prop · G20350 · 1978-12-31 00:00:00 — Några länsstyrelser anser emellertid att utbetalning avmedel från skall få ske först efter taxeringsperiodens utgång ochsåledes inte redan när taxeringsnämnden godkänt fondavsättningen. Det har framhåUitsatt en sådan ordning skapar rättvisa mellan företagen och att man därigenomundviker kostsam särbehandling av företag som begär förtursbehandling avtaxeringsnämnden i syfte att kunna få ut pengar frånriksbanken. Jaghar tidigare framhållit att det f. n. är angeläget att företagen under frisläppsperiodenfår ta i anspråk också nyavsatta fondmedel. Den lösning som valdesför aft uppnå detta är enligt min uppfattning mindre lämplig. Den innebär attföretagen först efter ansökan och ofta också efter det attinvesteringen har genomförts kan få tillstånd att utnyttja avsättningen. Jaganser det från såväl principiell som praktisk synpunkt bättre att bestämmelseni 9 § 1 mom. utformas så att tillstånd från början kan ges det avsedda innehållet.Jag föreslår därför att tUlstånd enligt 9 § 1 mom. skall kunna lämnas inte baraför befintliga investeringsfonder utan också för fondavsättningar som görsframdeles. Jagdelar beredningens uppfattning att den nuvarande ordningen med preliminära ochslutliga beslut inte fyUer någon funktion. Jag föreslår därför att bestämmelsenom dubbla beslut slopas. Det kommer sålunda bara aft behövas ett beslut närmedgivande ges att ta i anspråk framtida avsättningar. Enligtmin uppfattning talar administrativa skäl för att företag som har fått tillståndatt utnyttja en kommande avsättning skall kunna återfå riksbanksmedlen förstefter taxeringsperiodens utgång. I annat faU finns det anledning att anta atttaxeringsnämnderna kommer att belastas med ett stort antal framställningar omförtursbehandling. En regel med denna innebörd skapar också större rättvisamellan företagen. Prop.1978/79: 50 44 slår alltså att utbetalning från av medel sominbetalats för en fondavsättning skall kunna ske först efter utgången av dentaxeringsperiod vid vilken avsättningen har prövats. Jag vill här erinra om den nyUgen beslutade successivaförlängningen av taxeringsperioden till . Företagen kommer attåterfå de riksbanksmedel som inbetalats för en fondavsättning senare än vad somhitfills har varit fallet. Den fördel som tillstånd att utnyttja framtidafondavsättningar innebär för företagen är emeUertid så betydande att den senareutbetalningstidpunkten, som ju är en följd av RS-reformen, enligt min meningkan godtas. Enligt 11 § tredje stycket kan regeringen om detföreligger särskilda skäl medge att ett företag, som direkt eller genomdotterföretag driver rörelse i utlandet, tar i anspråk sin investeringsfond förrörelse för kostnader, som är ämnade aft främja avsättningen utomlands av varorsom företaget tillverkar i . Företagsskatteberedningen har i sin översyn avinvesteringsfondssystemet inte föreslagit någon ändring på denna punkt. Undersenare tid har emellertid från olika håll påpekats att det uttryckliga kravetatt företaget direkt eller genom dotterföretag skall driva rörelse i utlandetinnebär ett hinder för vissa företag att utnyttja fonden för exportfrämjandeåtgärder. Detta gäller särskilt för mindre och medelstora företag eftersomdessa i allmänhet inte driver rörelse utomlands. Enligt min mening bör ändamålet med bestämmelsen vara attfrämja avsättningen utomlands av varor som tillverkas i . Med denna utgångspunktfyller kraven aft företaget självt skall tiUverka varorna och att företagetskall driva verksamhet i utlandet inte någon egentUg funktion. Jag föreslårdärför att dessa begränsningar slopas. Jag förordar också att kravet på att detskall föreligga särskilda skäl slopas. Härmed får regeringen möjlighet att merafritt bedöma angelägenheten av åtgärderna. Investeringsfonden skall alltså kunna utnyttjas förkostnader som är ägnade att främja export av varor som tUlverkas i landet.Härmed avses främst kostnader för t. ex. reklam och marknadsundersökningar medsikte på att öka exporten. Även