mot · G1021888 · 1978-04-14 00:00:00 — Motion 1977/78:1888 med anledning av propositionen 1977/78:125 med förslag om tilläggsbudget III till statsbudgeten för /78 Den naturkatastrof som inträffade i var synnerligen omfattande, och själva skredområdet upptog en yta på ca . Vid skredet omkom åtta personer och 39 skadades. Av de skadade avled senare en man av de svåra skador han ådrog sig i samband med olyckan. Inom skredområdet totalförstördes 67 bostadshus. Ytterligare 84 bostadshus, som ligger inom ett område där risken för ytterligare skred anses föreligga, är evakuerade. Av dessa har fem redan rivits och sannolikt kommer ytterligare ett tiotal att rivas. Övriga hus inom skredriskområdet kan sannolikt åter användas för bostadsändamål, sedan erforderliga åtgärder för stabilisering av marken och förstärkningar av byggnadernas grunder vidtagits. Utöver dessa fastigheter har ett antal hus varit evakuerade tidigare av säkerhetsskäl. Inom skredområdet där husen totalförstördes bodde 230 personer, inom skredriskområdet som är evakuerat ytterligare 206 personer. Inom det tidigare evakuerade området bodde 212 personer. Trots ovan angivna statistiska beskrivning av naturkatastrofens omfattning är det svårt att förmedla den fruktansvärda omfattning som jordskredet i innebar. Ett till stora delar försvunnet bostadsområde, en helt ny landskapsbild och splittring av en socialt sammansvetsad befolkning blev resultatet på då naturkatastrofen inträffade. Självfallet skall de människor som drabbats hållas ekonomiskt skadeslösa. De mänskliga tragedier som blev en följd av olyckan genom att nära och kära förlorade livet kan naturligtvis icke ersättas ekonomiskt liksom inte heller det psykiska lidande som Tuveborna fått utstå. Vid frågestund krävdes också helt följdriktigt att de drabbade skulle hållas ekonomiskt skadeslösa. Med tillfredsställelse kan jag också konstatera att kommunministern som regeringens företrädare uttalade att regeringens allmänna inställning var att en generös bedömning skulle ske av de ekonomiska skadorna och att de drabbade, så långt det är möjligt, skulle hållas ekonomiskt skadeslösa. I regeringens proposition 1977/78:125 med förslag till tilläggsbudget lil till statsbudgeten för /78 föreslår kommunministern att ett reservationsanslag av skall anvisas till ersättningar m. m. i samband med naturkatastrofen i . 1 propositionen uttalar departementschefen: "Vad gäller de enskilda personer som har lidit skada genom 1 1977/78. katastrofen anser jag vara angeläget att staten - i den mån ersättningsskyldigheten inte ankommer på försäkringsgivarna - träder in med hjälp. Härvid bör enligt min mening eftersträvas att de skadelidande skall försättas i samma ekonomiska situation som före katastrofen. Jag delar departementschefens uttalande på denna punkt och utgår från att så också blir fallet även i de frågor som ännu icke slutbehandlats. 1 det följande vill jag peka på vissa av de problem som är föremål för övervägande och som såväl de drabbade genom sin samrådsgrupp i som i i skrivelser till kommundepartementet påtalat. Jag förutsätter också att den snabba och obyråkratiska handläggning som kännetecknat myndigheternas åtgärder vid Tuvekatastrofen fortsätter och att hela skaderegleringen genomförs. I propositionen föreslås bl. a. att ägare av bostadsfastigheter inom skredriskområdet bor-om de inte vill flytta tillbaka till fastigheterna sedan dessa åter blivit beboeliga - kunna få sina fastigheter inlösta så att de så snabbt som möjligt kan skaffa nya bostäder. Motsvarande avses gälla i fråga om radhus inom sk red riskom rådet som innehas med bostadsrätt. har beslutat att ge bl. a. nu nämnda kategorier bostadsinnehavare förtur till de grupphus, bostadsrättslägenheter och kommunala tomter för friliggande småhus som produceras . sker en fördelning av kommunala tomter till personer som sålunda berörts av skredet. De åtgärder som behöver vidtas innan fastigheterna inom skredriskområdet åter får utnyttjas för bostadsändamål är främst släntstabiliseringar samt grundförstärkningar i anslutning till enskilda byggnader för att förhindra ytterligare skred- och sättningsskador på byggnader. Inom Almhöjdsområdet beräknas 35 bostadsfastigheter efter sådana stabiliserings- och förstärkningsåtgärder åter bli möjliga att bebo . Inom andra delar av skredriskområdet kan det ta avsevärt innan återflyttning blir möjlig. Det är framför allt två frågor de berörda fastighetsägarna är särskilt angelägna att erhålla besked om i samband med ställningstagandet till inlösen- och