prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Om rättshjälpen upphör pågrund av beslut enligt 34 S, får biträdet antas regelmässigt begära ersättning.Del kan därför förulsällas atl, som beslul fallas om rättshjälpensupphörande, slutreglering av denna sker genom beslämmande av ersättning lill bilräde,fastställande av rättshjälpsavgift för den som ditintills älnjuiil allmän rällshjälpoch avräkning. Den som kommii i ålnjuiande av rällshjälp eller fåll för läglmaximibelopp faslsiälll på grund av någoi otillböriigl förfarande eller genomall lämna oriklig uppgifi kan räkna med all hans rällshjälpsavgifi, med lillämpningav 29§ (lagrådets förslag), därvid fastslälles till belopp som överstigermaximibeloppet. I grövre fall bör rällshjälpsavgiften kunna fasislällas till såhögt belopp all den läcker samtliga rällshjälpskoslnader. I de fall då den somhaft rällshjälp ej lålil komma sig något negativi till last bör de kostnadersom upplupil intill beslutet om rättshjälpens upphörande behandlas som om rälishjälpenrikligl ålnjulils inlill dagen för upphörandel. Tredje slyckel i förevarandeparagraf lorde icke behöva innehålla någon annan regel än den atl i vissa fallrättshjälpsavgiften kan fastställas till belopp upp lill summan av samiliga rällshjälpskoslnader.32 Riksdagen1978179. Prop.1978/79:90 498 Den situationen kan uppkomma att, sedan beslut omupphörande av allmän rättshjälp fattals, beslutet efter besvär ändras i högreinstans, sä att allmän rättshjälp åter skall utgå, 1 detta läge torde man fåföreta en ny avräkning för all återställa förhållandena lill vad de skolatvara, om rällshjälp åtnjutits sedan den försl beviljats förden rättsliga angelägenhet varom är fräga. Om vad nu anförts vinner beakiande, skulle iredje ochfjärde styckena erhålla följande avfattning. "Beslutas enligt försia slyckel 2 eller 3 om allmänrättshjälps upphörande, får rällshjälpsavgiften fastställas lill belopp inlillsumman av samiliga rällshjälpskoslnader. Fräga om upphörande av allmän rällshjälp upplages på lalanav allmäni ombud. Beslul i sädan fråga meddelas, om den rällsliga angelägenhelenär anhängig vid domstol, av denna och eljesl av rällshjälpsnämnden. Fräga omrättshjälps upphörande får väckas i besvärsärende som avses i 49§; härombeslutar den besvärsmyndighel där ärendei är anhängigl." 36 § Lagrådel: Av skäl som anförts vid 6 och 7§§ bör ordet"får" i försia slyckel utgå. 37 § Lagrådel: Godias lagrådels förslag atl 19 och 20 §§ skall byta platsbör hänvisningen i förevarande paragraf till 20 § första stycket ändras attavse molsvarande stycke i 19§. 43 § Lagrådet: I paragrafens iredje siycke enligt förslaget finns enregel om att departementschef förordnar offentligt biträde. För närvarandefinns en regel i paragrafens första stycke, enligt vilken deparlemenlschef fårgöra anmälan lill rättshjälpsnämnd. Förslaget atl deparlemenlschef skall förordna bilräde börses mol bakgmnd av vad som allmänt gäller om enskilt statsråds befogenhet allfatta beslut. Denna fråga har varil föremål för utredning av konstitutionsutskotteti samband med utskottets granskning av statsrådens tjänsteutövning ochregeringsärendenas handläggning vid 1976/(KU 1976/77:44 s.12-15 saml Bil. Utskottet erinrar i sitt betänkande om alt regeringsformenbygger på att regeringsärendena avgörs kollektivt vid regeringssammanträde.Enskilt statsråd har vid utskottets undersökning befunnits utövabeslutanderätt i främst tre slag av ärenden, nämligen ärenden som gälleradministrationen inom ett departement, kommittéärenden och vad utskottetkallar externa ärenden. 