prop · G20311 · 1978-12-31 00:00:00 — När den sökte själv har tagit emot handlingenspelar därför formema för delgivningen mindre roll. Om här bortses frånsurrogatdelgivning och kungörelsedelgivning är således det grundläggande attden sökte tar emot en handling, inte att han genom delgivningskvitto eller påannat sätt bekräftar mottagandet. Frågan om delgivning har skett är i principföremål för fri bevisprövning. Att myndigheterna vid ordinär delgivning begärdelgivningskvitto eUer mottagningsbevis motiveras således inte av någotformkrav utan är ett sätt att smidigt skaffa bevisning om delgivningen. Delgivningbygger i första hand på att den som söks för delgivning tar emot handlingen. Ensådan frivillig medverkan kan påräknas. I 19 § andra stycket DLföreskrivs därför att vid särskild postdelgivning och stämningsmannadelgivningdelgivning skaU anses ha skett även om den som söks för delgivning vägrar attta emot handlingen. Ytterligare möjligheter att genomföra delgivning när densökte inte viU samarbeta finns, som tidigare nämnts, i bestämmelsema omkungörelsedelgivning. 1 19§ tredje stycket DL ges regler om när delgivning skall anses ha skett vid bl.a. surrogat- och kungörelsedelgivning. Vidordinär delgivning och särskild postdelgivning ankommer bestyret meddelgivningama på personal som är anställd vid den handläggande myndigheten ochvid postverket. Vid stämningsmannadelgivning anlitas däremot som regel personalsom inte tillhör myndigheten eUer postverket. Omman bortser från den betydande mängd stämningsmannadelgiv-ningar som i denexekutiva verksamheten utförs av personal knuten tUl kronofogdemyndigheterna,utförs stämningsmannadelgivningar på begäran av myndighet så gott somuteslutande antingen av personal som är anstäUd inom polisväsendet eller avfritidsarbetande, särskilt förordnade stämningsmän, som får ersättning avmyndighetema för varje uppdrag de utför. Polismyndigheterna svarar för denövervägande delen (av de uppskattningsvis 400000 uppdragen). Inompolismyndigheterna utförs de flesta uppdragen av icke polisutbildadedelgivningsmän som finns dels vid delgivningscentralema i de tre störstapolisdistrikten, dels i vissa andra större polisdistrikt. Endast i mindreutsträckning används polismän för delgivningsuppdrag. Prop.1978/79:11 14 Personalenvid delgivningscentralema har inte bestämd arbetstid utan verkställer uppdragenvid den tid scm bedöms lämpligast för att delgivningen skall lyckas.Delgivningsmännen i övriga distrikt har däremot bestämd arbetstid. Viddelgivningscentralema tillämpas fast grandarvode jämte vissprestationsersättning. I övriga polisdistrikt utgår fast lön enligtbefordringsgång 1 C. Resekostnader ersätts särskilt. Delgivningsuppdrag,som särskilt lorordnad stämningsman utför på begäran av myndighet, ersättsenligt kungörelsen (1972:792) om ersättning för vissa delgivningar m. (ändrad 1974:402) med f. n. för varje person som söks för delgivning.Dessutom utgår resekostnadsersättning och traktamente enligt aUmänna resereglementet (1952:735). Ersättningarna utanordnas från andra huvudtitelnsförslagsanslag "E4. Ersättning åt vittnen m. av den myndighet somhar begärt delgivningen. Vadnu sagts gäller stämningsmannadelgivning på begäran av myndighet. Någonreglering av ersättningen när stämningsman anlitas av enskild utan förmedlingav myndighet finns inte. Det är också osäkert hur stort antalet sådanaprivatuppdrag är. Om myndighet medverkar i delgivning som begärs av enskild kandock ersättning utgå enligt expeditionskungörelsen (1964:618). För bevis omdelgivning som särskUt begärs eller om hinder mot sådan delgivning tas såledesut expeditionsavgift med . (avdelning III i avgiftslistan). Redankort tid efter DL:s tillkomst framfördes särskilt från de allmänna domstolama flera anmärkningar mot delgivningsförfarandet inte minst i fråga omstämningsmannadelgivningarna. Mot bakgrund av de stora effektivitetsförlusterför domstolarna som misslyckade delgivnings-försök innebär och de storakostnader som delgivningsförfarandet våUar det allmänna tillsattesdelgivningsutredningen (Ju 1972:10) för att göra en teknisk översyn avdelgivningsbestämmelsema. Särskild uppmärksamhet skuUe ägnas åt organisatoriskafrågor, däribland även organisationen av delgivningscentralema i ,och . Delgivningsutredningenavlämnade delbetänkandet (Ds Ju 1974:15) Förenklad delgivningoch sitt slutbetänkande (Ds Ju 1975:19) Förenklad delgivning 2Delgivningscentralema. betänkande föreslog delgivningsutredningen ändringar i RB, DL och DK.