mot · G1021356 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot diskriminering av kvinnorna inom arbetslivet, m. m. Kvinnorna diskrimineras inom alla samhällslivets områden. Arbetslivet fortsätter att vara uppdelat i en manlig och kvinnlig sektor. Kvinnorna har genomsnittligt lägre befattningar, sämre löner, sämre befordringsmöjligheter. De hänvisas oftast till deltidsarbeten. fanns närmare en miljon deltidsanställda. Av dessa var över 750 000 kvinnor. Kvinnornas förvärvsintensitet är likaså lägre. Både den öppna och dolda arbetslösheten är störst bland kvinnorna. Särskilt allvarlig är situationen för de yngre kvinnorna, där nu saknar arbete. Grundförutsättningen för jämställdhet mellan kvinnor och män är ekonomiskt oberoende. Den situation som präglar arbetsmarknaden innebär en ökad ojämlikhet genom att allt fler kvinnor tvingas till arbetslöshet eller deltidsarbete. Men kvinnor diskrimineras inte bara inom arbetslivet. Huvuddelen av massmedierna sprider en diskriminerande syn på kvinnan. Allteftersom den ekonomiska krisen sprider sig, ökar förtrycket av kvinnorna också inom dessa områden. Man försöker på en rad sätt mota tillbaka kvinnorna från de positioner de av kamp tilkämpat sig genom att sprida förlegade föreställningar om att kvinnans främsta uppgift är att vara sparsam husmor, maka och mor, genom en dämpning av barnstugeutbyggnaden, genom fortsatt hänvisning av kvinnorna ofta till tunga och stressiga låglöneyrken. har emellertid kvinnorna börjat ifrågasätta den traditionella kvinnorollen och börjat gå till motangrepp. Kvinnorna accepterar inte längre att utnyttjas som arbetskraftsreserv. Kvinnorna accepterar inte att låta sig utnyttjas som passiva sexualobjekt i reklam och massmedia. Kvinnorna har slutit sig samman i kvinnoorganisationer och på arbetsplatserna och gått till kamp mot diskrimineringen. Kvinnoförtrycket ser olika ut i olika klasser. Varje klass har sin kvinnofråga. Under kapitalismen förtrycks både män och kvinnor inom arbetarklassen. Men kvinnorna får bära ett dubbelt förtryck. Kampen för kvinnans frigörelse hänger alltså samman med kampen för socialismen. Men den är en särskild del av denna kamp. Den kräver kamp också mot de förhärskande attityderna och handlingarna som inpräntats hos de arbetande. Kvinnans frigörelse kräver en uppgörelse på samhällslivets alla områden med föråldrade föreställningar och påtagbar diskriminering. Kvinnans frigörelse kräver kamp mot dem som underblåser och utnyttjar kvinnoförtrycket. Kvinnans frigörelse kan inte lagstiftas fram - man lagstiftar t. ex. inte bort ingrodda myter, en av samhällets funktionssätt präglad mansroll fylld av hävdelsebegär och karriärism, som leder till översitteri och förakt mot kvinnorna. kan fatta beslut som underlättar frigörelsekampen. Nedan skissas några delkrav, som skall främja kampen för kvinnans frigörelse. Den kapitalistiska ekonomin bygger på ojämställdhet: ett fåtal äger produktionsmedlen, andra måste sälja sin arbetskraft. Kapitalet utvinner profiter ur såväl kvinnlig som manlig arbetskraft. Men alla arbetsköpare, oavsett om det är privata kapitalister eller kapitalismens statliga och kommunala förvaltningar, drar nytta av kvinnoförtrycket, ger kvinnor lägre lön, ger låga löner åt arbetare i yrken där de flesta är kvinnor, ger kvinnor sämre befordringsmöjligheter än männen och använder kvinnorna som en elastisk arbetskraftsreserv, som kan lockas till arbete när det passar och vars arbetslöshet kan stoppas undan i hemmen. Kapitalismens kris har medfört en kraftig tillväxt av statsmaskineriet både lokalt och centralt (dvs. kommuner och stat). Eftersom många verksamheter inom staten är traditionella kvinnouppgifter - att vårda, att hålla ordning på och skriva rent papper åt och på annat sätt tjäna män - har statens ökade roll medfört en ökning av kvinnornas förvärvsarbete. Vi kan se något som ser ut som en paradox: stagnation i ekonomin, ökad arbetslöshet, minskad sysselsättning bland männen men fler kvinnor i arbete. var i genomsnitt fler kvinnor i arbete än . är dock kvinnornas förvärvsintensitet mycket lägre än männens, och i takt med att den ekonomiska krisen förvärrats har kvinnorna i ökad utsträckning förvägrats rätten till arbete. har även svårigheterna för kvinnor att få jobb också inom s. k. traditionella kvinnoyrken ökat. Inom industrin har traditionellt kvinnligt dominerade branscher såsom teko drabbats hårt, och inom stat, kommuner och landsting haråtstramningspolitiken hårt slagit mot kvinnornas möjligheter att få jobb. Som ett exempel på detta kan man se den kraftigt ökande kvinnoarbetslösheten bland de yngre åldersgrupperna. Den ökning som skett främst första år av kvinnornas förvärvsintensitet faller främst på deltidsarbete. 