prop · G203183 · 1978-12-31 00:00:00 — LRF: Det kan till en början konstateras atl kommittén inteföreslagil någon ändring i den grundläggande principen alt vid upplåtelse tillny artendaior avlalsfrihel beiräffande arrendeavgiftens storlek skall gälla.LRF har ingen erinran häremol. Den av kommittén redovisade ulredningenangående priserna för arrendeupplålelser visar ej heller ett sädanl resullaiall en prisreglering måsle anses erforderlig. Prisreglering av arrendeavgifternaskulle medföra stora kostnader då det mäsle förutsättas alt nägon statligmyndighei mäsle handha kontrollen av prisregleringen. Tanken på prisregleringavvisas därför av LRF. I olika sammanhang har kritik riklals mol det inomarrendeområdet förekommande anbudsförfarandei. Kommittén har konstaterat atlanbudsförfarande förekommer även utanför arrendeomrädel. Med hänsyn till altefterfrågan f n. är mycket stor pä arrenden blir skaran av anbudsgivare oftabelydande. Utslagsgivande för vem som får arrendet blir därvid ofta storlekenpå den erbjudna avgiften, men man mäsle förutsätta all en normalt akisamjordägare även beaktar andra fakiorer än artendeavgiften. Jordägaren gör ju iregel även en personbedömning. Det avgörande intresset, om jordägaren anläggerell långsiktsperspektiv på sin faslighet, mäsle vara all garantera gärdensfortsatta utveckling och rikliga skötsel. Anbudsförfarandet kan därför ocksåses som ell säll för jordägaren all införskaffa sig informaiion om depresumliva artendaiorer som är intresserade av artendel. Del avgörande ikriiiken mot anbudsförfarandet är alt arrendeavgiftens nivå ofta blir hög pågrund av den stora efterfrågan. Ett genomförande av kommitténs förslag rörandegrundprinciperna för avgiftsbestäm- Prop.1978/79:183 92 ning vid förlängning av avtal medför dock all alltför högaavgifter härrörande frän anbud inle längre lillåls påverka avgiftsbesiämningenvid förlängning. De ogynnsamma effekierna av anbudsförfarandei bör kunnamotverkas pä annal säll än genom lagsiiftning. är främsi en informationsfråga.LRF finner säledes kommitténs slåndpunklslagande atl lagstiftning motanbudsförfarandet ej bör komma lill siånd lämpligi. Vid förlängning av arrendeavial har del hittillsvarandesysiemel alt besiämma avgifterna efter i första hand radandemarknadsförhållanden visal brisler, vilket för övrigi framgär av kommitténsullalande. LRF tillstyrker därför den föreslagna principen all anpassaarrendeavgifien lill arrendeslällels avkaslningsförmäga. Härvid bör delgrundläggande vara den avkastning som en normalt duglig jordbrukare bör kunnaerhålla med en driftsinriklning som inle kan bedömas som olämplig förarrendeslällel i fråga. All i praktiken göra en avkaslninesvärdering är dockförenal med belydande svårigheler. Någon enhellig och allmäni använd metod föravkasl-ningsvärdering av jordbruk finns inle. Svårigheterna har sin grund i bl.a. att de flesta i värderingen ingående faktorer är variabla. Resullalei blir ihög grad beroende av den viki och belydelse som i del enskilda fallet tillmålsolika fakiorer som är avgörande vid bedömningen av eii arrendeställesavkaslningsvärde. Exempel härpå är markförhållandena säsom arrondering,dikningsförhållande, stenförekomst och växlnäringslillslånd. Även klimatet ären vikiig fakior. Samtliga dessa fakiorer påverkar såväl avkastningsnivån somsäkerheten i skördar och brukningskoslnader. Avgörande betydelse har äveninvesleringar på fasiighelen såsom byggnadernas ändamålsenlighei saml behoveiav forllöpande underhäll. Bedömningen måsle också omfatta bostädernasomfallning, siandard och belägenhet. För fastighetens värde är även väg- ochiransporlkosinader av belydelse. Serviiut och andra belastningar måste beakias.Hänsyn mäsle vidare las lill avialels innehåll i övrigi. Om en avkastningsvärdering skall bli meningsfull måstesäledes noggranl anges och preciseras under vilka förutsättningar den ärutförd. I praktiken utgår man ofta frän befinlliga drifts- och bokföringsdala.Värderingen blir härigenom beroende av