prop · G203220 · 1978-12-31 00:00:00 — JO: Jag instämmer i kommitléns mening all de skälsom ledde till avskaffandet av Qänslefelsbroltet kan åberopas även förslopandet av del särskilda straffrättsliga ansvar som allQämt finns kvar förhälso- och sjukvårdspersonalen. Ur praktisk synpunkt saknar dessa beslämmelseri lag med vissa bestämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m.fi. Jag tillstyrker därför att de slopas. Kammarrätteni : Del finns inte tillräckliga skäl atl för hälso- ochsjukvårdspersonalen bibehålla elt allmänt straffansvar som går längre än detsom gäller för offentligt anställda i allmänhet. Strafföeslämmelsen ilagen (1975:100) med vissa bestämmelser för personal inom hälso- och sjukvårdm. bör därför upphävas utan att efterföQas av annan allmänt hållen straffbestämmelse. Prop.1978/79:220 87 kommun: Kommunen delar uppfattningen atl detej finnes skäl att bibehålla ett längre gående straffansvar för hälso- ochsjukvårdspersonalen än för andra offentligt anställda. Härvid bör också erinrasom att arten och omfattningen av inträffade skador på grund av områdets naturoftast ej står i proportion till graden av visad oaktsamhet. JK: Jag har i många olika sammanhang kritiserat denredan genomförda reformen med avskaffandet av del s. k. ämbetsansvaret. Meddenna reform i bakgrunden synes det mig emellertid ofrånkomligt att här intagaden ståndpunkt kommittén gjorl lill sin. Del är t. o. m. möjligt att de menligakonsekvensema är mer begränsade på detta område än inom t. ex, förvaltningen iallmänhet, främst därför att utrymmet för ansvar enligt här ärstörre, 4Hälso- och sjukvårdspersonalens allmänna åligganden Kommitléns förslag till beslämmelser om allmännaåligganden för hälso-och sjukvårdspersonalen lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser, Förslagel kommenteras av endasl ett mindre antalremissinslanser. landstingskommun:Förvaltningsutskottet finner del tillfredsställande att utredningen i 5 § iförslaget givit utlryck för en grundläggande regel om patientens ställning isjukvården. Utredningen synes emellertid inte ha uppmärksammat denintressekonfiiki som finns mellan patientens rätt till medverkan ochinformation och de övriga regler som ålägger personalen ett vissthandlingssätt. Som exempel på en sådan regel nämner utredningen 3 § i allmännaläkarinstruktionen atl läkare skall i överensslämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet meddela patient de råd och, såvitt möjligt, den behandling,som patientens tillstånd fordrar. Som 3 § i läkarinstruktionen är formulerad ochframför alll med den relativt hårda tolkning gjort av dennaregel, är det svårt att se hur den kan tillämpas med 5 § i förslaget.I prakliken har läkarinstruktionen t. ex. fört med sig att man i vissa fallinte kan lämna ett sjukhus ulan atl underteckna en handling att man gör del påegen risk. Förfaranden av detta slag rimmar mycket illa med den gmndläggandeinställning som ges utlryck för i 5 §, tillstyrker den utformningsom 5 § fltt och förutsätter alt läkarinslmktionen och andra författningar påområdet får en utformning och lillämpning som står i överensstämmelse med denövergripande bestämmelsen i 5 §, DHR: Förbundet har hävdat patientensrält till medinfiyiande vid val av behandlingsmetod efter information omutsikterna för olika alternativ, 1 rehabiliteringssammanhang kan den fysiskaträningen ta så mycket tid i anspråk att andra värden åsidosätts. Då är detvikligl alt Prop.1978/79:220 88 patientenges fullgod information samt möjlighet att själv välja rehabiliie-ringsnivå. Förbundet finner det positivt att dessa förpatientens ställning grundläggande principer fastställs i lag, /SR: Kommittén har sökt stadfästa en förändradsyn på patienten i sjukvården, bl, a, av den innebörden atl patienten inte ären passiv vårdmotiagare utan aktivt deltar i sin egen behandling. Paragrafenskall enligt /SR ses som ett utlryck för att det åliggersjukvårdspersonalen alt tillsammans med den vårdsökande utforma och genomföraundersöknings-och