prop · G20390 · 1978-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna i om parts skyldighet att ersättarättegångskostnad gäller emellertid även i fråga om kostnaderna förrättshjälpen i mål eller ärende vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstoleneller bosladsdomslolen. Molpart eller annan som är ersättningsskyldig försådana kostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket.Tappande motpart får alltså ersätta statsverket hela kostnaden för partsrättshjälp utan avräkning för partens koslnadsbidrag. Denna ordning harföranletts av alt dom-12 1978179. I saml Nr 90 1978/79:90 178 stoleninte berörs av koslnadsbidragsreglerna och därför, när kostnadsfördelningenmellan partema bestäms, saknar kunskap om vilka koslnader som faller påstatsverket och vilka koslnader den som haft rättshjälpen svarar för viakoslnadsbidraget. Detla avgörs av rättshjälpsnämnden först vid sluiregleringenav rättshjälpsärendet. Motsvarande fördelning av koslnader mellan parterförekommer bl. a. i fråga om skiljedomskoslnader och kostnader i utsökningsmålhos överexekutor, 1fråga om fördelningen mellan statsverket och den rättssökande av de medel sommotpart skall betala gäller atl den som har haft allmän rättshjälp fårersältning för sill kostnadsbidrag försl sedan statsverket har fått full ersättningför sina koslnader i anledning av rättshjälpen. Rutinerna vid rältshjälpsnämndoch kronofogdemyndighet när motparts ersättningsskyldighet omfattarkostnadsbidrag ellerdel därav anses f. n. vara betungande. Isyfte att åstadkomma önskvärda förenklingar i slutregleringsförfarandetförordar utredningen att i de fall domstol och vissa andra myndigheter enligtvad som tidigare föreslagits anförtrotts prövningen av ersättningsfrågor skallmyndigheten också pröva rättshjälpsavgiflen. En sådan ordning förutsätter attförslaget om befrielse från expeditions- och exekulionsavgifter saml frånkungörelsekoslnader genomförs. 1 så fall kommer nämligen myndigheien, när denhar att fatta beslul i ersättningsfrågan, atl ha kännedom om samtligarättshjälpskostnader. Är del rättshjälpsnämnden som beslutar om ersättning blirdet rältshjälpsnämnden som fastställer rättshjälpsavgiften. Utredningenföreslär även atl avräkning med biträde skall ske i samband med att myndighetenfastställer ersättning till biträdet. Den förordade ordningen innebär enligtutredningen atl det särskilda förfarandet med slutavräkning och partiellavräkning med biträde inte behövs. Omett mål eller ärende vari allmän rättshjälp förekommit överklagas och den högreinstansens beslul innebär all rättshjälpsavgiflen skall utgå med högre beloppän det som tidigare fastställts - en situation som kan inträffa om kostnadernai den lägre instansen understigit rättshjälpsavgiflen och ytterligare kostnaderuppkommit i den högre instansen - föreslår utredningen att den rätissökandeskall åläggas inbetala mellanskillnaden till statsverket. Fastställsrättshjälpsavgiften till lägre belopp än del som tidigare fastställts, skallden rättssökande berättigas återfå vad som eriagts för mycket. Omett bilräde överklagar beslut varigenom hans arvode prutats ned underrättshjälpsavgiften och hans talan fär till följd alt rättshjälpsavgiften höjsbör enligt utredningen biträdet tillerkännas mellanskillnaden mellan denöverklagade och den fastställda ersättningen av statsverket och denrätissökande betala mellanskillnaden mellan den först fastställda och denändrade rättshjälpsavgiften till statsverket. Närdet gäller fördelning mellan partema av kostnaderna för rättshjälp föreslårutredningen i huvudsak ingen ändring av nuvarande regler. 