mot · G1021912 · 1978-04-17 00:00:00 — Problemen med de multinationella företagens växande dominans i den internationella ekonomin och behovet av internationella regleringar av dessa företags verksamheter har behandlats tidigare i denna motion som en del av socialdemokratins syn och krav på en ny världsordning. I detta avsnitt behandlas vårt förslag till direkta svenska åtgärder för industrisamarbete med uländer, både inom ramen för biståndspolitiken och inom ramen för ett utvidgat samarbete med vissa på industriområdet. Allt oftare reses krav från på ett utökat samarbete med utöver biståndet för att utveckla industri och lämplig teknologi i dessa länder. Genom biståndsverksamheten har ekonomiska samarbete med vidgats. Likväl kan konstateras, att en helt dominerande del av ekonomiska relationer med utlandet äger rum med i-länder. utrikeshandel är till inriktad på OECD-området, dvs. de västliga industriländerna. De svenska företagen etablerar alltmer dotterbolag i utlandet, både för försäljning och produktion. I detta sammanhang har allt fler kommit in i bilden, men till övervägande del handlar det om länder som , och andra länder i och . I så fall rör det sig om länder, med vilka sökt ett biståndssamarbete eller som i övrigt präglas av en politik för ökat oberoende och en strävan till social och ekonomisk utjämning. Det kan emellertid konstateras att inom ramen för SIDA:s länderorienterade bistånd numera en dryg tredjedel av det utbetalade bistån det rör industrialiseringsprojekt. För bara uppgick denna andel till . Regeringen hävdar i sin proposition att önskemål om industriellt samarbete delvis ändrat karaktär och att nu begär delägarskap från svenska företag i u-ländemas industriprojekt. Mot denna bakgrund tillsattes industribiståndsutredning (IBU). Denna utredning fick direktiv att lägga fram sitt resultat efter endast några månaders arbete. Som väntat föreslog den inrättandet av en fond för industriellt samarbete med , ett krav som och utan framgång fört fram i motioner men då i skepnad av ett s. k. utvecklingsbolag. Utredningen gjorde över huvud taget inga egentliga analyser av den komplicerade industrialiseringsproblematiken i u-ländema, de multinationella företagens roll, sambandet mellan landsbygdsutveckling och industrialisering bl. a. från sysselsättningssynpunkt, utifrån fackliga förhållanden etc. Detta har också understrukits av många remissinstanser. Över huvud taget var utredningens rekommendationer inte insatta i något utvecklingspolitiskt perspektiv, ett synsätt som i hög grad präglade den biståndspolitiska utredning (BPU), som framlades tidigare . Enligt vårt förmenande har därigenom kommit att få en helt annan utvecklingspolitisk inriktning än BPU hade. IBU borde ha varit präglad av BPU:s synsätt, vilket också många remissinstanser påpekat. Likväl har regeringen valt att på industriområdet grunda sina förslag på IBU vilket, om godkänner regeringens förslag, får till följd att på industriområdet får en annan biståndspolitik än den som gäller för andra ämnesområden. Fonden för industriellt samarbete med Enligt vår mening bör avstyrka regeringens förslag om inrättandet av en speciell industrifond för samarbete med . En mängd olika skäl kan anföras för denna ståndpunkt. Fondförslagets konstruktion innebär att tvingas till s. k. joint för att få del av denna bit av biståndsbudgeten. Det innebär i själva verket att den hittillsvarande mottagarcentrerade biståndspolitiken uppges på detta område. Initiativet och förhandlingsstyrkan överlämnas i stället till det svenska företag, som planerar för en investering i något u-land. Detta strider mot hela principen om landsprogrammering av biståndet, dvs. att biståndet skall utgå från mottagarlandets planering och utnyttjas där det enligt mottagarlandet är mest angeläget. Ingenting hindrar mottagarländerna från att begära att en del av biståndet från SIDA används för uppbyggnad av ett med utländsk industri samägt företag. Att som regeringen föreslår binda biståndsmedel till en viss ägarkonstellation för företag i , innebär en allvarlig inskränkning i mottagarländernas rätt att utifrån sina problem planera för industrialisering. Biståndet skall enligt