mot · G1021923 · 1978-04-17 00:00:00 — Motion 1977/78:1923 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:159 om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst, m. m. Vapenfrifrågan har varit föremål för diskussion och utredande . Tillämpningen av lagarna har från tid till annan ändrats, vilket tyder på svårigheter att finna den form som har kunnat accepteras. Det uppstår självfallet ett svårt dilemma för en rättsstat när den blir tvungen att döma människor till fängelse för att de tar konsekvenserna av sin inre övertygelse. (SOU 1977: 7) har ingående prövat olika vägar till lösningar. Den hade i stort sett fyra huvuduppgifter: a) att överväga frågor om de vapenfrias tjänstgöringsområden, b) att precisera förutsättningarna för vapenfri tjänst, c) att undersöka möjligheterna att ytterligare förbättra utrednings- och prövningsförfarandet hos vapenfrinämnden och d) att överväga sanktionsformerna vid fall av vägran att fullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Utredningen har enligt vår mening löst åtskilliga uppgifter som ålagts dem på ett förtjänstfullt sätt. Den fråga där vi önskat en annan lösning är prövningsförfarandet. Vi återkommer till den längre fram i motionen. Förutsättningarna för vapenfri tjänst § 1 Nuvarande lagstiftning använder när det gäller förutsättningarna för vapenfri tjänst uttrycket att tillstånd kan ges om bruk av vapen mot annan icke är förenligt med den värnpliktiges allvarliga personliga övertygelse och skulle medföra djup samvetsnöd för honom. Främst mot uttrycket djup samvetsnöd har det riktats stark kritik. Hur skall man kunna mäta om samvetsnöden är djup eller ej? Redan när formuleringen infördes fanns denna tveksamhet, och vapenfriutredningen säger i sitt betänkande att uttrycket är oklart och svårt att precisera. Vi finner för vår del att utredningens formulering av § 1 är en betydande framgång: Om övervägt bruk av vapen mot annan ej är förenligt med värnpliktigs personliga allvarliga övertygelse, äger han erhålla tillstånd att i stället för värnpliktstjänstgöring fullgöra vapenfri tjänst. Vi avstyrker således propositionens förslag till formulering. Vi vill emellertid understryka behovet av ett klarläggande i vad gäller paragrafens tillämpning i ett centralt avseende. Många vapenfrisökande upplever solidariteten med befrielserörelser i tredje världen som en bjudande plikt. Mot denna bakgrund är man inte beredd att sätta sig till doms över de metoder som dessa befrielserörelser använder. Med utgångspunkt i den kunskap man har om situationen i fråga är man ofta inte heller i stånd att ange någon tänkbar alternativ handlingsväg. Om en vapenfrisökande ställs inför frågan, om han skulle vara beredd att delta i befrielserörelsens arbete och besvarar frågan jakande och begär vapenfri tjänst i , bör detta icke diskvalificera honom till att få sådan tjänst. Det är alltför mycket begärt att kräva att vapenfrisökande skall ha en så genomarbetad ickevåldsetik, att de kan hävda dess relevans även i detta slags avlägsna hypotetiska situationer. Denna kategori vapenfrisökande bör enligt vår mening beviljas vapenfri tjänst. Det finns heller inte någon rimlig anledning att avkräva en vapenfrisökande besked om hur han ställer sig till andra situationer än dem han rimligtvis kan hamna i som svensk medborgare och värnpliktig Ett sådant klarläggande bör fogas till utskottets skrivning och ges regeringen till känna. Vi förordar dessutom utredningens förslag till § 1 i lagen om vapenfri tjänst och yrkar avslag på propositionens förslag. En fråga av stor betydelse är tjänstgöringsalternativen. Regeringens proposition begränsar möjligheterna genom bestämningen i § 2 om att den värnpliktige skall fullgöra tjänst i verksamhet som är betydelsefull för samhället under beredskap och krig. Därmed gör man det också svårare för dem som är totalvägrare. Här bör samhället erbjuda betydligt generösare tjänstgöringsalternativ och vi förordar därför utredningens förslag även i detta stycke (s. 39) som exemplifierar: Civil försvarstjänst, reparationstjänst vid , och , sjukvårdstjänst vid statens och landstingens sjukvårdsinrättningar, jordbrukstjänst, brandtjänst vid luftfartsverket, socialvårds-, fritids- och skoltjänst vid kommuner och vissa organisationer, expeditionstjänst vid statlig och och vissa organisationer, ekonomi- och underhållstjänst vid statlig och samt naturvårdstjänst vid och domänverket. Vi vill emellertid framhålla, att urvalet av organisationer inte får göras för snävt. Fredsorganisationema, , olika hjälporgan och Kristna ungdomsråd är organisationer som bör kunna komma i fråga. Vi anser inte heller att politiska organisationer skall uteslutas, som regeringen föreslår i sin proposition. Utredningen tog upp och tillstyrkte