Ändringsförslagen syft.ide framför allt till en ökad satsning på ordinärdelgivning, i första hand med vanligt brev eller bud. Delgivnings-formensärskild postdelgivning föreslogs slopad. Stämningsmännens arbete bordeinriktas på de mest kvalificerade fallen och föratsättningarna för att fåtillgripa stämningsmannadelgivning borde skärpas. Stämningsmannaverksamhetenskulle få en samlad arbetsledning genom att administra- Prop.1978/79:11 15 tivtknytas tiU polisväsendet. Polismyndigheterna skulle överta länsstyrelsemasuppgift att förordna stämningsmän. Polisutbildad personal borde liksom hittillsendast undantagsvis befatta sig med delgivningsarbete. Delgivningsutredningensslutbetänkande avsåg i första hand organisationen av delgivningscentralema iStockholm, och . a. föreslogs att den nuvarandedistriktsindelningen vid delgivningscentralernas stämningsmanna- ochspaningssektioncr skulle slopas och personalen sammanföras i arbetsgrapper.Utredningen föreslog även en omprövning av det nuvarandeprestationslönesystemet för stämningsmännen vid centralerna. 2.2.2Departementspromemorian (Ds Ju 1978:2) Delgivning betänkanden hade remissbehandlats och i sina huvuddragfått ett gynnsamt mottagande fick i uppdrag att närmarestudera de organisatoriska frågorna i fråga om delgiv-ningsverksamheten.Statskonsult redovisade sitt arbete i en slutrapport . Medutgångspunkt från delgivningsutredningens betänkanden och remissyttrandena ochmed beaktande av har inom justitiedepartementetutarbetats promemorian (Ds Ju 1978: 2) Delgivning. Ipromemorian föreslås i likhet med vad som föreslogs av delgivningsutredningen- en ökad satsning på de ordinära delgivningsformema. En rad oUka åtgärderanges som är ägnade att göra framför allt brevdelgivningen effektivare. Densärskilda postdelgivningen föreslås kvarstå men skall få utnyttjas endast av deallmänna domstolama och de allmänna förvaltningsdomstolarna. En viss skärpningföratsätts i användningen av stämningsmannadelgivning. Uppgiften att förordnastämningsmän flyttas över från länsstyrelserna till polismyndigheterna. Ävenvissa andra ändringar i DL föreslås, bl. a. en särskild presumtionsregel förfall när kvitterad postförsändelse hämtas av bud. Dennuvarande ovillkorliga rätten för part att själv ombesöija delgivning i bl. a.lagsökningsmål föreslås utgå och ersättas av den allmänna regeln i DL, enligtvilken sådana s. k. partsdelgivningar får ske om myndigheten finner detlämpligt. Föratt en delgivning som utförs av stämningsman skall räknas somstämningsmannadelgivning föratsätts att den har utförts i tjänsten. De nuvarandeprivata stämningsmannauppdragen skall således föras in underpolismyndigheterna. Denna del av verksamheten föratsätts täckas av avgifterenligt självkostnadsprincipen. Promemorianinnehåller även förslag till en ny delgivningsförordning (DF). Dennya ordningen föreslås träda i kraft . Prop.1978/79:11 16 föreslås att den centrala ledningen och uppföljningenav stämningsmannaverksamheten läggs på RPS och att ansvaret för utförande avstämningsmannadelgivningar skall ankomma på de lokala polismyndigheterna. Fördelgivningscentralema i , och foreslås en nyorganisation, enligt vilken stämningsmännen delas in i fåltgrupper om 5-9 manunder ledning av en grappchef skall finnas grupper för spaning ochadministration. Varje central skall ledas av en sektionschef som - i Stockholmoch - vid sin sida skall ha en biträdfmde sektionschef Statskonsultutgår från att det i fortsättningen skall finnas såväl anställda som