1978/79:90 499 1 dessa ärendegrupper inryms näslan inga avgöranden somkan sägas utgöra beslut rörande utredningen i ett regeringsärende. Bland de s.k. exler-na ärendena avgjorda av slaisråd förekommer dock några fä, vilka avsellberedning eller förberedelse beiräffande en sak, som senare skulle komma underregeringens bedömande. Lagregler av samma lyp som den nu föreslagna finns i någoifall. Enligi 40 § utlänningslagen (1954:193) gäller sålunda alt iutlänningsärende som är anhängigt hos regeringen, däresi fräga om förhöruppkommer, del slaisråd som ansvarar för ärenden enligi utlänningslagen ellertjänsteman som statsrådet bestämmer får besluta om förhör. Enligt 9§ lagen(1964: 542) om personundersökning i brottmål gäller atl i nådeärende chefen förjusiitiedepartementel eller den han bemyndigar därtill fär förordna ompersonundersökning eller anskaffande av läkarintyg. Då inom ramen för denundersökning av siatsrädsbeslul som konsiilulionsuiskotlet gjortnågot exempel på beslut av statsråd inom de nämnda båda lagrummens till-lämpningsområdeej finns, får del antas all beslul i förekommande fall meddelats av tjänstemanoch ej av slalsrådet. Allmänt gäller om beredningen av regeringsärende, ulöverden allmänna regeln om remissförfarandet i 7 kap. 2 § regeringsformen, vissabestämmelser i instruktionen (1965: 386) för . Bl.a. sladgasi I7§ all chefstjänsteman och, efter departementschefens bestämmande, annantjänsteman har räll all infordra förklaring, upplysning eller yttrande somerfordras för ärendes beredning. Det vore enligt lagrådets mening önskvärl, omman kunde utveckla en enhetlig ordning för beslutanderätten rörande ålgärderför beredning av regeringsärenden. Del ligger därvid närmast till hands attbygga vidare på det citerade stadgandel i 17 § inslmklionen förregeringskansliet och undvika att normalt ta statsråd i anspråk för beslut avdenna art. Kompetensen atl besluta om beredningsåtgärd avseenderegeringsärende borde kunna tilldelas vederbörande departements chefsijänsiemäneller ev. andra ijänslemän efter deparlemenis-chefens beslämmande. Är del frågaom något principiellt viktigt bered-ningsbeslul bör detta ankomma på regeringenoch ej på enskilt statsråd. Konsiiiulionsuiskollel ullalade sig vid 1976/77 årsriksmöie i ovannämnda ullålande för principen om kollekiivi besluiande inomregeringen och framhöll all denna princip inie borde urholkas genom alllför vidsiräcktabemyndiganden till enskilt statsråd. Rättshjälpsfrågorna i ett regeringsärende är uppenbart ejav den art atl det bör ankomma på regeringen att besluta i dem. De är närmastbeslut av den typ som avses i 17 § instruktionen för . Del bördärför läggas på tjänsteman i departement att förordna biträde enligtförevarande 43§ och fattadärmed sammanhängande beslut om ersättning m. m. enligt 44och 45§§.Utöver de allmänna bestämmelserna härom i lagen bör närmare bestämmelserintagas antingen i verkstäUighetsföreskrifter lill lagen eller i instruktionenför regeringskansliel. Prop.1978/79:90 500 Under hänvisning lill det anförda föreslär lagrådel alt, istället för regeln i förslagels tredje stycke, lill paragrafens andra siyckesandra mening som en ny sista punkl fogas följande: "i annat ärende hosregeringen än som avses i 41 § 6- 10 och 16 på deparlementstjänsteman somregeringen besiämmer." Förslagei föranleder all ordel "saml"flyttas. Härefter lorde i paragrafen efter mönster av 39 S andra siycketböra inlagas ell nytt tredje stycke rörande behörighel alt förordna bilrädeunder tiden närmast efter del all en myndighei skilt målel eller ärendei frånsig. Slyckel föresläs fä följande lydelse: "Har myndigheien skiil målel eller ärendet från sig,äger under liden till dess lalan fullföljts eller liden för fullföljd uigållandra slyckel motsvarande lillämpning." Särskild föreskrifi om lill vilkel departemeni en lillregeringen slälld ansökan skall inges bör ej upptagas i lagen. Bestämmelsendärom i femte slyckels försia mening bör därför ulgä. Under hänvisning till vad lagrådet ovan anfört omberedningen av regeringsärenden, föreslås all till själie slyckel fogasföljande mening: "I ärende hos regeringen ankommer vad sålunda sagls på deparlemenlsijänsie-mansom regeringen besiämmer." 48 § Lagrådel: I försia slyckel lorde orden "ulan beslul av myndighei"böra uigå. Av 46 och 47 S§ följer all rådgivning kommer all kunnapågå under och att avgiften kommer att varieraalltefter tidsåtgången. Beslut om rådgivningsavgiftens storlek kommer därför atlfordras i varje särskilt fall. Lagrådet föreslår med hänsyn härtill, atl andrastycket ges följande lydelse: "Beslut om rådgivningsavgift jämlikl 47 § försia siycketankommer på den som meddelat rådgivningen." 