den enskilde brukarens kvalifikationer.I ett arrende kan ingå betydande investeringar i byggnader och anläggningarsom utförts av arrendatorn och som utgör en väsenilig del i underlaget föravkastningsvärderingen. När det gäller atl bestämma arrendeavgiften måsle deltaförhållande beaktas. Ofta används i värderingssammanhang vissa schablonvärden,t.ex. Normalt ligger kosinaden förunderhållet på arrendatorn men kan i många fall även belasla jordägaren, vilkelbör beakias i värderingen. LRF vill med hänsyn lill den stora osäkerheten vidavkastningsvärdering understryka kommitténs uttalande, att del endast iundantagsfall bör bli fräga om all genomföra detaljerade ekonomiskaavkastningskalkyler. Det är av iniresse både för jordägare och arrendalor ochför ett varaktigt samarbete dem emellan alt söka finna den riktiga avvägningenav arrendeavgiften med hänsyn till arrendeställels normala avkastningsförmåga.Den av kommittén redovisade s.k. HUV-meloden kan därvid - med beakiande av vadovan sagls - vara ell hjälpmedel bland andra, främst i mera homogenajordbruksområden. Den enbart kan dock inte användas för beslämning avarrendeavgifien. Del bör vara en uppgift för intresseorganisationerna allulveckla värderingsmetoder som pä ell enklare sätl kan användas i dettasammahang. Prop.1978/79:183 93 Vissa problem kan uppstä vid anpassning mellanavlalsfrihel vid nyupp-lälelse och avgiftsbeslämning vid förlängningen dä dennaskall ske efter avkaslningsförmägan pä arrendeställel. Har avgiften vidnyupplälelse salts hög och kanske ocksä indexreglerals, kan vid prövning avavgiftens storlek vid förlängning den situationen inlräffa, att den gällandeavgiften är högre än vad den skulle bli genom tillämpning avavkaslningsprincipen. Då parlema frän början varil överens om avgiften kan,naturligtvis jordägaren i ett sådant läge lycka all hans ställning försämras,om arrendenämnden besiämmer avgiften efter arrendeställets avkaslningsförmäga.LRF anser dock att hinder mol ell sädanl förfarande ej bör föreligga. Kännedom omall avgiften vid en förlängning kan komma all granskas enligt avkastningsprincipenbör vid nyupplåtelse ha en preventiv verkan mol för höga avgifter. LRF föruisätter att arrendenämnderna genom sinsammansättning, allmänna erfarenhel och sakkunskap har kompelens att molbakgrund av framtagna fakla avgöra vad som är en skälig arrendeavgift. Med nu gjorda påpekanden ansluler sig LRF lill kommitténsförslag alt arrendeavgifien skall beslämmas till belopp som med hänsyn tillarrendeställels avkastningsförmåga, arrendeavtalels innehåll ochomsländighelerna i övrigi är att anse som skäligt. Skogs- och lanuirhetsgivureförbundei: Förbundet kanbeiräffande frågan om ariendeavgiftens sioriek i allt väsentligt ansluta sigtill de synpunkter som LRF framfört pä kommitténs förslag i denna del. : I likhet med kommitténfinner förbundet besillningsskyddel vara av ringa värde för arrendalorn, omjordägarens förslag till nya arrendevillkor vid förnyelse av arrendetiden, ärsådana atl de absolut inle kan accepleras av arrendalorn. Jordägaren kan julänkas anföra sådana villkor för alt fä möjlighel tiil självinträde ellerkanske bli av med en mindre önskvärd arrendator. Förbundet ansluter sig till arrendelagskommitlénsuppfattning beiräffan de frihel för jordägare och arrendator atl överenskomma om arrendepriset vid nyarrendering.-- Kommittén anser alt arrendalorns besittningsskydd i nägonmån bör förslärkas. Förbundel lillsiyrker även della, men vill i sammanhangetframhälla all ur allmän samhäUssynpunkt bör del finnas ell slorl iniresse avhur joiden brukas. Förbundet släller sig därför kriliskl mol de delar avutredningen, där del enbart lalas om familjejordbruk. Enligt förbundelsuppfattning är del inle självklart att familjejordbruket ärden mest effekiivaföretagsformen för jordbruksdrift i värt land. Förbundel vill dessutom påpekaatl flera arrendeställen är av sädan storlek atl arrendalorn har en eller fleraanslällda. Mol den bakgrunden är del nalurligt all