mot · G102374 · 1978-01-18 00:00:00 — av m. fl. om viss försöksverksamhet inom långtidssjukvården Trots stigande arbetslöshetssiffror förekommer det arbetskraftsbrist inom vissa yrkesområden. Främst gäller detta i storstadsområdena på den offentliga sektorn inom vård- och serviceverksamheten. På vissa sektorer inom sjukvården,exempelvis åldringsvården, är arbetskraftsbristen ett gemensamt problem för hela landet. Den snabba ökningen av antalet åldringar ställer ökade krav på sjuk- och åldringsvård. Eftersom behovet av arbetskraft på sjukvårdssidan under en lång följd av år släpat efter, har situationen blivit alltmer katastrofal. Med motiveringen bristande resurser har rationaliseringen för ekonomiska besparingar gått ut över personaltätheten på vårdenheterna. Detta har betytt att arbetssituationen förde sjukvårdsanstalt harblivit alltmer pressande. Den har helt enkelt blivit omöjlig. Resultatet har blivit den personalomsättning som är det störta problemet . Inom sjukvården i är en personalomsättning på snarare regel än undantag. Personalomsättning på förekommer på vissa vårdenheter. Detta framgår av en undersökning som gjorts av sjukvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri). Och frågan är hur en arbetsplats med 20 anställda kan fungera, där 551 personer arbetat , där 175 vikarier tjänstgjort och dessutom 360 andra olika personer arbetat extra. Detta är en beskrivning av en sjukvårdsavdelning, men det är tyvärr ingen enstaka företeelse. Självklart skapar detta en rad problem för personal, patienter och ansvariga huvudmän. Den ordinarie personalen får en ökad arbetsbelastning och många av de vikarierande saknar sjukvårdsutbildning. Det är jobbigt både för patienter och anställda att ständigt träffa nya människor och lika påfrestande för vikarierna att bara arbeta enstaka dagar på varje avdelning. Allt detta påverkar omsättningen av personal negativt, vården försämras och kostnaden för anställandet av ny personal ökar. Varje nyanställd kostar enligt beräkning i genomsnitt . Ett ökat personalbehov inom sjukvården är gemensamt för hela landet, även om det inom storstadsområdena är mest akut. behöver exempelvis minst 5 000 nya heltidsbefattningar de två närmaste åren eller . Under resten av 1980-talet tillkommer sedan behovet av minst 8 000 nya heltidsjobb, detta enligt sysselsättningsutredare. 1 princip betyder detta en nyrekrytering av det dubbla antalet personer, 1 1977/78. eftersom andelen deltidsarbetande är så stor som ca 50 96. Inte mindre än 70 96 av de verksamma sjuksköterskorna med barn arbetar deltid. Dessutom slutar 40 96 av de nyutexaminerade undersköterskorna under första anställningsåret. För att besätta 6 000 sjukvårdsbiträdestjänster nyanställs 8 000 personer . En typisk landstingsanställd är en kvinna mellan . Och även om man med riktade medel försöker få fler män intresserade för dessa yrken, så kan man inte förvänta några större ändringar i könssammansättningen. Rekryteringsbasen blir fortfarande de kvinnor som finns utanför arbetskraften. Det är inte svårt att förklara varför så många slutar sitt arbete inom sjukvården. Helgarbete förekommer väldigt tätt. Kvällstjänstgöring, ofta olika kvällar , omöjliggör deltagande i andra aktiviteter. Den bristande barnomsorgen är en viktig faktor, det visar ålderssammansättningen av de anställda. Som typiskt kvinnoyrke är sjukvårdsarbete också ett låglöneyrke. Men den alltmer avgörande orsaken till att så många slutar är de anställdas arbetsförhållanden. Förvånansvärt litet har gjorts för att förbättra arbetsförhållandena inom sjukvården och för att minska personalomsättningen, som inte är ett nytt problem. Arbetet inom sjukvården är både fysiskt och psykiskt ansträngande. Den låga grundbemanningen på sjukvårdsenheterna och bristen på ersättare medför stor belastning och ökad stress för de kvarvarande. De anställda känner sig otillräckliga, det skapar otillfredsställelse och så är ekorrhjulet med personalomsättningen i gång. Som ett led i att lösa denna personalkris anser vi att man bör införa sextimmarsdag med oförändrad lön för alla inom sjukvården. Det skulle dels innebära en inbrytning för en reform på hela arbetsmarknaden, dels göra sjukvårdsarbetet mera attraktivt. Det skulle också innebära att alla diskriminerande deltidsjobb försvann på detta område. I första hand måste katastrofsituationen inom långtidsvården lösas. Vi anser därför att man bör starta en försöksverksamhet med sextimmarsdag inom långtidsvården. Med hänsyn till landstingskommunernas svåra ekonomiska situation anser vi att staten bör påta sig den kostnad som svarar mot lönekompensationen vid sänkning av arbetstiden. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer att initiativ tas till en försöksverksamhet med sex timmars arbetsdag med lönekompensation inom åldringsvården och att staten svarar för kostnaden för lönekompensationen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) 1* 1977/78.