mot · G102373 · 1978-01-17 00:00:00 — av och om psykiska skador i samband med rån Vid tillämpningen av gällande arbetsmiljölag och i andra sammanhang förtjänar problem och förhållanden som sammanhänger med den tilltagande förekomsten av väpnade rån mot banker och postanstalter att särskilt uppmärksammas. har antalet väpnade bank- och postrån i vårt land ökat kraftigt. har sådana rån uppgått till följande: Bank- och postrån 1967-1977 1977 (halvåret) Den relativa andelen rån ökar under årens senaste del (4:e kvartalet). kan därför förutses ca 200 rån. har sprängningar m. m. av bankboxar nästan blivit en vardagsföreteelse. Dessa rån och sprängningar synes regelmässigt utföras antingen av den organiserade brottsligheten, även med anknytning till terrorverksamhet för att finansiera denna, eller av narkomaner för att skaffa medel till deras narkotikainköp. Mångmiljonbelopp har på detta sätt berövats vårt samhälle. har övriga egendomsbrott vuxit i sådan omfattning att de i storstadsregionerna blivit polisväsendet övermäktiga och medfört svåra förluster för enskilda, företag och försäkringsinrättningar. Även här rör det sig uppskattningsvis om mångmiljonbelopp. Orsaken torde även i dessa fall vara att söka i den ökade organiserade brottsligheten och i narkomaners behov av snabba likvida medel för att finansiera sitt missbruk. Såväl bank- och postrånen och boxsprängningarna som egendomsbrotten har ställt myndigheterna inför svåra och ännu inte lösta problem i vad gäller både brottens förhindrande och deras beivrande. Infärgningen av sedlar vid boxsprängningar är emellertid ett steg i rätt riktning. Dessa brott har utöver problem för myndigheterna inneburit ekonomiska förluster för enskilda människor samt uppenbart hot och direkt skada till liv och lem. Detta senare gäller inte bara berörd bank- och postpersonal utan också helt oförskyllt den allmänhet som råkat befinna sig i de för rånen utsatta lokalerna. Det är bra att våra myndigheter genom tekniska och andra åtgärder söker förhindra och beivra bank- och postrånen. Det är heller inte denna del av problematiken som föranleder min motion utan frågan om vad som görs eller bör göras i förebyggande syfte. Bank- och postpersonal samt allmänheten måste bättre informeras om hur man bör förhålla sig vid rån. Hur omhändertagandet och rehabiliteringen av de av rån personligen skadedrabbade människorna skall ske måste också övervägas. På informationsområdet är föga åstadkommet, och påtagliga brister synes vara för handen när det gäller åtgärder i anslutning till de psykiska skador som rånupplevelsen ofta ger upphov till hos de drabbade. De fysiska skadefallen är vår sjukvårdsorganisation i allmänhet kapabel att sköta. Däremot förefaller man icke tillräckligt ha observerat, tagit hand om och åtgärdat de psykiska skadefallen, som merendels lämnas åt sig själva att efter bästa förmåga självläka. I vad särskilt gäller bank- och postpersonalen är det här både en arbetsmiljöfråga och en fråga om företagshälsovård i vid mening. De faktiska bristerna i detta sammanhang bör med det snaraste rättas till. Arbetsmiljökraven torde i ökad utsträckning kunna tillgodoses genom förbättrade tekniska anordningar av skydds- och alarmeringskaraktär. Information måste ges till berörda grupper om hur de skall förhålla sig i händelse av rån, och den bör innefatta också nödig upplysning om den psykiska chockupplevelse som ett väpnat bank- eller postrån innebär för de drabbade. Vilka följder denna upplevelse kan få samt hur man kan få hjälp att bemästra dessa bör också ingå i informationen. Företagshälsovården borde i fortsättningen kraftigare inriktas mot att ta hand om och behandla inte bara de uppkommande fysiska skadorna utan även de vid rån regelmässigt uppträdande psykiska skadorna samt rehabilitera även dessa skadefall. Anvisningar och resurser härför bör skapas. Förekommer det över huvud taget psykiska skador i samband med bankoch postrån? Det hörman aldrig talas om. Nej, det har aldrig talats om skador, ty myndigheter och företag har föredragit att tiga om dem. Och de drabbade har sällan aktualiserat sina problem utan tigit och lidit. Det är ofta svårt att få besked om reaktioner i sådana fall, men jag vill citera ett brev som har skrivits av en banktjänsteman efter ett rån: Ett rån är en högst otrevlig upplevelse! Vi samtliga på kontor 19 hoppas innerligt att vi kommer att slippa