1978/79:90 179 nebär atl besiåmmelserna i lag om parisrättegångskostnader skall lillämpas även i fråga om pari som har allmän rällshjälp. Vad belräffar fördelningen mellan siaisverkel och denrällssökande av medel som flutit in från motpart föreslär ulredningen attmotpart eller annan som är ersätlningsskyldig för räitshjälpskostnader åläggsall ulge hela ersätiningen lill siaisverkel i de fall där den del aversätiningen som avser den rätissökandes rältshjälpsavgifl inte överstigit femproceni av basbeloppel. Den rällssökande skall i ell sådani fall berättigasatl av statsverket älerfå eriagd rättshjålpsavgift. Har jämkning av ersäliningsskyldighelenskell skall molsvarande jämkning göras av del belopp som den rättssökandeskall fä tillbaka. Om däremot rättshjälpsavgiflen överstigit avbasbeloppet föreslär utredningen att motparten förpliktas all ulgerällshjälpsavgiften eller del av den till den rätissökande ochmellanskillnaden mellan rättshjälpskoslnaderna och rällshjälpsavgiften tillstatsverket. Denna lösning innebär enligt ulredningen all nuvarande omsländligaförfarande med indrivning av den ersättning motpart är skyldig att återbetalakan undvikas. Förslaget om ändrade regler i fråga om slutreglering harfåll ett blandat mottagande under remissbehandlingen. En rältshjälpsnämnd delarutredningens uppfattning att förfarandet bör förenklas så mycket som möjligtmen menar att förslaget endast är ett principförslag som bör utredas närmareinnan det kan ligga till grund för en praktisk lillämpning. Flera instanser uttalar en mer negativ inställning tillförslaget. Det ifrågasätts starkt om förslaget till ändrade rutiner i fråga omslutreglering innebär en förenkling av nu gällande system. En instans pekar på de prakliska problem som uppstår i deinte så få fall där ett ulomprocessuelll skede följer efter det att domstolmeddelat lagakraftägande dom. Endasl faslslällelselalan om t.ex.skadeslåndsskyldig-hel kan ha varil föremål för domstols prövning.Förhandlingar mellan parterna om skadeständsbeloppels storlek kan återstå. skall kunna pröva frågor som härvid uppkommer erfordrasatt nämnden underrättas om den biträdesersättning domstol - kanske i fterainstanser - fastställt och även om vilken rältshjälpsavgifl som härvid avräknats. Även förslaget om fördelning av kostnader mellanstatsverket och den rättssökande har fått ett blandat mottagande. Det godtaseller lämnas i huvudsak utan erinran av åtskilliga instanser. Flera andrainstanser anser dock alt det ler sig orättvist all den som har koslnadsbidragom högsl av basbeloppel skall gynnas framför övrigarättshjälpsberättigade. Den åsikten framförs atl statsverket alltid bör övertaden berättigades anspråk. För egen del vill jag först påpeka att reglerna omslutreglering hör till de mer komplicerade inom rältshjälpssystemel. Alt så ärförhållandet sammanhänger med kostnadsbidragssystemet. Så länge man anser atlden Prop.1978/79:90 180 rätissökande efter förmåga skall bidra lill kosinadernaför rättshjälpen är någon form av sluireglering med den rällssökande nödvändig.Vidare måsle avräkning ske med biträdet. Normall lillkommer ocksåutbetalningar av ersättning till biträde när ett ärende avslutas. Vad jag nuanförl utgör förhållanden som ibland har förbiselts närslulregleringsförfarandel har ul-salls för krilik. Till en del föranledsemellertid svårigheterna vid slutreglering av atl olika myndigheler handläggerolika momenl av samma rältshjälpsärende. Övergången mellan olika myndighetershandläggning föranleder bl. a. atl den mottagande myndigheten måste få vissaunderrättelser för alt kunna fortsätta handläggningen. Enligt min uppfattning står rationaliseringsvinsterframför allt att vinna om uppgifier enligt rättshjälpslagen i samma rättsligaangelägenhet handläggs av en och samma myndighei. I den mån detla kangenomföras blir åtskilligt av den pappershantering som förekommer påmyndighelerna överflödigl. Med denna uigångspunki bör uppgifterna islulregleringsförfarandel om möjligl läggas på den myndighei som har att iärendet bevilja allmän rättshjälp och besiämma ersättning. Jag har tidigareförordat en ordning enligt vilken, föruiom rättshjälpsnämnd, allmän domstoloch vissa därmed jämslällda organ är behöriga alt besluta i de angivnafrågorna. Slulregleringsförfarandel fordrar viss erfarenhet hos dem somhandlägger ärendet. Den krels av myndigheler som anförtrotts rätten atl beviljaallmän rättshjälp och besiämma ersättning