prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Bestämmandel av ersättning innebär medhänsyn till skyldigheten all yttra sig i ersättningsfrågan till rätlshjälpsnämndenej något administrativt merarbete för myndigheten. avvikerenligt utredningen sällan från myndighetens förslag. Det är också naturligt dåunderlag för annan bedömning i regel saknas. 1978/79:90 375 I samband härmed skall något beröras frågan om taxor ochnormalarvoden. I förarbetena ägnas denna fråga stor uppmärksamhei och depariemenischefenförordade atl taxor skulle komma till användning i belydande utsträckning. Hanuttalade atl taxor ifråga om tvistemål i utomprocessuel-la ärenden ochförvaltningsärenden borde konstrueras som saklaxor. Taxorna skulle fastställasav centralmyndigheten. Man finner emellertid nu av utredningen atl föruiom enläxa för offentiiga försvarare endast timkoslnadsnorm har faslsiällis. Att ejmer åtgjorts är förvånande med hänsyn till departementschefens uttalande. Detbör ur kostnadskontrollsynpunkt vara angeläget atl taxor upprättas på olikaområden. Den timkostnadstaxa som gäller kan ej antagas medföra någoneffektiv kostnadskontroll. tillstyrker förslaget att förvaltningsdomstoloch överexekutor skall fä rätt att pröva ersättningsfrågor enligträttshjälpslagen i mäl eller ärenden som handlagts hos dem. Mot bakgrund av attlänsstyrelsen principiellt ansluter sig till utredningsordförandens reservalionkan dock ifrågasättas om inte - med hänsyn till dess omfatlandeförvaliningsrättsliga erfarenhet i vart fall länsstyrelse borde få sammabefogenhet. I frågan vilka myndigheter som skall prövaersättningsfrågor enligt rättshjälpslagen (16.3.1) delar samfundet den uppfattning som kommer tilluttryck i ordförandens i ulredningen reservation. När det sä gäller fastställande av ersättning i ärenden omallmän rättshjälp ansluter sig domareförbundet också principiellt till detsynsätt som företräds av utredningens ordförande. Enligt 12 § i det av utredningen framlagda förslaget tillrältshjälpsförordning skall den förvaltningsmyndighet där ärendet är anhängigtavge yttrande till rättshjälpsnämnden i varje mål eller ärende som avgjorts avmyndigheten. Så sker även under del nuvarande förfarandet. Den av utredningenredovisade statistiken ulvisar att rättshjälpsnämnderna praktiskt tagel undantagslöstföljt myndigheternas förslag. Utvecklingen på rätlshjälpsområ-det har dessutom,säsom utredningen själv vitsordar, fört därhän att de timkostnadsnormer förbiträdesersättning som ingår i fastställda taxor numera i princip lillämpasinom hela området. Del är uppenbarligen biträdets arvode som är den tungaposten i det helt övervägande antalet rätlshjälpsärenden. Beräkningen av deltaarvode kan ju inte gärna föranleda andra svårigheter än alt myndigheten måstela ställning till frågan om den uppgivna lidsålgången är rimlig med hänsyntill ärendets beskaffenhei. I sistnämnda hänseende lär ingen annan än denmyndighet som handlagt det ärende som avses med rättshjälpen kunna ha någongrundad uppfattning. Om expeditionsavgifterna avskaffas för den som åtnjuterrättshjälp återstår i regel att pröva endast biträdels eventuellaexpensanspråk. Sådana anspråk torde emellertid ytterst sällan vara av sådanomfattning all det ej kan uppdras åt förvaltningsmyndigheterna alt bedöma dem.Slutligen bör anmärkas atl ingenting torde hindra en förvaltningsmyndighet somkänner tveksamhet inför en kostnadsräkning att begära yttrande däröver hosrättshjälpsnämnd. Prop.1978/79:90 376 har när det gällerförvaltningsmyndigheterna inte vägt in de administrativa problem som kan varaförknippade med en sådan uppdelning av beslutsfunktionerna som förbundel i delföregående funnit principiellt lämpligast. Ehuru dessa problem i olikasammanhang antytts av utredningen är del vanskligt att av belänkandet utläsavilken räckvidd de har. Endast om de administrativa olägenheterna av en till deolika förvaltningsmyndigheterna delegerad beslutsrätt vid närmare granskningbefinns pälagligl överväga de fördelar som en sådan delegation ur andra synpunktermåste anses bereda, bör den av utredningen föreslagna centraliseringen avfunktionerna lill rättshjälpsnämnder väljas som grund för lagstiftningen påområdet. 