ett gammalt önskemål, nämligen att u-landstjänstgöring skulle kunna betraktas som ett alternativ under vissa givna förutsättningar. Utredningen föreslog ett system, som innebar att civiltjänstepliktig, som av SIDA vid prövning i vanlig ordning antagits till biståndsarbete utomlands beviljas anstånd med fullgörande av vapenfri tjänst. Fullgöres u-landstjänsten , skall den vapenfria tjänsten anses fullgjord. I annat fall beslutas i varje särskilt fall om och hur tjänstgöringen utomlands skall tillgodoräknas som vapenfri tjänst. Vi tillstyrker att utredningens förslag genomföres. Vi förutsätter vidare att bidrag till utbildnings- och administrationskostnader utgår även till ideella och andra organisationer. I själva verket tar de på sig kostnader för att bistå samhället. De bör således ersättas i vanlig ordning. Vi förordar således sammanfattningsvis att § 2 godtas med uteslutande av orden under beredskap och krig och förordar dessutom utredningens förslag om tjänstgöringsalternativ, däribland u-landstjänst. Även om samhället öppnar en rad tjänstgöringsalternativ och undviker att binda upp dem till beredskap och krig kommer det säkerligen att finnas några som vägrar att delta i någon form av samhällstjänst. Ett exempel på detta är Jehovas Vittnen, som generellt befrias utan annan prövning än att de är medlemmar i organisationen. Vi föreslår ingen ändring härvidlag, men menar att detta manar till generositet även mot andra, som kan ha väl så starka motiv. Den fråga som då uppstår är hur det sanktionssystem skall se ut som måste tillgripas. Vi finner utredningens förslag om samhällstjänst väl värt att prövas. Vägrar han också att fullgöra denna tjänst måste, hur tråkigt det än kan synas, fängelse tillgripas. Vi tillstyrker således utredningens förslag på denna punkt, vilket innebär att domstol förordnar sådan samhällstjänst . Sådan samhällstjänst bör företrädesvis ske inom civilförsvaret, men även andra tjänstgöringsalternativ bör kunna tillgripas. Skulle den värnpliktige vägra samhällstjänst bör fängelse förslagsvis utdömas . Fängelsestraffet måste då naturligtvis utformas så, att en klar skillnad föreligger mellan samhällstjänst och fängelse. Förfarandet att döma till fängelse grundar sig på vägran av samhällstjänst och inte på grund av vägran att göra värnplikt. Prövningsförfarandet är utan tvekan det som vållat den hetaste debatten. Anledningen är naturligtvis att vissa människor skall avgöra andras samvetsbetänkligheter. Det kan aldrig hur allvarligt de än tar på sin uppgift ske efter några objektiva grunder. Endast den värnpliktige själv känner sina motiv. Av dessa anledningar bör man allvarligt pröva möjligheten att den värnpliktige själv under heder och samvete får avgöra om han skall tjänstgöra inom försvaret eller ej. Den spärr som då bör uppsättas är enligt vårt förmenande längre tjänstgöring, förslagsvis . Dessutom bör den värnpliktige förete intyg från två personer som åtnjuter allmänt förtroende. En sådan ordning förutsätter dock att den värnpliktige ges erforderlig information och möjlighet till råd och anvisningar om gällande regler för vapenfri tjänst. Det förenklar också administrationen betydligt. Vad som här vinns, kan i stället användas till förstärkning inom , där ett noggrant arbete måste läggas ner på placering av alternativ^ änstgöringar. Vi förordar att vapenfrinämnden finns kvar som en övervakande myndighet och för att i samarbete med tillse att rätten till vapenfri tjänst blir genomförd i enlighet med intentionerna. Det prövningsförfarande med förlängd tjänstgöring och enskilt avgörande som vi förordat har tillstyrkts av flera organisationer, bl. Fria Kristna i och kristna socialdemokraters förbund vid kongressen 1974. Fredsorganisationerna har angett liknande principlösningar. Slutligen har förslaget tillstyrkts i en reservation till vapenfriutredningen. Den allmänna värnplikten och vapenfrifrågan Vårt försvar bygger på allmän värnplikt. Erinringar har framförts att det av oss föreslagna prövningsförfarandet inte är förenligt med allmän värnplikt. Antagandet bygger på uppfattningen att tillströmningen av vapenfria tjänstepliktiga skulle bli orimligt stor. (Samma argument kan ju användas mot propositionens, utredningens och det nuvarande prövningsförfarandets argument, nämligen om man antar att för många skulle känna samvetsnöd inför försvaret och vägra värnplikt.) Vi delar inte farhågorna. Ändock är vi beredda att föreslå en försöksperiod . Med hänvisning till vad som anförts i motionen anhåller vi att med avslag på proposition 1977/78: 159 beslutar att hemställa hos regeringen att under höst- eller vårriksdagen 1978/79 inkomma med nytt förslag om rätten till vapenfri tjänst, i enlighet med de principer som framförts i denna motion.