behandlingsprogram. Ett stadgande om patientens rält tillinformation medför att personalen gentemot huvudmannen på ett annat sätt kan hävda rätten att ägna varje patient rimlig tid för samtal ochförklaringar. Därmed skulle slrävanden mol en alltför hög besöksfrekvens ochsnabb patienlgenomströmning motverkas. : Laglexlen i 5 § förläkarna är en självklarhet. Del ligger i läkarkårens regler att uppträda somåliggandena formuleras i denna paragraf har dock förståelseför lagstiftarens formuleringar i denna paragraf, då begreppet hälso- ochsjukvårdspersonal kommer att kraftigt utvidgas. Patientens rätt lillinformation är likaledes självklar. ser som en följd avinförandet av denna informationsrätt i lagen att läkarna med slörre kraft änhittills kan hävda beroende av god lid och tillräckliga resurser förpatientomhändertagandet. : Som kommittén framhåller måstepatienterna ges större möjligheter att få information om sina rättigheter, ombehandlingsalternativ m. m. Detla har framkommit inte minsl genom klagomål ochförfrågningar av allehanda slag på hälso- och sjukvårdsområdet somkonsumentverket tagit emot. ställer sig därför bakom uttalandetatl den som har ansvaret för vården också har etl informationsansvar (5 § 2 st.lagförslaget). Informationen skall ges till "patienten eller patientensnära anhöriga". vill understryka vikten av vad som sägs ispecialmotiveringen, nämligen att information till anhöriga i princip inte börges då patienten undanbett sig della. Man bör överväga att låta detta kommatill uttryck i lagtexten, Malmökommun: 1 lagförslaget åläggs personalen informationsskyldighet till patienteroch nära anhöriga beträffande patientens hälsotillstånd och om debehandlingsmöjligheter som står till buds. Styrelsen Ilr i anslutning härtillkrafligl undersiryka betydelsen av atl denna informationsskyldighet klargöresför all vårdpersonal. Enligt styrelsens uppfattning utgör sålunda bristandeinformation en av de främsta anledningarna lill missförstånd och irritation.Det är vidare utomordentligt angeläget all informationen lämnas på ett sådanlsätt atl den kan förslås av människor som ej är medicinskt skolade. Likaviktigt är del atl komma ihåg atl människor som är sjuka, oroliga ellerängsliga har svårare all uppfatta saker och ting. På grund härav måsle man vinnläggasig om att se till atl lämnad information uppfattas på avsett sätt. Prop.1978/79:220 89 dettasammanhang måsle också betonas vikten av att man i samband med information ommöjliga eller planerade behandlingar också upplyser om eventuellakomplikationsrisker. Bristen på information i detta hänseende har sålunda vidfiera tillfällen åberopats som grund för skadestånd i anledningav påstådda eller reella skador i följd av sjukhusvård eller i följd avbiverkningar av olika läkemedel. Styrelsen flr vidare på denna punkt erinra om despeciella informationsproblem som kan förekomma i vissa fall. Exempel härpåutgör olika invandrargrupper med ingen eller ringa kunskap i svenska. Andraexempel utgör patienter med syn- eller hörselskador. I dessa fall är delspeciellt viktigt för såväl personalen som för patienterna atl man rättuppfattar given information. Svårigheten för patienterna atl kunnavidarebefordra sina egna intryck av sina symtom måste naturiigtvis lakonsekvenser när det gäller atl slälla diagnos och besluta om terapi. a,för nu angivna grupper är det därför angeläget alt säkerställa tillgången pågoda lolkar som helst bör ha fått viss utbildning i elementär medicinskterminologi. Slutligen får styrelsen belräffande de föreslagnainformationsskyldigheterna lill patienter och anhöriga uttala alt det enligtstyrelsens uppfattning är synneriigen betydelsefullt alt all personal under sinutbildning tränas i alt informera på ett riktigt sätt. Ettpar av remissinslanserna är kritiska mot förslaget, TCO: Stor vikt bör fästas vid kommitténs uttalandeatt tillsynen ej får utformas så att den motverkar sitt syfte och attvårdpersonalen alltför mycket binds av övervaknings- och ansvarsregler, TCO anserdetta vara en av