mot · G102429 · 1978-01-19 00:00:00 — av m. fl. 1 motionen 1976/77:1504, i anledning av regeringens försvarsproposition, gav vi en utförlig redogörelse för den socialdemokratiska synen på vår säkerhetspolitik. Den helt grundläggande strävan för vårt lands politik måste vara att arbeta för en värld i fred. Som sägs i det socialdemokratiska partiprogrammet förutsätter detta mål respekt för varje nations självbestämmande, social och ekonomisk rättvisa, politisk avspänning och militär avrustning samt internationellt samarbete. Vi betonar i detta sammanhang den allvarliga utvecklingen på kärnvapenområdet, sambandet mellan nedrustning och strävandena efter en ny ekonomisk världsordning och kapprustningens teknologiska bakgrund. Vår analys mynnade ut i att det framstod som alltmer påträngande att de militära kostnaderna i världen begränsas. I budgetpropositionen (prop. 1977/78:100 bil. 7 s. 8) ges under rubriken en tämligen kortfattad och helt traditionell beskrivning av de dagsaktuella frågorna kring konferenser och avtalsarbete på det utrikes- och försvarspolitiska fältet, en beskrivning som slutar i att försvarsbeslut i denna del skall fortsätta att gälla. Kapprustningen har emellertid nu nått sådana proportioner att den kommit ur kontroll. okar klyftorna mellan fattiga och rika länder, vilket oundvikligen kommer att leda till ökad spänning mellan staterna. Den kris som drabbat den industrialiserade världen och som skapat en mångmiljonarmé av arbetslösa har också lett till svåra ekonomiska problem och ökat de sociala klyftorna inom länderna. Denna utveckling gör det enligt vår mening nödvändigt att än mer kraftfullt än tidigare ge sig i kast med att formulera en politik för långtgående nedrustning i världen, så att de väldiga resurser som används för rustningar i stället kan utnyttjas för att möta angelägna samhällsbehov och för ett utvecklingsarbete i världsfredens tjänst. Dessa problem behandlar vi i avsnitt 2 i denna motion. försvarsbeslut sträcker sig fram . 1 enlighet med ett av våra yrkanden i motionen 1976/77:1504 har uttalat sig för att utredningsarbetet för nästa försvarsbeslut skall få en delvis annan uppläggning. Regeringen har också utfärdat anvisningar för perspektivplanearbetet, fas 1. Vi redovisar i avsnitt 3 vår uppfattning om de grunder enligt vilka det militära försvaret bör utvecklas . I avsnitt 4 behandlar vi vissa frågor om övriga delar av totalförsvaret. I avsnitt 5 behandlas ramfrågor m. m. för nästa budgetår. m. tas upp till behandling i en särskild motion. En politik för nedrustning Det material om världens militärkostnader som bl. a. redovisat i sin senaste årsbok illustrerar vilka oerhörda resurser som läggs ned på militära ändamål. De militära utgifterna uppgår till , dvs. nästan 1 miljard per dag. Även om det är supermakterna som i absoluta tal spenderar mest på det militära försvaret, ökar den tredje världen stadigt sin andel av de totala kostnaderna: från till . I många länder kombineras också växande försvarskostnader med ett ökat inre förtryck. I de flesta industriländer och i många utvecklingsländer finns det inte längre oöverstigliga tekniska eller ekonomiska hinder för kärnvapentillverkning. Mer än hälften av världens vetenskapsmän och forskare inom fysik och naturvetenskap är engagerade för att utveckla nya vapen eller förbättra dem som redan finns. De enorma militära utgifterna står på intet sätt i proportion till den ökade materiella trygghet de antas erbjuda. Utvecklingen har varit och är särskilt skrämmande på kärnvapenområdet. De båda supermakterna är nu kapabla att förstöra varandra 50 gånger. beräknas denna förstörelsestyrka ha fördubblats. Och de förhandlingar som supermakterna fört om begränsningar av de strategiska kärnvapen (SALT) har trots allt haft begränsade resultat. De högtidliga löften dessa två stater avgett om att begränsa sina kärnvapenrustningar har de inte levt upp till, och därmed påskyndar de indirekt en utveckling som innebär risker för att allt fler stater skaffar