sådana händelser i fortsättningen. Trots att rånet i var relativt odramatiskt utan skottlossning och utan att rånaren bar någon mask som troligtvis gör hela situationen ännu mer skrämmande, ja, trots detta var det mycket ruskigt! Vi hade ju uppenbarligen en oberäknelig narkoman framför oss, som var i desperat behov av pengar. Dessutom hotade han att han hade ett vapen innanför jackan. Känslan som då uppstod gjorde att man blev både arg och ledsen men framför allt blev man chockad!!!! Det hela var över på , polisen kom till platsen, vi blev utfrågade om hur rånaren såg ut etc. Stämningen var uppskärrad! Nåväl, när man kom hem släppte spänningarna och man grät och förbannade rånaren som hade skrämt oss så. Personligen upplevde jag att jag blev väldigt misstänksam mot alla strökunder som kom in på kontoret. I varje person som kom in lite för fort eller hade häftiga rörelser såg man en rånare. Manliga kunder som hade plånboken i kavajens bröstficka och stod i begrepp att ta fram den, gjorde att man fick hjärtat i halsgropen . Man misstänkte genast att det var en pistol han skulle ta fram. Dessutom såg man rånaren på stan, trodde man, och så blev man överdrivet rädd när man mötte skumma typer i största allmänhet. Tiden läker alla sår, javisst, man trubbar av de vassa kanterna på otäcka händelser man varit med om. Dock finns det för alltid en vass udd kvar. I mitt fall har det resulterat i magkatarr som inte vill ge sig... Problemet är inte begränsat bara till dem som blivit direkt psykiskt skadade. Även sådan personal som varit utsatt för ett rån och inte tagit direkt psykisk skada av det haren psykisk belastning att dras med . Degår sannolikt till sin bank eller post och är rädda, rädda att det hemska skall hända igen. De har svårt att hantera sin rädsla, då ingen hjälper dem med den. Det är uppenbarligen något fel när människor i djupaste fred skall behöva gå till sina arbeten och vara rädda för sin säkerhet! Vad är det då för psykiska skador som kan bli och ofta blir konsekvensen av ett upplevt, väpnat rån? Ett sådant rån innebär ett plötsligt, oväntat livshot för de utsatta. På ett sådant reagerar vi människor med rädsla. Rädslereaktionen är generell hos normala människor och tar sig både fysiologiska och psykologiska uttryck. Rädslan och ångesten finns där fortsättningsvis och aktualiseras i full styrka varje gång människan på nytt går till sitt arbete och är rädd. Som konsekvens härav gräver sig neurosen allt djupare in och blir därigenom alltmer svårbotad. Likheten med stridsneuroserna i krig är påtaglig. 1 det förlängda perspektivet kan det ligga mental invaliditet. Av lämnade redogörelser framgår tydligt ovan beskrivna bild, och utgående från denna borde det vara möjligt att bedöma om det gäller rädsleeller ångestneuros. Tas ett sådant fall om hand med riktig behandling, både fysiskt och psykiskt, kan tillståndet erfarenhetsmässigt snabbt och definitivt hävas och neurosen hindras att befästa sig. Är man förberedd på sina egna psykiska och fysiologiska reaktioner i rädsleupplevelsen, bidrar detta verksamt till att förhindra uppkomsten av en neuros. Själva rädslereaktionen kan däremot inget förhindra, den är en biologisk nödvändighet utanför vår viljas kontroll. Den har till syfte att öka vår förmåga att bemästra hotsituationen. Underlag för information till bank- och postpersonal och till allmänheten om förhållningssätt och reaktioner i samband med bank- och postrån bör framtas av arbetarskyddsstyrelsen och därefter i samråd med nämnden för samhällsinformation på lämpligt sätt delges de berörda. Forskningsmässiga resurser måste beredas vederbörande myndigheter för att klarlägga med bank- och postrånen sammanhängande fysiska och psykiska problem och för att föreslå effektiva skyddsåtgärder och lämplig psykisk efterbehandling. Myndigheters och företags ansvar torde framgå av arbetsmiljölagen, men det är synnerligen viktigt att i rånsammanhang även psykiskt skadade får riktig vård. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller 1. att personer som vid bank- och postrån befarats ha utsatts för psykiska skador erhåller riktig vård, 2. att forskningsmässiga resurser ställs till myndigheternas förfogande för undersökning av problem i samband med rån, 3. att arbetarskyddsstyrelsen i samråd med ges i uppdrag att informera personal och allmänhet för undvikande även av psykiska skador i rånsituationer.