prop · G203105 · 1978-12-31 00:00:00 — I övrigt stämmer förvaltarens åligganden imindre konkurs i stora drag överens med vad som f.n. gäller beträffandeförvaltare i ordinär konkurs. Bl.a. skall förvaltaren undersöka om det finnsförutsättning för återvinning och om anledning att 1978/79:105 104 Både förvaltaren och tiorgenär skall kunna föralalan om återvinning i samband med mindre konkurs. Någonrättens ombudsman skall inte finnas i mindre konkurs utan förvaltningen - varesig den ulövas av kronofogdemyndighet eller av annan - skall slå under lillsynav konkursdomaren. Förvaltaren är skyldig all lämna upplysningar tillkonkursdomaren, borgenär och gäldenären. Borgenärssammanträden förekommer ej imindre konkurs. Förvaltaren har en allmän skyldighet att i viktigare frågorsamråda med borgenärer som berörs av förvaltningen. Förvaltarenskall inom en månad från konkursbeslutet upprätta och tillställakonkursdomaren bouppteckning. Om det inte finns tillgångar som räcker tillbetalning av konkurskostnader och massaskulder, skall konkursen på samma sättsom en fattigkonkurs avskrivas i anslutning till att bouppteckningsed avläggs. Förvaltarenskall liksom i ordinär konkurs utreda vilka fordringar som kan göras gällande ikonkursen. Någon bevaknings- och anmärkningsprocedur skall dock inte förekommai mindre konkurs. Närdet finns egendom i boet skall förvaltaren normalt sälja denna så snart sommöjligt. Sedan all egendom har förvandlats i pengar, skall han upprättautdelningsförslag. Förslaget skall jämte förvaltningsredogörelse ges in tillkonkursdomaren. Denne prövar förslaget och fastställer utdelningen i konkursenefter ett kungörelseförfarande. Förvaltaren skall självmant tillställaborgenärema deras utdelning i konkursen. 1vissa fall kan kronofogdemyndigheten på egen begäran bytas ut mot annanförvaltare. Konkursdomaren får entlediga annan förvaltare änkronofogdemyndighet, om denne är olämplig eller av annan orsak bör skiljas frånsitt uppdrag. När konkursen avskrivs, skall förvaltaren avge redovisning tillkonkursdomaren. Redovisning skall även lämnas när förvaltaren avgår förekonkursens slut. Redovisningen kan klandras på samma sätt som slutredovisning iordinär konkurs. Konkurskostnademaskall såvitt möjligt tas ut ur boet. Om boet inte räcker, skall annan borgenärän staten på vars ansökan gäldenären har försatts i konkurs stå för kostnademaintill ett belopp som motsvarar en tiondel av basbeloppet. Kostnad som inte kantas ut ur boet eller av borgenär skall betalas av staten. Konkurskostnademaskall utgå ur boet före massafordringar. Prop.1975/76:210 upptog också vissa förslag rörande förvaltningen i ordinärakonkurser. En viss skärpning av kvalifikationskraven för förvaltare föreslogssålunda. De nya kraven kom till uttryck i motivuttalanden och innebar att förvaltaruppdrageni allmänhet skulle anförtros advokat eller annan som specialiserat sig påkonkursförvaltning. Vidare föreslogs att borgenärema inte längre skulle väljaslutlig förvaltare utan att denne alltid skulle tillsättas av konkursdomarenefter borgenäremas hörande. Prop.1978/79:105 105 Beträffandeenskildhetema i propositionsförslaget hänvisas till projwsi-tionen. 4Konkurslagskommitténs betänkande (SOU 1977:29) 4.1Kommitténs förslag i sammandrag Kommitténlägger i betänkandet bl.a. fram förslag till nya regler om konkursförvaltningoch tillsynen över denna. Reglema berör såväl ordinära som mindre konkurser. Förslagetinnebär sammanfattningsvis i fråga om de ordinära kon kurserna följande:Konkursboet skall liksom f.n. förvaltas av en eller, undantagsvis, fleraförvaltare. Institutet rättens ombudsman avskaffas. Som nytt tillsynsorganinträder kronofogdemyndigheten, vilken i sådan funktion kallastillsynsmyndigheten. Konkursdomaren skall inte längre utöva någon kontroll överkonkursförvaltningen. Varje borgenär i en ordinär konkurs skall ha rätt att fåen granskningsman utsedd. Iföretagskonkurser skall vid behov ett allmänt ombud kunna förordnas med uppgiftatt bevaka arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Konkursdomarenövertar rättens ombudsmans nuvarande uppgift att tjänstgöra som ordförande vidförlikningssammanträde. Förvaltarenskall i princip på eget ansvar besluta om olika åtgärder utan att vara bundenav krav på samtycke eller andra inskränkningar i handlingsfriheten.Förvaltaren skall dock i viktigare frågor höra tillsynsmyndigheten och deborgenärer som särskilt berörs. Om allmänt ombud har förordnats, skallförvaltaren höra honom i arbetsmarknads- och regionalpolitiska frågor. Särskildaregler om skyldighet för förvaltaren att samråda med och informera arbetstagamai ett företag som gått i konkurs införs. Förvaltarenfår ökade befogenheter att använda tvång mot gäldenär, bl.a. för att kunna tahand om egendom. Nya regler föreslås om förvaltarens bokföringsskyldighet ochom arkivering av gäldenärens bokföring. Vissaändringar i bevaknings- och anmärkningsproceduren föreslås. De har till syfteatt ge förvaltaren ökade möjligheter att åstadkomma förlikning, när bevakadfordran blivit föremål för tvist. Tillsynsmyndighetenskall övervaka att förvaltningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt och iöverensstämmelse med KL och andra författningar. Myndigheten skall läggasärskild vikt vid att avvecklingen av konkursen inte fördröjs i onödan. Revisorskall kunna utses av tillsynsmyndigheten för granskning av förvaltarensverksamhet. Tillsynsmyndighetenskall genom råd och upplysningar främja en riktig Prop.1978/79:105 106 ochenhetlig tillämpning av gällande föreskrifter som rör konkursförvaltning. 1975/76:210 upptagna nya reglerna om konkursförvaltares kvalifikationeroch om tillsättande av förvaltare i ordinära konkurser har i oförändrat skickförts över till kommittéförslaget. Kommitténhar i sitt lagförslag beträffande de mindre konkurserna utan ändring tagit instora delar av det förslag till ändring av KL som lades fram i prop.1975/76:210. Sålunda är utformningen av förfarandet i mindre konkurs i huvudsakdensamma som i propositionsförslaget. Även i fråga om förutsättningama för att mindrekonkurs skall få anordnas överensstämmer förslagen. Vidare återkommer ikommittéförslaget den i propositionen föreslagna regleringen i fråga omkonkurskostnader och om företrädesordning mellan sådana kostnader ochmassaskulder. När kommitténs förslag avviker från propositionsförslaget berordetta på den ytterligare prövning av förvaltningen i mindre konkurs kommitténföretagit i enlighet med regeringens tilläggsdirektiv ellerpå den nya ordning i fråga om förvaltning och tillsyn i ordinär konkurs somkommittén föreslår. a. föreslår kommittén atl advokat eller likställd skallvara förvaltare i mindre konkurs. Konkursdomarens prövning av frågan omhandläggningsform skall enligt kommitténs förslag alltid ske i samband med konkursbeslutetoch utan något särskilt utredningsförfarande. Förvaltarens verksamhet skall -liksom i ordinär konkurs - stå under tillsyn av kronofogdemyndigheten. och tillsyn berör kommitténs förslag reglema om gäldenärensskyldigheter. Kommittén föreslår här vissa skärpningar i förhållande tillgällande rätt. Under konkursen skall gälla förbud för gäldenären att lämnalandet utan tillstånd och hans pass skall kunna tas ifrån honom. Förbud attresa inom landet kan vid behov också åläggas honom. Vidare utvidgasmöjlighetema att hämta eller häkta gäldenären. Ikvalificerade fall skall gäldenären redan när konkursansökan har gjorts kunnaförbjudas att lämna landet och fråntas sitt pass eller, ytterst, häktas. Omgäldenären är juridisk person, skall även förutvarande ställföreträdare ivissa fall vara underkastade bestämmelsema som rör gäldenärens skyldigheter. Kommitténerinrar i inledningen till sitt betänkande om att kommittén vid sin översyn avkonkursförfarandet haft att inrikta sig på sådana frågor där det finns ettpåtagligt reformbehov. 