753 000 kvinnor arbetade på deltid. Av dessa arbetade 242 300 kvinnor mindre än . Det är inte frivilligt som så många sökt deltid. Det har oftast varit den enda möjligheten att över huvud taget få något jobb. Vpk utvecklar i en annan motion till årets riksdag åtgärder för att komma till rätta med detta utnyttjande av kvinnorna. Ytterligare en sak förtjänar emellertid att tas upp i sammanhanget. Av 38 yrkesområden är 30 till dominerande av endera män eller kvinnor. Kvinnor dominerar till endast 8 yrkesområden och detta mönster består. Deltidsarbetande kvinnor har emellertid ännu sämre valmöjligheter - de hänvisas huvudsakligen till fem yrkesområden. Samtliga kvinnoyrken domineras av att de är förlängningar av hushållsarbetet. Också inom de statliga och kommunala förvaltningarna förtrycks kvinnorna. De har sämre befordringsmöjligheter, lägre löner och hänvisas till traditionella kvinnojobb. Många av det ekonomiska kvinnoförtryckets yttringar är uppgifter för kvinnornas fackliga och politiska kamp på arbetsplatser, genom fackföreningar och i andra former. Ett tungt ansvar vilar där på de fackliga organisationerna. kan emellertid fatta beslut som stimulerar och underlättar denna kamp. Ett grundläggande krav för att kvinnor i högre grad skall kunna förvärvsarbeta är självfallet att det sker en tillväxt av antalet arbetstillfällen. I den sysselsättningspolitiska motion vi lämnat till innevarande riksdag visas efter vilka linjer detta bör ske. För att bidra till att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden krävs bl. a. att all yrkesorienterande och platsanvisande personal hos AMS och länsarbetsnämnderna ges utbildning i kvinnoförtryckets orsaker och natur och hur de skall kunna bidra till minskad könssegregering på arbetsmarknaden. De bör också ha instruktioner som ger deras arbete en sådan inriktning. Arbetsköparna å sin sida bör åläggas att anta anvisad arbetskraft. bör avkräva regeringen förslag om åtgärder, så att staten som arbetsgivare kan gå i spetsen för att bryta det ekonomiska kvinnoförtrycket. Detta kan ske genom att en lag utarbetas om förbud mot kvinnodiskriminering vid tjänstetillsättning och befordran. Diskriminering av kvinnorna skall härvid betraktas som ett gravt tjänstefel. bör också hemställa hos regeringen att denna ger anvisningar att öka lönerna i de kvinnoyrken som finns i det statliga tjänsteområdet. kan ge sin egen lönedelegation i uppdrag att inom sitt område verka för samma sak. Staten kan här åstadkomma en gynnsam löneledande effekt för kvinnolöner över huvud taget. Trots att kvinnan i arbetslivet möts av arbetsköpare som utnyttjar kvinnodiskrimineringen mot henne är kvinnans rätt till arbete en nödvändig förutsättning för hennes frigörelse. Kvinnor bör därför stimuleras till förvärvsarbete. Allteftersom kvinnans rätt till arbete bättre kan förverkligas, måste allt som binder henne i hemmet och därmed gör henne socialt och ekonomiskt beroende av mannen minskas. Då måste även varje stimulans till att hon skall förbli vid spisen avskaffas, såsom äktamakeavdrag etc. Tanken om ett särskilt vårdnadsbidrag måste av denna anledning tillbakavisas. Ett grundläggande krav för att kvinnorna skall kunna förvärvsarbeta är en kraftig utbyggnad av den samhälleliga barnomsorgen. I en annan motion till årets riksdag lägger vpk fram en plan för en fullt utbyggd barnomsorg . Målet är varje barns rätt till en bra barnstugeplats. Barnomsorgen är i sig ingen kvinnofråga utan i första hand en rättighet för barnen, men en fullt utbyggd kollektiv barnomsorg är en förutsättning för kvinnans rätt till arbete och därmed hennes frigörelse. tvingas hundratusentals kvinnor att avstå från möjligheterna till ekonomiskt oberoende genom bristen på daghems- och fritidshemsplatser. Men det är inte bara den kollektiva barnomsorgen som är dåligt utbyggd. Också i övrigt drabbas främst kvinnorna av det faktum att boendeplanering, utbyggnad av kollektivtrafik m. m. inte utgår ifrån de arbetandes behov utan utifrån privatkapitalets kortsiktiga vinstintressen. Ett ökat kollektivhusbyggande, en ordentlig satsning på kollektivtrafiken, en trafik och boendeplanering som i högre utsträckning satsar på kollektivitet skulle innebära avsevärt större möjligheter för kvinnorna att kunna söka sig ut i förvärvslivet. Huvuddelen av