sig kärnvapen. Den militära forskningen frambringar dessutom nya former av kärnvapen. Det senaste exemplet är den s. k. neutronbomben. Även om utvecklingsarbetet pågått är det nu man står inför det allvarligaste politiska beslutet, nämligen att besluta om vapnet skall bli en reguljär del av den västliga kärnvapenarsenalen. I den debatt som förts rörande neutronbomben har man, även inom vårt land, försvarat den genom att hänvisa till att det skulle vara ett mer humant vapen än andra kärnvapen. Men det avgörande i synen på neutronbomben är givetvis, för det första, att införandet av detta vapen kan öka riskerna för att ett kommande krig utkämpas som ett kärnvapenkrig. För vårt land, som tagit beslutet att avstå från kärnvapen, är det särskilt viktigt att åtskillnaden mellan kärnvapen och konventionella vapen upprätthålls strikt. För det andra innebär neutronbomben ytterligare ett steg i kapprustningen som med all säkerhet leder till en ytterligare upptrappning i kostnadsspiralen. Man kan f. ö. dra paralleller till tidigare diskussioner om de taktiska kärnvapnen och de s. k. minikärnvapnen, vilka av sina förespråkare i tidigare skeden ansetts kunna användas utan att de strategiska kärnvapnen skulle komma att sättas in. Det socialdemokratiska partiet har med kraft reagerat mot tankarna att neutronbomben skulle serieproduceras. Tyvärr har den borgerliga regeringen inte handlat med den tyngd som behövs för att i åstadkomma en gemensam internationell opinion i denna fråga. Betecknande nog berör inte heller försvarsministern i sin genomgång av de säkerhetspolitiska frågorna med ett ord neutronbomben. Socialdemokratin kommer för sin del att aktivt fortsätta kampen mot detta och andra förstörelsevapen. Men inte bara utvecklingen på kärnvapenområdet inger stor oro. Alla de människor som dödats efter det har dödats med s. k. konventionella vapen. Vi redovisade i motionen 1976/77:1504 hur dessa vapen blir alltmer effektiva och därmed förödande i sin verkan. Varje nytt vapensystem föder också s. k. motmedel, som i sin tur tas till intäkt för att genom en ny teknologi utveckla nya vapen. En verklig kontroll av rustningsverksamheten förutsätter därför en kontroll av de tidigare faserna, nämligen de teknologiska studierna och utvecklingsarbetet. Handeln med dessa s. k. konventionella vapen har ökat kraftigt . Vapenexporten uppskattas ha haft totalvärdet , varav omkring 9 miljarder gick till utvecklingsländer. Internationell vapenhandel är inte längre en syssla för internationella äventyrare. Den har i stället blivit en metod för att vinna inflytande över andra nationer. Vårt land måste av dessa skäl verka för att även spridningen av konventionella vapensystem tas upp i nedrustningssammanhang. som dessa enorma resurser används för rustningar kan man konstatera att de djupa klyftorna mellan rika och fattiga länder alltjämt består. Stater med 25 96 av världens befolkning kontrollerar 80 96 av dess produktion. De mänskliga, materiella och finansiella medel som används för militära ändamål utgör en enorm reserv som skulle kunna användas för utvecklingsinsatser. Vi har nått en punkt där intensifierade insatser måste göras för nedrustning. Följande handlingslinjer bör därvid följas. Kärnvapennedrustning och förhindrande av kärnvapenspridning är fortfarande det viktigaste målet. Dessa frågor berör alla länders säkerhet. I kraft av sitt ansvar för freden måste de båda supermakterna ta ledningen i nedrustningsarbetet. De pågående förhandlingarna mellan dessa stater (SALT) liksom MBFR-förhandlingarna måste också innefatta både den teknologiska kapprustningen som sådan och den s. k. grå zonens vapen. I vår partimotion ang. nedrustningsfrågor behandlar vi närmare frågan om regionala aspekter på nedrustning. Den extra generalförsamlingen om nedrustning innebär ett unikt tillfälle att starta en verklig nedrustningsprocess. Skulle å andra sidan konferensen misslyckas kan detta få allvarliga konsekvenser för det framtida nedrustningsarbetet. En aktiv