mot · G1021676 · 1978-01-25 00:00:00 — om utformningen av byggnader med hänsyn till hörselskadades behov, m. m. Byggnadsstadgan innehåller bestämmelser om hur en byggnad skall utformas. Bestämmelserna syftar till att tillgodose en från flera olika synpunkter ändamålsenlig utformning av byggnaderna. Närmare föreskrifter meddelas av statens planverk, som också utfärdar de ytterligare råd och anvisningar som behövs för tillämpningen av byggnadsstadgan. Det närmaste överinseendet över plan- och byggnadsverksamheten utövas i kommun av dess byggnadsnämnd samt av . Vid nybyggnad och viss ombyggnad sker granskning hos byggnadsnämnd och i vissa fall länsstyrelse, så att man följer de bestämmelser som utfärdats, innan byggnadslov lämnas. Det är angeläget att planverkets, länsstyrelsernas och byggnadsnämndernas verksamhet bringas i samklang så att en likartad bedömning sker i hela landet. Tyvärr har det visat sig att så inte är fallet och att länsstyrelser och byggnadsnämnder när det gäller handikappanpassningen ej alltid tillämpar bestämmelserna så som lagstiftarna avsett. I byggnadsstadgan finns särskilda bestämmelser som reglerar handikappanpassningen i 42 a § när det gäller nybyggnader och i 48 a ? ; när det gäller ombyggnader. I 42 a S stadgas bl. a.: Bostäder för annat ändamål än fritidsändamål och de utrymmen i byggnad till vilka allmänheten äger tillträde eller som utgöra arbetslokal skola utformas så att de bliva tillgängliga för att kunna utnyttjas av personer vilkas rörelseförmåga eller orienteringsförmåga är nedsatt till följd av ålder, handikapp eller sjukdom. Och i 48 a § nämns samlingsbegreppet handikappanpassning. Föreliggande bestämmelser vad beträffar handikappanpassning har varit föremål för ställningstagande vid flera olika tillfällen, bl. 1966, 1971 och 1975/76. Det torde vara helt klart vad stadgan menar med personer som är handikappade på grund av nedsatt rörelseförmåga, men något mer oklart vilka som avses när det talas om handikappade med nedsatt orienteringsförmåga. Detta skapar stora problem vid stadgans tillämpning och ger upphov till sådana tolkningar som att det som ej direkt finns utskrivet i stadgan ej skall tillämpas. På detta sätt urholkas bestämmelserna. I anledning av propositionen 1971:48 beslutade 1970 om bl. a. ett tillägg till 42 a § av begreppet eller orienteringsförmåga, och avsågs enligt förarbetena och vid behandlingen i tredje lagutskottet att man i likhet med planverket avsåg personer med syn- eller hörselskador, dvs. personer med funktionsnedsättningar i fråga om sinnesorganen. valde emellertid begreppet orienteringsförmåga som samlingsbegrepp för att undvika en alltför restriktiv tillämpning av bestämmelserna. synes en glidning ha skett i tillämpningen så att man ej på tillbörligt sätt tar hänsyn till stadgans tvingande bestämmelser när det gäller byggnaders tillgänglighet för sådana hörselskadade vilkas orienteringsförmåga är nedsatt. har emellertid i sina kommentarer framhållit betydelsen av ett gott ljudklimat, vilket innebär minimerat buller och eko, som för hörselskadade i betydligt högre grad än för normalhörande omöjliggör samtal. Det är angeläget att uttalar sig för en sådan tolkning av gällande bestämmelser att också hörselskadades rätt att höra beaktas. Skäl talar vidare för att en översyn av gällande bestämmelser görs så att den påbörjade urholkningen av byggnadsstadgans 42 a § inte fortsätter genom en restriktiv tolkning av bestämmelserna. Med stöd av vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen begär att en översyn av gällande bestämmelser beträffande byggnaders tillgänglighet för bl. a. hörselskadade kommer till stånd, 2. att ger regeringen till känna vad som i motionen framförts om hörselskadade.