mot · G1021257 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1257 av och om återvinning av resurser Vår nuvarande behandling av avfall har många och stora brister. Den innebär slöseri med resurser och ger upphov till stora miljöproblem. Det kommunala avfallet, till stor del hushållsavfall, deponeras vanligtvis, dvs. läggs på soptipp eller bränns. Återvinningen är klen eller obefintlig. Industriellt skapas avfall av det mest växlande slag: kemikalier, gummiskrot, träavfall, plastrester, metaller uppräkningen kunde fortsätta. Genom det kemisk-tekniska framåtskridandet kommer det till oavbrutet nya ämnen. Avfallsmängden ökar ständigt och därtill med beståndsdelar eller sammansättningar av beståndsdelar som är främmande för miljön och som kan vara omöjliga att bryta ned i naturen. En logisk följd i all produktion och i all hantering av avfall vore att, redan på planeringsstadiet, allt gjordes för att förutse hur ett klokt omhändertagande av avfallet skall kunna ske. För att understryka nödvändigheten av detta och av att det gäller enorma mängder avfall kan nämnas följande. I produceras : avfall från hushåll och kontor , affärs- och industriavfall , avfall från skogsindustrin , övrigt industriavfall lika mycket, slam från kommunala avloppsverk och avfall och biprodukter från jordbruk (exkl. halm) . Totalt blir detta . Skadeverkningarna kan uppträda i form av direkt påverkan på naturen, t. ex. förgiftning genom biocidprodukter eller kadmium, kvicksilver och andra tungmetaller. Avfall som inte kan brytas ned kommer att lagras i näringskedjorna. Denna effekt kan kombineras med det första alternativet. Genom att material inte kan brytas ned på naturlig väg kan det naturliga kretsloppet störas och naturtillgångarna kan utarmas. Vad som är angeläget är att avfallet i alla sammanhang utnyttjas i största möjliga omfattning. Det kan ske genom att avfallet används på nytt där så är möjligt och genom återcirkuleringåtervinning där detta går. Grundläggande bör vara att avfallsmängden skärs ned och att en rationell sortering och avfallshantering kommer till stånd. Behandlingen av hushållsavfallet måste ske rationellt. Försöken att sortera avfall vid källan (hushållet) har inte varit lyckade. Det räcker med att några saboterar och slänger våtsopor i behållaren med tomglas för att störningar skall Därför bör alla sopor samlas i en behållare och transporteras till anläggning med utrustning för sortering och återvinning. I en anläggning i har ungefär hälften av det totala avfallet kunnat återvinnas och bli a) kreatursfoder i form av pellets (torrt), b) jordförbättringsmedel i form av pellets (torrt), c) kompost (mindre god kvalitet), d) pappersmassa, e) metall, f) glaskross, g) plast. Återstoden eldas upp i sopanläggningens kraftvärmeverk, som alstrar tillräckligt med energi för att göra företaget självförsörjande. Denna avfallshantering är troligen den som nått längst, men flera andra metoder finns. Återvinning inom industrin av avfall har pågått länge, i vissa fall mycket . Sålunda ingår järnskrot alltid i framställningar av nytt järn. Den industriella återvinningen är ändå bara i sin linda. a. torde pappersåtervinningen öka avsevärt när den av beslutade systematiska insamlingen av tidningar och tidskrifter genomförts över hela landet. Att detaljerat diskutera möjligheter och metoder för återanvändning och återvinning inom industrin är knappast meningsfullt på det utrymme som här står till buds. Utvecklingsmöjligheterna är emellertid mycket goda. Nya metoder bör kunna tas fram och befintliga göras effektivare. En långt gående återanvändning och återvinning inom industrin kan ha flera gynnsamma följdverkningar: a) Råvaror kan utnyttjas effektivare; kostnader kan sparas. b) Energiförbrukningen borde totalt sett kunna dämpas. c) Transportkostnaderna blir mindre. d) Den skadliga inverkan på den yttre miljön begränsas. e) Totalt sett bör energi och kostnader kunna sparas om man räknar med begränsning av skadliga effekter såväl inom industrin som i industrins omgivningar (t. ex. begränsning av försurning, som ju har stora negativa effekter på egendom, sjöar m. Man måste ha klart för sig att alla industrier inte utan vidare och spontant går över till en strikt hushållning med resurser av olika slag. Man försöker givetvis alltid begränsa utgiftsposternas storlek, men det är inte säkert att man frivilligt åtar sig de extra investeringar som specialmaskiner i samband med avfallshantering, återvinning m. m. kan föranleda. Man kan göra det, om det visar sig att investeringen kan betyda besparingar på andra ställen, så att räkningen går jämnt ut eller ännu hellre ger en fördel. Resonemanget passar med största säkerhet in på så väl statliga som enskilda och kooperativa företag. Ett problem här är att en del råvaror kan vara så billiga att industrin inte anser det värt att utan särskild maning från statsmakterna genom lagstiftning e. d. företa de extra åtgärder som krävs för återvinning. När däremot t. ex. oljan stiger i pris ökar också intresset för att regenerera olja och ta hand om oljerester. Skall återanvändning och återvinning ingå som självklara led i industriell tillverkning och i all avfallshantering, måste statsmakterna bestämma detta i en målmedvetet utformad lagstiftning eller med andra styrmedel. Miljöpolitiken måste klart säga ifrån att produktionen skall läggas upp med sikte på att välja och nyttja råvaran i största möjliga utsträckning och så att minsta möjliga skada drabbar arbetsmiljön och den yttre miljön. Vidare måste företagen få klart för sig hur de skall förfara med restprodukter, så att dessa i rimlig omfattning kan komma till nytta. En avsevärt effektivare avfallsbörs måste då inrättas. Eftersom det kan vara svårt eller omöjligt att sälja biprodukter på grund av arbetsmarknadsläget (järnskrot 1977) kan det bli nödvändigt att magasinera för kommande behov. Det kan diskuteras om staten skall bekosta detta eller om företagen själva skall göra det eller om en kombination är önskvärd. Staten bör aktivt och generöst stimulera den forskning som kan bli aktuell när det gäller att ta fram lämpliga processer för tillverkning och återvinning. Rönen skall göras tillgängliga för alla. Staten är redan i viss utsträckning aktiv när det gäller forskning för återvinning, främst i fråga om avfallshantering. Men ändå finns det mycket mer att göra. Den internationella forskningen bör uppmärksammas. Det är angeläget att kraftigt intensifiera insatserna för att utveckla och införa nya och bättre metoder för avfallshantering. Detta kräver åtgärder när det gäller såväl forskning och utveckling samt analyser av olika behandlingsmetoder som utnyttjande av olika styrmedel. bör hos regeringen begära att förslag om samlade åtgärder på detta område föreläggs . Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om intensifierade åtgärder i syfte att främja avfallshantering som baseras på återvinning av resurser i enlighet med vad som anförts i motionen.