mot · G102346 · 1978-01-15 00:00:00 — med anledning av propositionen 1977/78:73 om statliga textil- och konfektionsföretag m. m. I propositionen 1977/78:73 föreslås att en statlig tekokoncern skall bildas med Eiser som moderbolag, vilken förutom Eiser skall omfatta en rad företag som redan är statsägda samt ett nytt bolag som tar över verksamheten vid de konkursdrabbade bolagen . Redan vid behandlingen av propositionen 1976/77:58 om regionalpolitisk! stöd till och AB Eiser framhölls från socialdemokratiskt håll att de mycket stora subventioner som diskuteras för tekoindustrins del gör det nödvändigt att omgående ta upp frågan om inte staten bör ta över ägandet av tekoindustrin i ökad omfattning. Vi ansåg att det inte minst gäller företag av den typ som aktualiserades i propositionen och som fått omfattande regionalpolitisk! I en s-reservation till arbetsmarknadsutskottets betänkande föreslogs därför att regeringen antingen genom Statsföretag eller i annan ordning borde låta utreda frågan om statens ägarengagemang i tekoindustrin. Reservationen avslogs dock av den borgerliga majoriteten i . Mot denna bakgrund är det naturligtvis tillfredsställande att regeringen nu framlägger förslag om ett sådant ökat statligt ägarengagemang som avsågs i s-reservationen. Däremot kan vi inte finna det acceptabelt att regeringen vid tillskapande av en statlig tekokoncern redan i utgångsläget utgår ifrån att sysselsättningen vid de berörda företagens svenska enheter skall minskas med 1 500-2 000 personer eller med 30-40 96 . Det skulle komma att innebära mycket allvarliga problem för de orter och regioner som drabbas av en så snabb neddragning av antalet sysselsatta. En sådan personalnedskärning skulle drabba kommun särskilt hårt, eftersom 2/5 av den nya koncernens anställda (2 200 personer) finns vid företagen i . Den kraftiga nedgång som skett inom tekoindustrin har redan drabbat sysselsättningen i och mycket hårt. Enbart har ca 10 000 arbetstillfällen inom teko försvunnit i regionen, och i kommun har antalet anställda minskat med över 6 000 (varav ca 1 600 vid i ). har f. ö. bedömt att ytterligare flera tusen jobb skall försvinna i länsdelen. Ett så stort bortfall av arbetstillfällen har naturligtvis inte kunnat ersättas genom nylokaliseringar eller genom personalökningar vid annan industriell verksamhet och service. I stället har arbetsmarknadspolitiska åtgärder fått sättas in, och t. ex. beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning har redan fått utnyttjas till bristningsgränsen. Av den förvärvsarbetande befolkningen i länsdelen arbetar i , i , i och i inom tekobranschen.Om nedgången inom teko tillåts ske i samma snabba takt som är det risk för att en hel bygd utarmas på arbetstillfällen. Såväl från kommunalt håll som från fackliga organisationer, m. fl. har framhållits att Boråsregionen inte kan klara situationen om fler arbetstillfällen försvinner. Från vår synpunkt är det därför mycket angeläget att nå en uppbromsning av nedläggningarna, och vi anser att detta endast kan ske om statsmakterna tar sitt ansvar och fastlägger hur stor del av tekoindustrin som skall behållas på grundval av sysselsättnings- och regionalpolitiska bedömningar och på grund av beredskapsskäl. I detta läge är det därför högst olämpligt att under en omstruktureri ngsperiod skära ner arbetskraften vid de statliga företagen med det höga antal det här är fråga om. Den nya statliga koncernen borde i stället startas med förutsättningen att den skall utgöra ett väsentligt led i att utveckla och bibehålla en svensk tekotillverkning. Gruppen har drygt 5 200 anställda , och redan nu svarar man för av den totala sysselsättningen inom tekobranschen i liksom för ungefär en lika stor andel av den inhemska produktionen av tekovaror. Det borde därför vara naturligt att koncernen tillförs ytterligare företag som inte kan överleva utan betydande statsstöd, som det kan bedömas att produktionen bör bibehållas av beredskapsskäl eller på grund av att annars svår arbetslöshet skulle inträffa i den ort där dessa företag är belägna. Att departementschefen inte delar denna uppfattning framgår av det långa resonemang som förs i propositionen när det gäller konkurrensförhållandena. Medan de regionalpolitiska och sysselsättningspolitiska problem som skulle bli följden av en snabb personalreducering knappast nämns i propositionen har konkurrensfrågan fått spela en alltför dominerande roll när det gäller ställningstagandena i det föreliggande förslaget. Sanningen är ju att det framför allt är den alltmer ökande importen som utgör den mest förödande konkurrensen gentemot de svensktillverkande företagen. I detta sammanhang bör det också understrykas att de svenska tekoföretagen i stor utsträckning själva medverkat till en snabb ökning av denna konkurrens genom att de i allt högre grad själva tillverkar eller köper varorna utomlands. En stor del av de svenska tekoföretagen har knappast någon egen tillverkning utan fungerar i stället som handelsbolag med tekovaror. Trots detta åtnjuter även dessa företag statligt tekostöd, vilket ytterligare försämrar situationen för de kvarstående företag som fortfarande helt ägnar sig åt tillverkning i . Av denna anledning anser vi att subventionerna till importföretagen bör stoppas med det snaraste och att i stället de svensktillverkande företagen bör bli mer generöst behandlade. I propositionen förutsätts att de statliga tekoföretagens handlingsfrihet inte bör inskränkas när det gäller att komplettera den inhemska tillverkningen med utomlands köpta eller i egen regi tillverkade varor. Departementschefen anför att en kombination av hemmaproduktion och import har av ett växande antal företag inom tekobranschen, bedömts vara den enda framkomliga vägen för att uppnå lönsamhet och för att bibehålla sysselsättningen på en högre nivå inom landet än vad annars skulle bli fallet. När det gäller lönsamhetsfrågan har det visat sig lönsammast för företagen att helt gå över till import, och vi har också fått en rad nedläggningar på grund av detta . Men när det gäller sysselsättningen har det visat sig att för de anställda har utlandsetableringar och lönsömnad utomlands endast inneburit att allt fler ställts arbetslösa här hemma, vilket också i flera sammanhang konstaterats av som följt utvecklingen mycket noga. Enligt vår uppfattning finns det inte några skäl för att statsägda företag skall laborera med import och tillverkning i andra länder. Det primära målet för statlig företagsamhet bör i stället vara att bibehålla produktionen i vårt eget land och klara sysselsättningen för de anställda i . I detta fall bör undantag ske endast i fråga om fabriker i som dock bör kunna övertagas av finska intressenter. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att hos regeringen anhåller om åtgärder som syftar till: a) att inga väsentliga personalinskränkningar inom den nya statliga tekokoncemen sker innan statsmakterna fastställt den svenska beklädnadsindustrins framtida omfattning på grundval av arbetsmarknads-, regional- och beredskapspolitiska bedömningar, b) att de statsägda tekoföretagen inte skall importera eller i egen regi tillverka varor utomlands, 2. att uttalar att inriktningen för den nya statliga tekokoncemen bör vara att bibehålla sysselsättningen i .