prop · G203163 · 1978-12-31 00:00:00 — Prop.1978/79:163 Regeringens proposition med förslag till lag om skötsel av jordbruksmark; Regeringen föreslår att antaga det förslag somhar upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll denna dag. I propositionen föreslås att jordhävdslag ersättsav en lag om skötsel av jordbruksmark. Den nya lagen har anpassats till de riktlinjerför jordbrukspolitiken som antogs av . Brukningen avåkermark och kultiverad betesmark (jordbruksmark) skall enligt förslagetuppfylla viss minimistandard. Jordbruksmark, som med hänsyn till läge,beskaffenhet och övriga förutsättningar är lämplig för jordbruksproduktion,skall sålunda brukas så att markens produktionsförmåga tas till vara på ettändamålsenligt sätt. avses få befogenhet att ingripa ombrukningen inte uppfyller föreskrivna krav. Staten blir i vissa fall skyldigatt lösa in fastigheter som blivit föremål för ingripanden. För att molverka att brukningsvärd mark tas urjordbruksproduktion införs med vissa undantag tillslåndstvång för nedläggningav jordbruk och för takt av matjord på sådan mark. Tillstånd avses få lämnasendast när marken på grund av särskilda omständigheter inle bör behållas förjordbruksproduktion. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Harjordbruket på jordbruksmark lagts ned före ikraftträdandet, föreslås atllantbruksnämnden under vissa förutsättningar skall kunna förelägga ägaren attåter ta marken i bruk. 1 1978/79. Prop.1978/79:163 2 Lag om skötsel av jordbruksmark Härigenom föreskrivs följande. 1 § Medjordbruksmark avses i denna lag sådan och kultiverad betesmark somingår i fastighet, som är taxerad som jordbmksfastighel. 2 § Lagen ärinte tillämplig på jordbmksmark 1. som ingår ifastighet, som har bildats för annat ändamål än jordbmk och som därefter intehar taxerats, 2. som ingår istadsplan eller som enligt byggnadsplan, fastställd efter ,är avsedd för annat ändamål än jordbmk. Brukning m. m. 3 § Jordbmksmark,som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övriga omständigheter är lämplig förjordbmksproduklion, skall bmkas så att markens produktionsförmåga tas till varapå ett ändamålsenligt sätt. 4 § Jordbmksmarksom avses i 3 § får inte tas ur jordbmksproduklion utan tillstånd. Tillståndbehövs dock inte när åtgärden uppenbarligen saknar betydelse för jordbmkel påbrukningsenheten eller när marken tas i anspråk för företag vars tillåtlighetprövas i särskild ordning. På jordbmksmark som är lämplig för jordbruksproduktion fårläkt av matjord för annat ändamål än markinnehavarens husbehov inte ske utantillstånd. 5 § Tillståndenligt 4 § får lämnas endast när marken på grund av särskilda omständigheterinte bör behållas för jordbmksproduklion. 6 § Fråga omtillstånd prövas av lantbmksnämnden, om inte regeringen föreskriver attprövningen skall göras av lantbmksstyrelsen. 7 § Tillsyn över efterlevnaden av denna lag utövas avlantbruksnämn den. 8 § Ägare ellerbmkare av jordbruksmark är skyldig att på begäran tillhandahållalantbruksnämnden de upplysningar och handlingar rörande marken som behövs förtillsynen enligt denna lag. Den som inte efterkommer sådan begäran kan avnämnden föreläggas vid vite att fullgöra sin skyldighet. 9 § Om detuppenbart behövs för att 3 § skall efterlevas, får lantbmksnämnden föreläggainnehavaren att åter la mark i jordbruksproduktion, att sätta i stånd markeller markanläggning eller att ge växtodlingen ändrad inriklning. Innehasmarken -med nyttjanderätt, får föreläggande i stället riktas mot ägaren. Prop.1978/79: 163 3 När lantbruksnämnden meddelar föreläggande, skall nämndenange de åtgärder som behövs för ändamålet. Nämnden kan sätta ut vite. Ägare eller brukare är skyldig att tåla att föreskrivenåtgärd vidtas även om föreläggandet riktas mot annan. 10 § Harföreläggande meddelats med slöd av 9 S, är slaten skyldig att helt eller delvislösa den fastighet som berörs av föreläggandet, om ägaren begär det ochföreläggandet inte avser åtgärd av endast ringa omfattning. Kan det antas attinlösen medför olägenhet av någon betydelse för brukningsenhet i vilken fastigheteneller fastighetsdelen ingår, är staten skyldig att på begäran lösabrukningsenheten. 