prop · G203212 · 1978-12-31 00:00:00 — Enligt utgör den föreslagnamaximitiden för anstaltsvistelse en diskutabel inskränkning iförhållande till vad som f n. är stadgat beträffande ungdomsfängelse, särskiltmed hänsyn lill den grövre brottsligheten. Den föreslagna maximitiden bör ocksäses mot bakgrund av utredningens förslagom större restriktivitet vidtillämpning av fängelse i fråga om ungdomar . anser atl lagtextens formulering i28 kap. 3 8 kan tyckas något inkonsekvent då lillsynsdom är allvarligare änkortvarigt fängelsestraff och då tillsynsdom inte får användas om hinder möterav hänsyn till allmän laglydnad. Som sanktion enligt 28 kap. 14 8 är påföljdendäremot välmotiverad. anser det vara vikligt atl betonaatt lillsynsdomen skall ersätta frihetsstraffet - främst ungdomsfängelse -inte frivård. Möjligheterna att kombinera en tillsynsdom med fängelse "avhänsyn lill allmän laglydnad" ställer sig förbundet tveksamt till. förslag skall villkoriig frigivning från fängelse i allmänhetföljas av lillsyn eller övervakning. Anstallsintagning vid lillsynsdom leder lillalt gränsen mellan lillsyn och fängelsedomarna suddas ut vilket inte kan varaavsikten. Enligl bör möjligheten attkombinera fängelse och tillsynsdom även finnas så att man har möjlighet alt gede stödåtgärder, övervakning elc. som kan bli nödvändiga efter fängelsevistelsen.Likaså bör möjlighet finnas all kombinera tillsynsdom med böter. 3.4 Påföljdstiden m. m. Enligl JK bör föreskriften om prövotid anges på etttydligare sätt i lagtexten, t. ex. genom alt andra stycket i 28 kap. 4 8 byterplats med försia stycket eller genom atl föreskriften las in i en särskildparagraf som bör komma före föreskriften om verkställigheten. RÅ anser atl övervakningstiderna bör göras så korta somdet över huvud taget är möjligt. Mot bakgrund härav vill RÅ ifrågasätta om deli normalfallet är motiverat att bibehålla en intensiv övervakning under en såförhållandevis lång lid som . Överåklagaren i anför attutredningen har föreslagit vissa, någol diffusa, informella kontakter mellandomstol och skyddskonsulent under en lagöverträdares häklningstid. Även omtankegången bakom förslaget mä vara aldrig så vällovligt kan förslagel i dennadel enligl överåklagaren under inga omständigheter godtas. Prop.1978/79:212 :,v,,. mella kontakter mellan domstol och frivårdsorgan utanmöjlighet för såväl åklagaren som kanske advokaten att komma med synpunkler färpå inga villkor förekomma. Enligl renl principiella grundsatser måste det dessutomvara felaktigt att domstolen, med vilken i det här sammanhanget måste avsesjuristdomaren, före huvudförhandling samt ulan att nämndemännen erbjuditstillfälle att avge synpunkter, uttalar sig om sannolik päföljd. Det kan ävenomedvetet vara svårt för domaren alt känna sig obunden av del arbete medtillhörande päföljdsförslag som frivårdstjänstemännen genom sin informellakontakt med domstolen förmåtts utföra. Liknande synpunkter har anförts av RÅ,länsåklagaren i samt Föreningen . RÅ anförvidare att när det gäller närvaro av frivårdstjänsleman vid huvudförhandlingenförekommer detla redan nu i viss omfattning. Erfarenheterna härav är enbartgoda då frivårdstjänsle-mannen ofta kan lämna en för påföljdsfrågans bedömingönskvärd komplettering av personutredningen. Enligt överåklagaren i står denkorta övervakningstiden, , vid tillsynsdom i radikal kontrast tillden lid som gäller vid skyddsiillsyn, där dock numera en begränsning ägt rum.Utredningens argumentation för en kort intensiv övervakningstid är i slort seltövertygande. Som ulredningen påpekat uttunnas skälen för övervakning varefter prövotidenfortgått ulan återfall i brotl. Emellerlid är en i sådanasammanhang . kan avsevärd lid ha tillbringatst. ex. på frivårdshem och endast förhållandevis då stått tillförfogande för övervakare och skyddskonsulent att bilda sig en uppfattning omhur den dömde förhåller sig lill övervakningen och givna föreskrifter. Mol denbakgrunden anser överåklagaren möjligheterna att förlänga prövotiden varaalltför