svensk medverkan i nedrustningsarbetet kräver också tillräckliga resurser för nedrustningsdelegationen. Stöd för avspänningspolitiken är en central del av fredsarbetet. Vi måste åstadkomma ett ökat förtroende mellao_nationer så att inte terrorbalansen längre betraktas som den yttersta garantin för fred. Vi måste utvidga begreppet nationell säkerhet. Det måste ses i ett bredare sammanhang än som en fråga om militärt försvar gentemot angrepp. Varje nation måste ge sitt bidrag till den kollektiva säkerheten genom att främja avspänning, nedrustning och utveckling genom nationella och internationella beslut. Investeringar i politiskt förtroende är lika viktiga för den nationella säkerheten som investeringar i rustningar. Den allmänna opinionen måste mobiliseras för nedrustning. Men om det skall ske måste också den informeras om fakta. Den överdrivna sekretessen kring militära utgifter måste överges, även därför att den i sig bidrar till att hålla onödigt stora försvarskostnader uppe. Vi tar i den tidigare nämnda motionen upp även informationsaspekterna. Vi kunde i motionen 1976/77:1504 konstatera att den borgerliga regeringen avvek från den linje för den svenska säkerhetspolitiken som försvarsutredningen hade enat sig omkring. Högervridningen i politiken markerades också genom anslutningen till IDB. Undfallenheten i neutronbombsfrågan har vi redan noterat. Det är därför viktigt att nu genom ett direkt uttalande ger sitt stöd för den politik för nedrustning vi utvecklat i detta avsnitt. Riktlinjer för det militära försvarets fortsatta utveckling 3.1 i vår motion 1976/77:1504 redovisade vi socialdemokratins syn på det militära försvarets utveckling. Vi betonade i detta sammanhang den allmänna värnplikten som grund för vår försvarsförmåga. Endast genom den allmänna värnpliktens princip kan krigsorganisationen ges den kvalitet och bredd som svarar för vårt försvars uppgifter. När det demokratiska samhället finner sina grundläggande värden satta på spel på grund av yttre hot måste det träda upp till försvar. Detta kan bara utövas av folket självt. En stark och levande demokrati kan inte överlåta till andra att utöva försvaret mot yttre angrepp. Värnpliktsförsvaret är också en viktig garanti för att försvarsmakten blir föremål för folkets insyn, kontroll och påverkan. Beklagligtvis gick det inte att uppnå enighet om vårt synsätt på den allmänna värnplikten i samband med föregående års försvarsbeslut. För vår del vidhåller vi vår uppfattning som är både ideologiskt och praktisktekonomiskt betingad. Materielanskaffning och utbildning måste anpassas till den allmänna värnplikten. Förutsättningarna härför är också mycket goda, vilket vi kommer att utveckla i det följande. Den höga utbildningsnivån i det svenska samhället har gjort det möjligt att begränsa utbildningstidens längd i det militära försvaret. Även för framtiden måste det, i med knappa ekonomiska resurser, vara riktigt att bygga den militära utbildningen på det allmänna utbildningsväsendets grund. Det gäller m. a. o. att tillvarata de värnpliktigas utbildning liksom deras yrkesmässiga kunskaper och erfarenheter så att den militära utbildningstidens längd för olika värnpliktskategorier kan begränsas så långt som möjligt. För att en försvarsorganisation grundad på allmän värnplikt skall kunna fylla sin uppgift ställs krav på att vapen med god kvalitet kan anskaffas i tillräckligt antal. Materielanskaffningen måste inriktas på sådana vapensystem som är lätthanterliga och som kan skötas effektivt av de värnpliktiga. Utbildnings- och underhållskostnader kan begränsas för denna typ av vapensystem. Det innebär också att kvantiteten ges hög prioritet. Därigenom skapas också möjlighet att framställa de väsentligaste vapensystemen i större serier och på så sätt vidmakthålla en konkurrenskraftig svensk utvecklingsoch produktionskapacitet. Som vi framhöll i motionen 1976/77:1504 bör det militära försvaret inriktas mot att vara ett djupförsvar med möjligheter till kraftsamling vid gräns och kust. En sådan inriktning markerar också det defensiva syftet i det svenska försvaret. 