6.19 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer Enligt föreningens uppfattning är förutomrättshjälpsnämnder och besvärsnämnd endast domstolar ägnade av fastställa ersältning.Som berörts under avsnittet Beviljande av allmän rättshjälp kommerförvaltningsmyndigheter av andra slag ofta att få en sorts partställning.Gällande instansordning medför ocksä olägenheter om kretsen aversättningsfästställare vidgas på sätt som föreslagils. 7 Förfarandet i övrigt vid allmän rättshjälp 7.1 Byte av biträde m. m. Bosladsdomstolen har i och för sig ingen erinran mot attbilräde generellt skall äga rält att sälta annan i sitt ställe om ersättaren äradvokat (motsvarande). Detta torde i praktiken inte innebära någon nämnvärdförändring i förhållande till vad som gäller efiersom rältshjäipsnämndernaså gott som alltid bifaller yrkande om substitutionsrätt. Bosladsdomstolen delar också utredningens uppfattning atlbyle av bilräde inte bör medges utan vägande skäl. En okontrollerad rält tillbiträdesbyte skulle kunna leda till onödiga kostnadsökningar för statsverket.Den föreslagna generella substitutionsrätten kan emellertid öppna vissamöjligheter till ett maskerat biträdesbyte. De myndigheter som skall fastställabiträdesersättningarna bör ha sin uppmärksamhet riktad på detla förhållande.Har på grund av substitution omotiverat dubbelarbete utförts bör detta arbeteej ersättas av det allmänna. Hovrätten har ej något att erinra mot utredningens förslagi denna del. 7.1.3 och arrendenämnden i Utredningen föreslår en lagregel som ger offentligtbiträde rätt atl sätta advokat i sitt ställe. Utredningen anför (sid. 186) attbiträdet härigenom skulle få rätt alt , vissa ålgärder eller föråterstoden av uppdraget sätta annan i sitt ställe men att biträdel för denskull inte upphör att vara biträde enligt rättshjälpslagen. Vill offentligtbiträde sätta någon som in- 1978/79:90 377 te ur advokal i sitt ställe bör däremot tillstånd krävusuv rätlshjälpsnämnden. Från rätt atl sälla annan i sill slälle, av ulredningenbenämnd substitution, skiljer ulredningen byte av biträde, som innebär att dettidigare biträdel entledigas och nyll bilräde förordnas. Sådant byte får baraske efter tillstånd , och tillstånd får lämnas bara omsärskilda skäl föreligger. ansluter sig till vad ulredningen sålundaföreslagil men anser alt den föreslagna ordningen inte kommer fram tillräckligttydligl genom lagtexten (27 §). Ordet substitution torde vara mindre väl valtför alt ange att bilrädel anmodat annan alt tillfälligt vidtaga viss ålgärd imålel eller ärendet. Det bör vara möjligl all formulera lagtexien så allskillnaden mellan byte och vad ulredningen kallar substitution framgårtydligare. Det synes riktigt atl de domstolar och myndigheter som fårrätl atl faslställa ersättning också får rält all beslula om byte av biträde.Fråga om byte kan väl knappast uppkomma i andra fall än när ärendet drar ut påtiden och flera muntliga förhandlingar äger mm. Del är då klarl atl den handläggandemyndigheten eller domstolen bäst kan bedöma huruvida sådana motsättningaruppstått mellan bilrädel och huvudmannen alt skäl till byte föreligger. har intet att erinra mot att biträdeskall äga rätt atl sätta advokat i sitt ställe men anser alt bestämmelsen börkompletteras med skyldighet för biträdel att - i förekommande fall - omgåendeunderrätta den myndighet som beviljat rättshjälpen härom. Nämnden har inteheller någon erinran mot förslaget alt allmän domstol, förvaltningsdomslol,arrendenämnd, hyresnämnd eller överexekutor skall äga rätt beslula omsubstitution, bilrädesbyie eller entledigande av biträde. I sådant fall bördock ordet "får" i paragrafens sisla mening utbytas och slutet av meningenlyda "beslutar domstolen eller myndigheten om sådan åtgärd". Enliknande underrättelseskyldighet som ovan angivits vid utövande