mot · G202174 · 1978-11-30 00:00:00 — Motion 1978/79:174 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:55 om förlängd köpeskillingskontroll m. m. vid överlåtelse av vissa statligt belånade småhus Köpeskillingskontroll vid överlåtelse av statligt belånade gruppbyggda småhus infördes genom beslut i fr. o. m. . Regeringens proposition grundades på ett förslag från boende- och bostadsfinansieringsutredningarna, presenterat i betänkandet Solidarisk bostadspolitik (SOU 1974:17-18). Förslaget utsattes för en omfattande kritik. Flera remissinstanser, exempelvis , framhöll att möjligheterna att kringgå bestämmelserna var stora. Vidare framhölls i flera svar att den enda framkomliga vägen att komma till rätta med "överpriser är att skapa en balans mellan tillgång och efterfrågan på småhus. Moderata samlingspartiet avvisade förslaget om köpeskillingskontroll i partimotionen 1974:1902, eftersom kontrollen enligt vår uppfattning inte skulle lösa problemen med de s. k. överpriserna utan endast bidra till att ytterligare regleringar skapades. Våra farhågor har besannats. Regeringen föreslår nu i propositionen 1978/ 79:55 att köpeskillingskontrollen skall utvidgas. Bostadsministern anför att kontrollen egentligen borde gälla under hela den tid statliga räntebidrag utgår. "Tills vidare" föreslås dock en förlängning till från bostadslånets utbetalning, vilket i praktiken innebären utökning med två till jämfört med nuvarande regler som omfattar efter försäljning. Regeringen räknar således inte med att kunna driva en politik som innebär att medborgarnas stora efterfrågan på småhus skall kunna tillgodoses. Detta är beklagligt. I remissammanställningen framställs det som om flertalet instanser tillstyrker förslaget. Av särskilt intresse är därför att notera vad som anförs av . B, s. 39, finner förslaget om en förlängning av tiden för köpeskillingskontroll enligt 45 § BFF lämpligt och väl avvägt, i kommitténs yttrande, daterat , återfinns förvisso ovannämnda uppfattning. Av någon anledning refereras emellertid inte kommitténs kraftiga förord för utredning av den alternativa metod till köpeskillingskontroll som man anser föreligga - nämligen en övergång till marknadsprissättning på nyuppförda statligt belånade småhus. I remissammanställningen refereras inte heller avståndstagande från en i tiden obegränsad köpeskillingskontroll. Sammanfattningsvis kan sägas att remissammanställningen ger en utomordentligt skev bild av Regeringens förslag innebär inte åtgärder mot de grundläggande faktorer som leder till att det på statligt belånade småhus uppstår värde- eller prisökning som kan föranleda vad som kallas spekulationsvinster". Dessa grundläggande faktorer återfinns sannolikt i något eller några av följande förhållanden: a) Utbudet av småhus svarar inte mot konsumenternas efterfrågan. Överefterfrågan ger utrymme för ett högre pris än vad som motsvaras av den rena produktionskostnaden. b) I vissa delar av landet har förekommit - och förekommer sannolikt fortfarande - faktiska kommunala subventioner till småhusbyggandet. c) Nuvarande skatte- och finansieringsregler ger i tider av hög inflation oförutsedda ekonomiska effekter. Den föreslagna förlängningen av köpeskillingskontrollen berör - som redan sagts - inte några av dessa förhållanden. Den innebär endast att marknadspriset - som är högre än det kontrollerade priset vid första försäljningen - kommer att tas ut senare än med nu gällande regler. Värdeökningen uppkommer fortfarande, och den kommer fortfarande någon av de första innehavarna av det statligt belånade huset till del. Den föreslagna förändringen av köpeskillingskontrollen innebär endast i ett antal fall en omfördelning av den i och för sig oönskade värdeökningen mellan olika innehavare av huset. Det är svårt att inse att det stora problemet med spekulationsvinster skulle vara hur dessa fördelas mellan olika innehavare av nybyggda småhus. Även om man skulle godta att denna omfördelning av "spekulationsvinster är det eftersträvade målet bör man ändå fråga sig vilka andra - icke eftersträvade - effekter som uppstår. Någon