mot · G102264 · 1978-01-11 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid i av en professur i onkologi Sjukvårdspanoramat i liksom i de övriga skandinaviska länderna visar att antalet cancerfall ökar kraftigt. Det svenska centrala cancerregistret visar att antalet nyupptäckta och registrerade cancerfall till 1971 ökat från ca 20 000 fall till 29 000 fall. De just presenterade siffrorna visar 32 000 nya cancerfall. Detta innebär en 45-procentig ökning på drygt eller en ökning på . Den danska motsvarigheten till det är betydligt snabbare, visar samma utveckling och är framdragen till 1976. Rent praktiskt innebär detta att mer än var fjärde svensk under sin levnad kommer att hamna i cancerregistret. Med dagens behandlingsresultat innebär detta också att av dem som hamnar i cancerregistret kommer att avlida i sin cancersjukdom. Näst efter död i hjärt- och lungsjukdom är död i tumörsjukdom den vanligaste dödsorsaken i . Den 5-procentiga årliga ökningen bör enligt en av landets verkliga auktoriteter, professor , Radiumhemmet, , icke förklaras av en ökad diagnostik utan är till att tillskriva ökad medellivslängd, och man kan förmoda att den resterande årliga 2,5-procentiga ökningen är att söka i miljöfaktorer och levnadsvanor. Redan denna summariska presentation av cancersjukvårdspanoramat och utvecklingstendenserna för vår näst vanligaste folksjukdom anser vi borde avspegla sig i utbildnings- och forskningsarbetet vid samtliga landets medicinska fakulteter. Så är dock icke fallet vid som är den enda läkarutbildningsenheten i landet som saknar professur i allmän onkologi, vilket är ett av många skäl för vår motion. Med den sjukvårdspolitiska satsningen på öppenvård och långvård bör enligt vår uppfattning läkarkandidater som avses för denna sektor av sjukvården få en effektiv undervisning i tidigsymtom och diagnostik av tumörfall då just tidigdiagnostik oftast ökar chansen till bättre behandlingsresultat. Medicinarutbildningen i har där ett handikapp jämfört med övriga utbildningsanstalter. framlade (nr 32/1975) Råd och anvisningar för planering av onkologisk sjukvård. Dessa råd och anvisningar utmynnar i att s. k. onkologiska centra skall skapas vid regionsjukhusen, vilket i praktiken blir lika med våra undervisningssjukhus. En rad olika medicinska specialiteter är involverade i diagnostik och behandling av cancerfall, såsom patologi, kirurgi, öron-, näs- och halssjukdomar, farmakologi, radiofysik, medicin och immunologi. Specialiteten allmän onkologi förutsätts vara koordinatorn på vilken denna brett interdisciplinära verksamhet ankommer. Knappast inom något medicinskt område torde forskningen vara så direkt bunden till klinisk sjukvård. Samordningsfunktionen spänner sålunda över klinisk sjukvård, undervisning, forskning och forskarutbildning för ämnesområdet allmän onkologi. Avsaknaden av professur i allmän onkologi vid i går ut över såväl undervisning som forskning och forskarutbildning. Frånvaron av en professur i allmän onkologi vid i har medfört att organisationen av det onkologiska centret i ännu ej påbörjats. Riktlinjerna för organisationen har dock framtagits och behandlats vid läns landstings sjukvårdsstyrelse . Där understryks starkt behovet av en professur i allmän onkologi vid i . har ytterligare starkt understrukit detta behov. Redan i Kungl. Maj:ts proposition 1968:83 angående teknisk och medicinsk utbildning och forskning i m. m. behandlas allmän onkologi (då radioterapi). Av redovisningen i remissyttranden framgår att de medicinska fakulteterna i och vid fann platsantalet vid radioterapikliniken i lågt med tanke på bas för undervisning. Situationen 1968 har ändrats i och med att det nya huvudblocket vid RiL tagits i bruk 1977, och allmän onkologi bereds nu lokaler och vårdplatser för både sjukvård och forskning. läns landstings sjukvårdsstyrelses uttalanden i förra stycket innebär enligt vår uppfattning garantier för både lokaler och utrustning för en professur i allmän onkologi i . I den ovan angivna propositionen anförs bl. a. följande: "Medicinska fakulteten i