11 § Begäran ominlösen skall framställas hos lantbruksnämnden efter det attnämndens beslut om föreläggande vunnit laga kraft. Talan om inlösen skallväckas vid den fastighetsdomstol inom vars område egendomen är belägen inom sexmånader från nämnda tidpunkt. Har ägaren fått del av beslutet först sedan dettavunnit laga kraft, räknas dock tidsfristerna för delfåendet. Iakttarinte ägaren vad som har sagts, förlorar han sin talan. 1 fråga om talan om inlösen gäller i övrigtexpropriationslagen (1972: 719) i tillämpliga delar. Bestämmelsema i 4 kap. 3 §expropriationslagen skall tillämpas i fråga om värdeökning som har ägt rumunder tiden före det talan väcktes vid domstol. Ansvar m. m. 12 § Till böter döms den som uppsåtligen eller avoaktsamhet 1. farjordbruksmark ur produktion i strid mot 4 § första stycket. 2. utfört läkt istrid mot 4 § andra stycket, 3. bryter mot föreläggandesom har meddelats med stöd av 9 §, om inte föreläggandet har förenats med vite. Utbyte av brott som avses i första stycket 2 skallförklaras förverkat, om det inte är uppenbart obilligi. 13 § Talan mot lantbruksnämndens beslut enligt denna lagförs hos lanthruksstyrelsen genom besvär. Mot lantbruksstyrelsens beslut förs talan hos regeringen genom besvär. Denna lagträder i kraft , då jordhävdslagen (1969: 698) skall upphöra attgälla. Förekommer ilag eller annan författning hänvisning till föreskrift som har ersatts genombestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Har jordbruketpå jordbruksmark, som är lämplig för jordbruksproduktion, lagts ned före nyalagens ikraftlrädande, får lantbruksnämnden förelägga ägaren alt åter tamarken i bmk, om det finns särskilda skäl till det och marken inte används förannat godtagbart ändamål. Har förklaring som avses i 7 § jordhävdslagenmeddelats, får sådant föreläggande inle meddelas belräffande marken. När lantbmksnämnden meddelar föreläggande, skall nämndenange 1978/79:163 4 deåtgärder som behövs för ändamålet. Nämnden kan sätta ut vite. Bestämmelsema i10 och 11 §§ samt 5 övergångsbestämmelserna gäller i tillämpliga delar i frågaom föreläggande som har sagls. Förelägganden om återställande av hävd som harmeddelats enligt 3 § jordhävdslagen skall anses meddelade med stöd av 9 § nyalagen. Bestämmelsen i 11 § andra stycket om fillämpning av4 kap. 3 § expropriationslagen (1972: 719) gäller inte i fråga om värdeökningsom har ägt mm före utgången av . Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , De , , , Lagrådsremiss med förslag till lag om skötsel avjordbruksmark Jordhävdslagen (1969: 698) trädde i kraft den 1 januari1970. Med stöd av regeringens bemyndigande den 28 juni 1974tillkallade dåvarande chefen för sakkunniga' för att seöver bl. a. jordhävdslagen. De sakkunniga, som antog namnet jordförvärvsutredningen(Jo 1974: 07), avlämnade delbetänkandet (Ds Jo 1978: 6) Lag omskötsel av jordbruksmark. Betänkandet som också innehåller en redogörelse förnuvarande förhållanden bör fogas till protokollet som bilaga 1. Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts avhovrätten för Nedre , kammarkollegiet, lantbruksstyrelsen,, , lantmäteriverket, domänverket,länsstyrelserna i , , , , ,, , , och län.Hushållningssällskapens förbund, (),Skogsindustriernas samarbelsutskott. Flera av remissinstansema har överlämnat av dem inhämtadeyttranden. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 2. * Generaldirektören , ordförande,riksdagsledamöterna och landstingsmannen . Sedangammalt har i svensk lagstiftning funnits bestämmelser som syftat till attmotverka att jordbruk läggs ned eller vanhävdas. Ar infördes således enlag angående uppsikt å vissa jordbruk i och , Lagen ersattes år1927 av en uppsiktslag för hela landet. Nya uppsiktslagar har däreftertillkommit . Dennu gällande jordhävdslagen trädde i kraft . Lagen haranpassats till jordbrukspolitiska beslut, som utgick från att det varmöjligt att uppnå betydande samhällsekonomiska vinster genom att lösgöraproduktionsresurser från jordbmk med svaga förutsättningar för rationaliseringoch överföra dem till andra sektorer med högre produktivitet. Till skillnadfrån tidigare uppsiktslagar, som byggde på principen att den odlade jorden börhållas i hävd, utgår jordhävdslagen såiimda från att det i regel skall vara tillåtetatt lägga ned jordbruk. Jordhävdslagens syfte är i huvudsak endast att främjajordbrukets rationalisering och alt skydda resultatet av denna. Åkerarealeni landet var som störst omkring och uppgick då till 3,8 milj. ha.Därefter minskade arealen mycket långsamt fram till omkring dånedläggningstakten ökade. Under1960-talet togs ärligen omkring 33 000 ha åker ur produktion. Den största delendärav avsåg sämre i skogsbygderna och i norra . I södra främst tagits i anspråk för tätorternas expansion, vägbyggen m. m.F. n. beräknas åkerarealen uppgå till omkring 3 milj. ha. ,lantbruksstyrelsen och har gjort en undersökning rörandeomfattningen av nedläggningen av jordbruksmark under åren 19681974.Undersökningen visar att den nedlagda, ej skogsodlade arealen under dennaperiod uppgick till 212 000 ha. Riksdagenantog riktlinjer för hushållningen med mark och vatten (prop. 1972:111, CU 1972: 35, rskr 1972: 348). I beslutet fastslogs att högvärdigjordbruksmark inte bör tas i anspråk för tätbebyggelse om likvärdiga lösningarkan åstadkommas på annat sätt. I anslutning till redovisningen av den fysiskariksplaneringens programskede (prop. 1975/76: 1, CU 1975/76: 1, rskr 1975/76:45) godkände de preciseringar av riktlinjerna som regeringens beslutmed anledning av kommunernas program m. m. inneburit. Därvid angavs bl. a. attbegreppet högvärdig jordbmksmark bör definieras med utgångspunkt i de förhållandensom råder i skilda delar av landet. Införregeringens beslut län för län med anledning av fidlföljandet avriksplaneringens planeringsskede har regeringen i en promemoria, date- 1978/79:163 7 radden , angett vissa utgångspunkter för det fortsatta arbetet närdet gäller jordbruksmarken. a. anges alt brukningsvärd jordbruksmark ifortsättningen inte får tas i anspråk för andra ändamål med mindre än attalternativa möjligheter till tälortsutbyggnad har utretts och dessautredningar visar att andra väsentliga samhällsintressen därvid inte kantillgodoses på ett tillfredsställande sätt. har sedermera uttalatsitt stöd för dessa utgångspunkter (CU 1978/79: 1). Jordförvärvsutredningenframhäller att en revidering av jordhävdslagen är påkallad av flera skäl. beslutade nya jordbrukspolitiska riktlinjerna innebär attjordbruksmark, som är lämplig för fortsatt jordbruksproduktion, bör behållasför sådan produktion. Detta överensstämmer också med statsmakternas uttalandenom grun-dema för den pågående fysiska riksplaneringen. I de utpräglade glesbygdernaär det vidare ett starkt allmänt intresse att de sysselsättningsmöjlighetersom finns inom jordbruket tas till vara i enlighet med grunderna förregionalpolitiken. Enligt utredningen föreligger således skäl för att detallmänna med hjälp av en reviderad jordhävdslag ges möjligheter att ingripasåväl mot nedläggning av jordbruk som är lämpligt för fortsatt produktion sommot sådan brukning som med hänsyn till ortens förhållanden inte fyller skäligakrav på intensitet. Sistnämnda möjlighet till ingripande anser utredningen varanödvändig för alt i vissa bygder kunna motverka följdema av ett passivt ägandeav jordbruksfastigheter. Underremissbehandlingen har behovet av en reform av jordhävdslagen strukits underfrån flera håll. Särskilt framhålls angelägenheten av att åkerjordensproduktionsresurser tas till vara på ett ändamålsenligt sätt. Nedläggningen avjordbruksmark har i vissa delar av landet medfört vikande produktionsunderlagoch fått regionalpolitiska konsekvenser. Den föreslagna lagen bör ses som ettled i strävandena att tillvarata landets produktionsresurser på ettändamålsenligt sätt. Vidare framhålls