av substitutionsrättenbör dock - i förekommande fall - införas. vill erinra om vad som anförs ijustitiedepartemen-lets PM angående reform av samhällets rättshjälp (Ju 1970:14s. 272), i prop. till rättshjälpslagen (prop. 1972:4 s. 329) och i . I samtliga här relaterade arbeten uttalas vikten avkostnadskontroll, varför det kan diskuteras om inte rättshjälpsmyndigheten börhandha frägor av detta slag. Som i sin promemoria funnit, kan man inteutesluta möjligheten av alt liberala substitutionsregler av liknande slag somde som utredningen förordar undanlagsvis kan användas på ell mindre önskvärlsätt. Utredningen föreslår en allmän substitutionsrätt men anförsom stöd härför endast, att en sådan i vissa speciella situationer kan medföraarbetslättnad för advokaten ifråga, s. Utredningen medger dock - likamed Ju 1970:14, departementschefen (prop. 1972:4) och - atl fördyringar kanbli följden av förslaget. Del kan ifrågasättas huruvida vad utredningen anförtangående skälen till en förändring i nu berört avseende har sådan tyngd att deluppväger riskerna för koslnadsökningar. Utredningens förslag angående byte och entiedigande avbiträde föranleder inte någon rältshjälpsnämndens erinran. Prop.1978/79:90 378 Som ulredningen påpekat medför generell substitutionsrättrisk för ökade kostnader. var i sin promemoria 1974 av samma uppfattning ochansåg framför allt på gmnd härav all det inte fanns skäl att införa en sådanrält. framförde liknande synpunkier i sitt yttrande överpromemorian. Den nuvarande regeln har i prakiiken inte medfört någraolägenheter. Regelmässigt begär biträdel redan från början tillstånd alt fäsälla annan i sitt ställe och lika regelmässigt bifalles sådan begäran.Inträffar sjukdomsfall eller annat tillfälligt hinder för biträdet att utförasitt uppdrag finns alltså redan möjlighel att sälta in ersättare. Påansökningsblanketten finns särskili utrymme för begäran om substitution.Separat ansökan till rältshjälpsnämnden behövs egentligen endast då det gälleralt sätta in ett platsombud. Handläggningen av sådana ärenden sker snabbt. Några olägenheter med den gällande regeln kan man intetala om. Om utredningens förslag om ändring av beslutsfunktionerna genomförs,lorde emellertid olägenheier kunna uppslå. ställer sig därförpositiv till förslaget om generell substitutionsrätt endasl under förutsättningatl advokaterna får vidgad rätt atl besluta om allmän rättshjälp. Byte av biträde och entledigande av biträde i annat fallFörslaget tillstyrkes. Nämnden delar utredningens uppfattning att frågan om byteav bilräde hör regleras i rättshjälpslagen. Den föreslagna rättsregeln (28 §)innebär kodifiering av nuvarande praxis. Nämnden anser att nuvarande praxis ärväl restriktiv och förordar därför en viss utvidgning av möjlighelen att bylabiträde. Med hänsyn till dels enhetlighet i praxis och dels denåterhållsamhet som ur kostnadssynpunkt måste iakttagas, finner nämnden alt detbör förbehållas nämnden att avgöra frågan om biträdesbyte. I fråga om substitutiontillstyrkes förslaget, men nämnden anser att det bör exemplifieras, närsubstitution är tillåten. Av samma skäl som ovan anförts anser nämnden också,att frågan om upphörande av rättshjälp bör avgöras av rättshjälpsnämnden. Byte av biträde. Som Ulredningen föreslagil bör frågan om biträdesbyteregleras i RHL. Domslolsverkel godtar utredningens förslag attbiträdesbyte skall få ske bara om djupgående motsättningar uppstått mellanbiträdet och den rättssökande eller eljest särskilda skäl föreligger för del.Ett byte av biträde är oftast förenat med stora kostnader. Det är därförnödvändigt med en noggrann prövning. Del kan emellertid vara svårt atl avgöranär djupgående motsättningar skall anses föreligga. Enligt domstolsverketsuppfattning måste motsättningarna vid en objektiv bedömning anses ha orsakatsav alt biträdet inte handlagt ärendet med tillräcklig omsorg eller eljesthandlat felaktigt. Uppställes inte delta krav kan den rättssökande utan attbefogad anmärkning kan riklas mot biträdel framtvinga ett byte genom atl t.ex.