3.2 1 budgetpropositionen redovisar försvarsministern inriktningen för det militära försvaret under nästa budgetår och . Betydande problem redovisas inom praktiskt taget alla program och verksamheter. Det klargör att regeringens försvarsbeslut var illa underbyggt och stödde sig på en alltför optimistisk planering. Därigenom har betydande svårigheter skapats i vad gäller de militära myndigheternas möjligheter att åstadkomma balans mellan uppgifter och resurser i sin planering. Genom regeringens beslut att innehålla vissa av de beslutade medlen (ca 150 milj. under budgetåretl977/78, utan de nödvändiga korrigeringarna av ambitionsnivån, bidrar man liksom genom oklarheten i flygplansfrågan ytterligare till planeringsproblemen. 1 den socialdemokratiska partimotionen 1976/77:1504 och härtill knutna reservationer redovisas en rad olika åtgärder, varigenom det skulle vara möjligt att hålla en lägre försvarsram för beslutsperioden. För vår del håller vi fast vid den inriktning av det militära försvaret vi där förordade och därmed också de ekonomiska ramar som det militära försvaret bör förfoga över under återstoden av försvarsbeslutsperioden. Den borgerliga regeringens politik när det gäller attackflygets framtid måste också uppmärksammas i detta sammanhang. försvarsutredning hade som en av sina viktigaste uppgifter att behandla frågan om nytt attackflygsystem. Utredningen rekommenderade en vidareutveckling av JA 37 till ett nytt medeltungt attackflygplan (A 20). De borgerliga ledamöterna i utredningen kunde emellertid inte ena sig i frågan om anskaffande av ett nytt skolflygplan/lätt attackplan efter SK 60. De rekommenderade fortsatta studier kring projektet , medan de socialdemokratiska ledamöterna i utredningen inte ansåg det möjigt att inrymma kostnaderna härför i försvarsramen. regeringens programplanedirektiv hade också denna ståndpunkt framgått. Den borgerliga regeringen lyckades inte ena sig i flygplansfrågan. Den hänsköts till den s. k. B3LA-beredningen som också fick i uppdrag att göra en bedömning av A 20-projektet. Trots att det således i realiteten blev fråga om att göra om försvarsutredningens arbete i denna viktiga fråga, ställdes socialdemokraterna utanför utredningsarbetet. Detta handlande visade att de borgerliga partierna inte var inställda på att nå samförstånd i sakfrågan. Den s. k. B3LA-beredningen klargjorde ånyo att det inte var möjligt att inom den beslutade försvarsramen genomföra . Trots att tillräckligt med utredningsmaterial nu ligger på bordet har de borgerliga regeringspartierna fortfarande inte kunnat enas. Frågan hänskjuts till nytt utredande. Vi har i flera sammanhang understrukit betydelsen av att ett beslut fattas så att stabilitet kan uppnås i försvarsplaneringen. Regeringens beslutsvånda - som i denna fråga nu varat - innebär ytterligare påfrestningar för försvarsplaneringen. Enligt vår mening är det helt klart av föreliggande utredningsmaterial att en utveckling och anskaffning av B3LA inte kan få plats i försvarsramen. Projektet bör därför avbrytas och planeringen inriktas på att attackförbanden liksom nu skall innehålla både en medeltung och en lätt komponent. För den medeltunga komponenten bör alternativen A 20 och livstidsförlängning av JA 37 prövas i den fortsatta detaljplaneringen. Ett annat alternativ är att utöka antalet JA-divisioner. De skolflygplan som behövs i flygvapnet bör liksom organiseras för krigsuppgifter i lätta attackförband. Vid ersättning av nuvarande skolflygplan bör siktet vara inställt på en anskaffning inom landet, men även utländska alternativ bör studeras. 