ersättningsfrågorna. Båda spörsmålen gäller villkoren i samband med återflyttning eller inlösen och är för många av avgörande betydelse då de nu står inför valet att flytta tillbaka eller slutgiltigt ordna sin bostadsfråga på annat sätt. Frågorna, som ej behandlats i regeringens proposition, gäller dets om samhället avser att lämna någon form av utfästelse att avhjälpa eventuellt uppkommande skador på fastigheterna till följd av skredet, dels hur vissa beskattningseffekter, som kan uppkomma och försvåra anskaffandet av annan bostad, skall kunna elimineras. Vad först angår frågan om ansvarsut/astelse för eventuella framtida skador syftar de planerade stabiliserings-, grundförstärknings- och reparationsåtgärderna till att förhindra uppkomsten av sådana skador och till att försätta bostadsfastigheterna i ett skick som gör dem fullt jämförbara med andra fastigheter av ungefär samma ålder och med liknande utförande. Avsikten är att den fastighetsägare som i stället för att begära inlösen av sin fastighet väljer att flytta tillbaka inte skall utsätta sig för någon särskild ekonomisk risk. Alternativen bör vara ungefär likvärdiga. Oavsett hur stora ansträngningar som görs från samhällets sida för att åstadkomma betryggande åtgärder för att förebygga skador, är det emellertid naturligt att många fastighetsägare i ett fall som detta hyser oro för att sättningsskador och liknande likväl skall uppstå. Det är också högst ovisst om försäkringsgivarna till följd av gällande försäkringsavtal bär något ansvar för sådana skador. Med hänsyn till det anförda är det enligt min mening motiverat att staten som i samråd med kommunen bedömer vilka stabiliserings- och förstärkningsåtgärder som bör utföras och som dessutom i stor utsträckning bekostar åtgärderna - gentemot fastighetsägarna utfäster sig att svara för sådana skador på fastigheterna som visar sig vara föranledda av skredet eller av åtgärder som samhället vidtagit i anledning av skredet. En dylik utfästelse skulle inte minst från psykologisk synpunkt vara av stor betydelse och kan antas främja att många familjer väljer att flytta tillbaka till sina fastigheter. Att så sker är i åtskilliga fall önskvärt från både allmän och enskild synpunkt. I många fall kommer nuvarande fastighetsägare inte att återflytta även om en ansvarsutfästelse lämnas. I dessa fall har enligt den överenskommelse som träffats med staten åtagit sig att efter fastigheternas iordningställande försälja dem. Om man vid denna försäljning skall kunna erhålla en ersättning som motsvarar fastighetens marknadsvärde före skredet är det enligt min mening nödvändigt att staten även i denna situation lämnar en ansvarsutfästelse för framtida skador av det slag som nämnts ovan. I detta sammanhang vill jag även ta upp den svåra situation som de drabbade står i då man skall ta ställning till frågan om man skal I bestämma sig för inlösen av fastigheten eller välja alternativet återflyttning efter reparation. Många av de människor som just nu står i denna utomordentligt svåra valsituation har fört fram kravet på att de som väljer alternativet återflyttning dock får en möjlighet till att även efter en återflyttning på nytt få aktualisera frågan om en inlösen. Man menar att det är rimligt att i sin ursprungliga hemmiljö få fatta detta svåra beslut. Man hävdar att man inte på förhand kan bedöma hur reaktionen blir då man återvänder till sin gamla bostad. Kanske kommer sömnlösa nätter att i längden psykiskt och fysiskt bryta ned dem som valt alternativet återflyttning och man därför under återstoden av sitt liv djupt ångrar sitt beslut. De drabbade har därför i många fall krävt att man får en rimlig prövotid i sin ursprungliga bostad. Jag anser därför att de som väljer alternativet återflyttning efter återflyttningen skall tillförsäkras rätten att på nytt få aktualisera frågan om samhällets inlösen av den reparerade bostaden. Vad sedan angår beskattningseflekterna synes dessa, såvitt man nu kan bedöma, i övervägande antalet fall inte bli av sådant slag att någon av den 1* 1977/78. J sam!. anledningen mot sin vilja skall behöva flytta tillbaka till sin fastighet inom skredriskområdet. Flertalet villor, kedjehus och radhus inom skredriskområdet innehas med äganderätt. Om innehavarna anskaffar annan bostadsfastighet, behöver på grund av uppskovsreglerna som regel någon realisationsvinstbeskattning ej inträda i samband med att fastighet inom skredriskområdet inlöses av kommunen. Beskattningskonsekvenserna för denna kategori fastighetsägare har dock ännu inte kunnat överblickas