massmedierna sprider diskriminerande uppfattningar om kvinnan. De värsta exemplen på detta återfinns inom den öppet pornografiska pressen, litteraturen och filmen. Där härskar friheten att förvandla kvinnor till passiva ting för mäns lustar. Men kvinnodiskrimineringen befästs också mera smygande i andra media. Den bild den kommersiella reklamen och många - inte öppet pornografiska - tidningar förmedlar av kvinnan är uttryck för samma kvinnosyn som den öppna pornografin har. Alla yttringar i massmedia av kvinnoförtryck är svåra att lagstiftningsvägen göra något åt. Massmedia speglar en kvinnodiskriminerande värld, men de behöver inte befästa denna värld. Detta är dock lika mycket en fråga om det allmänna medvetandet som om lagstiftning. Sprider sig förakt för reaktionära kvinnodiskriminerande idéer, sprider sig också förakt för massmedia som söker befästa sådana idéer. Lagstiftning och åtgärder från staten kan vara ett stöd i kampen för ett nytt medvetande i kvinnofrågan. Liksom det i tryckfrihetsförordningen nu och i massmediegrundlagen (enligt utredningsförslag) finns och kommer att finnas stadganden om förbud mot hets mot folkgrupp bör en massmediegrundlag innehålla förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande uppfattningar. I enlighet härmed bör en särskild lag med förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande text och bild i pornografiska alster införas. porrindustri förnedrar inte bara kvinnor ideologiskt, den lever cyniskt på ensamhet och känslomässig isolering hos läsare, den utnyttjar och lever på social utstötthet, prostitution och mänskligt förfall. Pressfrihet är inte att en folkgrupp - kvinnorna - skall kunna exploateras på ett vulgärt och tarvligt sätt. Den kommersiella reklamen befäster dels en reaktionär kvinnobild, dels spekulerar den i kvinnans situation och försöker utnyttja denna till att göra kvinnorna till ett lättfängat byte för sitt syfte att öka kapitalisternas försäljning. Reklamen tycks sälja mest om den rider på existerande fördomar. En lagstiftning mot kvinnodiskriminering i reklam bör utarbetas. bör således hos regeringen hemställa om att det förslag till ny massmediegrundlag som skall presenteras skall innehålla förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande uppfattningar och att förslag om särskilda lagar som förbjuder kvinnodiskriminering i pornografi och reklam utarbetas. Vidare bör ge regeringen i uppdrag att vid nästa möjliga tillfälle så revidera radioavtalet att det innehåller förpliktande stadganden för att motverka en diskriminerande kvinnosyn. Redan i skolundervisningen präglas könsroller och en kvinnodiskriminerande syn. Kvinnornas situation och roll i historien berörs bara i förbigående. Kvinnliga författare läses bara undantagsvis och förbigås ofta. Gymnastikundervisningen understryker könsrollerna. Linjevalet är fortfarande starkt könssegregerat. Skolan bör ha som en målsättning att motverka könsroller och kvinnodiskriminering. Läromedlen bör granskas särskilt med avseende på hur de behandlar kvinnan. Kvinnors livssituation och insatser bör beaktas inom varje ämne. Dessutom bör särskilda kurser som behandlar kvinnors liv och arbete genom historien och i det nutida samhället utarbetas på varje nivå inom skolan. Kurserna bör lägga tonvikt på hur kvinnoförtrycket uppstått och dess uttryck i dagens samhälle. Lärarutbildning i kvinnofrågan bör ske genom att denna blir ett särskilt ämne vid högskolorna och - till dess att sådan undervisning blivit utbyggd och kunnat ge resultat för lärarutbudet - genom fortbildnings- och extrakurser för lärare i samhällsvetenskapliga ämnen. Yrkesvägledningen bör ha som målsättning att verka för en minskad könssegregering på arbetsmarknaden. Familjens och individens isolering Falska kvinnobilder och kvinnans svaga ställning i arbetslivet går igen i familjeliv och privatliv. De rådande könsfördomarna och det borgerliga samhällets ökade stress och press på människorna har gjort familjen till en tillflyktsort från vardagen, varigenom människor ofta isoleras från andra utom sin familj, och till en boning för ett vardagligt kvinnoförtryck. Kvinnan får bära huvudansvaret för att familjen skall fylla sin roll som en lugn och ordnad tillflyktsort, och hon får göra huvuddelen av hushållsgöromålen. Yrkesarbetande kvinnor tvingas ofta bli dubbelarbetande. De åtgärder vi förespråkat i det föregående är stöd i denna kamp. Dessa åtgärder bör kompletteras med en översyn av gällande lagstiftning så att ensamboende och alla former av