49 § Lagrådet: Under hänvisning lill vad som har anförts vid 5 b§föreslår lagrådel all uttrycket "allmän domstols" i paragrafens försiastycke ändras till "domslois". Paragrafen behandlar överklagbarhelen av beslut i rällshjälpsärende.Beiräffande beslul av domsiol har i försia slyckel valls den lösningen all deför den beslutande domstolen i allmänhet gällande reglerna om överklagandeskall gälla också dä lalan föres mot domslolens beslut i rättshjälpsärende.Denna regel leder bl.a. lill att fullföljdsordningen kan komma att skifta frånen domsiol till en annan beroende på vilkel regelsystem som skall tillämpas.Som exempel kan lagrådet peka på den olika behandlingen Prop.1978/79: 90 501 av hovrälls beslul i rällshjälpsfräga, som uppkommil i elldil fullföljl mål, I.ex. beslul om ersättning lill bilräde i hovrätten, och molsvarandebeslut av kammarrätt. Pä grund av reglerna i .54 kap. RB kan hovrällens ifrågavarandebeslul icke komma under Högsta domslolens prövning med mindreprövningstillstånd meddelas, medan reglerna i 35 § förvaltningsprocesslagenleder till fri fullföljd frän kammarrätten lill regeringsrällen beiräffande ellsådani kammarrällsbeslul. Man kan sålunda vänla förhållandevis flera beslul i1. ex. ersätlningsfrägor från regeringsrällen än från Högsia domstolen. Erfarenhelernafär utvisa om dylika skiljakligheter beroende på olikheler i de processrältsligabesiåmmelserna kommer alt medföra praktiska olägenheier. Beslul i rättshjälpsfrägor av rätlshjälpsnämnd eller avannan förvaliningsmyndighel - borisen från de myndigheler som enligt 5 b § ärlikställda med domstol - blir enligt huvudregeln i andra stycket alla överklagbaramed besvärsnämnden som enda fullföljdsinstans. I slyckels andra mening föreslås en särskild regel avinnebörd all lalan mot beslul av deparlemenlschef och departemenlsljänsleman enligi43 § skall föras hos besvärsnämnden. Vid sisinämnda paragraf har lagrådel uivecklalskälen varför deparlemenlschef ej bör falla beslul om förordnande av offeniligibilräde m. m. Om vad sålunda anförts beakias kommer beslul om offeniligi bilrädem.m. i vissl fall all fattas av departemenlsljänsleman. Dä denne vid utövandeav denna beslutsfunktion lorde böra uppfattas som förvaltningsmyndighet,kommer hans beslut om bilrädesförordnande m.m. att gä in under huvudregeln.Andra meningen i siycket bör därför utgå. Skulle tanken all statsråd skall fatta beslut vidhållas,bör en annan besvärsväg anordnas. Som framgår av konstitutionsutskottetsöversikt rörande överklagande av enskilt statsråds beslut (KU 1977/78:35 s.5-8) förs talan mot enskilt statsråds beslul i adminisiraiiva ärenden, där annalicke särskili föreskrives, hos regeringen. Någoi fall där sialsråds beslulöverklagas lill en adminisiraiiv nämnd av lypen rättshjälpens besvärsnämnd äricke förul känt. Det synes slalsrällsligl belänkligl alt införa in-slansordningarav del slag som föreslås i remissen. Om vad lagrådel anförl vid 43 § ej beakias,lorde sialsråds beslul om bilräde böra överklagas hos regeringen. Fråga blir härefter om överklagbarhelen av beslul av advokaloch bilrädande jurisl vid allmän advokalbyrå. Lagrådet har vid 2§ anfört all ul-formningenav beslulsregeln i 16 § leder lill all advokal och bilrädande jurist vidallmän advokalbyrå, när de fattar beslul enligi rällshjälpslagen, är attuppfatta envar som förvaltningsmyndighet. Reglerna i instruktionen (1973:249)för de allmänna advokatbyråerna som begränsar överklagbarhelen av beslul avallmän advokalbyrå till beslut i administrativt ärende, t.ex. angående ijänstetillsälining,kommer dä att sakna belydelse i detla sammanhang. Uppfattas den vid allmän advokalbyråansiällde jurislen 1978/79:90 502 som myndighei, blir hans beslul överklagbara enligi regelni förevarande paragrafs andra