lorde vara tillräckligt begränsadför all varje myndighei skall få tillräcklig sådan erfarenhet. Om man genomfördeändringar jag tidigare förordat beträffande expeditions- och exekutionsavgiftersamt kungörelsekostnader finns inte heller något direkt hinder mol att denmyndighet som bestämmer ersättning också får fastställa rältshjälpsavgifl ochsvara för slutregleringen. Sammanfattningsvis biträder jag utredningens förslag omatl slutreglering skall ske hos den myndighet som bestämmer ersättning enligträttshjälpslagen. Detta innebär bl. a. atl om ell mål vandrar genom flerainslan-ser rättshjälpsavgiflen skall fastställas instans för instans. Genom att avräkning sker instans för instans kommer dennuvarande partiella avräkningen med biträdel alt motsvaras av en slutavräkning.Denna avräkning hänför sig lill kosinaderna i den aktuella instansen och kanföljas av ytterligare slutavräkningar. Detta blir t. ex. fallet vid fullföljd. Del belopp som den rättssökande är skyldig atl utge irättshjålpsavgift skall avräknas när ersältning lill biträdet bestäms. Liksomenligt gällande regler skall den myndighei som fastställer ersättningen ha rältatt i samma utsträckning som f. n. utgå från all bilrädet uppburii avgiften.Biträdet svarar alltså i normala fall för alt beloppet inbetalas. Uppgårrättshjälpsavgiflen till större belopp än som molsvarar den ersättning somfastställts för bi-irädels del får biträdet, om ytterligare kostnader uppståtti rättshjälpsärendet, betala återstoden av rällshjälpsavgiften lillstatsverket. Därvid är dock alt beakta att rättshjälpsavgiften aldrig får varahögre än de verkliga 1978/79:90 181 Översliger råttshjälpsavgift som ullagiisav den rällssökande bilrädesersällningen och övriga koslnader irätlshjälpsären-det, skall mellanskillnaden återbetalas till den rättssökande. Somlidigare berörts kan vissa praktiska problem uppkomma om ett mål eller ärendevari allmän rättshjälp beviljats överklagas. Den högre instansen får då ocksåpröva rättshjälpsavgiflen. I undantagsfall kan det komma i fråga atl ändrarällshjälpsavgiften. Fastställs rällshjälpsavgiften till högre belopp än delsom fastställdes i samband med atl rättshjälpen beviljades, bör denrättssökande liksom f.n. betala mellanskillnaden till statsverket. Fastställsrättshjälpsavgiflen till lägre belopp än del som tidigare fastställts, skallmellanskillnaden återbetalas till den rättssökande. Med nu angivna regler ärdet teoretiskt möjligt all del av en rältshjälpsavgifl återbetalas lill denrättssökande efter handläggningen i första instans varefter samma beloppåterkrävs efter handläggning i högre instans. Möjlighel bör därför öppnas attlåta anstå med återbetalning, om ärendei blir föremål för fortsalthandläggning. Genom regler i förordning om underrättelseskyldighet bör sörjasför alt myndighet som skall företa slutavräkning får kännedom om tidigareslutavräkningar i den rättsliga angelägenheten. När detgäller reglerna om fördelning mellan statsverket och den rättshjälpsberättigadeav ersättning som motpart eller annan förpliktals ulge finns enligt min meningett påtagligt reformbehov. Nuvarande ordning enligt vilken statsverket bevakarrättshjälpstagarens anspråk på ersältning för koslnadsbidraget är onödigttidsödande och kostnadskrävande. Förenklingar kan åstadkommas på flera sätt.En möjlighet är att begränsa ersättningsskyldigheten mot statsverket till denkostnad som återstår sedan eriagd rättshjålpsavgift avräknats. Part som harbetalat rättshjälpsavgift skulle då vara hänvisad till att pä egen hand avmoiparten söka få ut ersättning enligi vanliga regler om rättegångskostnad.Genom den ordning för fastställande av rätlshjälpsavgift somjag tidigare föreslagilär en sådan lösning i och för sig tekniskt möjlig. Mot en sådan ordning kanemellertid resas invändningar. Den innebär all rällshjälpslagarna förlorarnägot som lorde uppfattas som en förmån i rättshjälpssystemet. Det skulleockså i en del fall uppslå onödigt arbele hos verkställighetsmyndighelerna, omrällshjälpslagarna alllid skulle