regeringens och även vår uppfattning bidra till ett ökat oberoende. Det ekonomiska beroende som många lider av har bl. a. till stor del sin grund i de multinationella företagens växande dominans. Regeringen har med fondförslaget krävt att en viss andel av biståndet måste användas för utländska företags ägardeltagande i u-landets industri. Många ser sig i många fall nödsakade att inbjuda utländska företag till delägande, men därifrån är steget långt till att besluta att biståndsmedel måste användas för detta ändamål. Fonden blir därmed ett medel att förstärka beroende, dvs. rakt motsatt det mål enhälligt beslutat om för det svenska biståndet. Regeringen hävdar att fondförslaget ligger i linje med u-ländemas önskemål. Denna argumentering visar att man inte velat analysera de komplicerade industrialiseringsprocesserna och de motsättningar mellan olika grupper, som är förhärskande i olika om utvecklingspolitikens inriktning. Industrialisering är ett mångtydigt begrepp, vars effekter för fattiga resp. rika blir mycket olika beroende på vilken politik landet bedriver i övrigt. har i själva verket aldrig begärt den nu föreslagna fonden. De har begärt mer bistånd, bl. a. på industriområdet, men i så obundna former som möjligt. Fondförslaget innebär att ytterligare en del av biståndsanslaget förutom varubiståndet binds upp till speciella ändamål. Därigenom går det emot ett av mest centrala krav. Fondförslaget innebär att en central del i svensk biståndspolitik åsidosätts, nämligen den om koncentration av det direkta biståndet till ett mindre antal länder. Vi har redan i tidigare avsnitt kritiserat att regeringen vidgat antalet programländer utöver vad som borde vara rimligt. Med fondförslaget utsträcks antalet mottagarländer för svenskt bistånd ytterligare, eftersom regeringen endast säger att företräde bör ges för de länder med vilka redan bedriver ett långsiktigt samarbete. Med hänsyn till att industrin ofta föredrar andra länder för sina investeringar torde risken vara uppenbar att biståndsmedel sprids till ytterligare länder, till men för effektivitet och koncentration. har rönt en stor goodwill i . Detta faktum beror till stor del på att biståndspolitiken vägletts av strävandena att biståndet ska utgå från mottagarländernas behov och önskemål och att svenska kommersiella intressen inte skall styra biståndets inriktning. Med den föreslagna fonden bryts denna politik och en viktig rågång mellan biståndet och andra organs verksamhet bryts. Denna förändrade politik kan därmed också bidra till att minska biståndsviljan i på sätt liknande det som skett i andra länder där företagens intressen på detta sätt blandats ihop med biståndspolitiken. För löntagarorganisationerna är det, såsom påpekats i LO:s yttrande, ett stort problem med företagens ökade benägenhet att investera utomlands i stället för i . Fondkonstruktionen kan skapa en ytterligare motsättning i detta sammanhang om de anställda upplever att biståndsmedel används för att flytta ut produktion i stället för att skapa nya industrier i . Fondens styrelsesammansättning enligt förslaget har även gjorts sådan att de ovan nämnda farhågorna om företagens utflyttning förstärks. SIDA:s personal speciellt på biståndskontoren inom ambassaderna ges med fondförslaget den dubbla rollen att dels stödja fondens arbete att finna investeringar för svenska företag, dels i den övriga biståndsverksamheten på bästa sätt stödja mottagarlandets utvecklingsansträngningar. Denna dubbla roll kan skapa motsättningar och oklarheter, som kan minska möjligheten till ett förtroendefullt samarbete med mottagarlandets myndigheter. Varken utredningen eller propositionen behandlar denna för biståndsverksamhetens konkreta arbete mycket centrala fråga. Såsom påpekats i IBU uppfyller den föreslagna fondens disposition av biståndsmedlen inte de minimikriterier för gåvoandel i biståndet som DAC uppsatt. Därmed skulle biståndsmedel även i detta avseende användas för ändamål som inte kan klassificeras som bistånd i den internationella statistiken. Från att ha varit ett land som i kraft av sin renodlade biståndsstatistik kunnat verka för en mer rättvisande internationell biståndsredovisning skulle nu