grundvalarna för att utredningsförslagets 5 § om samverkanmellan personal och patient ska medföra gynnsamma resultat ur vårdsynpunkt, TCO finner vidare alt ledamoten yttrande är viktigt och bör tas in i lagen, I delta särskildayttrande framförs att det i lagen utlryckligen bör anges all patienten aktivtmedverkar i etl vårdlag och att det därför bör särskilt framgå av lagtexten,att all personal ska samarbeta med den vårdsökande i öppenhet och med respekt ochförståelse. Det kan likaså vara viktigt att överväga, när nylagstiftning nu ska genomföras, att lagstiftningsvägen bekräfta en självständigrätl för patienten att få en adekval vård. Organisationen anser att 5 § andra stycket kan geutrymme för missförstånd från patientens sida i så måtto, atl ansvaret förinformation endast lägges på "den som har ansvaret för vården". Medsynsättet alt patienten utgör en i vårdlaget bör elt förtroendefulltinformationsutbyte komma till stånd mellan patient och personal och detta är isjälva verket en förutsättning för att patienten ska kunna ta aktiv del i sinegen vård och för alt personalen ska behandla patienten med aktning ochförståelse. Det måste vara självklart att patienten och dennes anhöriga ska fåsaklig information, upplysning och rådgivning och att envar i vårdlaget harensjälvklar rält och skyldighet alt ge den information, för vilken vederbörandehar tillräcklig ulbildning, erfa- Prop.1978/79:220 90 : Förbundet har inte någoninvändning mot att patientens rätt till information nu tas in i lagen, 1 ochför sig är dessa krav självklara i modern sjukvård men, som framhålls ibetänkandet, medför tidsbrist och jäkt i hälso- och sjukvårdspersonalens arbeteatl det ibland brister i dessa avseenden. Som disciplinrättsligt sanktioneradhandlingsregel för personalen framsiår formuleringen dock som oprecis ochsvårlillämpad. Det måste t, ex, vara svårt att bedöma var gränsen föracceptabel aktning och förståelse går. Emellertid medför stadgandet denfördelen atl personalen gentemot huvudmannen på ett annal sätt kanhävda rätlen alt ägna varje patient rimlig tid for samtal och förklaringar.Därmed motverkas strävanden mot en alltför hög besöksfrekvens och snabbpatienlgenomströmning, vilket säkerligen är till gagn för såväl patienter sompersonal. 5Det disciplinära ansvaret Arbetsrättslig eller offentligrättslig reglering Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnarutan erinran förslaget om bibehållande av nuvarande ordning med etldisciplinansvar på offentligrättslig grund. Detsamma gäller förslagel attbibehålla en för riket gemensam ansvarsnämnd. En remissinstans anser attansvarsnämnden bör avskaffas och ersättas med ett "öppet processrättsliglförfarande", JO: En förulsältning för att det särskildastraffrättsliga ansvaret skall kunna slopas måsle vara att man behåller delnuvarande systemet med elt offentligrältsligl reglerat disciplinansvar, ivilket handläggningen av disciplinärenden hänskjuts till en från arbetsgivarenhelt frislående självständig statlig myndighei. De skäl som kommittén anförtför bevarande av denna eljest för arbetsmarknaden främmande reglering avdisciplinansvaret är övertygande. Till dessa kan läggas att vi här rör oss påett område som är särskilt ingripande i den enskilde människans tillvaro- hansliv och hälsa. Som patient har han merendels relativt liten möjlighet attpåverka vårdinsatser och behandlingar. Han är hänvisad till personalens beslutoch överväganden. Situationen är ofta sådan att beslul måste fattas omedelbartoch verkslällas utan varsel. Utrymme för begrundan och för prövning av beslut iannan instans innan de verkställs finns inte. Detta gör att patientens intresseav att i efterhand 11 bedömt om vård och behandling uppfyller de krav som kanställas på sjukvården och dess utövare får anses så starkt, atl han själv skallkunna initiera en prövning härav. En sådan kan inte komma till stånd, i varjefall inte på ett tillfredsställande sätt, om man skulle vara hänvisad till enprövning av disciplinfrågor på enbart arbetsrättslig