begränsade. Kravet i 28 kap. 8 8 på särskilda skäl för sådanförlängning bör utgå och ersättas med texten "om så prövaserforderligt" e. Enligt torde en följd av atl övervakningsliden- av psykologiska och resursmässiga orsaker - begränsas blialt möjligheterna alt åstadkomma något postivit avsevärtbeskärs. Erfarenheterna visar att kontakt och förtroende inte kan byggas uppförrän och den stödjande funktion som frivärdsorganisalionenskall ha efter sexmånadersperiodens utgång kan inle tillmätas någon siörrebetydelse. Detla förhållande borde inle ändras av att tillsynsdomensövervakning skall börja med kraftiga kontrollfunktioner. Enmöjlighet vore, om hela frivårdssystemet nu ändras, att efter sexmånadersperiodentrappa ned övervakningen till atl moisvara ungefär en sädan övervakning som enliglförslaget skall förekomma vid villkorlig dom med övervakning och att påföljdenmöjligen avslutas med uleslutande stödåtgärder. Tingsrätten påpekar vidare attdet är en risk, som inte kan uteslutas, nämligen atl i den mån tillsynsdom medintensivövervakning blir en vanlig påföljdsform andra mildare påföljdsformerutnyttjas i allt mindre utsträckning. Tingsrätten kan i alll väsentligt anslutasig lill vad ulredningen har anfört om betydelsen av akiiva frivårdsinstanser ianslulning lill personundersökningen eller i övrigt före rättegången. Redanenligt gällande regler bör sådana ålgärder kunna sättas in. Erfarenheternavisar emellertid atl insatser görs huvudsakligen när det gäller ungdomar somriskerar frihetsstraff men att de ansvariga myndigheterna i andra fallavvaktar dom i målet. biträder utredningens förslag atlförordnande om intensivövervakning och vistelse i anstalt bör kunnaverkställas i omedelbar Prop.1978/79:212 190 anslutning till domen. Dock finner tingsrätten det föraför långt all såsom utredningen föreslagit införa omedelbar verkslällighel somhuvudregel. Den möjlighet som redan finns att förordna om omedelbarverkställighet av anslallsbehandling i samoand med dom på skyddstillsyn fåranses vara tillfyllest. Motsvarande rege, iör införas beträffandeintensivövervakning. I detta sammanhang har utredningen lagit upp frågan omplanering av frivård redan på häkiningssladiet. Atl sådan planering kommer lillstånd så tidigt som möjligl är eftersträvansvärt. Vad ulredningen anfört om alldomstolen redan efter häktningsförhandlingen bör meddela skyddskonsulenlen häktade eventuellt kan komma att dömas till påföljd innefattande inlensivövervakninginger emellerlid betänkligheter. En dom bör inle föregripas. sådani meddelandekan medföra all den misstänkte inges falska förhoppningar. Samma åsikterframförs av . Den föreslagna ordningen atl lillsynsdom skall gå verkställighet utan hinder av att domen inte vunnit laga kraft synes enliglVänersborgs tingsrätt kunna leda lill vissa icke lillfredsslällandekonsekvenser vid fullföljd från den dömdes sida. Enligt övervakningsnämnden i kan sex månadersintensiv övervakning vara men tiden är , jämfört med vadsom gäller vid skyddstillsyn, anmärkningsvärt kort. En längre övervakning kanvara påkallad. Man kan tänka sig en konstruktion med en inledande period avintensiv övervakning följd av med mera hovsam kontroll. Nämnden anservidare atl vad som av ulredningen sägs om att domstolen redan i samband medhäktningsförhandling bör tillkännage en förhandsinställning i päföljdsfråganoch att frivärdsorganisalionen på grand härav skall träda i funktion inteförtjänar instämmande. Enligt övervakningsnämndens i mening börövervakningen inte avbrytas . En lämplig lösning kunde varaatt den intensiva övervakningen avtrappas genom övergång till ordinär övervakningunder 3 6 månader. Utredningens förslag alt skyddskonsulenten skall anmodasalt yttra sig till domstolen i fråga om förutsättningarna för att meddelatillsynsdom och att frivårdstjänsleman skall närvara vid handläggning avpåföljdsfrågan under huvudförhandlingen finner i länpositivt. I föreslagen lydelse av 28 kap. 3 8 sägs alt om verkställighet avintagen i an-stall skall gälla vad som