andi'a kostnader med liknande syfte bör dockkunna komma i fråga. Inbetalning av medel till I 4 § fanns ursprungligen en föreskrift om attinbetalning av medel till konto för investering i skulle ha skettsenast den dag företaget varit skyldigt aft avlämna allmän självdeklaration fördet beskattningsår, då avsättningen till investeringsfond skett. Genom ändringav nämnda lagrum (prop. 1965: 126, BevU 43, rskr 379, Prop.1978/79: 50 45 SFS 1965: 574) infördes en bestämmelse, som ger regeringenbefogenhet att, om synnerliga skäl föreligger, medge att inbetalningen fårverkställas än enligt huvudregeln. Som motiv för ändringenanfördes i proposilionen att det vid tillämpningen hade visat sig föreligga ettbehov av att i undantagsfall kunna godta en senare insättning.Dispensmöjligheten har tiUämpats mycket restriktivt. Företagsskatteberedningen har föreslagit att eninbetalning som skett för sent skall godtas, om den har gjorts under sådan tidatt den kunnat beaktas av taxeringsnämnden. För att undvika att företagenavsiktligt se-narelägger sina inbetalningar till bör enligtberedningen företaget få betala en särskild avgift om betalningen görs efterden dag då företaget haft att senast avlämna sin självdeklaration. Enligtförslaget bör avgiften bestämmas till om inbetalningen skett högst en veckaför sent. Om inbetalningen görs ännu senare skall avgift utgå avbeloppet. Enligt min mening är den nuvarande dispensregeln alltförrestriktiv. Det fordras nämligen att det skall föreligga synnerliga skäl föratt dispens skall kunna medges. Vid remissbehandlingen har företagsskatteberedningensändringsförslag i princip mottagits positivt. Det har dock riktats kritik motden av beredningen föreslagna sista tidpunkten då inbetalning tiU riksbankenskall ha skett och även mot den närmare utformningen av avgiftssystemet.Beredningens förslag på denna punkt bör enligt min mening inte ses isoleratutan det bör prövas i samband med att regeringen tar ställning tillinvesteringsfondssystemet i stort. Jag inskränker mig därför nu till attföreslå att den nuvarande dispensregeln mjukas upp. Detta bör ske genom attkravet på "synnerliga skäl" ändras till "särskilda skäl".Omständigheter som företaget inte skäligen kunnat råda över bör kunna föranledadispens. Om t. ex. en ansvarig tjänsteman i ett mindre företag har drabbats avsjukdom och till följd därav inte har kunnat göra inbetalningen i rätt tid bördispens kunna medges. Dispens bör också kunna medges, om företaget kan styrkaatt tjänsteman vid någon myndighet lämnat ett företag en oriktig uppgiftbeträffande innebörden av bestämmelserna. Även fall då medlen väl kommitriksbanken till banda för sent men inbetalningen verkställts över post- ellerbankgiro senast den för deklarationens avlämnande bör kunna godtas.Däremot bör inte t. ex. påstått missförstånd mellan bolaget och bolagetsrevisor eller okunnighet beträffande lagens innehåll utgöra skäl för dispens. Den nya bestämmelsen bör tUlämpas första gången påinbetalningar för fondavsättningar som skall prövas vid taxering. Enligt 25 § skall företag som har investeringsfond tiUden allmänna självdeklarationen bifoga tre exemplar av uppgift beträffande 1978/79: 50 46 Två exemplar skall enligt 27 § översända tillAMS. Motsvarande bestämmelser finns i 15 och 17 §§ i den för vissa företagalltjämt gällande förordningen (1947: 174) om investeringsfonder. Delegationenför företagens uppgiftslämnande (DEFU) har i skrivelse till budgetdepartementetpåpekat att AMS endast har behov av ett exemplar av fonduppgifterna. DEFU hardärför efter samråd med AMS hemställt att bestämmelserna ändras så attföretagen endast behöver bifoga fonduppgift i två exemplar och länsstyrelsernaendast vidarebefordra ett exemplar till AMS. Jagförordar att DEFU:s förslag genomförs med verkan fr. o. m. ISverige beskattas aktiebolagens och de ekonomiska föreningarnas vinster iprincip två gånger, nämligen först hos bolaget eller föreningen och därefter,när utdelning sker, hos delägarna. finns dock