3.3 Den nu aktuella programplanen täcker med sitt sista år . Regeringen har också utfärdat anvisningar för perspektivplanearbetet (fas 1). Det kan mot denna bakgrund finnas anledning att i korthet beröra inriktningen av det kommande arbetet. Frågan om det svenska försvarets framtida struktur och utformning måste givetvis främst ses mot bakgrund av den internationella utvecklingen och våra egna strävanden i dessa avseenden. Vi har i avsnitt 2 redovisat vår syn på de aktuella säkerhetspolitiska frågorna och därvid utgått från vad vi anförde i motionen 1976/77:1504. Det innebär sammanfattningsvis att stormakterna och övriga stater med betydande militära utgifter - till vilka länder även får räknas - måste begränsa sitt utnyttjande av reala resurser för det militära försvaret. Vårt land måste i samverkan med andra stater energiskt verka för nedrustning och kamp mot nya förstörelsemedel såsom neutronbomben. För att en sådan svensk politik skall vara trovärdig måste den förenas med medvetna ansträngningar att hålla våra egna försvarskostnder under kontroll. Vi har i det föregående slagit fast att det svenska militära försvaret måste bygga på den allmänna värnpliktens grund. Den har avgörande betydelse för möjligheterna att behålla och vidareutveckla försvarseffekt, motståndsanda och försvarsvilja. Inom andra totalförsvarsgrenar ger motsvarande pliktlagar grunden för verksamheten. Vi har också framhållit vikten av att materielförsörjningen anpassas härtill. Som vi framhöll i motionen 1976/77:1504 bör det svenska försvaret vara ett neutralitetsförsvar inriktat på att skydda vår självständighet. Det militära försvaret inriktas mot att vara ett djupförsvar med möjligheter till kraftsamling vid gräns och kust. Vårt lands försvar är inte uppbyggt för några offensiva syften. Den tekniska utvecklingen innebär också att försvararens möjligheter förbättrats i förhållande till en anfallandes. Dessa möjligheter måste noga studeras och tas till vara. Precisionen hos enskilda vapen och stridsdelar ökar som även tekniskt avancerade vapensystem kan göras allt enklare att handha, sköta och underhålla. Beroendet av komplicerade och ofta kostnadskrävande vapenbärare och vapensystem minskar. Utvecklingen av sofistikerade underrättelsesystem gör sådana vapenbärare och system allt sårbarare genom deras beroende av baser och andra fasta anläggningar. Krigsförbandens möjligheter till rörlighet, utspridning och basoberoende kommer att få stor betydelse för deras förmåga att överleva bekämpning och föra en effektiv strid. Till detta kommer också den förväntade prisutvecklingen på energi och drivmedel. Den militärtekniska utvecklingen kommer enligt vår bedömning att få stor inverkan på principerna för försvarets förande och på försvarsorganisationen. Den tredje aspekten som vi i detta sammanhang vill ta upp gäller de samhällsekonomiska och statsfinansiella problemen. I vår motion 1976/ 77:1504 framhöll vi det som uppseendeväckande att den borgerliga regeringen över huvud taget inte berörde det samhällsekonomiska eller statsfinansiella utrymmet försitt förslag om höjda försvarskostnader. Utvecklingen har visat riktigheten i kritiken från vår sida. De enorma budgetunderskotten gör det än mer nödvändigt med en noggrann prioritering av statsutgifterna. För innevarande budgetår redovisar regeringen ett budgetunderskott på ca ,och för nästa budgetår kan underskottet väntas bli lika stort. Energiska ansträngningar måste därför göras för att begränsa bl. a. försvarsutgifterna. Mot den bakgrund vi här anfört finns det enligt vår mening skäl att bedöma den framtida strukturen för det militära försvaret. Säkerhetspolitiska militärtekniska och ekonomiska motiv talar för en sådan omstrukturering av det militära försvaret att det än mer markant än utvecklas till att bli ett folkförsvar som tillvaratar de möjligheter en till detta anpassad teknik erbjuder. Vad vi här anfört bör av ges regeringen till känna som grund för arbetet i den kommande försvarskommittén. Riktlinjer för fortsatt utveckling av övriga delar av totalförsvaret försvarsbeslut, som det förbereddes av den socialdemokratiska regeringen, syftade till att lägga fast en utvecklingslinje för samtliga delar av totalförsvaret. proposition innehöll i och för sig också denna fullständighet men saknade, vilket vi