återkalla fullmakten för biträdel. Har stora kostnader uppkommit i ärendet 1978/79: 90 379 bör i sådant fall biträdel entledigas men någoi nyllbilräde bör inie förordnas. 1 de fall biträdel arbetat endasl en kortare lidpå ärendet bör man kunna se något mera liberalt på frågan om byte;merkostnaderna kommer då inte alt bli så stora. Har bilrädet och huvudmannenolika uppfattningar om hur ärendet skall handläggas kan det uppstå konfliktmellan dem. Biträdel kan exempelvis anse del meningslöst atl föra ärendeividare medan huvudmannen vill överklaga. Som framgår av Sverigesadvokatsamfunds cirkulärskrivelse nr 32/1976 bör biträdet vid sådantförhållande begära sitt entledigande. På grund av sin lojalitetsplikt mothuvudmannen skall han emellertid inte uppge vari motsättningarna består. Ävenom biträdet härigenom försätts i en svår situation bör enligt domstolsverketsmening nu gällande praxis fortfarande lillämpas. Byte av bilräde skall alltsåinte tillåtas enbart på grund av uppgift om atl djupgående motsättningar mellanbilräde och huvudman uppkommit. delar utredningens uppfattning altoffentligt biträde bör ges generell rätt att sätta advokat eller bilrädandejurist vid advokatbyrå i sitt ställe. En sådan rält torde vara nödvändig omutredningens förslag all advokat skall få bevilja rättshjälp i vissa typer avärenden genomförs. vill emellertid göra några påpekanden. Detfinns en viss risk för att en generell subslitutionsrätt utnyttjas i alltförstor ulsiräckning med ökade kostnader som följd. Del bör därför understrykas,all biträde endast tillfälligtvis fär använda sig av möjligheten tillsubstitution och att ett verkligt behov då måste föreligga. År det inte frågaom alt sälta in platsombud bör biträde inte få sätta advokat på annan orl isitt slälle om della medför ökade kostnader. Den myndighet som har allfaslställa ersättningen åt biträdel måste vara observant på att visst onödigtdubbelarbete kan föreligga genom att biträdet onödigtvis utnyltiat rälten tillsubstitution. Beslutsfunktionerna i fråga om substitution, byte ochentledigande av bilräde vid allmän rättshjälp samt beslut om alt rättshjälpskall upphöra föreslås av utredningens majoritet skola ankomma på sammamyndigheter som prövar frågan om arvodessättningen, d.v.s. allmän domstol ochförvaltningsdomstol. anses däremot inte besittatillräcklig kompetens i dessa frågor. Utredningens ordförande och experten har ävenbeträffande dessa funktioner reserverat sig för att de bör tillkomma ävenstatlig förvaltningsmyndighet. Reservanterna anser, att besluten i dessafrågor i praktiken kommer att dikteras av de handläggande myndigheterna, sombäsl känner till de omständigheter som bör påverka beslulen. ställer sig även i detta avseendetveksam lill reservanternas uppfattning. De omständigheter, som kan föranledasubstitution, byle och entledigande av biträde i rättshjälpsfrågor, torde merasällan framgå av de utredningar handläggande förvaltningsmyndigheter företar iolika ärenden. Alt avgöra när rättshjälp är erforderlig synesdäremot slälla sig något lättare fördessa. 7.1.11 (1977:11) Att offentligt biträde i lag ges rätl att sätta advokal isitt slälle tillstyrks. 1978/79:90 380 Vad som föreslås i fråga om byte av biträde (15) hälsarsamfundet med tillfredsslällelse. Eftersom tillstånd lill bilrädesbyie i vissafall skall lämnas av den domstol eller myndighei där den rällsligaangelägenhelen är anhängiggjord - någoi som i och för sig är praktiskt - synesdet olämpligt att biträdel och den rättssökande ingående behöver redovisa varförde inte kan samarbeta. Det borde räcka för bilrädesbyie att biträdet och denrätts-sökande samstämmigt förklarar atl djupgående moisii ningar har uppståttoch atl därför bilrädesbyie är nödvändigt. Risken torde vara ringa att statsverketskulle drabbas av några större kostnadsökningar. 