särskildabestämmelser som för aktiebolagens del medger viss lindring i denna s. k.ekonomiska dubbelbeskattning. Nuvarande bestämmelser finns i förordningen(1967: 94) om avdrag vid inkomstberäkningen för viss aktieutdelning, den s. k. Annell-lagen(AL). Enligt1 § AL kan svenskt aktiebolag, som bedriver rörelse, jordbruk eller skogsbruk,få avdrag för utdelning på aktier som har emitterats efter den 30 juni 1966.Avdrag medges enligt 2 § för utdelning som har förfallit till betalning underbeskattningsåret och får uppgå till högst av vad som har inbetalats föraktien före årets utgång. I 4 § föreskrivs att avdrag medges för sammanlagthögst och inte senare än femtonde taxeringsåret då denförsta inbetalningen på aktierna gjordes. Bestämmelserna innebär således attdet sammanlagda avdraget kan uppgå tUl högst av inbetalat kapital. Företagsskatteberedningenhar i sitt slutbetänkande behandlat frägan om dubbelbeskattning avaktiebolagens vinster. Vissa beräkningar tyder enligt beredningen på attsvenska företag behöver ett tillskott av riskvilligt kapitalpå omki.-ing . TUlskottet behövs enligt beredningen föratt få tUl stånd den exportökning som är nödvändig för att återställa balanseni vår utrikeshandel. Dubbelbeskattningen höjer kravet på företagensförräntning av insatt kapital och kan därmed försvåra den erforderligakapitalanskaffningen. Beredningen framhåUer att åtskilliga svenska företag intekan bära de kapitalkostnader som uppkommer vid finansiering genom nyemissioner.Detta kan innebära att sparanderesurserna inom bolagssektorn inte får en frånsamhällsekonomiska synpunkter effektiv fördelning. DärtiU kommer enligtberedningen aft de flesta västeuropeiska länder har eUer kan förväntas 1978/79: 50 47 fåpermanenta system för lättnader i dubbelbeskattningen. Om svenska företagåtminstone skall kunna bibehålla sin konkurrensförmåga gentemot deviktigaste industriländerna bör enligt beredningens uppfattning vissalättnader i dubbelbeskattningen utöver de nu gäUande införas i vårt land. Beredningenframhåller att det finns två huvudmetoder för att åstadkomma lindring idubbelbeskattningen. Den ena metoden den som f. n. används i innebäratt bolaget får avdrag för lämnad utdelning. Den andra metoden, den s. k. avräkningsmetoden,innebär att bolagsskatt som är hänförlig till utdelad vinst gottskrivsaktieägaren när dennes skatt på utdelningen skall beräknas. Beredningen anseratt båda metoderna kan vara användbara för svenska förhållanden. Den omständighetenaft avräkningsmetoden har införts i flera länder med vilka haromfattande ekonomiska relationer gör enUgt beredningen att det i och för sig ärönskvärt att övergå till den metoden också i vårt land. Beredningen hardock bedömt att metoden kan komma i konflikt med de fördelningspolitiskamålsättningarna och att de i utlandet tillämpade avräkningssystemendessutom är behäftade med vissa tekniska brister. Mot den bakgrunden anserberedningen att lättnader i dubbelbeskattningen tills vidare bör åstadkommasgenom utvidgning av nuvarande avdragsrätt för utdelning på nyemitterat kapital.Beredningen föreslår att det årliga Annell-avdraget höjs från ochatt antalet avdragsår ökas från till under en20-årsperiod. Förslaget innebär alltså att avdrag kan medges med sammanlagt (15X 6 =) av det kapital som inbetalas för nyemitteradeaktier. Deremissinstanser som har yttrat sig över beredningens förslag i denna del hargenomgående förklarat sig dela uppfattningen att behovet av riskvilligt kapitalinom näringslivet motiverar ytterligare lindring i dubbelbeskattningen. Mångaremissinstanser har tillstyrkt att lindringen sker genom ett utvidgat Annell-avdrag.Av dem har några anslutit sig till beredningens förslag om en höjning till 6 %under medan andra ansett en större höjning befogad. Någraremissinstanser, däribland fullmäktige i , har pekat på att höjningenav de långa räntorna som ligger vid 10-procentnivån gör att Annell-avdragethar kommit att stå i en helt annan relation till dessa räntor än när avdragefsstorlek senast