särskihförordnade stämningsmän knutna tUl polismyndighetema. För den anställdapersonalen räknar man med reglerad arbetstid och månadslön, dvs. attprestationslönesystemet vid delgivningscentralema avskaffas. För övrigastämningsmän föratsätts ersättning utgå från ett av RPS disponeratförslagsanslag. Frågan om hur ersättningen skall bestämmas i dessa fall håUsdock öppen. Närdet gäller dimensioneringen av personalresurserna föreslår enökning från 145 till . Mer än häUten av ökningen faller pådelgivningscentralema. Ökningen i övrigt har inte fördelats på de enskUdapolisdistrikten. rekommenderar också en satsning på utbildning avstämningsmännen. Bestämmelsemaom delgivning är ett viktigt inslag i vår rättsordning. Syftet medbestämmelsema är bl. a. att garantera att ingen döms ohörd eller ovetandedrabbas av ingripande rättsverkningar. De är alltså i första hand uppställda irättssäkerhetens intresse. får delgivningsreglerna inte utformas såatt de hindrar eller väsentligt försvårar rättegångar och andra rättsligaförfaranden. Det är alltså angeläget att delgivningsverk-samheten inte blirmera komplicerad och kostnadskrävande än nödvändigt. Degällande reglerna om delgivning är enligt min mening i allt väsentligt välavvägda. Den kritik som har framförts har mera gäUt detaljerna än de bärandeprinciperna i delgivningslagstiftningen. Detta kan dock inte undanskymma attsvårigheterna att genomföra delgivningar har ökat starkt . Ivåra tingsrätter har ett växande antal förhandlingar måst ställas in därför attparter och andra som skaU infinna sig inte har kunnat delges kallelse. Eftersomtingsrätternas verksamhet i så hög grad präglas av muntliga förhandlingarmedför de inställda målen att domstolsväsendets resurser utnyttjas dåligt.Avsevärda kostnader och olägenheter uppstår såväl för staten som för deenskilda. Det är knappast en överdrift att 1978/79:11 17 sägaatt delgivningssvårighetema f. n. är det största effektivitetsproblemet i våratingsrätter. Problemetär emellertid inte begränsat till tingsrätterna. Även andra domstolar ochmyndigheter har olägenhet av att deras ärenden inte kan avgöras med önskvärdsnabbhet. Alltför stora balanser av oavgjorda ärenden gör arbetet tungrott. 1bevisfrågor är det av vikt att bevisupptagningen sker i nära anslutning tUl degjorda iakttagelserna. I förhållandet mellan enskilda är det väsentligt attparter inte lider rättsförlust därför att rättmätiga krav inte kan realiseras itid. Över huvud taget är det angeläget att mål och ärenden avgörs så snart sommöjligt. Detta gör sig med särskild styrka gällande i fråga om brottmålen, därdet från flera synpunkter är viktigt att den tidrymd som förflyter mellan brottoch brottspåföljd är så kort som möjligt. Förslageni den nu föreliggande departementspromemorian syftar till ett bättreutnyttjande av de ordinära delgivningssätten, framför allt brevdelgivningen.Samtidigt föreslås att stämningsmannaverksamheten ges en mer effektivorganisation genom att den administrativt knyts till polisväsendet. Dessagrundläggande förslag har vunnit så gott som fullständig anslutning underremissbehandlingen. Även jag anser att förslagen är lämpliga som medel attkomma till rätta med de nuvarande svårighetema. I allt väsentligt innebärförslagen att man fullföljer de tankar som DL bygger på. Den föreslagnaomorganisationen av stämningsmannaverksamheten är visserligen en principielltviktig ändring. Eftersom huvudparten av stämningsmannadelgivningarna redanutförs av personal som är anställd inom polisväsendet är emellertid denföreslagna omorganisationen i realiteten att se som ett fullföljande av enpågående utveckling. Det sagda innebär att de författningsändringar som jagämnar föreslå blir förhållandevis begränsade. Icke desto mindre är jagövertygad om att ett genomförande av förslagen skall leda tiU en meraändamålsenlig hantering av delgivningsären-dena tiU gagn för myndigheternalikaväl som för de enskilda. Idet följande redovisar jag mina stäUningstaganden i anslutning tiU dendelgivningsform som närmast berörs. I särskilda avsnitt behandlar jag även des. k. partsdelgivningama samt den rättsliga innebörden av att delgivningsförsändelseutkvitteras med stöd av postfullmakt. 