behöva driva in fordringarna på rätlshjälpsavgiftför sig. Jag är därför inte beredd alt förorda en ordning av nu angivenutformning. Atl väljaden andra ytterligheten, nämligen att statsverket alltid övertar denrätissökandes fordran på rätlshjälpsavgift och alltså betalar ut rättshjälpsavgiftentill den rättssökande, bör inte heller komma i fråga. Som bl.a. utredningenpåpekat skulle delta kunna medföra risk för alt allmän rättshjälp söks -oavsett rättshjälpsavgiftens storlek - endasl i syfte att skapa garantier föratt få ersättning för tilldömda rättegångskostnader. En sådan ordninginnefattar risk för betydande koslnadsökningar för statsverket. I stället börenligt min mening en kompromisslösning i enlighet 1978/79:90 182 med utredningens förslag väljas. Det innebär altstatsverket övertar den rättssökandes fordran på rättshjälpsavgift förutsattatt den inte överstiger en viss gräns. Gränsen bör härvid sällas så alt dengrupp rättshjälpsiagare. vars fordran inie överläs av siaisverkel, blirobelydlig. Uiredningcns förslag fär pä den punklen anses lämpligi avvägl. Jag förordar alltså all motpart eller annan som ärersättningsskyldig för rällshjälpskoslnader skall utge ersättningen tillsiaisverkel, om ersättningen lill den del den molsvarar den rällssökandesrättshjålpsavgift uppgår till högst fem proceni av basbeloppel för okiobermånad årei innan rällshjälp begärdes. Den rällssökande skall i sädanl fallberättigas att av siaisverkel älerfå ell belopp motsvarande eriagdrätlshjälpsavgift. Överstiger däremoi den del av ersättningen som avser denrättssökandes rättshjälpsavgift av basbeloppel, skall denersättningsskyldige utge belopp motsvarande rällshjälpsavgiften lill denrätissökande och återstoden lill siaisverkel. Har jämkning aversäliningsskyldighelen skell skall molsvarande jämkning göras av del beloppsom den rättssökande skall fä tillbaka. 11.8.3 Motparts ersättningsskyldighet i vissa juli När makar vinner boskillnad eller äktenskapsskillnad eftergemensam ansökan och ena maken har åtnjutit allmän rättshjälp skall rältenålägga andra maken atl betala statsverket hälften av kostnaderna förrättshjälpen, om det inte med hänsyn till omständigheterna är obilligt (31 §andra stycket rättshjälpslagen). 1 praxis torde bestämmelsen hatillämpats så atl make, som vid allmän rällshjälp inte skulle haft att betalamer än grundavgiften i koslnadsbidrag, inte åläggs någon betalningsskyldighet.Inte heller torde någon betalningsskyldighet förekomma om maken i målet haftkostnader för eget ombud. 1 övriga fall förpliktas däremot i regel maken attbetala hälften av den andra makens rättshjälpskostnader (jfr dock högstadomslolens beslul , SÖ 896), angivna bestämmelse har kritiserats. Därvid harföreslagits att betalningsskyldigheten i högre grad anpassas till denbelalningsskyldiges betalningsförmåga. Även utredningen förordar alt en sådan anpassning sker.Utredningen föreslår att huvudregeln alltjämt skall vara att andra maken skallbetala statsverket hälften av rätlshjälpskostnaderna om det med hänsyn lill omständigheternainte är obilligl. Om andra makens rättshjälpsavgift skulle ha motsvaratgrundavgiften, bör betalningsskyldighet inte åläggas med hänsyn till densamhällsekonomiska belastning det skulle innebära om indrivningsmyndigheternaskulle vara skyldiga att driva in så låga belopp. Om den andra makensrätlshjälpsavgift däremoi skulle ha utgått med högre belopp men ändå medbelopp som understiger hälften av rättshjälpskoslnaderna skall åläggandetbegränsas till vad som motsvarar rättshjälpsavgiflen. Utredningens förslaginnebär även att domstolen självmant prövar frågan om betalningsskyldighet. 