mot · G1021424 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1424 av och om fortsatt översyn av valkretsindelningen Hur kommer den svenska parlamentarismen att fungera ? Kommer vi med hänsyn till den svenska partistrukturen att ständigt få minoritetsregeringar? Det var många som ställde sig dessa frågor när vi 19681969 beslutade att reformera vårt valsystem i riktning mot ännu exaktare proportionalism . Det finns alltför många exempel inte minst på att en representativ demokrati inte fungerar tillfredsställande i en situation med permanent minoritetsparlamentarism. 1920-talets erfarenheter från tuvhopparparlamentarismen och ofta återkommande regeringskriser visar att den exekutiva makten hotar att lamslås i en situation när inget parti eller ingen konstellation av partier kan skapa ett stabilt regeringsunderlag i parlamentet. i det moderna välfärdssamhället med en allt större offentlig sektor, med ökat behov av långtidsplanering och förutseende ekonomisk politik blir konsekvenserna av en sådan bristande politisk ledning av landet ännu allvarligare. En återgång till en permanent minoritetsparlamentarism skulle inte bara innebära ett avbräck för den fortsatta välståndstillväxten utan också sannolikt leda till ett bristande förtroende från människornas sida för politiken och demokratin i allmänhet. När vi i samband med den fortsatta författningsreformen 1973 i en motion tog upp frågan om valsättet var det närmast en minoritetssituation i klassisk mening som vi hade i åtanke. ser vi att även en majoritetsregering, om den är sammansatt av tillräckligt oförenliga och oeniga partier, kan medföra svårigheter av samma slag. Den handlingsförlamning som präglar regeringen i centrala frågor som energipolitiken och familj epolitiken belyser ytterligare svårigheterna med ett valsystem som snarare befrämjar partisplittring än renodlade politiska alternativ. Även om dagens politiska situation i teknisk mening är majoritetsparlamentarisk har effekterna av regeringsskiftet, som alla kan se, blivit att vi fått en regering som är väsentligt mindre handlingsduglig än den minoritetsregering den socialdemokratiska som den ersatte. Mot denna bakgrund är det att beklaga att det inte är praktisk politik att föreslå en övergång till majoritetsval i enmansvalkretsar i vårt land. Ett sådant valsystem har flera mycket påtagliga fördelar för den representativa demokratin. Det ger större partier ett försteg i kampen om mandaten, vilket i sin tur bidrar till att samla olika intresseriktningar i ett fåtal partier vilka framstår som huvudalternativ för väljarna. I ett fullt utvecklat tvåpartisystem ges väljarna på valdagen klara alternativ. Regeringen och oppositionen står samlade mot varandra, och några långa och komplicerade koalitionsförhandlingar krävs inte efter valet. Av detta följer också att partierna måste vara beredda att stå för de utfästelser som de gör i valrörelsen. Några andra partier kan inte hindra dem från att nå ända fram. Det står uppenbart för alla att en sådan situation bättre än dagens skulle befordra politikens trovärdighet inför väljarna. Med majoritetsval i enmansvalkretsar skulle följa en annan väsentlig fördel. Vi skulle få en närmare kontakt mellan väljarna och de valda. Med det valsystem som vi har utses ledamöter i vidsträckta flermansvalkretsar. Den största valkretsen erhöll vid val totalt 33 mandat. Ytterligare fyra valkretsar hade fler än 15 mandat. Det är alldeles uppenbart att kontakten mellan väljarna och de valda försvåras när så många ledamöter skall väljas i varje valkrets och när de geografiska avstånden blir så långa som de är inom de mest vidsträckta kretsarna. Kandidaterna och riksdagsledamöterna blir lätt anonyma för de stora väljargrupperna. Det politiska intresset koncentreras på ett fåtal ledande företrädare för partierna. Mot denna situation kontrasterar skarpt förhållandena i t. ex. . Kandidaterna är där intensivt verksamma i den egna valkretsen både i valrörelsen och . De engelska parlamentsledamöterna anslår en betydande del av sin tid till att på olika sätt informera och hjälpa människor från den egna valkretsen. Väljarna får på ett helt annat sätt sin egen riksdagsman, och det är naturligt för dem att ta kontakt med denne för att få problem lösta eller kanske bara hjälp med upplysningar och trycksaker e. d. Att detta måste betraktas som ytterligare en viktig fördel med majoritetsvalen i enmansvalkretsar är självklart. Att skapa bättre förutsättningar för en nära kontakt mellan väljare och valda är ständigt angeläget. Riksdagsledamöterna utövar sina funktioner som företrädare för de väljargrupper som står bakom deras inval Demokratins förutsättningar att leda till en samhällsutveckling i de stora gruppernas intresse är beroende av att partier och enskilda ledamöter ges goda arbetsförutsättningar och goda möjligheter att fortlöpande vara verksamma i den egna valkretsen. Det måste finnas möjligheter för enskilda människor att verkligen komma i kontakt med de förtroendevalda. Små valkretsar är ett medel att uppnå detta. Även om vi inte ännu är beredda att gå så långt som till enmansvalkretsen vore en minskning av de nuvarande valkretsarnas storlek en reform i rätt riktning. Personvals- och valkretsutredningen har i sitt betänkande Personvalsoch valkretsindelning (SOU 1977: 94) presenterat en modellindelning av landet i 54 valkretsar. Modellvalkretsen får därvid fem mandat. Utredningens borgerliga majoritet förordar dock inte denna indelning utan föreslår väsentligt mindre genomgripande förändringar. kratiska reservanterna begär liksom ordföranden i ett särskilt yttrande att valkretsindelningen blir föremål för ytterligare överväganden innan ställning tas till förslaget. Anledningen till att de borgerliga partiernas företrädare tagit avstånd från 54-valkretsindelningen är att denna skulle medföra behov av ytterligare ett antal utjämningsmandat för att ett riksproportionellt valresultat skall garanteras. Av vad vi anfört ovan framgår att ett millimeterrättvist valresultat inte kan vara det enda eller helt överordnade kravet på valsystemet. Tvärtom skulle en övergång till dessa mindre valkretsar innebära ett ökat tryck för samverkan mellan partierna före i stället för efter valdagen, något som skulle bidra till bättre klarhet om de politiska alternativen. En reform av valkretsindelningen ledande till valkretsar med fem mandat utan en samtidig ökning av antalet utjämningsmandat framstår med hänsyn härtill som ett steg i rätt riktning. En sådan valkretsindelning skulle också på ett avgörande sätt underlätta partiernas och de enskilda kandidaternas valrörelsearbete och den fortlöpande kontakten med väljarna . Det är enligt vår mening viktigt att inte strävan efter exakt riksproportionalitet i valresultatet får blockera reformer som ur andra synvinklar skulle innebära påtagliga förbättringar i demokratins möjligheter att fungera. Personvals- och valkretsutredningens arbete med valkretsindelningen måste som framhålls i den socialdemokratiska reservationen fullföljas. Siktet bör vara inställt på en indelning med väsentligt mindre kretsar än de som föreslagits av majoriteten. Den presenterade indelningen i 54 valkretsar är en god grund att arbeta vidare ifrån. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande en fullfölj ning av personvals- och valkretsutredningens arbete med valkretsindelningen.