2.4Ordinär delgivning (3 § första stycket DL) Detdelgivningssätt som enligt departementspromemorian bäst uppfyller de krav sombör ställas på ett biUigt, snabbt, diskret och effektivt delgivningsförfarandeär brevdelgivning, dvs. delgivning genom vanligt brev med begäran omdelgivningskvitto. Vad gäller kostnadsaspekten understryks attbrevdelgivningen är överlägset biUigast. Normalkostnaden för brevdelgivning ärf n. bara . Prop.1978/79:11 18 semed mottagningsbevis kostar . , särskild postdelgivning . 40öre och stämningsmannadelgivning i genomsnitt . Vid brevdelgivning kanman snabbt nå den sökte på ett sätt som är bekvämt och diskret för denne ochfår genom delgivningskvittot en garanti för att handlingen har nått fram tillhonom. Vid valet av delgivningssätt bör därför enligt promemorianbrevdelgivning komma i första rummet. Uppfattningenatt brevdelgivningen bör komma i första rummet vid valet av delgivningssättdelas av huvudparten av de remissinstanser som har berört frågan. Hit hör JK,RÄ, , postverket, , rättegångsutredningen, och kommunförbundet. i sätter dock ifråga om förslaget att brevdelgivning skall vara det normala institutetverkligen är realistiskt. Övervägande antalet delgivningar avser ett kraveller ett yrkande mot mottagaren. Man synes inte kunna hoppas på att institutetskall fungera tillfredsställande ens med den allra intensivaste propaganda. fall på vissa områden är det sålunda enligt nödvändigt medett mera formeUt förfarande. Föregen del viU jag betona de stora fördelar som brevdelgivningen erbjuder myndighetemaoch de enskilda. Rätt använd är brevdelgivningen i det helt övervägande Emtaletfall det både snabbaste och effektivaste del-givningssättet. Delgivningskvittotutgör ett tUlförlitiigt bevis för att den sökte är delgiven de handlingar hanhar kvitterat. Kostnadsmässigt ställer sig brevdelgivningen betydligtfördelaktigare än andra delgivningsformer. Väsentligt är också attbrevdelgivningen är ett odramatiskt och diskret sätt för myndighetema att fåkontakt med dem som skall delges. Den är också bekväm för den enskilde genomatt dennes medverkan inskränker sig till att fyUa i delgivningskvittot ochlägga försändelsen i närmaste brevlåda. Jagansluter mig därför till promemorians uppfattning att brevdelgivning bör kommai första hand vid valet av delgivningssätt. Detta stämmer väl överens med DL:sförarbeten och med nuvarande lydelse av DL och DK och kräver inte i sig någraförfattningsändringar. Enrad åtgärder föreslås för att göri brevdelgivningen effektivare. a. betonasvikten av en god planering och framförhållning i myndighetemas arbete. Av stortvärde är också rutiner för att påminna den sökte om att han skall sändatillbaka delgivningskvittot till myndigheten, bifogande av svarskuvert fördelgivningskvitto, tUlgång till adress- och identifikationsuppgifterbeträffande den sökte och en lämplig utformning av delgivnings-kvittona ochandra handlingar i språkligt och typografiskt hänseende. I detta sammanhangsätts också i fråga om man inte borde utvidga systemet att på stämningar ochkallelser ange viss tjänsteman vid myndigheten som den sökte kan kontakta.Försök härmed skulle kunna vara av värde främst vid de allmänna domstolama ochvid åklagarmyndighetema, där de kunde ha effekt för strafföreläggandena. Enöversyn och begränsning av den nuvarande blankettfloran på delgivningsområdetförordas. föreslås överta uppgiften att faststälhidelgivningsformulär. 