av flera remissinstanser att kravet påatt brukningen skall uppfylla skäliga anspråk på intensitet torde komma attbidra till att motverka det passiva jordägandet och därmed främjastrukturrationaliseringen. Föregen del vill jag anföra följande. Den lagstiftning som reglerar skötseln avjordbruksmark bör givetvis stå i överensstämmelse med gällandejordbrukspolitiska riktlinjer. jordbrukspolitiska beslut bygger pågrundsatsen att jordbrukspolitiken skall främja ett rationellt utnyttjande avlandets naturliga resurser för jordbruksproduktion. Det innebär bl. a. att denbrukningsvärda åkerarealen skall behållas i ungefär nuvarande omfattning ochatt den skall brukas pä ett ändamålsenligt sätt. Vidare markeras i beslutetjordbrukets regionalpolitiska betydelse. Jordbrukspolitiken skall sålunda gesen sådan inriktning att sysselsättningen främjas genom att en väldifferentierad jordbruksproduktion upprätthälls inom områden med mindre godaförutsättningar för 1978/79:163 8 Dessa syften tillgodoses inte av den nu gällande jordhävdslagen,som utgår från att det i princip är tillåtet att lägga ned jordbmk på odladjord. Ilikhet med utredningen och remissinstanserna anser jag därför att den nuvarandejordhävdslagstiftningen behöver omarbetas så att den står i samklang medgällande jordbrukspolifiska riktlinjer. Utredningens förslag bygger pågrundtanken att den brukningsvärda jordbruksmarken skall brukas och attbmkningen skall ske så att produkUons-förutsättningama hos denna mark tas tillvara på ett ändamålsenligt sätt. Endast när brukningsvärd mark på gmnd avsärskilda omständigheter inte bör behållas för sitt ändamål får den tas urproduktion. Dessa gmndsatser står i överensstämmelse med gällande riktlinjerför jord-bmkspoliliken och med de av statsmaktema antagna riktlinjerna i denfysiska riksplaneringen beträffande hushållningen med jordbmksmark. I likhetmed remissinstansema ansluter jag mig till dessa huvudprinciper för enrevidering av jordhävdslagen. Reformer efter de huvudlinjer som antyttskräver tämligen omfattande lagändringar. I likhet med utredningen anser jagdet lämpligast att jordhävdslagen ersätts med en ny lag, kallad lag om skötselav jordbruksmark. Jag vill i dettasammanhang nämna att i sitt remissyttrande föreslår alt i dennya lagen också skall föras in bestämmelser om jordbrukets hänsyn tillnaturvården. Liknande synpunkler har av framförts iämbetets yttrande över den fysiska riksplaneringens planeringsskede.Naturvårdsverket anför att den föreslagna lagstiftningen stärker skyddet avodlingsjorden och dess nyttjande för jordbruksproduktion men framhållersamtidigt att jordbruksmarken också är av stor betydelse frånnaturvårdssynpunkt, särskilt i landets skogs- och mellanbygder. Jag villunderstryka att det numera inte råder det minsta tvivel om att etthänsynstagande till naturvårds-, kulturminnesvårds- och de övrigamiljövårdsintressena måste ingå som ett nödvändigt led i all verksamhet somavser utnyttjande av naturresurser. Detta gäller självfallet även i fråga omingrepp inom jordbmksom-råden liksom inom andra områden som påtagligt fått sinprägel av människans åtgärder. Det får numera anses vara en allmänt accepteraduppfattning att markägare inte har frihet att använda sin egendom på ett sättsom skulle vara till skada för andra människor och för samhället. Den skärpningi samhällets inställning som har inträtt härvidlag har bl. a. kommit tilluttryck i den allmärma regeln i 1 § naturvårdslagen (1964: 822) och i lagens bestämmelsertill skydd för naturmiljön (prop. 1974: 166, JoU 1974: 52, rskr 1974: 405). Ibegreppet naturmiljö inbegrips landformer, vegetation och alltså även t. ex.kultur- och odlingslandskapet. har för sin del ansettatt naturvårdsintressena inom jordbmket liksom bör tillvaratas medstöd av naturvårdslagen. Jag ansluter mig till utredningens uppfattning. 