mot · G1021374 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av den kommunala förköpsrätten Kommun har i princip förköpsrätt enligt 1 § förköpslagen (FL) vid försäljning som omfattar sådan fast egendom som med hänsyn till den framtida utvecklingen kräves för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. begärde (CU 1973:18) en översyn av FL som i första hand syftade till en samordning av medlen för en aktiv markpolitik. Enligt vad som uttalades i betänkandet (s. 5) fick även i fråga om FL kommunens obetingade förköpsrätt till mark som avses för ny eller förändrad tätbebyggelse tas till utgångspunkt för den fortsatta prövningen. 1974:152 förelädes förslag till vissa ändringar i FL, varigenom kommun fick förköpsrätt även till sådan egendom som behövde rustas upp. 1 motiven till denna ändring av 1 § FL angavs (prop. s. 29) att kommunerna med de föreslagna ändringarna kommer att kunna göra gällande förköpsrätt i praktiskt taget alla de situationer då ett köp framstår som önskvärt från markoch bostadspolitisk synpunkt och att därmed det av uppställda målet nåtts, nämligen att FL skall bygga på kommunens obetingade företrädesrätt till mark som avses för ny eller förändrad tätbebyggelse. När antog lagförslaget (CU 1974:36) hade utskottet i motiven angett att det som anförts i propositionen torde innebära att även tidigare anförda motivuttalanden bakom lagrummets oförändrade del något förskjutits och anpassats till utvecklingen på det markpolitiska området. Utskottet erinrade om dåvarande civilministerns uttalande (prop. s. 28) att den principiella utgångspunkten måste vara den att förköpsrätt skall kunna utövas närhelst det behövs för att en kommun skall kunna genomföra sina markpolitiska intentioner. Enligt expropriationslagen (ExL) ges kommun möjlighet att expropriera mark som med hänsyn till den framtida utvecklingen kräves för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning, således det ändamål som med samma ord anges i FL. När expropriationsändamålet preciserades uttalade föredragande statsrådet (prop. 1971:112 s. 158-159) bl. a. att kommunen måste göra antagligt att marken med hänsyn till belägenheten och kommunens utveckling behövs för det avsedda ändamålet. Det betonades att kommunen endast hade att prestera en sannolikhetsbevisning och att kraven för denna inte får sättas alltför högt. I anslutning därtill hänvisades till förarbetena till FL där, om plan enligt byggnadslagen BL inte förelåg, som underlag angetts t. ex. befolkningsprognoser, bostadsbyggnadsprogram eller industriutvecklingsplaner. Enligt BL torde det numera vara helt obestritt att planinitiativen skall ligga hos kommunerna och att det är kommunerna som har att göra lämplighetsbedömningarna. Statens roll är begränsad till att övervaka att planeringen sker enigt BL och att söka motverka att riksintressen som lagts fast av inom den fysiska riksplaneringens ram träds för nära. Det undantag som finns bekräftar endast huvudregeln. Det anförda ger uttryck för den av en mycket stark riksdagsmajoritet godtagna utgångspunkten att kommunerna skall ha en obetingad företrädesrätt till mark som skall bli föremål för åtgärder som innebär tätbebyggelse i BL:s mening och att det skall ankomma på kommunen själv att avgöra om och i vilken utsträckning kommunen skall vara ägare till den mark som bebyggs. Det torde vara ostridigt att förköp kan ske också beträffande mark, avsedd att främja det rörliga friluftslivet för kommunens medlemmar samt naturvården. En principiellt intressant fråga är vilket krav som ställs på kommunerna vid ansökan om tillstånd till förköp. Osäkerhet har uppstått om regeringen haratt göra någon egen sannolikhetsbedömning av om en fastighet behövs för det ändamål som kommunen uppger. Det kan hävdas att motiven till 1 § FL inte innebär mer än ett krav på att kommunen tydligt skall ha uttryckt sin avsikt att använda fastigheten för ett visst godtagbart ändamål. Det förutsätts att ändamålet inte strider mot riktlinjer för den fysiska riksplaneringen. Emellertid har från vissa håll - mot all förmodan - hävdats att regeringen i sådant läge skall kunna göra en egen bedömning, där man kan komma till att ändamålet som sådant kan godkännas men stannar för att detta ändamål bör anses redan tillräckligt tillgodosett eller kunna tillgodoses på annat håll. Med hänvisning därtill skulle sålunda medgivande kunna vägras. Enligt en motsatt mening som också hävdas med skärpa innefattar sådana bedömningar värderingar av sådan art som bör ankomma på kommunen och inte kunna indirekt överprövas genom beslut med anledning av ansökan om tillstånd till förköp. Det som förekommit i tillämpningen av förköpslagen och belysts vid interpellationssvar visar att bedömningarna av lagens grunder tydligen skiljer sig i grundläggande avseenden mellan å ena sidan regeringen och å andra sidan övriga bedömare. En utväg för att undvika sådana skiljaktigheter är att förköpslagen kompletteras och att därtill knyts sådana motivuttalanden att skilda tolkningar blir omöjliga. Förslag därom läggs fram med denna motion. Det har då förutsatts att utskottet utarbetar förslag till sådan lagändring. Med hänvisning till det anförda hemställs att antar förslag till sådan ändring i förköpslagen som helt klargör att kommun för att få tillstånd till förköp endast behöver göra sannolikt att den behöver marken för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. () () () ()