i alla delar utan övervägs fortfarande inom bl. a. den lokala värderings- och beredningsgruppen. Vad däremot beträffar ett antal innehavare av bostadsrättsradhus inom skredriskområdet ter sig beskattningskonsekvenserna vid inlösen bekymmersamma. Reglerna om uppskov med realisationsvinst gäller ej för dessa fall. Ett tiotal personer, som innehaft sina bostadsrättsradhus mindre än , kan vid inlösen komma att påföras skatt för realisationsvinst. Dessa personer kan få avsevärda svårigheter att skaffa sig annan likvärdig bostad för den ersättning som återstår efter avdrag för skatt. För att de skall få samma möjlighet att byta bostad som andra innehavare av bostadsrättsradhus och ägare till fastigheter inom sk red riskområdet, anser jag att de bör, sedan deras bostadsrättsandelar inlösts av kommunen, direkt av staten erhålla ett ekonomiskt bidrag som helt kompenserar dem. Vad gäller principer för ersättning av oförsäkrad lösegendom, framgårav inkomna ansökningar om ersättning att olika fall föreligger av bristande försäkringsskydd. I något fall har den skadelidande underlåtit att hålla sin lösegendom försäkrad. I andra fall åter har försäkring förelegat men ej till belopp som motsvarat hela värdet av den försäkrade egendomen. Vidare finns fall där egendom visserligen hållits försäkrad, men egendomsskyddet på grund av försäkringens typ (företagsförsäkring, lantgårdsförsäkring) ej gällt för skadehändelser av det slag som inträffat. Enligt min mening bör i sistnämnda fall - i likhet med vad regeringen enligt propositionen ansett böra gälla i fråga om fastighetsskador som ej täcks av sedvanligt försäkringsskydd - utgå full ersättning för skadorna. Vad däremot beträffar skador som inte täcks av något försäkringsskydd antingen på grund av att den skadelidande ej alls försäkrat egendomen, trots att möjlighet därtill förelegat, eller att han gjort det i otillräcklig omfattning, kan knappast komma i fråga att utge full ersättning. Den skadelidande har i dessa fall, i jämförelse med den som tecknat en betryggande försäkring, påtagit sig själv en större skaderisk. Han bör därför även om det rör sig om en ovanlig skadehändelse i någon mån drabbas av konsekvenserna av sitt risktagande. Skadeersättningen bör följaktligen i dessa fall jämkas. Vad angår storleken av jämkningen måste givetvis i detta fall beaktas att företrädare för regeringen uttalat att det är regeringens avsikt att medverka till att de drabbade, så långt det är möjligt, hålls ekonomiskt skadeslösa samt att regeringens allmänna inställning är att en generös bedömning skall ske av de ekonomiska skadorna (snabbprotokoll från riksdagsdebatten anf. nr 43-45). detta regeringsuttalande anser jag att jämkningen skäligen kan och bör begränsas till av skadans värde. Många personer har gått miste om arbetsförtjänst som de på grund av skredet måst ägna sig åt att rädda och flytta bohag samt i övrigt ordna sin bostadssituation. Staten har genom avtalsverket beslutat att vissa statstjänstemän som av samma skäl varit tjänstlediga skall uppbära oavkortad lön under av tjänstledigheten. Enligt vår mening bör andra av skredet berörda personer erhålla ersättning av staten för förlorad arbetsförtjänst i enlighet med den princip staten tillämpar för egna anställda, såvida icke full ersättning utgått via försäkringsgivaren. Inom det drabbade skredområdet fanns ett tiotal rörelseidkare som mer eller mindre drabbats av skador och intrång genom katastrofen. Värst drabbad synes den i området etablerade livsmedelsaffären ha bli vit. Bort emot av kundunderlaget för denna butik har försvunnit. Samtliga rörelseidkare har sinsemellan mycket skiftande slag av anspråk. Även om det är utomordentligt svårt att ersätta immateriella skador förutsätter jag att i den prövning som sker för varje enskild rörelseidkare hänsyn tas till den alldeles speciel la situation som uppstått (ordessa människor genom den svåra naturkatastrofen. Även för denna grupp bör i enlighet med kommunministerns uttalande en generös bedömning ske av de ekonomiska skadorna och även denna grupp så långt det är möjligt hållas ekonomiskt skadeslös. Med hänvisning till vad jag ovan anfört och under beaktande av den utomordentligt svåra situation de drabbade vid Tuvekatastrofen hamnat i hemställer jag att i samband med behandlingen av propositionen 1977/ 78:125 angående ersättningar och lån m. m. i samband med naturkatastrofen i beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande ersättningsfrågor m. m. till de i samband med naturkatastrofen i drabbade människorna.