1978/79:163 9 masäll bör kulturminnesvårdsintressena och övriga allmänna inlressen tillvaratasmed stöd av lagstiftningen inom berörda områden.. Önskemålet om attnaturvårdens inlressen liksom för övrigl även kulturminnesvårds- och övrigamiljövårdsintressen skall beaktas inom jordbruket tillgodoses sålunda redan.Jag anser således att del i detla sammanhang inte finns skäl alt vid sidan avde bestämmelser som finns i annan lagsliftning föra in någon allmän regel omhänsyn lill naturvården och kulturminnesvården i den nu föreslagna lagen. Detfinns emellertid anledning att ytterligare överväga bl. a. hur samarbetetmellan lantbruks-nämndema och länsstyrelsema i dessa frågor skall kunnaeffektiviseras. Jag avser att ta upp denna fråga i annat sammanhang. 2.2BrukningspUkt och förbud mot nedläggning av jordbruk Enligtjordhävdslagen kan lantbruksnämnden förelägga innehavaren av odlad jord påvilket jordbruket har lagts ned att återställa hävden i två fall. Det ena ärnär jorden ingår i en brukningsenhet som är, eller genom tekniskt ochekonomiskt rimliga åtgärder kan bli, lämpad för rationell jordbruksdrift ochsom lider skada genom nedläggningen. Det andra är om jorden med hänsyn tillläge, beskaffenhet och övriga omständigheter bör hållas i odlat skick för attunderlätta bildandet av rationell brukningsenhet. Med odlad jord förstås åkeroch kultiverad betesmark. är mark som har plöjts och som används förväxtodling eller fältmässig odling av köksväxter, frukt och bär. Som åkerräknas däremot inte mångåriga slätter- och betesvallar som utnyttjas endastundantagsvis eller som inte väntas bli plöjda pä nytt. Med kultiverad betesmarkavses sådan gräsbärande mark som används för bete och som har förbättrats genomröjning, bearbetning med redskap, gödsling eller sådd med vallväxter samt sådangräsbärande mark som har varit åker och som utnyttjas som bete. Ingripandeenligt jordhävdslagen får ske om jordbruket är nedlagt. Detta skall enligtlagen anses vara fallet om odlad jord i följd inte harbearbetats eller utnyttjats för slätter eller betesgång eller om skog planteraspå jorden. Har jordbruket redan varit nedlagt får dock någotingripande inte ske. Utredningenföreslår på skäl som tidigare angivits att jord som är brukningsvärd som åkereller kultiverad betesmark skall bmkas och att brukningen skall ske på ettrationellt sätt. Mot bakgrund härav föreslås att i den nya lagen införsbestämmelser som ger det allmänna möjligheter att dels ingripa närbrukningsvärd och kultiverad betesmark utnyttjas så dåligt attmarkens produktionsförmåga inte tas till vara rationellt, dels i förväg prövaom det skall vara tillåtet att ta sådan mark ur produktion. Takt av matjord påjordbmksmark bör enligt utredningen likställas med att jordbruksmark tas urproduktion. 1978/79:163 10 Ibegreppen och kultiverad betesmark bör enligt utredningen läggas insamma innebörd som enligt nuvarande lagstiftning. Utredningen förordar altuttrycket odlad jord byts ut mot ordet jordbruksmark som samlingsbeteckningför och kultiverad betesmark. Utredningenanför att all jordbruksmark uppenbarligen inte behöver bli föremål förbrukning. Icke brukningsvärd jordbmksmark, som saknar intresse frånjordpolitisk synpunkt, kan lämnas därhän. Enligt utredningen bör lagen imateriellt hänseende avse endast sådan jordbmksmark som med hänsyn tillbelägenhet, omfång och övriga förutsättningar är lämplig förjordbruksproduktion. För att anses lämplig för jordbruksproduktion bör markeninga (1) i ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbruksföretag, (2) i ettföretag som inte är utvecklat eller utvecklingsbart men som behövs förjordbrukets rationalisering eller (3) i ett företag som inte är utvecklat ellerutvecklingsbart men som från regionalpolilisk synpunkt behövs för att stärkaannat sådant jordbruksföretag på orten eller för att främja sysselsättningenför någon som är bosatt på orten. Utredningenerinrar om att jordbruksföretagen enligt de nya riktlinjerna förjordbrukspolitiken indelas i tre olika kategorier, nämligen utvecklade ochutvecklingsbara, begränsat utvecklingsbara och ej utvecklingsbara företag.Till utvecklade och utvecklingsbara företag räknas företag som har