grund. Kammarrätten I : Kammarrätten biträderkommitténs förslag att man bibehåller den nuvarande ordningen meddisciplinansvar på offentligrättslig grund. Både för ifrågavarandepersonalkategorier och för de Prop.1978/79:220 91 vårdsökandeskulle det te sig egendomligt och ologiskt med olika ansvarsregler föroffentligt anställda och för privat verksamma med väsentligen sammaarbetsuppgifter, A'o/75Wwenrverer; Reglerna om tillsyn överhälso-och sjukvårdspersonalen spelar en viktig roll för all säkerställa atlpatienterna får god vård och behandling och möjlighel all utöva sina rättigheter. Förslaget innebär alt tyngdpunkten för beivran avfel kommer all ligga på de disciplinära reglerna. Hänsynen till patienternasintresse av hur den disciplinära bedömningen sker talar, liksom önskemålet attockså de privata yrkesutövarna faller under det disciplinära sanktionssystemet,för att disciplinansvaret även vilar på offentligrättslig grund.Det är vidare viktigt för både patienter och personal att disciplinärendenablir enhetligt bedömda. landstingskommun: I utredningen försen diskussion om behovet av ett särskill ansvar för hälso- ochsjukvårdspersonalen. De allmänna motiveringarna för bibehållandet av ettsärskilt ansvar är sådana att de kan lillämpas på all offentlig verksamhet.Genom avskaffandet av ämbetsansvaret har man emellertid tidigare tagiiställning mot ett särskilt ansvar för personal inom offentligt kontrolleradverksamhet. Frågan är då om del för hälso- och sjukvårdspersonalen ändå finnsskäl att bibehålla etl sådanl. Utredningen anför som skäl för bibehållande av ettsärskilt ansvar att ett avgörande i en ansvarsnämnd har positiv betydelse föreventuella skadeståndsfrågor. kan inte instämma medutredningen på denna punkt. En skadeståndsfråga avgörs efter delvis andrakriterier än de som är utslagsgivande i den slraffrättsligt färgadedisciplinära ordningen. Man kan bara peka på möjlighelerna till skadestånd pågrund av kumulerad eller anonym vårdslöshet. ärerfarenhetsmässigt av den åsikten att ell friande avgörande i ansvarsnämndenminskar möjligheterna till skadestånd, Förvallningsutskollel är emellertid medvetet om atthälso- och sjukvården aren verksamhet som på ett speciellt sätt kan påverka denenskildes liv. Av den anledningen vill förvaltningsutskottet trots den ovanyppade tveksamheten inte motsätta sig att ett särskilt ansvar bibehålles förhälso- och sjukvården. Ett system med bibehållande av etl särskiltdisciplinärt ansvar för viss personal skapar kompelenskonflikter mellansystemet och de arbetsrältsliga korrektionsmedel som finns. Med den utvecklingsom skett på det arbetsrättsliga området torde det straffrättsligt färgadedisciplinära ansvaret allt mer komma att föriora i belydelse, 1 stället kommerarbetsgivaren/sjukvårdshuvudmannen att använda sig av uppsägningar,omplaceringar och omorganisationer för att rätta till felaktigheter. Det är därför viktigt alt en samordning finnsmellan de disciplinära reglerna och de arbetsrättsliga. Med den nu föreslagna lagstiftningen kommer 1978/79:220 92 regelsystemetatt bli svåröverskådligt på fiera punkter. Följande exempel kan anges. beslutar enligt 22 § sjukvårdslagenom avstängning av läkare i avvaktan på utredning om Qänsteförseelse, medanarbetsgivaren beslutar om avstängning av annan personal, I båda fallen prövaransvarsnämnden den disciplinära frågan. Reglerna är oenhetliga och det ärdärjämte tveksamt hur en av meddelad avstängning förhåller sigtill förbudet mot avstängning under uppsägningstid enligt lagen omanställningsskydd, om arbetsgivaren väQer ell uppsägningsförfarande på grund avförseelsen. Den arbetsrättsliga föQden av en återkallelse av legitimation äroklar. Med dessa exempel vill förvallningsuiskoiiei pekapå behovel av en detaljerad samordning av de båda fegelsystemen. allmänna patientförening anser attansvarsnämnden i nuvarande form bör avskaffas. Inom föreningen har sedan ettfiertal år förts en diskussion syftande till alt fa till stånd ett annatförfarande inom medicinalväsendels ansvarsnämnd. Den