1978/79:11 19 Huvudpartenav promemorieförslagen i fråga om brevdelgivningen gäller bestämmelser i dendelgivningsförordning (DF), som avses ersätta den nuvarande DK. 1 3 § DLföreslås endast att - på sätt redah skett i DK -ordet delgivningserkännandebyts ut mot delgivningskvitto. Ordet delgivningserkännande har nämligen,framhålls det i promemorian, ibland uppfattats som ett erkännande i självasaken och inte som en enkel bekräftelse att man har tagit emot översändahandlingar. Vadförst gäller förslaget att ordet delgivningserkännande i 3 § DL byts ut mot detmindre dubbeltydiga ordet delgivningskvitto har detta närmare kommenteratsendast av RÄ, som sätter i fråga om inte i stäUet beteckningenmottagningsbevis borde användas. Enligt RÄ kan man inte missförstå vad sommenas med mottagningsbevis. Man skulle därmed få samma beteckning som vidrekommenderad försändelse med mottagningsbevis. RÄ:sförslag syftar till en i och för sig önskvärd enhetlighet. Uttrycketdelgivningskvitto har emellertid nu vunnit insteg. Någon olägenhet torde inte ipraktiken uppkomma av att man för de rekommenderade försändel-sema, som följerallmänna postala bestämmelser, använder ett annat uttryck. Jag förordar därföratt promemorieförslaget följs på denna punkt. Medden positiva inställning jag har tiU brevdelgivningen finner jag detsjälvfallet angeläget att alla möjligheter tas till vara för att göra detta delgivningssättså effektivt som möjligt. Härigenom får man i motsvarande mån en avlastning avde dyrare och mera kvalificerade delgivningsformer-na. Vad som har föreslagitsi promemorian i detta hänseende har i allmänhet vunnit remissinstansemasgillande. Förslagen kräver inga lagstiftningsåtgärder. I den månförfattningsreglering behövs kan den göras i DF eller annan förordning. Medhänsyn till den vikt jag fäster vid att brevdelgivningen fungerar väl villjagemellertid närmare kommentera en del punkter. Redani DL:s förarbeten påpekas att brevdelgivningen för att ha god effektförutsätter att delgivningsförsändelsema skickas ut . Betydelsen aven god planering och framförhållning i myndighetemas arbete understryks ocksåav flera remissinstanser. Den i promemorian förordade ordningen att sända utkallelse till muntlig förhandling minst en månad i förväg anses i allmänhetvara en lämplig målsättning. Någraremissinstanser anmärker dock att olika omständigheter kan rubba denursprungliga planläggningen. a. nämns att utrymme måste lämnas förförtursmål, t. ex. mål mot häktade, att utsatta mål kan behöva ställas in ochatt planerade förtursmål inte blir klara till förhandling. För de mål som dåsätts in i stället blir tiden för delgivning med nödvändighet ganska kort. Enpart kan också före huvudförhandlingen åberopa ett vittne som måstekallas. Vad särskilt gäller tvistemål anser domareförbundet att muntligförberedelse som regel bör håUas tidigare än efter talans väckande.Enligt förbundet bör domstolama inte bindas av några stela regler omdelgivningsfrister utan ha frihet att, med beaktande av olika intressen,bestämma hur delgivningen skall ske. Prop.1978/79:11 20 Föregen del villjag understryka att den i promemorian skisserade tidtabellen intebör ses som några bindande anvisningar utan som ett riktmärke för att få så godeffekt som möjligt av brevdelningen och - när den trots allt misslyckas -övriga delgivningsformer. När det gäller mål med häktade eller ungdomarframgår redan av kigstiftningen att kallelserna måste ske med kortare varsel.Remissinstanserna har nämnt också några andra situationer där man kan tänkasig kortare frister. Jag vUI också understryka att det är av stort intresse attmyndighetemas arbetskapacitet utnyttjas effektivt, något som kan leda tillkortare kallelsetider. Jag vUl emellertid betona att delgivningen inte får skeså före förhandlingen att den kallade inte får det rådram som i delenskilda fallet kan anses skäligt. I de fall det övervägs att sätta ut ett måltill förhandling med kort varsel kan det finnas anledning att telefonledes takontakt med den som skall infinna sig och komma överens om inställelse. De ipromemorian förordade påminnelserutinerna när delgivningskvittot inteåterställs till myndigheten tillstyrks överlag av de remissinstanser somsärskilt har yttrat sig på denna punkt. Ett i promemorian framfört förslag attpå kvittot sätta ut ett bestämt datum då det skall vara återsänt till myndighetenbedöms dock på domstolshåll