siycke. Av specialmoliveringen till paragrafen framgår atl delinte är meningen att talan skall fä föras mot beslul i rällshjälpsärende av advokaleller biträdande jurisl. Vi har inte något alt erinra mol en sådan ordning.Med hänsyn till vad lagrådet förut har anförl bör därför i andra slyckel enandra mening införas av följande lydelse: "Mot beslut av advokat ellerbiträdande jurisl vid allmän advokatbyrå får talan dock ej föras." Föredragande statsrådet uttalar sig i den riktningen altbeträffande advokats och bilrädande jurists beslul om beviljande av allmänrättshjälp och om faslslällande av maximibelopp behov av överklagande ej finns.I sak kan nämligen rällelse i dylika beslul sökas hos rällshjälpsnämnden genomny ansökan om allmän rättshjälp resp. begäran om jämkning av maximibelopp. I lagstiftningen har man sidoordnat de tre i 16, 17 och 18§§ angivna sätten för atl bevilja allmän rättshjälp. Det synes därför böraföreligga starka skäl för all göra någon skillnad mellan dessa fall ibesvärshänseende. Ingen gmpp av beslut bör undantas från allmänna ombudels laleräll.Vidare bör del vara av iniresse för de rällssökande atl besvärsvägen kunnalägga fasl, vilken praxis med avseende pä beviljande av allmän rällshjälp advokaleroch bilrädande jurisler vid allmän advokalbyrå har all som offentiigt anställdaiakttaga. Behovet av en besvärsmöjlighet rörande beslul av jurisl vid allmänadvokatbyrå rörande rådgivningsavgift enligt 48 § är kanske icke stort, menöverklagandemöjlighet bör finnas. Beslut enligt 21 § tredje stycket om substilulionblir, om särskilt undantag ej göres, överklagbara. Någon praklisk belydelse lordedella förhållande knappasl få. Detsamma gäller biträdes beslul om uiredning avmindre omfattning enligt 25 §. Biträdes föranstaltande om uiredning enligt 45§ synes överhuvud ej ha karaktär av beslul enligi rällshjälpslagen. AUl sammanlagel synes tillräckliga skäl ej föreligga föratt göra undantag från huvudregeln om överklagbarhel i paragrafens andra siyckeför beslut av advokal och biträdande jurisl vid allmän advokatbyrå. Det kan ifrågasättas om beslut av enskilt verksam advokaleller biträdande jurisl på enskild advokatbyrå bör behandlas annorledes än beslulav deras offentligt anställda kolleger. Härom kan sägas, att den som vänder sigtill enskili verksam jurist torde vara inställd pä alt följa den ordning somgäller inom den privata sektorn, där möjlighel lill administrativ besvärstalansaknas. Ur allmän synpunkt finns ej något slörte behov av alt sälla enskiliverksam advokal eller bilrädande jurist vid enskild advokatbyrå under denoffentliga kontroll som en möjlighet till överklagande skul- 1978/79:90 503 Skulle enskild advokal I. ex. faslsiälla för lågamaximibelopp, får del allmänna ombudel enligi vad jag föreslagil möjlighel allpåkalla jämkning enligi 15 S. Del saknas sålunda tillräcklig anledning allförorda ell tillägg lill paragrafen med regler om överklagande av beslul avenskilt verksamma jurisler. Jag kan alltså i nu förevarande hänseende godlagaparagrafen. 49 a § Lagrådet: I denna paragraf föreslås all klagorätt skall tillkomma, föruiomenskild pari, domslolsverkel. Klagorällen gäller överklagbara beslul i rältshjälpsfrågor,dvs. beslul fattade av domsiol, rällshjälpsnämnd och annan förvaliningsmyndighel.1 motiven framhålles angelägenhelen av all alla slag av beslul i rältshjälpsfrågorkan överklagas. Uppenbart är alt staten har belydande både rent ekonomiskaoch mera allmänna intressen atl bevaka i rätlshjälpsärenden. Del ärdärför naturligiall företrädare för dessa inlressen får laleräll. Därigenom får man, i enlighetmed en annan utvecklingstendens i den offentliga rätten, till stånd ett ivåparlsförhällandei ärenden av denna art. Del finns redan vissa regler härom. I instruktionen fördomstolsverket (1975:506) föreskrivs sålunda alt inom sittverksamhetsområde har all leda och övervaka rältshjälpsnämndernas tillämpningav rällshjälpslagen och all företräda staten vid lalan mol allmän domsiols beslulom ersättning av