kritik som framförts inomföreningen avser dessa förhållanden, nämligen: A, Informationenom vad nämnden skall utreda är mycket bristfällig. Även medicinalpersonalen är ofta sorgligt okunnig om vad har för uppgift, B, Utredningarna är ofta mycket långdragna. Det ärinte sällsynt, att en utredning kan ta , C, Nämnden har ofta tagit hänsyn till sådanafaktorer som rör medicinal personalens erfarenhet och därvid underlåtit all bestämma disciplinär påföljd, även då fel blivit begånget. Naturligtvis måsle del vara trist för en nylegitimerad atl behöva inleda sin yrkeskarriär med att dra på sig någon utav nämndens sanktioner, men det är ännu beklagligare om den nylegilimerade genom nämndens mildhet blir förledd att tro sig ha gjort rätt. Inte heller skador, som uppstått till föQd av organisationstekniska misstag, har utretts genom nämndens försorg, D, tar ej ställning i frågan ompatients rätt till skadestånd. Patienten är beroende av att nämnden efter utredning funnit skäl att meddela någon sanktion, för att med någon framgång kunna föra sin sak vidare till diskussion om skadestånd, 1 skadeståndsrättsligt avseende tillmäts nämndens utlåtande så stor betydelse att nämnden rimligen borde taga ställning även i della hänseende. Föreningen vill föreslå fiera förändringar. Delviktigaste förslaget härvidlag gäller ansvarels fördelning. Föreningen anserall ansvar i detta sammanhang skall fördelas mellan trenne parter, nämligenlandstingen, den legitimerade vårdpersonalen och patienien själv. Genom alt blifullständigt informerad om sina möjligheter och själv kunna utöva infiylandeöver vården, kan patienien uppträda som part. Det är nödvändigl att patienien ivissa fall företräds genom en anhörig eller ett ombud. 1978/79:220 93 efterievandeanhöriga till patienten, Patienien bör få tillfälle att bli hörd. Det går juinte alt bortse ifrån att det i journalföringens formuleringar kan dölja sigkollegiala hänsynstaganden eller kanske t, o. m, ett bevakande av egnaintressen. Föreningen anser, att verksamhet i nuvarande formbör avskaffas och ersättas med ett öppet processrättsligl förfarande, där iförsta hand patientens rätt till skadestånd skall bedömas. Den nya bör verka för attskadetillfällena begränsas och att risker elimineras inom sjukvården, inte föratt utredningarna begränsas eller ansvaret elimineras. Förslaget att ansvarsfrågorna även skallhandläggas av en för riket gemensam specialinstans tillstyrks eller lämnas utanerinran av samtliga remissinstanser, : Enligt hovrättens mening finns det enallmän och inte alltid lycklig tendens att splittra rättstillämpningen på olikaspecialorgan. Kommitténs förslag till organisatorisk uppbyggnad av förfarandeti disciplinärenden har emellertid nära samband med dess ställningstagande altdisciplinansvarel skall vila på offenlligrältslig och inte på arbetsrättsliggrund. Till delta ställningstagande har hovrätten i det föregående i principanslutit sig och hovrätten kan också godta del härav betingade förslaget lillorganisatorisk särlösning. Hovrätten vill emellertid framhålla atl det kansketyngst vägande skälet för att hovrätten ansett sig kunna acceptera en avvikelsefrån den normala arbetsrättsliga regleringen av disciplinfrågor ärangelägenheten av att nämnden inom sig rymmer sakkunniga ledamöter, somverksamt kan bidra till en kritisk och självständig granskning av de medicinsktkomplicerade spörsmål som disciplinärendena ofta innefattar. Statskontoret: Verket tillstyrker utredningensförslag om en central allsidig och enhetlig bedömning avansvarsfrågor. : Sällskapet delarkommitténs uppfattning, atl ansvarsfrågorna för sjukvårdspersonalen även ifortsältningen skall handläggas av en för hela landet gemensam specialinstans.En decentralisering skulle säkeriigen medföra en minskad enhetlighet och störresvårigheter i bedömningshänseende. 6Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd Nämndensställning i Förhållande till Kommitténs förslag att skall ha en iförhållande till fristående ställning tillstyrks eller lämnasutan erinran av så Prop.1978/79:220 94 gottsom samtliga remissinstanser. Ett par av dem, däribland , anserdock atl förslaget medför risk för ökad byråkratisering och längrehandläggningstider. Enligt styrelsen innebär förslaget också risk för olikabedömningar mellan styrelsen och nämnden om vad som är vetenskap och beprövaderfarenhet, JK: Kommitléns förslag om en från socialslyrelsenfristående ansvarsnämnd är enligt min mening en avgörande förutsättning föratl nämnden skall kunna tillvinna sig önskvärt förtroende. : Enligt förbundsstyrelsensuppfattning torde förslaget, som ju ytterst syftar till att ge nämnden en såobjektiv ställning som möjligt, vara ägnat alt stärka allmänhetens ochpersonalens förtroende för nämndens saklighet och opartiskhet. Styrelsenställer sig därför bakom utredningens förslag i detta avseende. Statskontoret: Verket stöder förslaget atl nämndenskiljs från och ges en fristående ställning i förhållande tillolika intressenter inom hälso- och sjukvårdsområdet. Enligtstatskontorets bedömning bör nämndens fristående ställning innebära atlsocialslyrelsen endast utfor arbetsuppgifter av administrativ karaktär förnämndens räkning. kanslipersonal arbetar endasli undantagsfall med andra uppgifter än nämndens och bör därför organisatorisktkunna skiljas från . Frågan om formerna för den administrativaknylningen till socialslyrelsen bör lämpligen prövas av den särskildaberedningsgrupp inom som förbereder socialstyrelsensframlida uppgifter och organisation. Statskontorei vill understryka betydelsenav att del ömsesidiga samarbetet och informationsutbytet mellan nämnden ochsocialstyrelsen fortsätter. Det förhållandel att nämnden ges en friståendeställning behöver enligt statskontorets synsätt inte innebära atl nuvarandeinformella arbetsformer behöver förändras, : Förbundet ansluter sig lillkommitténs uppfattning att skall vara en från socialslyrelsenfristående instans. Utvecklingen på andra samhällsområden har visat atttillsyns- och ansvarsfunktionen lämpligen inte bör ligga hos samma instans.Argumentationen all sakkunskap endast kan tillföras den dömande instansengenom att denna är nära knuten till tillsynsmyndigheten har prövats ochbefunnits ohållbar t. ex. såvitt angår prövningsnämnderna och riksförsäkringsverkelsbesvärsavdelning. Fördelen av atl sakkunskapen tillförs nämnden"utifrån", vilket ger parterna möjlighel alt granska och bemötaframförd argumentation, kan inte nog understrykas. allmänna patientförening:Medicinalansvarskommittén föreslår alt skall 11 en i förhållandelill fristående ställning. Detla lorde för patientensrättssäkerhet vara av stor betydelse. , Öslergötiands länslandstingskommun och är kritiska mol förslaget. Prop.1978/79:220 95 : Införandet av en gentemotsocialstyrelsen fristående nämnd kan leda till ökad byråkratisering och längrehandläggningslider, pessutom innebär förslaget i denna del risk för olikabedömningar mellan styrelsen och en sådan nämnd med osäkerhet på fältet somföljd om vad som är vetenskap och beprövad erfarenhet. Ett av de viktigaste motiven för förändring ärbehovet av rationalisering och förkortning av handläggningstiden av anmälningsfall.Införandet av ytterligare en självständig enhet kan därvid komma alt verka imotsatt riktning och komplicera rutinerna och medföra längre handläggningslidoch slora fördyringar. Socialstyrelsenhar emellertid som redan nämnts inget att erinra mot att ges enmer fristående ställning från styrelsen än som är fallet. Ilr maninte bakvägen göra nämnden mer eller mindre beroende av styrelsen på sätl synesha föreslagits i fiera fall. Kommittén har l. ex, anfört att styrelsenssakkunskap och erfarenhet måste stå till nämndens förfogande men alt della kanske i form av att styrelsen på nämndens begäran avger yttrande till nämnden omvad som är vetenskap och beprövad erfarenhet. Styrelsen anser för sin del altden lämpligaste formen för att ställa sin sakkunskap till nämndens förfogandeär atl lagbyråchefen och föredraganden sitter med som ledamöter i nämnden.