1978/79:90 183 kan f. n. ålägga make som inte harallmän rällshjälp all betala statsverket hälften av kosinaderna för den andramakens rättshjälp i fråga om kostnaderna för skiftesman och för utredning somdenne har föranstallal om i ärende om bodelning. Ulredningen föreslär all den förordademaximeringsregeln i fräga om belalning för kosinaderna för allmän rättshjälpvid gemensam ansökan om äklenskapsskillnad eller boskillnad skall gälla ävenmed avseende på kosinaderna för skiftesmannen eller utredning som denne harföranstallal om. Överstiger i något av nu berörda fall summan av ersättningsom make ålagts atl betala och den rällssökandes rättshjälpsavgift kostnadernaför rättshjälpen, föreslär ulredningen alt den rättssökande berättigas återfåden överskjutande delen. Utredningens förslag i förevarande hänseenden hargodtagits av huvuddelen av de remissinstanser som berört frågan. En instansser dock helst atl betalningsskyldigheten för make i skillnadsmål helt upphävs.En rältshjälpsnämnd framhåller atl förslaget innebär atl en noggrann beräkningav motpartens rätlshjälpsavgift måsle göras. Delta medför ett visst merarbeteför domstolarna. För egen del anserjag att rättviseskäl starkt lalar förden av utredningen föreslagna ordningen. Jag förordar alltså atl lagregler medi huvudsak denna innebörd införs. Av praktiska skäl bör dock domstolama inteåläggas att svara för att utredningen om den andra makens förhållandeninförskaffas. Det mäste i stället i princip ankomma pä part att förebringautredning om att hans ekonomi är sådan alt han bör helt eller delvis befriasfrån betalningsskyldighet. Om utredningen inte ger underiag för exaktberäkning av det tänkta maximibeloppet för rättshjälpsavgiften men det framstårsom klart att detta inte uppgår till halva rättshjälpskostnaden, bör del kunnakomma i fråga att jämka betalningsskyldigheten till belopp som kan antagasungefäriigen molsvara maximibeloppet. 11.9.1 Förutsättningarna jör förordnande av offentUgtbiträde I ärenden om administrativa frihetsberövanden och vissautlänningsärenden m.m. kan en särskild form av rättshjälp, nämligen rättshjälpgenom offentiigt biträde, utgå. Offentligt biträde kan enligt 41 §rättshjälpslagen förordnas i olika angelägenheler som rör den personligarörelsefriheten eller den kroppsliga integriteten. Paragrafen upptar fr.o. m.den 1 juli 1978 en katalog i 17 punkter enligt vilka förordnande kan ske. Detkan t.ex. röra sig om ärende om förpassning eller utvisning eller omhändertagandeför samhällsvård. För förordnande krävs dessutom att vissa allmännaförutsättningar skall föreligga. Enligt 42 § skall sålunda offentligt bilrädei en del av fallen utses, om det behövs för tillvaratagande av den enskil- 1978/79:90 184 Vid bedömningen av behovet av offentligt biträdeskall särskilt beaktas om i väsentligt hänseende molslridiga sakuppgifter harlämnals under ulredningen eller betydelsefulla sakförhållanden i övrigi äroklara. I utiänningsärenden är emellertid förutsättningarna för förordnande avbiträde annorlunda. Jag återkommer strax till den saken. Gällande regler innebär atl biträde kan förordnasoberoende av om den enskilde önskar det. Det saknar betydelse för förordnandet,om den enskilde själv har möjlighel all bekosla hjälpen. Någon avgifi tas inteut av denne. Antalet framställningar om offentligt bilräde uppgick 1975till 1 809, 1976 lill 3 014 och 1977 lill 4723. Av den statistiska undersökning som utred ningen har låtit ulföra avseende 1975 framgår alt av 1 360 ärenden om of fentligt biträde avsåg i runda tal utlänningsärenden samt frihets berövanden enligt barnavårdslagen (1960:97), nykterhetsvårdslagen (1954:579), LSPV eller omsorgslagen (1967:940), 1 av ärende na biföll rättshjälpsnämnden framställningen under det att i av ären dena framställningen avslogs. I olika sammanhang, bl. a. i , har framställtsönskemål om vid gade möjligheter alt förordna om offentligt biträde. Ulredningen förordar för samtliga de fall som upptas i 4r§rättshjälpslagen en regel av innebörd att offentligt biträde skall utses förden åtgärden avser, om det ej är obehövligt. Förslaget innebär sålunda att enpresumtion för förordnande av biträde ställs upp. 1 samhällsvårdsärendenföresläs all inte bara den som avses med åtgärden utan även vårdnadshavaretillerkänns rätt till offentligt biträde. I sin reservalion, till vilken en expert har anslutit sig,hävdar utredningens ordförande