiträde i beslutsnämnd behandlas därför inte i detla sammanhang.Ulskrivningsnämndema kan inie med nuvarande organisation förväntas tillfredsställandeklara rätlshjälpsärendena. Vidare kan framhållas atl JO vid inspektioner avutskrivningsnämnder framfört kritik mot den administrativa handläggningen avärenden i nämnderna (.jfr bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1975/76 s. 280), Del kanerinras att utbetalningar av allmänna medel enligt 32 och 33 §§ LSPV ombesörjsav . Dessa rutiner är komplicerade och tidsödande varför enmotsvarande rutin för rätlshjälpsersättningar inte skulle fungeratillfredsställande. Så skulle exempelvis vissa nämndbeslul om förskoll ej hinnaeffektueras . Frågan kompliceras också av all nämnderna är självständigamyndigheter med domstolsliknande ställning och ej underställda styrelsen ellerpsykiatriska nämnden. En sådan utbetalningsrutin av del slag som gäller 1978/79:90 404 för ersättningar enligt 32 och 33 §§ LSPV skulle givetvisocksä innebära ökad belastning på . LSPV-gruppen har i sillförslag behandlat dessa problem och bl.a. föreslagit alt utskrivningsnämndernaförstärks med kanslier (förslaget s. 248). LSPV-gruppen har vidare behandlalproblemel med atl ersättning kan utgå enligt såväl RHL som 32§ LSPV för sammakosinad (förslaget s. 207). Frågan om nämndernas ställning i fråga omrällshjälpsärenden bör därför behandlas i samband med LSPV-gmppens förslag. Styrelsen ansluter sig till reservantens förslag attlänsrätt skall handlägga rältshjälpsfrågor i ärenden hos social centralnämnd(motsvarande). Förslaget ansluter ocksä till socialutredningens linje. Det har länge ansetts nödvändigt atl förenklahandläggningsrutinerna i utlänningsärenden för att förkorta de oacceptabeltlånga väntetiderna, som är betänkliga ur rättssäkerhetssynpunkt och som ulgörett allvarligt administrativt problem. Atl ändra rättshjälpsreglerna är ettviktigt led i dessa strävanden. De nuvarande reglerna för att få offeniligibiträde och proceduren vid förordnande av sådant fördröjer ofta ärendenashandläggning i icke ringa utsträckning. 1 de fall invandrarverket avstyrker enansökan om offentligt biträde i sitt yttrande till rätlshjälpsnämnden kanärendet fördröjas avsevärt. Det är inte ovanligt all fördröjningen uppgår . För att få ett enklare och mindre tidsödande förfarande måstereglerna i rättshjälpslagen göras generösare. ser därförmycket positivt på förslag i denna riktning och instämmer i rättshjälpsulredningensförslag all offeniligi biträde skall förordnas om del inte är obehövligt.Verket anser att utlänning som söker uppehållstillstånd och anser sig i behovav juridiskt biträde ska få sådant om man kan förmoda att det blir avslag påansökan. Det enda tillfälle då man kan anse att del är obe-hövligt att förordnaoffentligt biträde är i fall då man vet atl sökanden kommer att få ettpositivt svar på sin ansökan om uppehållstillstånd. Handläggningstiden fördröjs också vanligen av alt biträdetkommer in i ärendet försl efter att polisutredning gjorts och invandrarverketavslagit ansökningen om uppehållstillstånd.