ellerförväntas få en sådan kombination av resurser, att vid en forfiöpandetillämpning av känd teknik jordbruksprodukter kan produceras till lägstamöjliga kostnad, som inkomstmålet för i jordbruket sysselsatta kanuppnås. Begränsat utvecklingsbara företag har definierats som företag som harförutsättningar att bli bestående , men som har så begränsadeutvecklingsmöjligheter att de inte ens efter lämplig investering kan ansesvara utvecklingsbara, övriga företag, som inte är utvecklingsbara, har beskrivitssom företag som inte har eller efter lämplig investering inte kan anses få ensådan omfattning och kombination av produktiva resurser, att de kan hänförasvarken till gruppen utvecklade och utvecklingsbara företag eller till gruppenbegränsat utvecklingsbara företag. Ifråga om de närmare förutsättningarna och formerna för ingripanden mot sådanbmkning som inte uppfyller godtagbar standard anför utredningen i huvudsakföljande. För ingripande bör krävas att brukningen har upphört eller sker påett sätt som med hänsyn till ortens förhållanden inte kan anses somrationellt. Det bör ankomma på lantbruksnämnden som tillsynsmyndighet attkontrollera att brukningen uppfyller föreskrivna krav. Lantbruksnänmden bördärvid ha möjlighet att besluta om de åtgärder som behöver vidtas för attmarken eller en markanläggning skall sättas i sådant skick att en rationellproduktion kan upprätthållas. Som exempel på tänkbara åtgärder angerutredningen bl. a. rensning, fördjupning eller igenläggning av öppna diken ochavlopp 1978/79:163 11 samttäckdikning och buskröjning. bör enligt utredningen vid behovockså kunna föreskriva att växtodlingen ges en inriktning som är lämplig medhänsyn till de förhållanden som råder på orten. I samband härmed bör nämndenocksä kunna ge föreskrifter om bl. a. grundkalkning, grundgödsling ochogräsbekämpning. Utredningen understryker särskilt att endast sädana åtgärderbör kunna föreskrivas som är företagsekonomiskt och/eller samhällsekonomisktförsvarliga och att de företagsekonomiska övervägandena bör göras med hänsyntill de framtida brukningsförhållandena. bör beslut om föreläggande inte kunna avse föreskrifter om vissdjurhållning. Sådana föreskrifter skulle innebära alltför långtgående ingrepp iden enskildes bmkningsförhållanden. Utredningen anför vidare att något behovinte torde finnas att införa bestämmelser som gör del möjligt att ingripa molvanskötsel av byggnader som behövs för jordbruket. Intresset att underhålla debyggnader som behövs för att på ett ekonomiskt sätt utnyttja företagetsproduktionsfbrut-sältningar bedöms av utredningen vara så väsentliga för ägarenatt sådana tvångsingripanden kan undvaras. Utredningenförutsätter att beslut om föreläggande kommer att föregås av överläggningarmellan lantbruksnämnden och innehavaren av marken. Är denne ägare till marken,bör som ett alternativ till föreläggande kunna godtas att han åtar sig attutarrendera marken på ett lämpligt sätt. Föreläggande om utarrendering bördäremot enligt utredningen inte kunna komma i fråga. Ulredningen räknar medatt en frivillig utarrendering kommer att fä en rationaliseringsbefrämjande effekt.Framför allt kan passiva ägare, som låter marken ligga obrukad eller utnyttjarden extensivt, antas komma att välja utarrendering i stället för att självautföra de åtgärder som behövs. Föratt tillgodose det allmänna intresset att kunna kontrollera att brukningsvärdjordbruksmark inte utan starka skäl tas ur produktion föreslär utredningen attanmälningsskyldighet införs för markägare som avser att ta sådan mark urproduktion. Anmälningsskyldigheten bör dock enligt utredningen inte avse heltobetydliga åtgärder såsom uträt-ning av en brukningsgräns, anläggande av enbrukningsväg eller uppförande av en ekonomibyggnad på jordbruksmark.Utredningen föreslår också att från lagens tillämpning undantas fall dåjordbruksmark tas i anspråk för företag vars tillåtlighet prövas i särskildordning. Anmälan föreslås ske hos lantbmksnämnden senast före dentill-ämnade nedläggningen.