allmänna medel till bilräde enligt rättshjälpslagen och tilloffentlig försvarare. Gällande lag ger sålunda två olikauppgifter. Då det gäller rällshjälpsnämndernas verksamhei, har domstolsverketen direkl övervakningsuppgifl med möjlighel all genom anvisningar och föreskrifierlillse all nämndernas lillämpning av lagen blir lillfredssiällande. Vad belräffarlagens lillämpning vid de allmänna domslolarna har domslolsverkel, främsi som förelrädareför siaiens fiskala inlressen, all föra lalan mol domslois beslul iersättningsfrågor inom det berörda rätlshjälpsområdel. Det remitterade lagförslaget innebär härvidlag vissanyheter. föreslås som sådant skola få generell besvärsräll bådevad avser beslut av domstol och vad avser beslut av rättshjälpsnämnd och andramyndigheter, vilka tillagts räll all beslula i frågor om rättshjälp. Såvitigäller rältshjäipsnämnderna säller de föreslagna reglerna domslolsverkel i en dubbelslällningi förhållande lill dessa nämnder. Dels skall verket som centralmyndighet vara lillsynsmyndighelför nämnderna, dels skall verkei som pari kunna överklaga nämndernas beslul. All en och samma myndighet är i förhållande till annan myndigheipå en gång tillsynsmyndighet och ell slags molpart är ur allmänförvaltningsrätts- 1978/79:90 504 lig synpunki en olämplig anordning som bör undvikas. Enövervakande myndighei bör ulöva sill inflylande över den underordnade myndigheiengenom sin tillsynsverksamhet och icke genom att som part överklaga denunderordnade myndighetens beslut lill andra organ. Dä börbibehålla sin allmänna lillsynsbefogenhel över rättshjälpsområdet, bör del ickesom myndighet lilldelas även uppgifien att i egenskap av part överklaga rätlshjälpsbeslul. När eu centralt ämbetsverk utrustats med besvärsrätt äranledningen härtill i allmänhet alt denna myndighei förelräder en specifikt iniresse.Enligi 48S fjärde slyckel miljöskyddslagen (1969:387) har i.ex. nalurvårds-verketlillagls klagorätt i förhällande lill vissa andra stalsorgan. Är del allmännasiniresse av fiskalisk nalur och eftersträvar man atl ordna förfarandel som ellivåparisförhållande mellan slalen och den enskilde, är den vanliga lösningenalt ett allmänt ombud inrättas med uppgift atl förelräda stalsinlressel ochföra statens lalan. Så förhåller det sig inom skalteprocessen; se I.ex. 39Slagen (1959:92) om förfarandel vid viss konsumtionsbeskaitning. Inom socialförsäkringen har man genom nya regler i20 kap. 12 S lagen (1962:381) om allmän försäkring infört en ordning som kansynas innebära ett frångående av vad sagts. Del allmänna inlresset av alldenna lags regler om allmän försäkring m. m. lillämpas likformigt och rättvistskall bevakas av som verket tillerkänts enallmän laleräll. Denna gäller även beiräffande beslul av de allmänna försäkringskassorna,över vilka riksförsäkringsverkel enligi 18 kap. 2 § nämnda lag ulövar lillsyn.Av motiven (se prop. 1977/78:20 s. 55, 65, 80-82, 127- 128 och 136- 137)framgår emellertid alt funktion som part skallfullgöras icke av verket i dess vanliga sammansättning utan av hell friståendesocialförsäkringsombud, vart och ett med egel ansvarsområde och egenbeslutanderätt. De utgör tillsammans en speciell enhel inom verkei. Härigenominföres en allmän ombudsinslilulion på socialförsäkringsområdet, ehuru denna formelllinordnats i riksförsäkringsverkel. Enligt lagrådels mening bör i förevarande fall inom domslolsverkelin-räitas ell frislående allmänt ombud för rällshjälpsärenden. Rättshjäipsulredningenförde fram denna lanke alternativi (SOU 1977:49 s. 248), vilkel också omnämnesi lagrådsremissen. Det är av betydelse atl i lagen allmänna ombudets friståendeställning markeras genom all klagorällen anges tillkomma ombudel och ej verkei.Domstolsverket bör sålunda bibehålla sin lillsynsuppgifl i vad gäller rällshjälpsnämndemaoch ha all överblicka hela räiishjälpsomrädei och meddela de cenlrala föreskrifiersom kan erfordras, bl.a. faslsiälla generella läxor. Uppgifien all överklaga räitshjälpsbesluli del särskilda fallet, däribland beslut av rältshjäipsnämnderna, bör däremotenligt lagen ankomma på allmänna ombudel. Organisatoriskt kan allmänna ombudetknytas an till , men på ett så- 1978/79: 90 505 dant sätt alt dess fristående ställning i allt som gällerdess ämbetsområde icke äventyras. Ombudet skall självständigt beslula i de måleller ärenden där ombudel är pari och förelräder slalen. Vid den enligi 49 § valda lösningen för överklagande avbeslut i rättshjälpsärenden kommer någon enhetlig tid för lalan mot beslul isådana ärenden icke all gälla. 