förbundel slödjer ell försiärkibesittningsskydd för arrendalorerna. Förbundel vill framhälla vikten av attäven för arrendatorer underlätta möjligheten att skaffa lillskottsmark för attfå bärkraftigare driflsenheler. En akliv mark-polilik från lanlbruksnämndernassida, när del gäller slruklurralionaliseringen kan ge ytterligare möjligheleralt förslärka arrendalorns bruknings-underlag. Advokaisamfundei: Samfundel lar inte ställning till denkontroversiella frägan huruvida avgiften skall bestämmas med hänsyn lillavkastningen eller marknadsvärdei. Uppenbarligen uppkommer problem - ålminsioneövergångsvis - om avkaslningsvärdel och marknadsvärdei ligger på olika nivå. Del är vid tillämpningen av den av kommittén förordadeavkastnings- Prop.1978/79:183 94 principen av stor vikt att bedömningen - som kommitténunderstryker -sker utifrän vad som enligt bedömarnas uppfattning kan antas varaarrendeställets nomala avkaslningsförmäga vid lämpligaste driftsinriktning ien kunnig jordbrukares hand. Uppgifter om den sittande brukarens resultat färaldrig vara mer än ett led i denna bedömning. Skulle den sillande brukarensresultat fälla avgörandel, får den driftige jordbrukaren en lyngre avgift änden som lyckas sämre liksom jordägarens berättigade iniresse blir lidande avarrendalorns mindre goda skötsel. Att vid bedömningen förlita sig på debedömandes erfarenhel och omdöme lorde vid avkastningsprincipen inle medförastörre risk än vid tillämpningen av marknadsprincipen. Eftersom man vid densenare praktiskt taget aldrig kunnat förebringa tillfredsställandejämförelsematerial (, Arrendeavgifter, s. 23), har desslillämpning i realileien inneburil all arrendenämnder och faslighelsdomstolarutan tillfredsställande bevisning gjort på allmän erfarenhel grundadebedömningar av arrendenivän. Samfundel föruisäiier atl bland omsländigheier somskall beakias vid avgiftsbestämningen ingår särskilt bostadens och övrigabyggnaders standard. Om en arrendefaslighets avkastningsförmåga somjordbruksfastighet skall besiämma arrendeavgiften, måste emellerlid sammavärderingsgrund bli avgörande för jordägarens skyldigheter mol del allmänna.Jordägaren bör inte kunna försättas i del läget alt han inte har laglig rätllill högre inläkt än som svarar mol avkastningsförmågan men samiidigi åläggs skatl-skyldigheli förhållande till det ofta väsentligt högre saluvärdet. Ett sådant förhållandelöser inle nägoi problem. Det endasl vällrar över del icke önskvärdamarknadsinflyiandets börda från arrendators- lill jordägarsidan. Här föreliggerpåtaglig risk för en negativ inverkan på arrendeutbudet, efiersom jordägare medmöjlighel lill själviniräde måsle se del som rikligl alt genom självinträdeförsöka lillgodogöra sig företagarvinsten till utjämning av den nu påpekadeojämnheten. Enligt samfundets mening bör ell sådant självinträde bloll sällankunna anses obilligl mol arrendalorn. Kommittén berör det vid publika arrenden och godsarrendenvanliga läget all arrendalorn nedlagt betydande koslnader på arrendestället. Kom mittén uttalar att även för dessa fall skall normal avkastningsförmåga vara vägledande för avgiftsbestämningen saml alt del fär ankomma på rättsiill- lämpningen att avgöra de särskilda frågor som härvid kan komma att bli aktuella. Försia ledet i detla kommitténs uttalande torde kunna medföra del missförståndet atl avgiften skall bestämmas efter avkaslningsförmägan hos arrendestället i befintligt skick, dvs. inklusive arrendatorns investe ringar. En sådan utgångspunkt synes inte vara godtagbar. Det andra ledet synes förbise atl avgiftsfrägor blott kan föras lill fastighetsdomstol. Då arrenderätten saknar prejudikatsinstans, är det varken lämpligt eller ge nomförbart all överlämna väsentliga frågor till rättstillämpningen. Proble mel är redan nu av belydande omfallning och kommer atl öka i aklualilet. Del bör därför ankomma på lagstiftaren atl göra vägledande uttalande. Samfundet tillstyrker att avkastningsvärdet fastställs medutgångspunkt främsi från vad som