mot · G1021706 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. En viktig uppgift för den regering som tillträdde har varit att vidta en rad åtgärder för återställande av det svenska näringslivets konkurrenskraft. En del av dessa har haft generell karaktär och fått formen av en rad ekonomiskt-politiska åtgärder, varigenom förutsättningar skapas för större internationell knkurrenskraft. Andra viktiga insatser har gjorts på näringspolitikens område, där bl. a. småföretagspropositionen markerat en kraftfull satsning på utvecklingen av de mindre och medelstora företagen, vilka bl. a. genom sin större flexibilitet har speciella förutsättningar för förnyelse i fråga om sortiment och produktionsmetoder. aviseras vidare en proposition avseende stödet till teknisk forskning och utveckling. I sammanhanget bör också erinras om de utredningar regeringen initierat med avseende på förbättringen av den industriella konkurrenskraften. Den av socialdemokraterna förda regeringspolitiken har medfört att många inom högre utbildning och forskning upplever att denna sektor ställts åt sidan, inte bara i fråga om minskade materiella resurser utan också då det gäller samhällets uppskattning i olika avseenden av de insatser som sker inom denna sektor. Därför krävs nu en ny inriktning av samhällets insatser för forskning och utbildning. En rehabilitering av den högre utbildningen, forskningen och forskarrollen förutsätter inte enbart att resursflödet ökar utan kanske snarare att forskarna tilldelas en viktig roll i arbetet på att lösa det svenska näringslivets kris. Detta gäller emellertid i minst lika hög grad innovatörema utanför universitet och forskningsinstitutioner. Utvecklingen av vår teknikbalans med utlandet pekar mot att mycket av våra resurser för teknisk förnyelse läcker ut, med eller utan åtföljande innovatörer, och kanske i bästa fall finnér sin väg tillbaka till via licenser. Årets budgetram är utomordentligt snäv. Prioriterade är dels vissa sociala grundåtaganden, kostnaderna för att förhindra förstörelsen av real- och humankapital via närings- och arbetsmarknadspolitik, dels konstruktiva, framåtriktade insatser för att restaurera och utveckla näringslivet. Rätt utformade insatser på sistnämnda område inom fälten forskning och utveckling i vidsträckt bemärkelse måste härvid betraktas som nödvändiga investeringar och inte som kostnader. En sådan satsning med inriktning på att restaurera svenskt näringsliv och återge det dess internationella konkurrenskraft måste ges en allsidig inriktning och beröra vitt skilda forsknings- och utvecklingsområden. kan naturligtvis inte komma , men det kan finnas anledning påräkna en del snabba resultat genom att mobilisera den potential som redan finns. Satsningen skall då täcka åtgärder för att ta igen det förlorade försprånget. Detta kan ske i form av stöd till innovationsverksamhet i leden framtagande av prototyp och övergång till serietillverkning. Det kan också ske genom stöd åt praktiskt inriktat forsknings- och utvecklingsarbete vid och forskningsinstitutioner i direkt samarbete med näringslivet och med motsvarande inriktning, vidare genom den föreslagna försöksverksamheten med kontaktforskning mellan högskolor och små och medelstora företag. En annan satsning är stöd åt undervisningen inom naturvetenskapliga och teknologiska ämnen (utexaminationstakten har 1970/71-1975/76 sjunkit till en tredjedel!) för att få fram en tillräcklig kader av folk, som har förutsättningar att arbeta med teknisk förnyelse samt selektiv satsning på grundforskning, som direkt kan tänkas stödja utvecklingen inom några lättidentifierade starka branscher (elektroteknik, cellulosakemi etc.), eller som kan medverka i omstruktureringen av sådana branscher som inte långsiktigt kan bedömas ha utvecklingsförutsättningar med dagens produktionsinriktning. Svenska företag - både de som klarar sig bra och de som undergår kriser och rekonstruktioner - har i fråga om organisation och arbetssystem utsatts för stora påfrestningar. Traditionella modeller behöver modifieras och anpassas till en ny verklighet. Det behövs en institutionell förnyelse i företagen. Medbestämmandefrågorna är bara en dimension härav. Andra aspekter kanske förtjänar minst lika stor uppmärksamhet. På detta område behöver vi aktivera företagsforskama och vår praktiserande innovationsbransch, organisationskonsulterna. En annan angelägen fråga, som har nära beröring med nyssnämnda områden, gäller innovationernas utnyttjande och innovatörernas ställning i det svenska samhället. I det utvecklade industrisamhället spelar själva förmågan till förnyelse av teknik, ekonomi och styrsystem i näringslivet en viktig - kanske utslagsgivande - roll somproduktionsfaktor vid sidan av de traditionella. har mer eller mindre konstlade skillnader mellan innovationer i mera begränsad, teknisk eller naturvetenskaplig mening, och förnyelse i andra avseenden som berör vårt näringslivs sätt att fungera, börjat suddas ut. Innovationsverksamheten som produktionsfaktor och innovatörsrollen torde därför vara särskilt väl förtjänta av en undersökning i form av en statlig utredning. En råd olika omständigheter förtjänar härvid att beaktas. Innovationens väg från idé till framgångsrikt produktivt utnyttjande i full skala kan liknas vid en kedja, som med hänsyn till det samhälleliga resultatet inte är starkare än de svagaste av sina länkar. Det är därför angeläget att samhället skapar förutsättningar för att hela processen kan genomföras på ett sådant sätt att de svenska