1978/79:105 107 4.2 Huvudgrunder för kommitténs lagförslag i fråga omförvaltningen i ordinär konkurs Kommittén betecknar reformbehovet i fråga omkonkursförvaltning och tillsyn över förvaltningen i ordinär konkurs somangeläget. Kommittén konstalerar att den nuvarande ordningen har gälltväsentligen oförändrad sedan KL:s ikraftträdande . Förfarandet uppfylleri många hänseenden inte de krav som kan ställas i dagens samhälle. En brist äratt avvecklingen ofta inte sker så snabbt och rationellt som är önskvärt.Kommittén hänvisar till att det vid dess undersökning av avslutadekonkurser redovisades mycket höga tal både i fråga om avvecklingstid och arvoden.Det är därför viktigt att möjlighetema till förenkling och effektivisering avförvallningsförfarandet tillvaratas. a. bör förfarandel göras mindreformbundet. Genom åtgärder i sådan riktning bör avvecklingstiderna kunnaförkortas och kostnadema hållas nere. Detta är inte bara till fördel förborgenärema och gäldenären själv. Även från samhällelig synpunki är det enligtkommittén ett intresse att konkursema inte blir onödigt långdragna ochkostsamma. Kommiuén har i sill förslag ulan ändring fört in de iprop. 1975/76:210 föreslagna nya bestämmelserna om förvaltares kvalifikationeroch om uiseende av förvallare i ordinär konkurs. Kommittén erinrar om att dennya regleringen kommer alt medföra att specialister, företrädesvis advokater,i allmänhet skall anlitas som förvallare. De nya reglerna ökar enligt kommitténförutsättningarna att frigöra förvallaren från den skyldighei alt inhämlamedgivanden lill olika ålgärder som han f.n. är underkastad. Även bortsett från den nu nämnda nya regleringen kan nuvarandeförvallningssyslem enligi kommitténs mening göras smidigare och effeklivareulan atl rällssäkerhelen blir lidande. Det är dock enligt kommittén viktigt alllillsynen över förvaltarens verksamhet ordnas på ett ändamålsenligt sätt.Samtidigt bör borgenärer och anställda genom regler om samråd och informationges insyn i förvaltningen. Arbetsmarknads- och regionalpolitiska synpunkier börockså beaktas inom konkursförfarandets ram. Kommittén framhåller atttillgodoseendet av sådana intressen inte får medföra all borgenärernassiällning försämras. 4.2.2 Samråd och information Nuvarande ordning innebär att förvaltaren enligi KL i enrad hänseenden skall inhämta samtycke av eller fatta beslut gemensami medlillsynsorganet i konkursen, dvs. f n. rättens ombudsman. Detta är fallel bl.a.i frågor om fortsättande av gäldenärens rörelse och försäljning av boetsegendom. Kommittén, som föreslår att ett särskilt tillsynsorgan skall finnasäven i fortsättningen, anser att förvaltaren bör få ta ställning till och 1978/79:105 108 beslutai förvaltningsfrågor utan att behöva utverka samtycke av tillsyns-organet(tillsynsmyndigheten). Däremot bör förvaltaren enligt kommitténs mening varaskyldig atl inhämla organels mening i viktigare förvaltningsfrågor. Kommitténanser del vara en fördel för förvaltaren när denne ställs inför svåraavgöranden att få del av tillsynsorganets erfarenheter och synpunkter. Kommitténframhåller all nuvarande krav på samtycke eller beslul av borgenärskollektiveti vissa frågor gör förfarandel tungrott och motverkar enändamålsenlig avveckling. Inte sällan visar borgenärerna ringa intresse förförvaltningens närmare bedrivande. Detta kan delvis förklaras av nuvarandeotympliga former för borgenäremas medverkan. Kommittén framhåller atl gällanderegler om borgenärernas samlycke sällan aktualiseras i verkligheten. Kommitténsslutsats är att reglerna kan undvaras. Kommitténföreslår att i stället införs en skyldighet för förvaltaren att i viktigarefrågor höra sådana borgenärer som särskilt berörs av den aktuella frågan. Redanmed nu gällande ordning är det enligt kommittén i praktiken vanligt attförvaltaren i viktigare angelägenheter under hand samråder med särskilt berördaborgenärer. Kommittén erinrar också om att en motsvarande skyldighet förförvaltaren att samråda med borgenärer har föreskrivits ipropositionsförslaget om mindre konkurser. Kommittén menar att den föreslagnasamrådsskyldigheten ger borgenärema insyn och inflytande på de frågor som ärväsentliga för dem. Vissabestämmelser i