atl en viss uppmjukning bör ske av de nuvaranderekvisilen när det gäller förutsättningarna för förordnande av biträde.Ordföranden anser emellertid att majoritetsförslaget går alltför långt. När detgäller fall där ett administrativt frihetsberövande skett eller kan väntas skekan den av majoriteten föreslagna regeln ofta vara väl avvägd. Förhållandena äremellertid myckel varierande. Man kan därför enligt ordföranden nöja sig med enregel att biträde skall förordnas om del behövs och att man vid avgörandet avbehovet särskilt skall beakta om den ärendet gäller är berövad friheten ellerkan bli det genom den åtgärd som det är tal om i ärendet. Såvitt gäller utlänningsärendena har regeringen, pågrundval av förslag av utlänningslagkommittén, i prop. 1977/78: 90 föreslagitändringar 141 och 42 §§ rättshjälpslagen. Förslaget ligger i linje med vadrättshjälpsutredningen förordat, dvs. del sägs att offentligt biträde skallutses, om del ej måste antas att behov av biträde saknas. I propositionenuttalas bl.a, följande om förslagels närmare innebörd. Huvudprincipen bör (medvisst undantag) vara att ingen utlänning skall kunna avlägsnas från Sverigeutan atl ha erbjudits bistånd av offentiigt bilräde. Erbjudandel bör ske såsnart man börjar sätta ifråga att utlänningen skall avlägsnas. Prop.1978/79:90 185 att utlänningen skall fä stanna bör biträde inte utses.Förhållandena kan även annars undantagsvis vara sådana alt något behov avbiträde inte föreligger. I sådana fall skall biträde inte heller förordnas. Såkan vara fallet om det är uppenbart att någon grund för uppehållstillstånd inteföreligger och att hinder inte finns mol förpassning lill hemlandet. I propositionen sägs vidare att en omfattande rätl tilloffentligt biträde i utlänningsärenden är av gmndläggande betydelse när detgäller alt åstadkomma ett bäde rätlssäkert och skyndsamt förfarandei dessa ärenden. Den kostnadsökning som blir följden av en utvidgning av rätlentill offentligt biträde kan beräknas bli måttlig och väl uppvägas av de vinstersom de förkortade handläggningstidema medför. I avvaktan på en eventuellframtida reform av rättshjälpslagen bör en presumtion för rätl till biträde idella skede införas endast i fråga om utlänningsärenden. har antagit propositionsförslaget (AU 1977/78:30.rskr 1977/78:202). Lagändringarna har trätt i kraft (SFS1978:363). När del gäller frågan om offentligt biträde i vissa falldär ett administrativt frihetsberövande skett eller kan komma att ske i detaktuella ärendei har ifrågasatts om inte en obligalorisk rätt till offentiigtbiträde bör införas. har i sitt slutbetänkande (SOU 1977:40)Socialtjänst och socialförsäkringstillägg föreslagit en sådan regel när frågaär om omhändertagande eller beredande av vård. Är det fråga omomhändertagande av bam skall offentligt biträde kunna ulses både för bamet ochför föräldrarna eller annan vårdnadshavare. Samtliga remissinstanser som tar upp frågan med anledningav rättshjälpsutredningens förslag biträder tanken på en generösareinställning till rätt tili offentligt biträde. Däremot finns delade meningaromhur långt man i det hänseendet bör gå. Till utredningsmajoritetens förslagansluter sig huvuddelen av remissinstansema medan ett något mindre antal ihuvudsak ansluter sig till ordförandens reservation. I något fall förs tankenpå obligaioriskl förordnande av offenUigt biträde fram. framhåller all rätten till offentligtbiträde måste avgränsas av hänsyn till kostnadema. För ordförandens linje talarenligt styrelsen all antalet ärenden kan bli mycket siörre än vad ulredningenfömtsetl. Det är inte orimligt att anta att bilrädeshjälp i enlighet medmajoritetens förslag kan bli aktuell i uppemot 7 000-8000 fall . Enbartdet åriiga antalet nyintagningar enligt LSPV är cirka 13 000. AntaletLSPV-patienler kan beräknas normalt uppgå till 12000-13000. Av LSPV följer attvarje patient kan få sin begäran om utskrivning prövad i nämnd åtminstone vartredje månad. Dessutom kan patient ulan inskränkning i liden föra talan motin-lagningsbeslut.