framhåller vidare att en professur i radioterapi med tumördiagnostik är nödvändig för att fullgod utbildning i diagnostik och behandling av tumörsjukdomar skall kunna anordnas. Medicinska fakulteten i anser att överläkaren vid regionssjukhusets radioterapeutiska klinik inte kan svara för den omfattande undervisningen i ämnet jämsides med sjukvården. Synpunkter av samma innebörd förs fram av medicinska fakulteterna i och vid . Vi vill starkt understryka dessa synpunkter i propositionen med tanke på sjukvårdspolitiska satsningar på öppenvård och långvård och på sjukvårdspanoramats utveckling. Medicinska fakulteten har i sina senaste petitaäskanden haft en professur i allmän onkologi upptagen med hög prioritet. I senaste årets har professuren i allmän onkologi högsta prioritet hos fakulteten. Både fakultet och landsting har sålunda nu ännu kraftigare än tidigare markerat sin gemensamma önskan om professuren. Göteborgsfakultetens ovan återgivna uttalade farhåga att undervisningen i detta ämne svårligen går att med en tung sjukvårdsbörda illustreras enklast av följande siffror. har en onkologiläkare per 132 000 invånare, att jämföra med en onkolog per 55 000 invånare. Detta bidrar till att nu har en hart när omöjlig sits när det gäller att ge fullgod och adekvat undervisning i ämnet allmän onkologi. Detta understryker ytterligare behovet av en professur i ämnet i . Den sjukvårdspolitiska satsningen på öppenvård och långvård förutsätter som tidigare påpekats att dessa läkarkategorier fåren gedigen utbildning i vad avser tidigsymtom och diagnostik så att cancersjuka eller misstänkt cancersjuka utan försening dirigeras till onkologiskt centrum. Denna utbildning måste ges på medicine kandidatstadiet före AT-tjänstgöringen. Vi ifrågasätter starkt om den utbildningsaspekten fungerar i . För oss framstår det som något av en inadvertens att i i uppbyggnadsskedet fått sin professur i radiofysik men ingen professur i den för praktisk läkarutbildning så viktiga delen allmän onkologi. Frånvaron av en professur i allmän onkologi vid i medför för sjukvårdshuvudmannen påtagliga problem vid läkarrekrytering till ämnesområdet. Forskarutbildning kan ej heller, när professur saknas, erbjudas vid . Detta ger starka negativa rekryteringseffekter även ur andra aspekter då läkare som önskar utbilda sig till onkologspecialister ej kan erhålla forskarutbildningsmöjligheter, varför de föredrar landets övriga utbildningsanstalter i ämnet där professur och forskarutbildning kan erbjudas. Detta är desto mera oroande då flera samarbetande universitetsanknutna kliniker bedriver kliniskt orienterande forskningsprojekt med stöd av bl. a. mot cancer och arbetarskyddsfonden. Allmän onkologi förutsätts ju som tidigare angivits vara den samordnande instansen för dylik forskning. En professur i ämnet skulle enligt vår uppfattning fylla en värdefull samordnande funktion för forskarutbildning och forskning i , något som man nu påtagligt saknar. Befintliga läkare under FV-utbildning i allmän onkologi i kan vid tillkomst av en professur också omgående kopplas in i forskarutbildningen. Ämnet onkologi skiljer sig ju påtagligt från andra medicinska specialiteter därigenom att praktiskt taget all verksamhet, såväl i sluten- som öppenvård, måste vara regionalt klinikbunden. Kraven på en högklassig utbildning, inkluderande forskarutbildning, blir i denna specialitet därför mera markerade än i mången annan specialitet. Den över mer än dokumenterade 5-procentiga ökningen av cancer kan endast till tillskrivas stigande medellivslängd. är sannolikt att tillskriva miljöfaktorer och liknande. Tillkomsten av en yrkesmedicinsk professur hopkopplad med en professur i allmän onkologi och ett fungerande såväl lokalt som regionalt databaserat cancerregister skulle här tidigt kunna indicera miljöframkallande cancerincidenser. Ett exempel finns redan i den koncentration av trädammsinducerade silbens cancrar som uppvisar. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till 1978/om att en professur i onkologi inrättas vid i . polstam (c) () (vpk)