ställer upp krav på att speciella grupper av borgenärer skallge sitt medgivande till vissa åtgärder. Bl.a. får lös egendom vari borgenär harpanträtt inte utan panthavarens samtycke säljas på annat sätt än på auktion, omhans rätt är beroende av försäljning. Kommittén ser borgenärens bestämmanderätti dessa fall som ett moment i panträtten och finner att kraven på medgivandeinte bör upphävas. Somexempel på sådana "viktigare" frågor som det föreslagna samrådet medtillsynsmyndigheten och särskilt berörda borgenärer skall omfatta nämnerkommittén den vidare driften av gäldenärens rörelse, försäljning av värdefullegendom eller väckande av talan. Några särskilda föreskrifter om formema församrådet är enligt kommittén inte behövliga. Kommitténunderstryker att den föreslagna regleringen om samråd inte innebär attförvaltaren kan undandra sig ansvaret för avgörandet av förvaltningsfrågorna.Beslutanderätten ligger sålunda hos förvaltaren. Samrådet ger emellertid honomett bredare och säkrare underlag för bedömningen. EnligtKL har gäldenären inflytande i vissa förvaltningsfrågor. Bestämmelser finnssålunda om att gäldenären skall höras i vissa fall, när det lämpligen kan ske.Detta gäller t. ex. frågor om försäljning och förlikning. Kommittén finner detvara naturligt och lämpligt att förvaltaren i viktigare frågor rådgör medgäldenären om denne inte är ovillig att samarbeta eller 1978/79:105 109 Så torde enligt kommittén också ske i stor utsträckning i praktiken.Kommittén föreslår en generell regel av innebörd att förvaltaren i viktigarefrågor bör inhämta gäldenärens mening, när det lämpligen kan ske. F.n. hargäldenären även beslutanderätt i vissa frågor, t. ex. i fråga om försäljningnär gäldenären överklagat konkursbeslutel. Denna reglering bör kvarstå enligtkommitténs mening. Kommittén föreslår attmöjlighet skapas atl tillsätta ett allmänt ombud i en konkurs. förslag skall förvaltaren vara skyldig att höra det allmänna ombudeti frågor som har samband med arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Kommittén framhåller attdet när ett företag har gåtl i konkurs är viktigt att förvaltningen bedrivs inära samråd med arbetstagarna och deras fackliga organisationer. torde den föreslagna skyldigheten för förvaltaren att samråda medsärskilt berörda borgenärer ofta komma att sakna aktualitet beträffandearbetstagare med hänsyn till att dessa i regel får sina fordringar betaldagenom lönegarantin. Kommittén anser att åtskilligaförvaltningsåtgärder kan vara av betydelse för arbetstagare som är anställda igäldenärens rörelse även om fordringsanspråken är tryggade. Kommittén pekar härsärskilt på frågan om vad som skall hända med gäldenärens rörelse. Frågan om man i KL börtillgodose arbetstagarnas intresse av samråd och information i nämnda frågormåste enligt kommittén bedömas mot bakgmnd av lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen). Kommittén finner attreglerna i denna lag om arbetsgivares förhandlings- och informationsskyldigheti princip skall tillämpas vid konkurs och att skyldigheten då åvilarkonkursförvaltaren. Kommittén ställer frågan om inte arbetstagamas behov avsamråd och information är tillräckligt tillgodosett genom medbestämmandelagen.Kommittén pekar dock på vissa begränsningar av medbestämmandelagenstillämplighetsområde. Rättigheterna enligt lagen är i huvudsak förbehållnaarbetstagarorganisation i förhållande till vilken arbetsgivare är bunden avkollektivavtal. Den enskilde arbetstagaren har således inte rätt tillförhandling eller information. Vidare gäller vissa undantag frånförhandlingsskyldigheten enligt medbestämmandelagen. Kommittén menar attkonkurssituationen har en så speciell och ingripande betydelse för arbetstagarnaatt en särskild reglering om samråd och information i KL är motiverad. Den av kommitténföreslagna regleringen i fråga om samråd med och information till arbetstagaresom är anställda hos gäldenären innebär följande. Förvaltaren skall alltid höravederbörande arbetstagarorganisation innan han vidtar