ta ett steg i motsatt riktning. Mot denna bakgrund avstyrker socialdemokraterna förslaget om en fond för industriellt samarbete med . Som tidigare påpekats har önskemål rests från olika om ett större samarbete, bl. a. på det industriella området. Vårt förslag utgår emellertid från att de hittillsvarande principerna för svenskt bistånd skall bibehållas som vi anvisar andra vägar att genomföra detta samarbete. Med vår egen utrikespolitik som utgångspunkt har vi ett intresse att vidga samarbetet med , som i likhet med oss söker stärka det internationella ekonomiska oberoendet för att genomföra större rättvisa för folkflertalet. Detta krav får ökad styrka i en värld dominerad av stormakter och multinationella bolag. Förslag har väckts från flera , att mot bakgrund av dessa eller liknande omständigheter ut vidga samarbetet med under samhällets ledning utöver det nuvarande med hjälp av direkta samarbetsavtal. En form av samarbetsavtal vid sidan av biståndsverksamheten har ingåtts med ett antal, främst oljeproducerande, länder. Dessa har ofta tillkommit på dessa länders begäran i samband med delegationsbesök eller dylikt. Avtalen har från svensk sida huvudsakligen motiverats av att dessa länder varit vana att i sina utlandsaffärer arbeta på detta sätt. Modellen med samarbetsavtal bör inför 1980-talet användas på ett mer aktivt sätt. Syftet därmed skall vara att förstärka samarbetet med respektive stödet till , som söker ett större internationellt oberoende och som försöker använda detta för större rättvisa inom landet. Det aktiva samarbetet skall utsträckas utöver den krets av länder, med vilka ett statligt biståndssamarbete bedrivs. Det skall göra det möjligt för , att i någon mån sprida det nuvarande och ensidiga utlandsberoendet. Detta har betydelse både vad avser möjligheterna att öka den svenska exporten liksom att göra vårt land något mindre sårbart vid konjunktursvängningar. utveckling innebär ju bl. a. att de behöver importera mer från utlandet. Ett ökat samarbete av detta slag skulle även kunna bli något av en motvikt till det internationella samarbete, som alltmer planeras och genomförs av de multinationella storföretagen på deras egna villkor. Ett samarbete med ovan nämnda syften skulle sannolikt också te sig attraktivt för andra, företrädesvis mindre, industriländer, t. ex. de nordiska, som delar de grundläggande värderingar, som ligger bakom idén. Avtalen skulle främst gälla områden som industriellt samarbete, forskning och utveckling av teknologier, men skulle i förekommande fall kunna utvidgas till andra områden av intresse för de berörda parterna. Det skulle exempelvis kunna röra sig om kollektivtrafik, sjukvård, miljöteknik liksom industrigrenar, där har lång erfarenhet. Biståndsanslaget skall kunna komma till användning i detta sammanhang men naturligtvis enligt de grundläggande principer för biståndspolitiken, som behandlats tidigare i motionen. Avtalet skall emellertid inte behöva inskränkas till de länder, som uppfyller alla krav för att erhålla svenskt bistånd, utan skall även kunna styras av de andra syften, som angivits ovan som ett led i den ekonomiska utrikespolitiken. Uländerna, som således betraktas sorn alltför rika för att få bistånd, skall kunna komma ifråga för samarbetsavtal. Förutom SIDA är ett antal svenska myndigheter som , Importkontoret för u-landsprodukter (IMPOD), m. fl. engagerade i internationella samarbete. Delar av dessa organisationers verksamhet kan engageras i denna selektiva u-landspolitik. För att effektivt kunna utnyttja samarbetsavtalen aktivt och i linje med de mål, som här angivits, behöver en samordning av verksamheten komma till stånd såväl i som mellan ämbetsverk och organisationer. LO har redan tidigare krävt att den svenska u-landspolitiken bör byggas ut enligt dessa riktlinjer och har deklarerat sin beredskap att aktivt delta i detta samarbete i lämpliga former. Mer ekonomisk demokrati skapar förutsättningar för att solidariteten ska spela en större roll i det internationella, ekonomiska samarbetet, eftersom löntagare i olika länder i grunden har likartade intressen. De svenska företagen kan på olika sätt stimuleras att aktivt medverka. Detta kan ske på