mot · G1021275 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1275 av i och i om bilskrotning Frågan om hur man skulle få till stånd en effektivare organisation för omhändertagande och skrotning av utrangerade bilar behandlades i olika sammanhang. Statskontoret avlämnade rapporten bilskrotning. Arbetsgruppen för avfallsfrågor lade fram förslag i bilskrotningsfrågan på grundval av statskontorets rapport och remissyttrandena över denna. Genom beslut av (prop. 1975:32, JoU 1975:10) infördes det nuvarande systemet för bilskrotning. Detta system, som till fullo trädde i kraft , bygger på att ett skrotningsintyg utfärdas när bilen skrotas. Grundprincipen är att auktoriserade bilskrotare har ensamrätt att utfärda skrotningsintyg. Vidare gäller att endast skrotningsintyg som utfärdats av auktoriserad bilskrotare godtas för att avregistrera personbil på grund av skrotning. Så länge personbil inte avregistrerats består ägarens skattskyldighet för bilen. a. för att stimulera bilägare att lämna sina utrangerade bilar till auktoriserad bilskrotare utbetalas en skrotningspremie om f. n. Enligt bestämmelserna är auktoriserad bilskrotare skyldig ta emot skrotbil för vilken begärd mottagningsavgift erlagts. Mottagningsavgifterna, dvs. de avgifter skrothandlare tar ut av den som skrotar sin bil, har ökat markant. Enligt en undersökning som statens pris- och kartellnämnd (SPK) gjorde , dvs. innan det nya systemet infördes, tillämpade av de företag som mottog skrotbilar en högsta mottagningsavgift om . av företagen hade en högsta mottagningsavgift som översteg . Skrotningspremiesystemet finansieras genom att en engångsavgift, skrotningsavgift,om f. n. tas ut av tillverkare och importörer med omsättningsskatt på motorfordon. För att få skrota sin bil måste man ofta betala en mottagningsavgift som överskrider skrotningspremien. De auktoriserade skrothandlarna bestämmer själva priset. De hävdar att priset på järnskrot är så lågt att man trots effektivare skrotningsmetoder måste räkna med att mottagningsavgiften blir . är läget besvärande. Åtskilliga bilägare som vill skrota sina bilar underlåter att göra det. Förutom att de måste betala för skrotningen tillkommer i många fall transportkostnader. Med samma pris på järnskrot, avsättningssvårigheter, kostnadshöjningar m. m. kommer vi att ha ett betydande antal skrotningsfärdiga bilar, som inte blir omhändertagna. 1 1977/78. I debatten om skrotningsavgifterna har framförts att premien som sådan varit vägledande för skrotningspriset. Prisökningen har mer än fördubblats . Om detta är riktigt har vi ingen möjlighet att kontrollera, men vi anser att SPK borde undersöka sanningshalten i påståendet. Skrotningsavgiften betalas av den som köper den nya bilen. Endast i undantagsfall är det samma ägare som låter skrota bilen. Den siste ägaren är ofta en i en lång kedja. Det borde finnas skäl att överväga, om inte avgiften kunde tas ut på flera led i stället som f. n. Vid varje försäljningstillfalle av en bil kunde det utgå en delavgift. Det låga priset på järnskrot kan till en del förklaras av det rådande exportförbudet. Skäl finns för att undersöka om inte detta förbud kan hävas. Den nuvarande prisutvecklingen och premiens konstruktion avskräcker uppenbarligen bilägare från att skrota ej brukningsbara bilar. Det finns anledning befara att med nuvarande prisutveckling är vi tillbaka till det tillstånd som rådde före premiens införande. Folk skrotar sina bilar genom att sätta ut dem i naturen. Med hänvisning till det framförda hemställs att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om omhändertagande av utrangerade bilar. HANS () i . () i