prövades. De remissinstanser som företräder näringslivet haransett det angeläget att går över till ett avräk-ningssystem och attförutsättningarna för en sådan övergång utreds ytterligare. I avvaktan pådenna utredning bör enligt deras mening nuvarande avdrag höjas betydligt utövervad beredningen har föreslagit. Föregen del får jag anföra följande. Som jag redan har nämnt pågår f. n. inombudgetdepartementet en beredning av bl. a. företagsskatteberedningens förslagoch de synpunkter som har framkommit vid remiss- 1978/79: 50 48 behandlingen.En mer omfattande redovisning av mina ställningstaganden är inte möjlig förränunder . Av flera skäl anser jag emellertid att åtgärder för lindring idubbelbeskattningen bör vidtas med förtur. Som både beredningen ochremissinstanserna har framhållit är det angeläget att underlätta näringslivetskapitalanskaffning och därmed bl. a. stimulera investeringarna. Det är viktigtatt företagen får denna ytterligare stimulans. Till dettakommer att ett dröjsmål med ställningstagandet tUl beredningens förslag omutvidgat Annell-avdrag kan få en direkt hämmande effekt. Man kan nämligen inteutesluta att vissa företag skjuter upp planerade nyemissioner i väntan på attde av beredningen och remissinstanserna förordade lättnaderna skall genomföras. Avmin redogörelse för remissutfallet framgår att det är en utbredd uppfattningatt ett avräkningssystem bör införas i vårt land. En sådan övergångaktualiserar dock många principiella och tekniska problem. Mot den bakgrundenkan det inte komma i fråga att nu lägga fram förslag om införande av ett avräkningssystemi . Frågan huruvida ett sådant system kan vara en möjlig och lämpliglösning för vårt land och vilket ytterligare utredningsunderlag som behövs fördet ställningstagandet får bedömas i senare sammanhang. Åtminstone tills vidarekan en lindring i dubbelbeskattningen inte genomföras på annat sätt än genom enutvidgning av Annell-avdraget. En sådan åtgärd kan därför vidtas redan nu utanatt man föregriper resultatet av det pågående beredningsarbetet. Jaghar redan nämnt att beredningens förslag innebar att det årliga avdraget höjstill maximalt av det inbetalade kapitalet och att antalet avdragsår ökastill 15 . Det betyder att det sammanlagda avdragsbeloppsom ett företag kan utnyttja motsvarar av inbetalatkapital. Flera remissinstanser har, som jag också tidigare nämnt, ansett atten ytterligare höjning är motiverad. Enligtberedningens egna beräkningar skulle dess förslag leda tiU att räntabUitetskravetpå företagens investeringar under vissa angivna förutsättningar sänks meddrygt . skulle man dock komma att ligga betydligtöver vad som följer av avräkningssystemen i , ochStorbritannien. För att hela den beräknade sänkningen skall uppnås krävsdessutom att företaget kan utnyttja avdraget på mest fördelaktiga sätt. a. att avdraget skall kunna börja utnyttjas i omedelbar anslutning tUlemissionen utan att någon del av avdragsbeloppet går förlorad. Detta är intealltid fallet . Såväl enligt nuvarande regler som också enligt beredningensförslag gäller nämligen att ett företag, som yrkar avdrag visst år utan att dåkunna utnyttja hela det tUlåtna avdragsutrymmet, inte får spara den outnyttjadedelen av utrymmet tUl ett senare år. Prop.1978/79: 50 49 i stället helt avstå från avdraget efter en emission ulan att förlora något avdragsår, men en sådanförskjutning innebär aft avdragets värde blir mindre än om avdraget utnyttjasomedelbart. En viktig fråga när beredningens förslag bedöms är därförom företagen kan antas ha möjlighet att fullt ut dra nytta av den föreslagnahöjningen. Detta förutsätter att utdelningen efter emissionen kommer atlnå av det inbetalade kapitalet, en förutsättning som inte alltidkan antas bli uppfylld. Till bilden hör också att utdelningen uttryckt iprocent av det nya kapitalet ofta stiger successivt efteremissionen. har t. ex. deklarerat en avsikt aft genom successivahöjningar av utdelningens nominella belopp försöka ge aktieägarna kompensationför