samboende likställs. Det bör påpekas att detta innebär att kostnaderna för barn blir samhälleliga. Denna översyn av lagstiftningen är inte nog. Den måste som tidigare nämnts förenas med en bostadspolitik som leder till att det skapas lägenheter som lämpar sig för skiftande samlevnadsformer, att det skapas gemensamhetslokaler i varje bostadsområde och ordentliga lekutrymmen för barnen både ute och inne. Den måste också förenas med en kulturpolitik som går ut på att skapa aktivitet i bostadsområdena som ger människorna möjlighet till en meningsfull och rik samvaro. Genom en kombination av sådana åtgärder kan familjeisoleringen och många ensamståendes påtvingade ensamhet brytas upp. Mellanmänskliga relationer behöver då inte längre vila på makt, beroende och tvång av yttre omständigheter - de kommer i stället att baseras på likställdhet och ömsesidig respekt. För att ett sådant program för att bryta familjers och individers isolering skall kunna förverkligas krävs en omfattande genomgång av existerande lagar, normer osv. Den redan verksamma jämställdhetskommittén bör ges i uppdrag att genomföra en sådan granskning för att regeringen sedan skall förelägga ett förslag om nödvändiga åtgärder: lagar, förordningar, anslag. Ytterligare en åtgärd som avsevärt skulle underlätta för jämställdheten mellan kvinnor och män är rätten till en kortare arbetsdag. Vpk har lagt fram förslag om en förkortning av arbetsdagen för alla med bibehållen lön nu och med målsättningen att 6-timmarsdagen skall vara genomförd . Huvuddelen av hemarbetet ligger på kvinnan, också om bägge förvärvsarbetar. En arbetstidsförkortning innebär inte bara fler jobb utan också en längre daglig fritid för umgänge, facklig aktivitet, föreningsliv och förkovran. Kvinnans rätt till sin kropp Det är först av kamp kvinnorna fått ökade möjligheter till att själva bestämma över sin kropp, dvs. ha sexuell och personlig integritet. Men mycket återstår att göra inom detta område. Att kvinnan har rätt till en smärtfri förlossning erkänns nu visserligen av samtliga partier, men ingenting görs för att det också skall bli verklighet. Kvinnan har i ökad utsträckning fått tillgång till säkrare kontraceptiva medel men tvingas utsätta sig för en rad biverkningar och risker genom att man ännu inte satsat tillräckligt med forskningsresurser på detta område. Kvinnor som genomgått abort eller utsatts för skilda slag av sexuella övergrepp möts ofta aven föraktfull .skeptisk attityd i stället för att få stöd och hjälp i en svår situation. Vpk tar i en rad skilda motioner upp dessa krav som kvinnorörelsen nu drivit länge men som fortfarande förhalas av beslutsfattarna. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för kamp mot kvinnodiskriminering inom arbetslivet främst genom a. en sysselsättningspolitik som tryggar allas rätt till ett meningsfullt arbete, b. bättre utbildning av och instruktioner för personal hos AMS och länsarbetsnämnderna för att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden, c. förbud mot könsriktad platsannonsering, d. att arbetsköpare åläggs att anta av AMS eller länsarbetsnämnd (arbetsförmedling) anvisad arbetskraft, e. att och lönedelegation bör verka för höjda löner i kvinnoyrken som ligger under deras kompetens, f. att alla regler som förhindrar kvinnor från eller stimulerar dem att inte ta förvärvsarbete avskaffas, 2. att hos regeringen begär förslag om motverkande av kvinnodiskrimineringen inom undervisningen främst genom a. att som kvinnors situation och insatser beaktas på ett tillbörligt sätt inom varje ämnesområde införs ett särskilt ämne om kvinnans ställning och kvinnofrågans utveckling i och gymnasieskolans läroplaner, b. att kvinnofrågan görs till ett särskilt högskoleämne, c. att fortbildnings- och extrakurser i kvinnofrågan ordnas för redan utexaminerade lärare, främst i samhällsvetenskapliga ämnen, d. att yrkesvägledningen i skolorna ges målsättningen att bryta könssegregering i linjeval och på arbetsmarknad samt att yrkesvägledare ges härför avsedd utbildning, 3. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för kamp mot kvinnodiskriminering inom lagstiftningen främst genom a. förbud i grundlagen mot spridande av diskriminerande uppfattningar om kvinnan, b. särskild lag med förbud mot spridning av kvinnodiskriminerande text och bilder, även i reklam. 4. att hos regeringen hemställer om förslag för att förverkliga övriga i motionen framförda förslag i kampen mot kvinnodiskrimineringen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)