7.1.13 Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer Advokatens tystnadsplikt medför att det ofta är omöjligtalt röja bakgrunden till en begäran om bilrädesbyie. En anmälan om allallvariiga mol-sättningar - ulan närmare angivande av dessas innehåll - måsledärför alltid utgöra tUlräckligt skäl för biträdesbyte. Rätt att sätta annan i sitt slälle Utredningens förslagtillslyrks. 7.2 Slutreglering och fördelning av kostnader Bosladsdomstolen har i och för sig inte några erinringarmol del av utredningen skisserade avräkningssystemet. Domstolen vill dockframhålla att domstolen saknar underlag för att bedöma hur detta system kanantas fungera i den praktiska lillämpningen. Slutregleringsförfarandet enligt det nuvaranderättshjälpssystemet är som ulredningen framhållit omständligt och tidsödande.Starka skäl lalar således för att en förändring kommer till stånd. Hovrättenanser emellertid atl utredningens förslag i denna del är bristfälligtunderbyggt och inte heller i tillräcklig utsträckning belyser de konsekvensersom förslaget kommer alt få. Detta gäUer bland annat det inte ovanliga fallelalt ett mål eller ärende handläggs såväl vid domstol som utomprocessuellt. Etttypexempel är det fall att fråga om skadeståndsskyldighet avgöres av domstol,medan skadeståndsbeloppens storlek bestämmes genom förhandlingar med försäkringsbolaget.Skall i ett sådani fall rättshjälpsnämnden äga ompröva domslolens beslul omrätlshjälpsavgift m.m.? Är detta avsikten lorde rättshjälpsnämnden, för atlkunna bedöma om den rättssökandes ekonomiska situation undergått väsentligförändring (35 §) eller om rättshjälpsavgift avräknats, alltid behöva få delav domstolens bedömning av den sökandes ekonomi och rättshjälpsavgift.Domstolarnas undertätlelseskyldig-hel kommer således i stor utsträckning attkvarslå. Samordningsproblem torde också uppstå bland annat i de fall ärenden,vari rättshjälp beviljats, handläggs parallellt vid olika myndigheter, Föruiomde problem som utredningens förslag om decentralisering avslutregleringsförfarandet således medför, motverkar det ocksä enligthovrättens mening möjligheterna 1978/79:90 381 all med hjälp av ADB och andra moderna hjälpmedelrationalisera handläggningen. Beiräffande fördelama med utredningens förslag framhållerutredningen de kostnadsbesparingar som kan uppkomma för rättshjälpsnämnderna genomall del särskilda förfarandel med slulavräkning och partiell avräkning medbilrädet inte behövs. Såviti hovrätten kan bedöma innebär förslaget emellertidi huvudsak ej annal än att hela detla arbete överflyttas pä andra myndigheter.Exempelvis skall således domstolama göra slutavräkning instans för instans istället för den nuvarande partiella avräkningen. Allt arbete medersättningsbesked och underrättelser m. m. skall likaså ombesörjas av denenskilda myndigheten. Hovrätten anser således att utredningens förslag inte kanförväntas medföra några fördelar från kostnadssynpunkt för rättshjälpen somhelhet. Tvärtom föreligger påtaglig risk för kostnadsökningar. Då detföreslagna systemet dessutom, såsom tidigare påtalats, medför praktiskasvårigheter avstyrker hovrätten bestämt att det genomföres. Utredningen föreslår vidare alt staten skall åtaga sig ettgarantiansvar för motparts skyldighet att erlägga den del avrättegångskostnaden som utgör sökandens rätlshjälpsavgift, om denna ejöverstiger av basbeloppel. Är rättshjälpsavgiflen högre får sökanden påegen hand driva in avgiften. Detta system torde i och för sig vara till fördelför exekutionsväsendet som härigenom får vidgade möjligheler att avskrivaärenden. Däremot medför del pälagliga nackdelar för den myndighet som skallbesluta om återbelalningsskyldighelen. Utredningens förslag kommer enligthovrättens mening att medföra kostnadsökningar för rättshjälpen, dels direktgenom förluster i anledning av garantiåtagandel (av beräknade till 100000kr./år), dels genom merarbete vid domstolar och andra myndigheter. Hovrättenanser därför atl nuvarande syslem bör bibehållas men förenas med enbeslämmelse som möjliggör att enskilds krav på gottgörelse förrätlshjälpsavgift kan överlåtas pä den enskilde så snart ett indrivningsförsökmisslyckats. Härigenom