anses vara normal avkaslningsförmäga förslället. Detta lämnar öppel för arrendalorn all pröva specialodlingar som harbälire avkaslningsmöjligheier och atl göra "exlra" förijänsl pä säsäll. Besiämmer man avgiften med beaktande av möjlighel lill speciell risktagningoch vinsichansning, binder man emellertid driflsinrikiningen på ell säll somarrendalorn knappasl kan anses ha grund all acceplera. Det lorde numera höralill god sed i arrendeförhällanden all ularrendering sker med fribrukningsrätt. Prop.1978/79:183 95 Kommittén rekommenderar all arrendenämnden ex officioinhämlar yttrande frän lanibruksnämnd eller annan sakkunnig, om parterna inleförebringar lillräckligi malerial om avkaslningsförmägan. Samfundel villrekommendera all man begränsar detta lill all nämnden pä parts begäran menefter egel avgörande fär beslula huruvida yllrande skall inhämias. Del bör avkosinadsskäl bero i förslå hand pä pari om sakkunnigyilrande skall inhämias.Även i de fall där del är nämnden som skaffar sakkunnigmalerial lorde dettaullösa molbevisande uiialanden från parterna, och därmed förändrar den pälekmannaerfarenhelen och -omdömel grundade nämndförhandlingen såväl karaklärsom koslnadsläge för parterna. föreningsbankers förbund: genomförande avförslagei lorde få lill följd en lugnare prisulveckling på arrendeomrädel,vilkel i sin lur innebären ökal besittningsskydd för arrendalorerna. Förbundellillsiyrker de föreslagna ändringarna men ansluler sig ocksä lill demodifierande synpunkier på förslagei som har framförts av LRF. Skånearrendalorernas samrådsgmpp: Även om antalet föriängnings-ochvillkorstvisier vid arrendenämnder och fastighelsdomsiolar enligi framlagdauppgifier är förhållandevis lilel, fär man fördenskull inle förledas iro attsädana Ivisler förekommer i ringa omfattning. Erfarenhelerna visar allarrendalorerna ofta känner sig i underläge i förhällande lill markägarna införsiegel all föra en ivisl lill arrendenämnd och därför av säväl trygghelsskälsom ekonomiska skäl drar sig för all la inilialiv lill en sädan prövning. För att arrendatorernas besittningsskydd i prakiikenverkligen skall fungera får della skydd inle ävenlyras av ekonomiska skäl. Avdenna anledning är del synnerligen angeläget atl arrendeavgifien inle sätteshögre än vad gården med normal drift kan bära. Det är enligt samrådsgruppensuppfattning ocksä uppenbarl atl om mälel om likvärdig siandard och ökad socialtrygghet för artendaiorer skall kunna uppnås, så måsle arrendeslällelsavkaslningsförmäga och inle radande marknadsförhållanden ligga lill grund förartendeavgiftens storlek. Samrädsgruppen delar därför helt kommitténs förslag attarrendeslällels avkaslningsförmäga i försia hand skall ligga lill grund förarrendesällningen. Härvid är del, som kommittén också underslryker, vikliglall denna avkaslningsförmäga sä längl möjligl faslslälles för normal avkaslningoch vid en för irakten och den enskilda gården normal driftsinriklning. Deområdeslal för i irakten normalt odlade grödor, som finns tillgängligagenom den objektiva skördeuppskallningen, bör i framliden i ökad omfallningkunna uigöra riktlinjer för bedömningen av jordens avkastningsförmåga. Dessanormlal används för övrigt som bas för de avkaslningskalkyler som åberopas ibelänkandei och som normall används av lanlbruksnämnderna i deraskalkyleringsverksamhet. Molsvarande normalkalkyler upprättas också förolika produktionsgrenar inom ani-maliesidan. Med här nämnda områdeslal som basoch under hänsynslagande lill fördelningen på olika godhelsklasser efter denmarkgradering som genomförts, bör sålunda avkastningsförmågan nöjaktigtkunna bedömas för den enskilda gärden. Denna bedömning lillsammans med enbedömning i del enskilda fallel av sädana produklionsfaklorer som arrondering,dikningsförhållanden, möjlighelerna lill ralionella brukningsme-toder samlbyggnadernas omfattning och utformning bör sedan kunna ligga lill grund för enskattning av arrendeställets avkastningsförmåga. Med en arrendesättning efterhär