förutsättningarna för innovationer tillvaratas på bästa sätt. Innovatörernas insatser är ofta beroende av om denne helt kan ägna sig åt uppfinnandet och därmed direkt förknippad verksamhet. Uppfinnares sätt att angripa problem skiljer sig ofta från etablerade teknikers och forskares mera systematiserade arbetsmetoder. Formell organisation upplevs ofta som ett hinder för uppfinnarinsatsema. Frihet i arbetsförhållandena utgör ofta en stimulans för uppfinnaren, under i övrigt gynnsamma arbetsbetingelser. För den frie uppfinnaren är ekonomin ofta problematisk. Utan en fast anställning blir uppfinnarverksamheten då inriktad på kortsiktiga idéer som ger säker inkomst. För att kreativiteten och idérikedomen skall kunna få utlopp behövs en fast inkomst, utan den formella organisation som följer av en anställning. En idé som bör prövas i detta sammanhang är att samhället ger en inkomstgaranti till ett antal innovatörer, ungefär enligt principen konstnärslön. Denna inkomstgaranti skulle medföra att uppfinnaren skulle få arbetsro . Med innovatörer bör här förstås inte bara uppfinnare utan också sådana som genom utveckling av nya eller förbättring av gamla system för redovisning, kalkylering, administration eller marknadsföring på ett väsentligt sätt förnyar verksamheten inom en del av näringslivet. Det är viktigt att förutsättningarna är gynnsamma för detta steg i innovationsverksamheten. Man skulle härvid kunna tala om basförutsättningar, inomtekniska förutsättningar samt samhälleliga förutsättningar. Till basförutsättningarna hör tillgång till utbildning och god standard för dem som skall ge upphov till resp. hantera innovationerna inom forskning och näringsliv. Rekryteringen till utbildning i tekniska och naturvetenskapliga ämnen har drastiskt försämrats. I fråga om de inomtekniska förutsättningarna bör främst uppmärksammas tillgången till laboratorier och utrustning vid vetenskapliga institutioner, liksom det akademiska systemets möjligheter att speciellt stimulera kreativa personer och uppmuntra dem till innovativt arbete. Det är naturligtvis delvis en fråga om attityderna hos de forskare som påverkar utvecklingen inom ifrågavarande områden. Men det gäller också insatserna av resurser och anpassning av regler i riktning mot en ökad samverkan mellan forskare och forskningsinstitutioner, fristående innovatörer, samhälle och näringsliv. Ett viktigt led då det gäller innovationernas utnyttjande avser samhällets förmåga att ta till vara dessa. Av intresse är härvid inte bara statens direkta stimulansinsatser genom styrelsen för teknisk utveckling, de nyinrättade regionala utvecklingsfonderna, investeringsbanken etc. Det är också viktigt att kartlägga hur de instanser som faktiskt skall omsätta innovationerna i praktiskt utnyttjande handlar. Kompetensen hos utnyttjarna av innovationerna kan vara ett väl så viktigt område som kompetensen hos innovatörerna själva. Vilken betydelse kan det ha att ledningen även i teknologitunga företag alltmera går över till personer med ekonomisk snarare än teknologisk utbildning? I vilken utsträckning kan ett motsvarande fenomen spela en roll då det gäller avnämarna av svenska högteknologiprodukter i utlandet? En annan intressant fråga gäller förmågan att koppla ihop innovationer med övriga system. Anpassningen och den parallella utvecklingen av teknosystem, redovisnings- och styrsystem kan här visa sig vara av lika stor betydelse som nyhetsgrad då det gäller enstaka innovationsmoment. Kontakten mellan innovatörerna och näringslivet som skall utnyttja olika innovationer är av central betydelse för effektivt tillvaratagande av innovationerna. Årliga seminarier, anordnade av t. ex. STU, där uppfinnare och innovatörer skulle kunna utbyta synpunkter med representanter för olika branscher, skulle kunna leda till bättre kontakt och därmed bättre tillvaratagande av innovationsverksamheten. Frågan om tidpunkten för innovationernas ibruktagande spelar också en stor roll. Svenskt näringsliv har erbjudit mycket åskådliga exempel på att i sig värdefulla innovationer genom att de introduceras alltför sent eller alltför tidigt medfört negativa ekonomiska konsekvenser för företagen. En anna viktig fråga gäller den rätta fördelningen av näringslivets resurser mellan satsningar på förnyelse och resurser, ägnade åt beprövad verksamhet. Om alltför stora resurser länkas av till utvecklingsverksamhet, kan företaget bli sårbart under konjunktursvackor, särskilt om dessa som blir utdragna i tiden. Trots detta bör företagen stimuleras att i svåra tider inte eftersätta utvecklingsverksamheten. Om alltför små resurser i förhållande till den totala verksamheten ägnas förnyelse, riskerar man att verksamheten blir föråldrad och att branschen eller företaget drabbas av det slags strukturkris som vi fött en omfattande erfarenhet av. En tanke som kan vara värd att pröva är att exempelvis av statens regional- och industripolitiska satsningar för stöd åt näringslivet avsätts för forsknings- och utvecklingsarbete. Denna FoU skulle inte vara begränsad till den dagsaktuella produktionsinriktningen. I stället skulle denna särskilda avsättning inriktas på att utveckla alternativa produktionsmöjligheter, för att långsiktigt trygga sysselsättningen i regionen och i företagen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller att en utredning om innovationsverksamhetens betydelse och innovatörernas situation och arbetsförhållanden tillsätts, i enlighet med vad som sagts i motionen. () () () () () () () () KARL-A. () . ()