mot · G102945 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om förmögenhetsbeskattningen av vissa livräntor Det är från de flesta synpunkter av stort allmänt intresse att motiverade överlåtelser av foretag inte omöjliggörs eller onödigtvis försvåras genom felaktigt utformade beskattningsregler. Detta intresse har varit vägledande vid utformningen av den lagstiftning som följt på regeringens proposition 1977/78:40. Av förklarliga skäl har vid detta lagstiftningsarbete inte alla brister kunnat överblickas och rättas till. En oformlighet som förbisetts gäller förmögenhetsbeskattningen av s. k. egendomslivräntor. Överlåtelse av egendom sker ofta på det sätt att förvärvaren förbinder sig att till överlåtaren utge livränta under dennes återstående livstid eller under ett bestämt större antal år. Sådan livränta beskattas inte såsom köpeskilling hos överlåtaren, och den anses inte heller hos förvärvaren utgöra anskaffningskostnad vid beräkning av värdeminskningsavdrag eller av ingångsvärde vid framtida försäljning. Livräntan beskattas i stället hos överlåtaren såsom inkomst av tjänst i den takt den blir tillgänglig för lyftning. Förvärvaren får å sin sida avdrag för livräntebeloppen i den takt han utger dem. Denna form för överlåtelse har blivit alltmer vanlig vid avhändelse av företag och fastigheter. Vid överlåtelse av annan egendom torde den knappast användas. Fördelarna är flera. Kravet på köparens kontantinsats blir litet. Genom att han får skattemässigt avdrag för sina utbetalningar behöver vidare inga orimliga förräntningskrav ställas på den förvärvade egendomen. Säljaren å sin sida får en fast inkomst som han visserligen blir beskattad för fullt ut men kanske till en lägre marginalskattesats än den han skulle fått på en vid försäljningen aktualiserad realisationsvinst. En sådan realisationsvinstbeskattning ställer dessutom som regel stora krav på kontantinsats från köparen. Rätt till egendomslivränta företer skattemässigt stora likheter med rätt till pension på grund av försäkring. På en väsentlig punkt råder emellertid en oförklarlig olikhet: Förmögenhetsbeskattningen. Rätt till pension på grund av försäkring är, i motsats till rätt till egendomslivränta, undantagen från förmögenhetsbeskattning (3 § 2 mom. b) lagen om statlig förmögenhetsskatt). Någon större principiell olikhet finns ej. Både egendomslivränta och pension på grund av försäkring beskattas hos mottagaren som inkomst av tjänst. Beloppen blir i båda fallen tillgängliga i en på förhand bestämd ordning. Det torde inte finnas något rimligt skäl att behandla de båda tiilgångsslagen olika vid förmögenhetsbeskattningen. Tvärtom borde egendomslivräntorna erhålla den mest gynnsamma behandlingen, enär det ofta saknas fullgod säkerhet för dessa utfästelser. Eftersom det är ställt utom tvivel, att förmögenhetsbeskattning av värdet av egendomslivränta kan onödigtvis hindra eller försvåra användandet av livräntelösningar vid överlåtelse av företag, familjebolagsaktier och jordbruksfastigheter i samband med t. ex. generationsväxling, bör denna beskattning undanröjas. Med stöd av det anförda hemställs att måtte antaga följande förslag till ändrad lydelse av 3 § 2 mom. b) lagen om statlig förmögenhetsskatt: b) rätt till undantagsförmåner till pension eller annan livränta, som utgår på grund av försäkring, till pension eller annan förmån, som annorledes än i följd av försäkring åtnjutes på grund av förutvarande tjänsteförhållande, till livränta som, enligt vad i lag eller särskild författning är stadgat, annorledes än på grund av försäkring utgår vid sjukdom eller olycksfall i arbete eller under militärtjänstgöring samt till livränta eller därmed jämförligt vederlag vid överlåtelse av egendom; . () ()