nämnda principer är det emellerlid också vikligl all man beaktar deinvesteringar och andra insatser som arrendatom gjort Prop.1978/79:183 96 pä arrendeslällel, sä all inte av arrendalorn gjorda ochbekostade förbätlringar blir en ekonomisk belaslning för honom när arrendelför en ny arrendeperiod skall fasislällas. Samrädsgruppen vill i princip inle motsätta sig all manvid nyupplälelse behäller avialsfrihelen beiräffande arrendeavgiftens storlek.Samiidigi vill dock samrädsgruppen slarkl underslryka all även vid nyupplälelseskall gärdens avkaslningsförmäga i försia hand ligga lill grund för arrendeavgifienoch inle andra mer eller mindre lillfälliga marknadsmässiga faktorer. Sä längearrendelediga jordbruk är en "bristvara" har man all anledning befaraatl andra fakiorer än avkaslningsförmägan även kan komma attpåverka arrendesällningen vid nyiilllräde. Samrådsgruppen vill därför pä nyllframföra förslagei om lillsällandel av nägon form av arren-deuppskaiiningsnämndför varje län som ell rådgivande organ med uppgift all bilräda parterna vidbeslämmande av arrendeavgifl. Anialei ny upplälelser lorde knappasl vara sämänga i varje län alt ett sädanl förfarande behöver innebära en alltför längtgäende byråkraiisering. Samrådsgruppen delar sälunda inle de skäl som kommitténframförl mol inrätiandei av sädana arrendeuppskallningsnämnder. Den rådgivningsverksamheli arrendefrägor som bedrivs genom LRF, Föreningen är synnerligen värdefull men i varje fallsisinämnda ivå organisaiioner är i della sammanhang all belrakia sompartsinlressenter och kan därför knappast ersätta en lilliänkl opartiskartendeuppskaltningsnämnd med slark lokal förankring. Avsiklen med samrådsgruppens förslag all inräita någonform av arren deuppskallningsnämnder är alt sä långl möjligl komma lillrälla med före kommande fall av oskäliga arrendeavgifter ocksä vid nyupplälelse och som på sikl inie gagnar vare sig markägare eller arrendalor. En annan väg all komma lillrätta med della problem skulle kunna vara all ge möjligheler för säväl markägare som arrendalor alt redan efier försia arrendeåret och sälunda under pägäende arrendeperiod hos arrendenämnd få pröval skä lighelen i del salta arrendel.- Samrädsgruppen tillstyrker varml kommitténs rekommendalionatt i försia hand de publika jordägarna vid nyupplälelse undviker anbudsförfarandeoch sä längl möjligl anpassar arrendeavgifien till avkastningsprincipen. Fränsamrädsgruppens sida ser vi helsl all anbudsförfarandet hell försvinner när delgäller jordbruksarrende. Remissinstanser som avstyrker förslaget eller föredrarannan lösning hovräll: En av utgångspunkterna för de framlagdaförslagen är "den inom vissa delar av landetsnabba stegringen av arrendeavgifterna". De undersökningar som har gjorlsav arrendeavgifternas utveckling visar dock, som kommittén även anför, altavgifterna över lag höjts förhållandevis mättligl. När man siuderar prisulvecklingen pä jordbruksarrendeunder del sisla decenniet mäsle man beakla de ändringar somarrendelagstiftningen undergalt, närmasi dä ikraftirädandei av JB den 1januari 1972. Tillkomslen av JB innebar betydelsefulla ändringar ilagstiftningen om jordbruksarrende. Den kalegoriklyvning mellan s.k. socialaarrenden, andra enskilda arrenden och skilda slag av publika arrenden, somdella lagstiflningsområde lidigare präglats av. Arrendelagen ochdärtill anslutande författningar är sålunda numera enhetligare än lidigare.Vidare utvidgades väsentligt lillämpningsområdel för arrendalorns besitt- 1978/79:183 97 Jordägarens byggnadsskyldighel uividgades ejoväsenlligl lill förmän för arrendatorn. Reglerna om underhållsskyldigheigjordes enklare och mera enhelliga. Tillkomslen av JB innebar vidare all de hinder somlidigare förelegat mot indexreglering av arrendeavgiften (vid sociala och vissapublika arrenden) föll bort. Indexreglering av arrendeavgifien har bl. a. somföljd härav blivit vanligare än lidigare. Förekomslen av länglidsarrenden,närmast dä arrendelider pä lio är eller mer, har minskal. Del gäller särskiliinom området för publika arrenden. Samiidigi har inflationen varil störte än påmyckel långtid. Sammanfallningsvis har arrendalorer under JB en siarkareoch bälire räll än arrendalorer under den äldre lagen. Särskili ändringarna ireglerna om besittningsskydd och byggnadsskyldighet kan aniagas påverka arrendenivän.Arrendeavgifterna har emellertid i slorl sell följlkonsumenlprisindex och avråkningsprisindex. Höjningar som beror pä inflaiionenär atl anse som nominella. 