sådan bedömning görs egentligen inte i propositionen trots att remissinstanserna har påpekat sådana effekter. Vi vill särskilt betona den risk för "en svart marknad" som alltid är förknippad med administrativa prisregleringar. Just på den svenska bostadsmarknaden finns riklig erfarenhet av inslag av sådan marknadsbildning. Just erfarenheterna av uppkomsten av "svarta priser" motiverade såväl avvecklingen av hyresregleringen som avvecklingen av den köpeskillingskontroll som fanns på bostadsrättssidan. I någon utsträckning kommer inslaget av svarta pengar vid överlåtelsen av nybyggda småhus att öka genom den föreslagna förändringen av köpeskillingskontrollen. Om man skulle gå vidare och låta kontrollen omfatta hela den tid som räntebidrag utgår-vilket antyds av föredragande statsråd - är det uppenbart att detta inslag av svarta pengar skulle kunna bli ett allvarligt problem på småhusmarknaden. Det är angeläget att man ingående överväger denna risk innan man väljer kontrollvägen" för att komma till rätta med oönskade vinster till följd av vidareförsäljning av statligt belånade småhus. En sida av "den svarta marknaden är att den i stor utsträckning gynnar I* 1978/79. dem som har tillgång till stora likvida medel och som kanske också har pengar som i övrigt inte redovisas för bl. a. skattemyndigheterna. Omvänt missgynnas medborgaren i gemen som är hänvisad till normal finansiering genom vanliga banklån. Det kan gärna inte anses vara så angeläget att nå den omfördelning av i sig oönskade värdestegringar mellan olika innehavare att detta får motivera ökade inslag av svarta pengar med de socialt icke godtagbara effekter detta ger. Möjligen skulle det nu framlagda förslaget något kunna bidra till möjligheten att komma till rätta med de - sannolikt relativt fåtaliga - fall då den som köpt ett nyproducerat småhus säljer det utan att själv över huvud taget ha bott i det. Enligt vår uppfattning finns det emellertid andra och bättre åtgärder för att komma till rätta med detta problem. Vi vill i första hand peka på kommunernas möjligheter att genom reglerom de kommunala tomt köerna förhindra att en och samma person vid upprepade tillfällen tilldelas tomter för byggande av statligt belånade småhus. I en lång rad kommuner har man genom detta instrument i praktiken kommit ifrån det mest uppseendeväckande problemet i sammanhanget som just ligger i direkt vidareförsäljning av ett nybyggt småhus. Till skillnad från ett stort antal västeuropeiska länder har vi inte i ännu givit regelmässiga möjligheter att till rimliga skattevillkor bostadsspara. F. n. erbjuder bankerna möjligheter att öppna sparkonton inriktade på bosparande. Dessa konton är ofta knutna till en kö till de småhus som produceras av någon byggproducent i samverkan med banken. Detta sparande har emellertid inte inlemmats som det naturliga led det kunde och borde vara i småhusbyggandet och i fördelningen av nybyggda småhus över huvud taget. Några speciella skatteregler finns ej heller för detta sparande. Med inriktning på just bosparande bör man snabbt utreda en komplettering av det lönsparande som beslutade om . Detta bosparande bör sedan knytas direkt samman med fördelningen av nybyggda småhus med statlig belåning. På detta sätt skulle sparande på bosparkonto i en bank bli något av ett villkor för att få köpa ett nyproducerat småhus med statliga lån. Med en fördelning av småhusen genom de köer som upprättats med utgångspunkt i bankernas bosparkunder skulle i praktiken spekulation i småhus i form av direkt vidareförsäljning stoppas. De fåtaliga fall som skulle tänkas uppkomma med ett sådant system måste anses vara negligerbara och kan inte i sig motivera komplicerade kontrollsystem med de risker för bl. "svarta marknader" som ovan diskuterats. När ett system för det nu refererade bosparandet utvecklats bör man kunna avveckla den köpeskillingskontroll som finns. I avvaktan härpå finns inga skäl att tillfälligt förlänga denna med de uppenbara problem detta kan medföra. Med stöd av det anförda hemställs att avslår propositionen 1978/79:55 . NISSER (m) () () ()