påpekade, exempelvis för det ekonomiska försvaret den fasthet som ett ekonomiskt långsiktsprogram innebär. Den nu framlagda budgetpropositionen visar att den oro vi redovisade i motionen 1976/77:1504 var befogad: det är nu en utomordentligt snäv budgetbehandling som skett för de delar av totalförsvaret där de ekonomiska utfästelserna för försvarsbeslutsperioden inte funnits. Vi har i den nämnda motionen visat vår syn på utvecklingen inom de olika delarna av totalförsvaret. Vårt lands försvarsstyrka är i hög grad beroende av faktorer som ekonomisk styrka, hög industrikapacitet, viktiga råvaror, effektivt jordbruk och en befolkning med hög utbildningsnivå. För att ta till vara dessa tillgångar krävs emellertid en allsidig utveckling av samtliga totalförsvarsgrenar och ett samspel mellan dessa. Ett utbyggt befolkningsskydd och en väl fungerande försörjningsberedskap är av betydelse för människornas förtroende för det militära försvarets förmåga att lösa dessa åligganden. Vi finner skäl i detta sammanhang att ytterligare utveckla några aspekter i vad gäller de icke-militära delarna av totalförsvaret. har visat på en oroväckande utveckling när det gäller vår försörjningsberedskap på beklädnads- och skoområdet. Som vi påvisat i olika motioner har importökningen varit så snabb och kombinerats, genom regeringens ekonomiska politik, med en efterfrågedämpning att en snabb produktionsminskning här inträtt. Vi har därför från socialdemokratisk sida begärt en samlad plan för tekosektorn. Vi begär i en särskild motion nu en omprövning av förra årets beslut på skoområdet. Mat, kläder och energi är nämligen enligt vår mening särskilt viktiga beredskapsfaktorer för ett alliansfritt land som vårt. I fråga om civilförsvarets fortsatta utbyggnad vill vi hänvisa till vad vi anfört i motionen 1976/77:1504.1 anslutning till budgetpropositionen vill vi emellertid särskilt understryka den vikt vi faster vid den utbyggda informationsverksamhet som börjat bygga upp på regional nivå. Med den anknytning till folkrörelser, folkhögskolor etc. som denna har är det möjligt att nå nya grupper. Vi ser det som önskvärt att man söker utvidga denna verksamhet inte bara geografiskt utan även till att omfatta fler delar av totalförsvaret. försvar genomför mätningar av attityder och inställning till svensk försvarspolitik men också till det svenska samhället som sådant. Den senaste undersökningen visar en sjunkande försvarsvilja och ett minskat förtroende för samhället som sådant. De resultat som denna undersökning visar styrker den uppfattning vi redovisade i motionen 1976/77:1504. Vi anförde följande: Viljan till försvar är starkt förankrad i det svenska folket. Men denna vilja är självfallet beroende av i vilken utsträckning medborgarna känner gemenskap med samhället. Det är svårare att vinna uppslutning för försvaret om människor känner otrygghet inför sina möjligheter att få arbete och sysselsättning. Brister samhället i kraven på omsorg om barnen och omvårdnad om de äldre, hjälper inte ökade militärutgifter för att höja värnkraften. Försvarsfrågan kan därför inte avskärmas till att vara en debatt om kostnader och vapensystem. Den hänger nära samman med insatser för medborgarnas välfärd - i syfte att undanröja sociala, ekonomiska och kulturella orättvisor och därmed klasskillnaderna i vårt samhälle. Det gångna årets utveckling, med sänkt levnadsstandard för stora folkgrupper och en ökad otrygghet i samhället liksom utsikterna klargör enligt vår uppfattning att man endast genom att föra en politik som inte leder till djupare klasskillnader utan minskar dessa kan påverka försvarsviljan positivt. Man måste således angripa grunderna till den ökade otryggheten och oron i vårt samhälle. Detta är i vid mening den kanske viktigaste uppgiften för att stärka vårt psykologiska försvar. Ramberäkningar för det militära försvaret /79 Som framgår av vad vi tidigare anfört (3,4) bör basbeloppet för det militära försvaret beräknas med utgångspunkt i ett belopp om 10 100 milj. kr.