är stadgat om fängelse. Länsstyrelsenanser att om polisen skall verkställa förordnandel enligt förslaget bestämmelsedärom bör intas i exempelvis lagen om beräkning av strafftid m. m. Enligl JO är den förslagna övervakningsUden - sex månader- kort även i betraktande av möjligheten till förlängning. Ett argument, ehuruicke huvudargumentet, härför är atl påföljden är mycket resurskrävande. Den kandock göras något mindre resurskrävande genom att för kontrollen av den dömdeanlitas också andra samhällsorgan än skyddskonsulentorganisationen. Även omman anser att risken för återfall i brotl i allmänhet minskat så starkt atl övervakningen då ej längre behövs, finns det uppenbariigenfall där del redan vid domstillfället måste slå klarl att övervakningen behöverfortgå längre. För sådana fall borde domstolen ges möjlighet att föreskriva enlängre övervakningstid, förslagsvis upp till etl år. tillstyrker de föreslagnareglerna om verkställighetens början etc. Förbundel är också i princip positivttill atl kontakt och slöd erbjuds en tilltalad person och att frivården vidtarvissa Prop.1978/79:212 ,, ,. förberedande åtgärder inför en eventuell övervakning.Detta sker redan nu inom personundersökningsverksamheten om än i begränsadomfattning. Del är emellertid angelägel att understryka att alla åtgärdet-förutsätter att brotten är erkända och atl vederbörande ställer upp frivilligtoch inte får utsättas för påtryckningar. Ur praktisk synpunkt betyder eltarbetssätt som det föreslagna - särskilt yttrande vid eventuell lillsynsdom.närvaro vid rättegången etc. - en slor arbetsbelastning för frivården. Ulredningenhar inte gjort någol försök atl beräkna lidsåtgången. Etl eventuellt fastställandeav dessa nya arbetsuppgifter mäste föregås av en seriös resursberäkning. Prövotidenbör enligt förbundets mening vara lika lång för tillsynsdom och villkoriigdom, dvs. Om skyddsiillsynen behålls bör prövotiden även där sättas lillivå år i slället för nuvarande tre. Skillnaden mellan prövolid och"normal" övervakningslid är obegriplig för de flesta berörda ochointressant för allmänheten. Att prövotiden enligt förslagel bara skall kunnaförlängas med högst är ocksä en förbättring. Övervakningstiden bör förbåda påföljderna normall vara två är med möjlighet till förkortning.Förlängning bör endast förekomma om prövotiden förlängts. förutsätter atl samordning av nyaregler om häktning och tillsyn sker med del föreslagna stadgandet i 28 kap. 4 8i fall av beslul om icke omedelbar verkslällighel. Utredningens uppfattning atl offentligt biträde bör kunnaförordnas för den dömde i samtliga ärenden som handläggs av övervakningsnämndkan JK instämma i. Förslaget atl den som utsetts till offentligt biträde (av rälts-hjälpsnämndeller eventuellt av övervakningsnämnd) skall vid fullföljd i hovrätt ulan nyllförordnande vara offentlig försvarare är enligt JK rationellt men torde medhänsyn till att det enligt 21 kap. 4 8 är rälien som förordnaroffentlig försvarare kräva ytterligare lagändring. Etl genomförande av påföljden lillsynsdom skulle enligtöveråklagaren i ställa utomordentligt stora krav påverkställighetsmyndigheterna. Kontakten mellan övervakaren och den dömde skalli Vart fall i inledningsskedet vara i princip daglig. Vidare måste det för övervakarenframstå som minsl sagt betungande att t.ex. ha kravet på sig atl ordna en arbeieför sin klient. Det bör även uppmärksammas atl de erfarenheter som föreliggerbeträffande övervakning i samband med skydds-tillsynsdomar är mindretillfredsställande. I allt för många fall kan tyvärr konstaleras attövervakningen endast funnits på papper men ej fungerat i prakliken. Vid etteventuellt genomförande av utredningens intentioner om intensiv övervakning synesdet därför nödvändigt atl de tänkta övervakarna ges en utbildning inriktad bl.a. på att de som sin huvuduppgift trots allt har att verkställa en påföljd. Detsynes vidare angeläget all problemet hur övervakaren skall agera vid kännedomom nya brott noggrant diskuteras samt att härefter anvisning