som mindre lämpligt. Föregen del ser jag det som värdefullt om man kan förbättra brevdelgivningengenom olika påminnelserutiner. Särskilt vid kallelser till muntlig förhandlingär det viktigt att myndigheten snabbt får bekräftat om deft sökte har nåtts avkallelsen. Resultatet av brevdelgivningen bör därför undersökas tämligenomgående efter det att försändelserna har skickats ut så att, om så behövs,påminnelseåtgärder och mera kvalificerade delgivningsför-sök hinns med. Attvänta med att kontrollera hur brevdelgivningen har lyckats tills endast någradagar återstår till förhandlingen bör inte förekomma. Har delgivningskvittotinte skickats tillbaka bör - i förekommande faU efter adresskontroll - enlämpligt utformad, förtryckt påminnelseblankett skickas till den sökte,eventuellt tillsammans med ett nytt delgivningskvitto. Endast i ett mindreantal faU bör det vara nödvändigt att ta kontakt per telefon för att förmå densökte att återställa delgivningskvittot. Frågan om man på delgivningskvittotbör sätta ul viss dag då det bör vara återsänt till myndigheten blir mindrebetydelsefull om man ändå skapar lämpliga rutiner för att bevaka hurdelgivningama lyckas. Förresultatet av brevdelgivningen är det självfallet väsentligt att myndigheternahar tUlgång till korrekta och fullständiga person- och adressuppgifter. Densom anhängiggör ett mål eller ärende har att själv medverka härtill. Avbetydelse är - som framhålls i promemorian och bl. a. tingsrättsyttrande - att uppgift lämnas om den söktes personnummer, vilket väsentligtunderlättar adressefterforskningen. Jag anser det emellertid inte lämpligt atti detta sammanhang ta upp frågan om processuella sanktioner mot den som lämnarofullständiga uppgifter. Den som brister i detta avseende måste emellertidfinna sig i att hans mål eller ärende får stå tiUbaka för andra, däruppgifterna är fullständiga. 1978/79:11 21 Ipromemorian förutsätts, som tidigare berörts, att får tilluppgift att fastställa de formulär som behövs för delgivningsverksamhe-ten ochatt man i samband därmed ser över delgivningsblankettemas typografiska ochspråkliga utformning. Det betonas att också utformningen av kallelser och andrahandlingar som delges har betydelse för delgivnings-verksamheten och att enöversyn också av sådana blanketter kan vara av värde. Dessa synpunkter harbiträtts av samtliga remissinstanser som yttrat sig på denna punkt. Stockholmstingsrätt finner det mycket angeläget med en allmän översyn av samtligaförekommande blanketter med uppmärksamheten riktad på läsarens situation.Innehållet måste bli begripligt för envar. För den som inte behärskar svenskabör det enligt tingsrätten finnas en översättning att tillgå på ett för honombegripligt språk, helst modersmålet. Även rättegångsutredningen betonar attblanketterna bör utformas så att de är begripliga för envar. När det gäUerutländska medborgare kan det enligt utredningen sättas i fråga om man inteförsöksvis borde införa en ratin att med t. ex. stämning och kallelse ibrottmål skicka en informationsskrift på den söktes språk. En sådan ordningtorde öka föratsättningama för att den delgivne friviUigt medverkar i detaktuella ärendet. Utredningen räknar också med att man kan uppnå förbättringarom man skickar med en översättning av den handling som skall delges. Det kanockså vara psykologiskt lämpligt att på kallelser etc. ange en vissdomstolstjänsteman som den sökte vid behov kan kontakta. En personlig och merodramatisk kontakt med domstolen har erfarenhetsmässigt i många fall enpositiv effekt på viljan att frivUligt medverka i ett domstolsförfarande,framhåller utredningen. Ävenjag finner det angeläget att den språkliga och typografiska utformningen avolika blanketter ses över. Målsättningen bör vara att ge blanket-tema enutformning som är så lättförståelig som möjligt för vaije mottagare och som kanpositivt påverka den enskildes vilja att frivilligt medverka inte bara viddelgivningen utan också i det rättsliga förfarande som har föranlettdelgivningen.