många olika sätt. Vilka, som är de lämpligaste, bör studeras närmare i detalj. Svenska företag, som är och varit verksamma i , har vid många tillfällen kunnat dra nytta av den goodwill, som skapats i av socialdemokratisk utrikespolitik. Det här skisserade förslaget är en fortsättning och utvidgning av tidigare selektiv biståndspolitik till att bli början på en mer aktiv och selektiv u-landspolitik. I förekommande fall kan statligt stöd övervägas till sådan industriell verksamhet, som prioriterats i respektive samarbetsavtal. finns olika instrument såsom investeringsskyddsavtal, exportkreditstöd, stöd till konsultverksamhet m. m. vilka inom ramen för denna verksamhet bör användas på ett mer selektivt sätt än . Om det gäller ett mottagarland för svenskt bistånd, kan naturligtvis biståndsmedel användas, om mottagarlandet prioriterar så inom biståndsprogrammet. Med denna uppläggning kan svenska företag stimuleras till ett mer basbehovsinriktat industriellt samarbete. De länder, med vilka aktivt samarbete etableras, strävar aktivt mot en bättre fördelningspolitik och är därmed mer inriktade på sådan produktion än de länder, till vilka svenska företag av egen kraft ofta söker sig . Den avancerade svenska teknologin och forskningen kan på så sätt i tillämpad form bidra till att lösa problemen för fattiga människor i i högre grad än vad som sker. Med denna uppläggning, där samarbetsavtalen och i vissa fall även delar av biståndet, på ett från samhällets sida mer aktivt sätt inriktas på ett samarbete kring teknologi och industri, bör även frågan om bundet bistånd kunna bli av mer underordnad betydelse. Samarbetet kommer på båda parters önskemål att naturligen inriktas på sådan teknologi och kunnande som finns i , vilket automatiskt torde medföra svenska leveranser utan en mer formell bindning av viss del av det svenska biståndet. Med vår ovan föreslagna uppläggning av ett vidgat samarbete ges industrifrågorna inte den särställning inom SIDA, som IBU och regeringen föreslagit. Det faktum att industribiståndets andel av det totala biståndet ökat så starkt , innebär att större krav ställs på SIDA att medverka till förverkligandet av olika insatser i mottagarländerna. Detta måste också få organisatoriska konsekvenser, som måste utvärderas i anslutning till behandling av biståndsbudgeten liksom inom ramen för det löpande arbetet i SIDA. Den biståndspolitiska utredningen, vars uppgift är att se över och utvärdera hela biståndsverksamheten, befinner sig nu i sin sista fas, den som rör hela organisationen. Dess betänkande väntas och bör ge ett mer fullständigt underlag för ställningstaganden till biståndsverksamhetens, inklusive industribiståndets framtida organisation inom SIDA. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1.att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om u-landspolitikens innehåll, 2. att internationellt skall verka för en revidering av uppförandekod för multinationella företag, 3. att skall verka för att arbetet inom FN och med uppförandekod kompletteras med åtgärder riktade till regeringar och arbetsgivare i syfte att legalisera självständigt arbetande fackföreningar, 4. att aktivt verkar för införandet av en socialklausul i i enlighet med vad som i motionen anförts, 5. att internationellt skall stödja kravet på högre och jämnare inkomster för u-ländemas råvaruexport i enlighet med vad som anförts i motionen, 6. att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande svenska initiativ angående speciella dragningsrätter (SDR), 7. att skall lämna den (), 8. att ge regeringen i uppdrag att utreda och framlägga förslag om hur och i vilken takt den i motionen förordade länderkoncentrationen kan genomföras, 9. att i övrigt ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om riktlinjerna för biståndspolitiken, 10. att avslå regeringens förslag om inrättande av en särskild fond för industriellt samarbete med , 11. att samarbetet med u-ländema stärks genom upprättandet av samarbetsavtal främst på områden som industriellt samarbete, forskning, utveckling av som anförts i motionen. () () () HANS () () () () () teknologier m. m. i enlighet med vad i - ' / v A : , i' < -A : . ' ' 'I,'.. ' .