ges tillövervakarna om hur de skall förfara. Enligt ställer den intensivaövervakningen synnerligen höga krav på de frivärdstjänslemän som i försia handskall anlitas som övervakare. Föratom betydande prakfiska olägenheter färövervakningen nämligen ett helt nytt innehåll så till vida att övervakaren,som är inriktad på att genom stöd och råd försöka återanpassa den dömde, nu iförsta hand skall verkställa ett straff. Detta förhållande kan med stor sannolikhetleda till intressekollisioner för många övervakare. Prop.1978/79: 212 192 påpekar beträffande utformningen av 37kap. 8 8 atl delta lagrum hänvisar bl. a. till 28 kap. 8 8 andra eller tredjest. och 11 8 andra st. 28 kap. 8 8 innehåller endast två stycken. Hänvisningen lordeavse 28 kap. 8 S andra st. och 11 8 andra eller tredje st. tillstyrker uiredningens förslag alloffentligt biträde skall kunna förordnas för den dömde i samlliga ärenden somskall prövas av övervakningsnämnd. Förslagel att biträdet vid fullföljd lillhovrätt automatiskt skall anses som offentlig försvarare om han uppfyllerbehörighetskraven kan accepteras under föratsättning all i dessa mål sådanasärskilda skäl, varom talas i 21 kap. 5 8 första st. , ansesföreligga för jurist som inte är advokat. En annan ordning leder till allendast advokater kan förordnas till offentligt biträde i ärende hosövervakningsnämnd vilket skulle innebära en betydande skärpning avkompetenskravet i förhållande till vad som gäller för offentligt biträde. konstaierar all ulredningentangerar den viktiga principfrågan om användandet av lekmannaövervakare eller ijänsleman-naövervakare.Styrelsen vill förorda alt vid sidan av tjänslemannaöverva-kare lekmannaövervakareanlitas i största möjliga utsträckning. Lekmännen kan i större omfattning äntjänstemännen förlägga tillsynen till kontrahenternas fritid och bl. a.därigenom ge övervakningen ett positivt innehåll. Vidare kan klienterna via lekmannaövervakarnaberedas tillfälle atl spontant knyta sociall önskvärda kontakter. Därtillbidrar lekmännen -vilket ur kriminalpoliiisk synvinkel inle är det minstvärdefulla - erfarenhetsmässigt till alt hos allmänheten öka förståelsen förklienternas ömtåliga situation och därmed även underiätla deras samhällsanpassning.Slyrelsen finner förslaget att övervakare skall förordnas av skyddskonsulentenvälbetänkt. Styrelsen avstyrker uiredningens förslag all införa en beslämmelseav innebörd att som representant för det allmännatilldelas besvärsrält i högre instans såvitt gäller övervakningsnämnds beslut.Styrelsen finner del betänkligt om slyrelsen på detta sätt skulle tilldelasrollen av åklagare gentemot det klientel som blir föremål för kriminalvård. Ensådan motpartsställning kan inte komma att främja en önskvärd någorlundapositiv anda inom kriminalvården. i , andra avdelningen harerfarenheten alt övervakningsnämndernas faktiska möjligheter atl utöva tillsynöver skyddskonsulenternas verksamhei är mycket begränsade. Det ter sig därför enliglnämnden rimligt atl skyddskonsulenlen som alllså f n. bär det faktiska ansvaretför frivården också får överta det formella ansvaret. Delta innebär attnämndernas uppgifier nästan uteslutande blir av domstolsmässig karaktär, somall besluta om sanktioner och atl överpröva vissa beslut. Nämnden vill dockbetona att frågan om övervakningsnämndernas roll bör lösas i samband med tar ställning till frågan om lekmanna-medverkan inom hela kriminalvårdensområde. Nämnden erinrar om förslagen i belänkandet (SOU 1977:76) Personalenvid kriminalvårdens anstalter. Tillräckliga skäl för altkriminalvårdsstyrelsen skall ha räll atl som företrädare för det allmännaöverklaga beslut av övervakningsnämnd föreligger enligt nämndens mening inle.Nämnden pekar särskilt på de avsevärda praktiska svårigheter som skulle uppkomma.Den eftersträvade enhetligheten i bedömningen torde kunna uppnås på andravägar, l.ex. genom ökade möjligheler till information övervakningsnämndernaemellan. När det gäller tillsynsdomens närmare utformning är enligt nämnden en försiafråga vilken myndighet som skall svara för kontrollen. Enligl nämndensuppfattning måste man här ulgå från alt skyddskonsulenten även vid Prop.1978/79:212 'S. denna päföljd skall ge den dömde slöd och hjälp. Delta lalarbåde för och emot att låta kontaktskyldigheten fullgöras hos skyddskonsulenlen.