inflationen. För att underlätta företagens kapitalanskaffning är detönskvärt att de får möjlighet att tiU en senare del av avdragsperioden sparaden del av avdragsutrymmet som inte har kunnat utnyttjas . Vidolika tUlfällen har också höjts röster för aft en sådan förskjutning avavdragsrätten borde tillåtas. I än högre grad skulle detta önskemål givetvisuppstå vid en större höjning av avdragsprocenten än enligt beredningensförslag. Med den utformning avdragsreglerna har haft skulleemellertid en rätt tUl förskjutning medföra betydande tekniska komplikationer. Motbakgrund av det anförda har jag gjort följande bedömning. I likhet med mångaremissinstanser anser jag att en viss utvidgning av av-dragsrätfen iförhållande till beredningens förslag är motiverad. Enligt min mening bör detsammanlagda avdraget få uppgå till mot av beredningen föreslagna avinbetalat kapital. Den väsentUga förstärkningen i förhållande tillberedningens förslag bör åstadkommas genom att företagen får större möjligheteraft efter eget val fördela det totala avdragsbeloppet på de olika åren inomavdragsperioden. Härigenom kan ett företag som närmast efter ennyemission lämnar en relativt låg utdelning ändå börja utnyttjaavdragsrätten utan att behöva förlora någon del av det totala avdragsbeloppet.I likhet med beredningen anser jag dock att avdrag bör medges under högst en 20-årsperiod.Med den av mig föreslagna nya konstruktionen av avdraget är det däremot intemotiverat att göra den ytterligare begränsningen att avdraget bara fårutnyttjas under ett visst antal år av . I likhet med vad som gäUeri dag bör avdraget inte få överstiga den utdelning som samma årbelöper på de nyemitterade aktierna. I enlighet med det anförda föreslår jag att detsammanlagda avdrag som ett företag får göra för utdelning på nyemitteradeaktier får uppgå till samma belopp som det kapital som har inbetalats föraktierna. Avdraget bör få utnyttjas som följer efteremissionen. För att förhindra inte avsedda effekter bör dock ytterligareföreskrivas 4 1978/79, 1 saml. 1978/79: 50 50 attavdraget inte får överstiga av det inbetalade beloppet. Serman till det totala avdragsbeloppet innebär mitt förslag alltså en relativtobetydlig ökning jämfört med beredningens förslag. Fördelen med den av migförordade modellen är atl den är mer flexibel och ökar möjUgheterna attutnyttja hela avdraget. Enligt förslaget kan ett företag exempelvis få avdragmed av det inbetalade beloppet , under dedärpå följande nio åren och under de tr-e följande åren. Hade istället såsom beredningen föreslagit nuvarande konstruktion behållits,hade det avdragsutrymme som inte utnyttjades gåttdefinitivt förlorat. Mitt förslag innebär också bl. a. att de företag som kandela ut efter nyemissionen fär möjlighet att utnyttjahela avdragsbeloppet tidigare, vUket ökar avdragets värde. Dennya konstruktionen får viss betydelse för det praktiska taxeringsarbetet. skall pröva ett yrkande om Annell-avdrag, behöverden känna tUl förutom givetvis storleken av det inbetalade kapitalet och denför året lämnade utdelningen på nyemitterade aktier också det antal år sombolaget har fått avdrag för utdelning på samma aktier. Mitt förslagmedför att taxeringsmyndigheten måste känna till det sammanlagda avdragsbeloppsom har utnyttjats . Jag är medveten om att förslagethärigenom kan förorsaka visst merarbete. Med tanke bl. a. på att Annell-avdragetknappast utnyttjas av andra än ett begränsat antal storföretag bör detta dockinte innebära någon större kompUkation. För att ändå så långt som möjligtunderlätta taxeringsförfarandet bör man dock införa en uttrycklig bestämmelseom att avdrag medges endast om företaget lämnar tillfredsställande utredningom avdrag som har yrkats för tidigare beskattningsår. Annell-avdragtillkommer f. n. endast aktiebolag. Företagsskatteberedningen föreslår intenågon ändring på den punkten. () har emellertid i sittremissyttrande anfört att även ekonomiska föreningar bör få rätt till avdragför belopp som delas ut till delägarna. Denna