1 den mån slegringar förekommit däruiöver kan desannolikt ålminsione lill viss del förklaras av all arrenda-lorernasräilsslällning siärkls. Del hade varil iniressanl all fä vela i vilkenUlsiräckning arrendeavgifterna siigil ulöver vad som kan förklaras avinflationen och arrendatorernas stärkta räilsslällning. Belänkandet innehälleremellerlid inlel härom. Efiersom kommitténs förslag lill ålgärder inle riklarsig mol oskäliga arrendeavgifter överhuvudtagel ulan endasl sådana som isamband med förlängning, hade del varil önskvärl om man i den slaiisliskaundersökningen skiljl på dessa båda siiuaiioner. Enligihovrättens mening har kommiuén inte övertygande visal all ar rendenivän siigil i sädan ulsiräckning all lagsiiftningsåigärder måsle anses påkallade. Och under inga förhällanden kan del anses ha påvisals atl avgifterna inom nägon del av landet håller pä att stiga så mycket alt jordbruksarrendatorns besittningsskydd "i prakiiken undergrävs".Della hindrar givelvis inle all ulformningen av reglerna om faslslällande av arrendeavgifl diskuteras.- De nu gällande bestämmelserna om arrendeavgiften (ochandra arrendevillkor) har inte till syfte atl fungera som prisslopp ellerprispress på arrenden. Men om bestämmelser i ämnel saknades, fanns del risk atlen jordägare, som ville bli av med en arrendalor (vars arrende var förenat medbesittningsskydd), i samband med avialsförlängning salle villkoren så attarrendalorn mäsle avslå frän rälten till förlängning. Att hindra atl enarrendalor av sädana grunder mäsle flytta är bestämmelsernas enda syfte. Det finns anledning att inför del föreliggandelagförslaget erinra om delta förhällande. Kommittéförslaget innebär inle frångår den angivna utgångspunkten för bestämmande av arrendevillkoren vidförlängning av arrendetiden. belyder alt avtalsfriheten - intill dengräns som molsvarar oskäliga villkor - även enligt förslaget skall varavägledande vid arrendesällningen. Vägledande är även enligi förslagei attskäliga villkor skall godtas medan villkor som ej är skäliga inle godtas. Delnya ligger i all begreppei skälighel får en, lill synes, närmare beslämning.Vid denna bestämning skall hänsyn las främsi lill arrendeställetsavkaslningsförmäga. Utredningen redovisar inte nägot exempel på atl arrendeavgifieni samband med förlängning bestämis till belopp som är högre än som svarar molarrendeslällels avkaslningsförmäga. Hovrätten känner inle heller till någotdylikt fall. Skulle ett sådant fall komma under arrendenämnds prövning, tordeman emellertid kunna utgå från att resultatet blir alt nämnden finner avgiftenoskälig. Att sädana fall sällan förekommer lill prövning beror med 7 1978179. Prop.1978/79:183 98 all säkerhei pä all det ligger lika lilel i jordägarenssom i arrendalorns intresse all avgiftsnivån ligger högre än avkastningsväidei.En för hög avgiftsnivå leder läll till konkurser och arrendalorsbyien. Del ärnalurligl att bada partema i avtalsförhällandet söker undvika della. Med den föreslagna lagtexien skall avkastningsförmågan -visseriigen inte ensam - vara bestämmande lör arrendeavgifien även i ett lägedär marknadsnivän för jordbruksarrenden ligger klarl lägre än avkaslningsförmägan.Man kommer heller inte ifrän att uttrycket avkaslningsförmäga är vagl. Man kanfråga sig om det i själva verkei är ägnal all tjäna parier och rältslillämpandemyndigheler lill nägon ledning. Erfarenheten visar att det även bland experterofta rader slarkl delade meningar om hur avkaslningen av jordbruksmark skallbeslämmas.