Å ena sidan bör del förhållandet att man får personlig kontakt med den dömde göradet lättare att sätta igång olika hjälpinsatser. Å andra sidan kan denpåtvingade täta kontakten länkas påverka den dömdes attityd gentemotskyddskonsulenten i negaliv riklning och därigenom minska inlressel för atl taemot hjälp och stöd. Nämnden tror för sin del atl den förra synpunk-icn vägeröver. Skyddskonsulenten bör därför kunna ta på sig åtminstone en del avkontrolluppgifterna. Nämnden ansluler sig till en lösning som innebär atl dendömde skall ha kontakt med skyddskonsulenten en gång och övriga gångermed polismyndigheten. Alt den dömde skall anmäla sig hos polisen har denfördelen att påföljdens ansvar inskärps och kan möjligen ocksä ha vissbrottsförebyggande verkan. Enligl nämndens mening bör kontrolluppgifternaendast åvila tjänstemännen inom skydds-konsulentorganisationen. Lekmannaövervakarnabör således inte ha några kontrollerande uppgifier. Annars kan den positivaverkan som en lekman-naövervakning brukar ha gå förlorad. Dessulom kanrekryteringen av lekmannaövervakare försvåras. i ter sig denföreslagna kompetensfördelningen mellan skyddskonsulent och övervakningsnämndi vissa fall anmärkningsvärd. Nämnden har uppfaltningen att inilialivräil i fri-värdsfrägorbör finnas hos övervakningsnämndema. Såvitt gäller framställning omundanröjande av villkorlig dom och om intagning i anstalt vid tillsynsdomföreslås i belänkandel att övervakningsnämnd inte skall ha några rättigheteralls. Detta innebär bl. a. alt övervakningsnämnd skall vara betagen atl iärenden som prövas av nämnden göra framställning som sagts, även om dettaframstår som den riktigaste åtgärden. Nämnden prövar t. ex. en fräga om åtgärd enligl28 kap. 13 8 och finner omhändertagande otillräckligt. Nämnden måste dåantingen avstå från att göra någonting eller vidtaga en enligt nämndensuppfattning otillräcklig åtgärd, trots all bäitre alternativ finns att tillgå.Denna konstraktion kan inte vara lämplig. Föreskriften i 37 kap. 6 8 att dendömde som huvudregel skall höras muntligen av övervakningsnämnd måste bestämtavstyrkas. Dess tillämpning skulle om inte undantagen blir vanligare änregeln vålla myckel bekymmer för alla berörda, oftast i onödan. Den nuvarandebestämmelsen att den dömde skall ha möjlighet att bli hörd om han så vill kanmed fördel behällas. Den nämnda möjligheten utnyttjas, i vart fall inomfrivården, myckel sällan av de dömda. Detta har enligt nämndens mening ejmedfört olägenheter. Förslaget atl såsom företrädare fördel allmänna skall kunna föra talan mot beslut av övervakningsnämnd är ennymodighet vartill man kan ställa sig tveksam. En besvärsrält för det allmännaär visserligen lämplig; varför denna skulle vara inskränkt till pre-judikaisfrågorär dock svårt att förstå. Uppgiften skulle emellertid med fördel kunnagenomföras av allmän åklagare eller eventuellt - om besvärsrätten inskränks päsätt utredningen föreslår - av JK. Vad utredningen föreslagit om övervakningsnämndsbehörighet och funktion föranleder ingen erinran från övervakningsnämnden iGöteborg, andra avdelningen. enligt förslaget befrias från sinledningsfunktion i förhållande till frivården innebär endast ett konfirmerandeav vad som i praktiken redan gäller. I detta sammanhang vill nämnden ifrågasättadet lämpliga i att - såsom utredningen föreslagil - besvärsrält på delallmännas vägnar mol övervakningsnämnds beslut förbehålles kriminaf-vårdsstyrelsen.Nämnden anser att besvärsrälien bör tillerkännas skyddskonsulenten. Prop.1978/79:212 194 i , första avdelningen anser all ansvarelför att övervakningen sker på elt ändamålsenligt sätt bör åvila övervakningsnämnderna.Det är emellerlid givet all övervakningsnämnderna inte har