skulle exekutionsväsendets önskemål kunna tillgodosesutan de påtalade svårigheterna för den beslutande myndigheten. Då möjlighelemaatt få ut ersättning i de fall ett indrivningsförsök misslyckats lorde vararinga, synes den föreslagna ordningen ej heller medföra nägra egentliganackdelar för den sökande. Rälishjälpen är nu organiserad så att de enskildarättshjälpsärendena från den första åtgärden med att lägga upp akten lill densista med att betala ut ersätiningen handläggs vid rättshjälpsnämnden.Däremellan kan många frågor uppkomma i ärendet, såsom exempelvis begäran om förskott,biträdesbyte, ersättning för utredning m, m. Nämnden beslutar i flertalet avdessa frågor. 1 viss utsträckning, såsom när allmän domstol fastställer biträdesersätlning,förekommer det atl annan myndighet fattar beslut i rättshjälpsärendet. I dessafall undertättas dock nämnden om beslutet. Nämnden sköter sluiregleringen ialla ärenden. I akten hos nämnden finns då uppgift om samtliga beslul som rörärendet. Det nuvarande systemet bygger således på alt ett ärende administrativthålls samman hos nämnden. Nämnderna har ett mycket stort antal ärenden.Härigenom har en hög specialisering kunnat uppnås. Ärendena handläggs till stordel av biträdespersonal. Ansökningama förgranskas och beslut förbereds avgranskningsbiträden. Flertalet slutregleringar ombesörjs i prakiiken av biträdespersonal.Koncentrationen av arbetsuppgifter till nämnderna ger Prop.1978/79:90 382 förutsättningar för en långt driven specialisering, sommedför atl arbetet kan bedrivas på ett rationellt sätt. Enligt kammarrättensbedömning kan rationaliseringsvinster egentligen uppnås endast i den mån som enny ordning innebär att vissa arbetsmoment kan avskaffas. Varje omfördelning av beslutsfunktionen inom systemetpåverkar de praktiska handläggningsrutinerna. Enligt kammarrättens uppfattningär det viktigt, när man överväger att överföra beslutsfunktioner frän rältshjälpsnämndtill annan myndighei, atl man inte ser endast lill var en uppgiftorganisatoriskt lämpligen hör hemma ulan även till vem som i praktiken kommeratl utföra uppgiften pä de myndigheter dil den överförs. Del kan exempelvisinte anses vara rationellt atl föra över uppgifier som uiförs avbiirädespersonal vid rättshjälpsnämnd till juristpersonal vid domstolama. Vidare måste man vid varje förändring noga överväga vilkeninverkan förändringen kan tänkas ha på samordningen mellan myndigheterna. exempel kan anföras det fall alt rätlshjälpsnämnden har beslutat om allmänrättshjälp och betalat ul förskott på biträdesersätlning samt talan sedanväcks vid domstol. Enligt utredningens förslag skall ärendet då slul-reglerasav domstolen. Om inte nämnden lämnar över sina handlingar, kommer domstolen attsakna kännedom om de ekonomiska förhållanden som angetts iansökningshandlingen. Sådan kännedom är nödvändig för alt domstolen skall kunnapröva frågan om rällshjälpsavgiften skall jämkas på grund av ändrade ekonomiskaförhållanden. Om biträdet förbiser sin skyldighet att uppge det förskott somhar utbetalats av rättshjälpsnämnden, kommer domstolen vidare att saknakännedom om förskottet. Härutöver är att märka alt arbetet med slutreglering avrättshjälpen uiförs nästan enbart av biirädespersonal vid nämnderna.Enligt förslaget skall de beräkningar som behövs för slutregleringen utföras avden domstol eller den myndighet som fastställer den slutliga ersättningen.Sifferuppgifterna skall anges i domen och kommer därmed att utgöra en integrerandedel av denna. Detta innebär atl de som dömer i saken även har alt svara för attuppgifierna i slutregleringsdelen är korrekta. För kammarrättens del innebärdetta atl tre domare lar ansvarei för och därmed blir skyldiga att kontrollerasifferuppgifterna, ett arbete som utförs av kontorsbiträden pårättshjälpsnämndema. Man kan i och för sig länka sig en lösning som innebär atlarbetet med slulregleringar även vid domslolarna utförs av biträdespersonal. Enförutsättning härför är alt slutregleringen inte skall flyta in i domen.