fråga behandlades redan i denpromemoria (Stencil Fi 1966: 5) som låg tUl grund lagstiftning omutdelningsavdrag. I promemorian anfördes bl. Istadgarna för en ekonomisk förening skall anges bl, a. den insats med vilkenvarje medlem skall delta i föreningen. Normalt förändras andelskapitaletendast genom att medlem inträder eller uUräder ur föreningen. Andelskapitaletsstorlek blir beroende av antalet medlemmar och andelskapitalet kan därför ökasuccessivt genom insatser från nytillträdande medlemmar. Skulle avdragsrättmedges för utdelning på den ursprungliga insatsen blir följden att en föreningständigt har rätt tiU avdrag för utdelning på en del av sitt andelskapital,nämligen på de insatser som inbetalats av de medlemmar som inträtt under desenaste tio åren. Även om nya medlemmar tillkommer kan emeUertid andelskapita- Prop.1978/79: 50 51 let vara oförändrat eUer t. o. m, minska beroende på attantalet utträdande medlemmar varit större än tillträdande. Om en medlemutträder kan ifrågasättas om avdrag skaU medges för utdelning påden insats som en nytillträdande medlem inbetalar. Praktiska skälsynes därför tala mot att medge avdragsrätt för utdelning på den ursprungligainsatsen. Det bör emeUertid vara möjligt för en ekonomisk föreningatt erbjuda sina medlemmar att teckna en särskild insats, förslagsvis kallad B-insats,för att tillgodose föreningens behov av nytt kapital. Om en "nyemission"av andelar sker i former som i stort sett överensstämmer med dem som gällerför nyemission hos aktiebolag, bör det vara möjligt att medge avdrag förutdelning på dessa B-insafser. Det måste dock förutsättas att erbjudandet tillmedlemmarna att teckna B-in-satser görs tidsbegränsat, t. ex. genom villkor atttecknandet skall ske under ett visst år. Enligt lagen om ekonomiska föreningarfår utdelningen på inbetalade insatser vara högst för år. Det är därförtveksamt om en förening har stora möjligheter att förmå sina medlemmar attteckna dylika B-insatser. Då det synes troligt att i dagens läge en avdragsrättför utdelningar enligt Annell-lagens regler knappast kan ha någon praktiskbetydelse för föreningarna har något förslag i detta hänseende inte framlagts.Det bör emellertid framhållas att som villkor för avdragsrätt för utdelningarpå B-andelar sannolikt även måste uppställas att någon återbetalning avinsatsen för dessa andelar inte får ske med mindre medlemmen utträder ur föreningen. Enligt min mening är de skäl som i promemorian anfördesmot avdragsrätt för ekonomiska föreningar alltjämt bärande. Jag är därför inteberedd att f. n. föreslå någon ändring i detta hänseende. Även i övrigt anser jag att man bör avstå från att nu görasådana ändringar i Annell-reglerna som inte har samband med avdragets höjd ochdess fördelning på olika år. I och för sig kan det annars finnas behov av attse över andra delar av regelsystemet. Jag tänker bl. a, på de bestämmelser i 7§ AL som innebär att avdrag i vissa fall kan vägras om mer än hälften avaktierna i det emitterande bolaget ägs av andra aktiebolag eller av ekonomiskaföreningar eller utländska bolag. Bakgrunden till bestämmelsema är att manansett att avdrag skall medges endast under förutsättning att aktieägarenantingen är skattskyldig för uppburen utdelning eller fritagen frånskattskyldighet för såväl utdelnings- som ränteinkomster. Denna utgångspunkt ärockså enligt min mening den riktiga. Av praktiska skäl har emellertidbestämmelserna i 7 § AL fått en schablonmässig utformning, vilket medför attdet åsyftade materiella resultatet inte aUtid uppnås. Avdrag kan i vissa fallvara tillåtet trots att viss del av utdelningen går till ett aktiebolag somenligt 54 § KL inte är skattskyldigt för utdelningen. I andra fall kan avdragför utdelning tUl skattskyldig mottagare hindras av att andra aktieägare i bolagetutgörs av aktiebolag som är befriade från skaft på utdelningen. Mot dennabakgrund kan det enligt min mening vara motiverat att se över 7 § AL i syfteatt försöka finna en lösning som som den 1978/79: 50 52