möjlighet att mer idetalj ge anvisningar och direktiv för frivårdsarbetet, utan att delta ifrämsta rummet ankommer på skyddskonsulent och den personal som står tilldennes förfogande. I viss utsträckning kan det dock förekomma allskyddskonsulent lar upp vissa principfrågor lill diskussion för atl få enhetligheti handläggningen. För en sådan diskussion kan övervakningsnämnderna vara eltlämpligt foram. Redan nu har alltså skyddskonsulenlen det fulla ansvaret försin verksamhet och några reformer på den punklen behövs inle. Den föreslagnaändringen i 37 kap. 6 8 första slyckel bygger den syn pä övervakningsnämndsuppgifter som nämnden icke kan dela. Men även bortsett härifrån är denföreslagna ändringen olämplig. Den leder till all, när den dömde inte villinställa sig, någol som då och då inträffar, nämnden skulle vara i principförhindrad atl handlägga ärendel och nödgas ivinga honom lill inställelse. Inteheller kan det vara riktigt att i fäll då den dömde begär att få närvara dettaskulle kunna vägras därför all nämnden tycker atl det är"obehövligt". Den gällande lagtexten är lämpligare och bör enligtnämnden bibehållas. Däremot finns del såsom nämnden lidigare flera gångerpåpekat anledning att ändra andra slyckel av 37 kap. 6 S så alt den dömde fårsamma rätt att bli hörd personligen hos de cenirala nämnderna. Den nuvarandeordningen innebär att dömda med längre frihetsstraff har räll lill inställelsehos övervakningsnämnden, som avger yttrande i ärendel, men icke ovillkorligenhos den cenirala nämnd som avgör ärendel. Någon svårighet att ordna transportav den dömde till sammanlräde med central nämnd kan inte finnas. Därför börandra stycket utgå och första stycket i slället - med gällande lydelse i övrigl- göras tillämpligt också på de centrala nämnderna. Om denna ändring ansesmedföra att kriminalvårdsnämnden får alltför betungande uppgifter löses detta enkellgenom alt ärendena i ökad grad decentraliseras. Härför finns, såsom nämndenockså har påpekat, starka sakliga skäl. i konstaterar att iförslaget förutsätts att biträdande övervakare skall kunna förordnas bl. a. dådet är påkallat med särskilda övervakningsinsatser under den dömdes fritid, påkvällar och . Nämnden anser alt del kan bli svårt att fä lämpliga lekmänför denna lyp av övervakarinsatser. Frågan bör ytterligare uppmärksammas innanförslaget om lillsynsdom kan genomföras. Nämnden biträder inte utredningensförslag att offentligt biträde skall kunna föroidnas för den dömde i samlligaärenden som handläggs i övervakningsnämnd. Enligt nämndens erfarenheltillvaratar kriminalvården resp. frivårdens tjänstemän regelmässigt de dömdas inlressenpå elt förtjänstfullt och engagerat sätt. Ej heller synes - med lanke bl.a. påövervakningsnämnds sammansättning - hänsyn lill rättssäkerheten kunna åberopastill stöd för förslaget. Något uttalat behov för den dömde att ha tillgång tilloffenfiigt biträde kan därför enligt nämndens mening inle anses föreligga.Vidare skulle syslemet bli både tungrott och dyrbart ulan att några påtagligafördelar uppnås. Enligt kan givetvis praktiska hänsynanföras som argument för förslagen i fråga om överförande av beslutanderätteni vissa frågor från övervakningsnämnd till skyddskonsulentema, den stora befogenhelsom ges skyddskonsulent (i slället för t. ex. domstol eller övervakningsnämnd)alt faktiskt påverka innehållet i ådömd tillsynsdom och förslaget all skyddskonsuleniskall ha möjlighet att vidta hjälpåtgärder redan 1978/79:212 "' 195 Det är emellertid klart att del i ett brottmål föreliggeren intressemotsättning mellan den enskilde och det allmänna. Därför bör rätlssäkerhetsaspektenhär ges en avgörande betydelse. Den talar emot uiredningens förslag.Principerna bör i stället vara att innehållet i ett straff skall bestämmas avdomstol, att delegering av beslutanderätten under straffverkställigheten lilllägre administrativa organ skall undvikas och att hjälpåtgärder till en personsom ännu ej är fälld för brotl skall företas av socialvården och inte avkriminalvården.