förvaltningsåtgärd somväsentligt inverkar på medlems anställning. Om det finns lokalarbetstagarorganisation, skall förvaltaren fullgöra sin skyldighet mot denna.Det skall härvid inte ha någon betydelse om den i konkurs försattearbetsgivaren är bunden av kollektivavtal med 1978/79:105 HO organisationen eller ej. Enskild arbetstagare - vare sighan är organiserad eller ej - behöver inte höras annat än i den mån han harställning som borgenär. Däremoi skall han informeras av förvaltaren innan dennevidtar ålgärd som väsentligt inverkar på arbetstagarens anställning. Regleringen skall ses som ett komplement tillmedbestämmandelagens regelsystem. Medbestämmandelagen och KL skall såledestillämpas sida vid sida i konkursfallet. 4.2.3 Övriga frågor angående förvaltningen Enligt nuvarande ordning är möjligheterna att utse fleraförvaltare mycket begränsade. Sålunda får inte mer än en förvaltare tillsättas,om det inte med hänsyn till boets omfattning och beskaffenhet eller eljestframstår som oundgängligen nödvändigi (41 8 KL). Kommittén konstaterar att KL:srestriktiva hållning återspeglas i rättstillämpningen. Kommittén anser att det liksom nu i regel bör utses endasten förvaltare i en konkurs. Härför talar framför allt kostnadsskäl. En vissuppmjukning av de i 41 8 KL föreskrivna villkoren för att flera förvaltareskall få utses förordas dock. Kommitténs förslag innebär att mer än enförvaltare inte får ulses, om inte konkursdomaren med hänsyn till boetsomfattning och beskaffenhet anser det erforderiigt att förvaltningen delaseller att den handhas odelad av flera förvaltare. Meningen med förslaget är attflera förvaltare som regel skall utses endast i verkligt omfattande ochsamtidigt komplicerade konkurser. Kommittén påpekar att flera förvaltare intefår utses enbart av den anledningen att de skall kunna företräda stridandeborgenärsgruppers intressen. Detta överensstämmer med vad som gäller fn. I anslutning till frågan om antalet förvaltare uppmärksammarkommittén frågan om det föreligger behov att lagreglera användningen av s. k.kommissionärsbolag i samband med konkursförvaltning. Med kommissionärsbolagavses i detta sammanhang aktiebolag som bildats att driva konkursgäldenärensrörelse vidare. Sådana kommissionärsbolag har enligt en av kommittén företagenenkät hos landets konkursdomare förekommit i synnerligen begränsad omfattning.Enligt kommittén finns inget behov av särskild lagreglering beträffande dessabolag. F.n. finns i KL vissa regler om när försäljning av egendomi konkursboet får ske. Som huvudprincip gäller att egendomen inte får säljasföre första borgenärssammanträdet men att försäljning därefter skall ske såsnart som möjligt. Bl.a. med hänsyn till intresset av en snabb avveckling avboet bör enligt kommitténs mening som princip gälla att boets egendom skallsäljas så snart det lämpligen kan ske. En regel med denna innebörd föreslås. Ivad mån uppskov med försäljningen i vissa fall kan vara motiverat får bedömasav förvaltaren. Även i fråga om sättet för försäljning av lös egendom sominte sker Prop.1978/79:105 111 genomfortsättande av gäldenärens rörelse bör förvaltaren enligt kommitténs meningvara obunden. Nuvarande krav på samtycke till underhandsförsäljning föreslåsupphävt. I stället skall försäljning äga rum på offentlig auktion eller i annanordning efter vad förvaltaren finner vara mest fördelaktigt för boet. Kommitténpåpekar att förvaltaren kan ha anledning att höra tillsynsorganet och särskiltberörda borgenärer angående det lämpligaste försäljningssättet. Kommitténkonstaterar att förvaltaren enligt gällande rätt har mycket begränsadebefogenheter att själv använda tvång gentemot gäldenären när denne inte villfrånhända sig besittningen av sin egendom eller i andra fall när förvaltarenbehöver få tillgång till egendomen. I stället får förvaltaren f n. påkallabiträde av myndighet, t. ex. begära handräckning hos överexekutor. Enligt vadsom uppgetts kan förvaltares bristande befogenhet i detta avseende medföraförlustbringande dröjsmål