1 fräga om de ärenden i vilka fullföljdstiden räknas från beslulsdagen,synes i åiskilliga fall av läll insedda skäl kunna uppkomma svårigheler för fö-relrädarenför del allmänna all lillvaralaga det allmännas iniresse. Emellertid lorde delvara uppenbarl, all avsiklen icke är all han skall granska alla beslul, ulanall granskningen av prakliska skäl måsle begränsas lill alt avse vissa grupperav ärenden eller slickprovsvis ullagna fall. Vid ell sädanl förfaringssätt lordesådana organisatoriska anordningar kunna vidtagas all del allmännas klagorätti här ifrågavarande ärenden likväl blir meningsfylld. Beiräffande ell myckel slorl anial rällshjälpsärendenkommer all gälla all besvärsliden för del allmänna räknas med utgångspunkt fråndelgivningsdagen. Det framstår som uppenbart att delgivning med del allmännas förelrädareav prakliska skäl inte kan äga rum annal än undanlagsvis. Del fär aniagas allföreträdaren enligt verkställigheisföreskrifter får kännedom om beslul som harprejudikatintresse eller som av annan anledning bedömes såsom särskiltangelägna atl granska. AUa beslut av här ifrågavarande slag av vilka han ickefått del kommer all sakna laga krafl i förhållande lill del allmänna. Åven omdetta icke lorde innebära alt sådana beslut ej kan verkställas, framstår detlikväl från rättssäkerhetssynpunkt som i hög grad olillfredsslällande all detallmänna skulle ha en formell möjlighet alt anhängiggöra besvärstalan efterlång lid. Lagrådet vill därför föreslå att i paragrafen upptas en bestämmelseav innebörd, att det allmänna i dessa fall får föra lalan mol beslul i fråga omrällshjälp senasi , förslagsvis från beslulsdagen. Del allmännas laleräll är icke bloll motiverad av fiskala inlressenulan syfiar även lill all främja en enhetlig praxis och likformighet inom hela räiishjälpsomrädei.Del allmännas förelrädare bör därför vid ulförande av sin lalan icke varabunden av den i 11 § förvallningslagen och 33 § andra stycket förvaltningsprocesslagenupptagna regeln - eller dess motsvarighet pä andra häll - om att part får föratalan bloll om besluiel gått honom emot. I förevarande paragraf bör med hänsynhärtill anges alt del allmännas företrädare får föra talan även till denrättssökandes förmån. Då rätismedlel beiräffande vissa avgöranden i rällshjälpsfrågorkan vara vad eller revision, bör ordel "besvär" i försia slyckelersättas med uttrycket "lalan". Vinner vad lagrådet här anfört beakiande föreslås altförevarande paragrafs första siycke utformas på följande sätt: "Talan mot beslut i fråga om rällshjälp får föras, fömtomav enskild 1978/79:90 506 part, av allmänt ombud. Räknas besvärslid fördelgivning med part fär ombudet likväl ej väcka besvärslalan senare än tvämånader för beslutet. Ombudel får föra talan även lill förmån förenskild part." Det förhällandet all för rätlshjälpsärendena ej kommer allfinnas ell en-heiligi förfarande komplicerar läget för allmänna ombudel. Dennehar alt som part gå in i förfaranden av mycket varierande nalur och där föradel allmännas talan. I vissa fall har del beslul han vill överklaga faltals iett fristående ärende om rättshjälp, som då vanligen följt förvaltningslagensregler, förvaltningsprocesslagens. Oftare torde inträffa alt del överklagbararäilshjälpsbeslulel fatlats såsom beslut under rättegången eller underförfarandet i mäl eller ärende, som följer ell vari sina processuella regler,i allmänhei ulformade med hänsyn lill de i målel eller ärendet aktivt verkandeparternas behov.