och enligt kommittén bör man kunna tillerkännaförvaltaren rätt att begagna tvångsmedel i viss utsträckning. Kommitténföreslår därför att förvaltaren skall få använda tvång för att ta hand om ellereljest ta befattning med gäldenärens bo med de böcker och andra handlingar somrör boet, i den mån det med hänsyn till omständighetema framstår som befogat.Enligt kommittén bör själva existensen av en klar befogenhet för förvaltarenatt använda tvång ha en preventiv verkan. Kommitténerinrar om att det allmännas skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen(1972:207) f. n. inte omfattar fel eller försummelse i konkursförvaltaresverksamhet. Skälet härtill är att denna verksamhet ej kan anses hänförlig tillmyndighetsutövning i denna lags mening. Emellertid anser kommittén attförvaltarens utnyttjande av tvångsmedel med stöd av den föreslagna regeln börbetraktas som myndighetsutövning och sålunda kunna ge upphov tillskadeståndsansvar för det allmänna. Även straffansvar enligt 20 kap. 1 8brottsbalken kan komma i fråga i detta fall. Konkursförvaltarensbefogenheter att använda tvång bör enligt kommittén kompletteras med enbestämmelse om straff för den som vägrar förvaltaren tillträde som han ägerfordra enligt KL. Kommitténanser att förvaltarens nuvarande möjligheter att anUta sakkunnigt biträde förförvaltningen är för begränsade. F. n. får biträde anlitas endast förbouppteckningsförrättningen (54 8 KL). Kommittén menar att sakkunnigt biträdeibland kan behövas för andra uppgifter. Som exempel nämns bl.a. att en revisorkan behöva granska gäldenärens bokföring eller att försäljning av viss egendomkan behöva anförtros åt fackman eller att hjälp av sakkunnig är påkallad vidfortsättande av gäldenärens rörelse. Kommitténföreslår en generell bestämmelse som ger förvaltaren rätt att för vissförvaltningsåtgärd anlita biträde av sakkunnig, om han finner det nödvändigt. Prop.1978/79:105 112 Fråganom konkursförvaltares bokföringsskyldighet behandlas ingående av kommittén somföreslår en ny regel i ämnet. Kommittén konstaterar att den nuvarande regeln i57 8 KL ej uppställer krav på annat än mycket enkel bokföring; i de allraflesta fall torde regleringen i bokföringslagen (1976:125) dock varatillämplig. mening gör sig de ändamålssynpunkter som ligger till gmnd förbokföringslagstiftningen inte gällande med samma styrka vid konkursförvaltningsom vid driften av ett i gång varande företag. Det rör sig vid konkurs om enavvecklingsredovisning och inte om en resultatredovisning. Enligt vadkommittén inhämtat förekommer det endast i undantagsfall att konkursbotillämpar bokföringslagens regler. Några olägenheter av denna praxis är intebekanta för kommittén. Inte heller hänsyn till skatteintressena påkallar enligtkommittén bokföringsplikt enligt bokföringslagen. Kommitténanser att frågan om förvaltarens bokföringsplikt bör kunna lösas helt medutgångspunkt i vad som är mest ändamålsenligt från konkursrättslig synpunkt.Bokföringen bör framför allt möjliggöra en effektiv kontroll avkonkursförvaltningen. bör konkursförfarandet inte belastas medonödiga kostnader. Enligt kommitténs mening bör redovisning enligtkontantmetoden vara tillräcklig i konkursfallet. Kommiuénföreslår som en grundläggande regel att förvaltaren skall på sätt somöverensstämmer med god redovisningssed löpande bokföra boets inkomster ochutgifter så att erforderlig kontroll över förvaltningen möjliggörs.Förvaltaren skall vidare vara skyldig att arkivera boets räkenskaps-materialunder räknat från utgången av det kalenderår då konkursenavslutades. Kommitténanser det lämpligt att bokföringsnämnden, som har till uppgift bl.a. att främjautvecklingen av god redovisningssed, får utarbeta rekommendationer samt lämnaråd och anvisningar beträffande bokföring i konkurs. Kommitténframhåller att den föreslagna regleringen i viss mån har försökskaraktär ochatt den praktiska tillämpningen får följas med uppmärksamhet. Kommitténlägger också fram förslag i fråga om arkivering av gäldenärensräkenskapsmaterial.