mot · G102729 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om höjda barnbidrag m. m. Ett barnlöst par kan alltid räkna med två arbetsinkomster och behöver inte ägna någon hemarbetstid åt mer än det som rör dem båda. Redan tillkomsten av ett barn i familjen medför en radikal förändring av hushållets ekonomi och av makarnas hemarbetsförhållanden. Samma inkomstnivå kan ofta nog inte längre upprätthållas, och stora insatser av hemarbete måste tillkomma för bamets skull. Samhällsinsatserna i form av barnbidrag, bostadsbidrag och daghemsplats - i de fall då en sådan finns - medför en viss lättnad. De samhälleliga insatserna motsvarar dock endast en mindre del av de kostnader och de krav på arbetsinsats som ett barn innebär. Vid stigande barnantal sjunker därför hushållets konsumtionsstandard (per person räknat), och kravet på arbetsinsatser från föräldrarna blir allt större. De pågående prisstegringarna, arbetslösheten och hotet mot sysselsättningen förvärrar i hög grad situationen. För dem som redan förut har ett besvärligt läge blir krisen särskilt svår att bära. Det är följaktligen inte förvånande att de unga familjernas svar blir att minska barnafödandet. i följd har antalet födda barn nu minskat och uppgick inte till mer än 96 000. Detta antal kan jämföras med antalet personer i föräldragenerationen, som synes utgöra i runt tal 120 000 per årgång. Antalet födda barn ligger sålunda långt ifrån vad som krävs för att svara mot full reproduktion. Utan en omfattande invandring måste med ett så lågt barnafödande få en kraftig folkminskning. En framtida folkminskning behöver inte betraktas som en katastrof, åtminstone om den håller sig inom rimliga gränser. Om fruktsamhetsminskningen skulle fortsätta, kan läget dock snart nog bli ohållbart och åtgärder nödvändiga. Redan i dagens läge finns det all anledning att uppmärksamma att det sjunkande barnantalet utgör ett tecken på att barnfamiljernas läge inte är bra. Tvåbarnsfamiljen har i nutidssamhället blivit något av en norm. Många nöjer sig rentav med ett barn. Endast få fortsätter till ett tredje barn, och ännu färre till fyra eller fler barn. Av de barn som föddes var det inte mer än 17 96, som hade högre ordningsnummer än två. Genom undersökningar är det känt att i runt tal varannan familj önskar sig två och varannan tre barn. Det är således mycket vanligt att familjerna inte ser sig någon möjlighet att förverkliga det barnantal de i själva verket önskar sig. Många unga familjer tvekar under nuvarande förhållanden inför det andra barnet och anser det uteslutet med ett tredje. Det är lätt att inse att det är näst intill omöjligt för två heltidsarbetande föräldrar att tidsmässigt klara tre små barn, även om de skulle ha plats för dem på daghem. Att få det barnantal man önskar sig får inte bli ett privilegium för ett fåtal välsituerade, vilket det nu hotar att bli. Barnfamiljernas ekonomiska och sociala läge utgör ett stort problemkomplex, som hänger nära samman med själva grunden för vårt samhälle. Enligt vår mening är möjligheterna att inom ramen för en kapitalistisk samhällsordning lösa dessa problem starkt begränsade. Arbetslösheten och otryggheten i anställningen, som utan tvivel utgör en huvudanledning till att barnfamiljerna begränsar eller skjuter upp sitt barnafödande, är enligt vår mening oundvikliga följeslagare till det kapitalistiska systemet. Först övergången till ett socialistiskt samhälle kommer att göra det möjligt att ge barnfamiljerna den trygghet och den sociala ställning som krävs för att de skall kunna förverkliga det antal barn de önskar. Det sagda utesluter dock inte att det också inom ramen för det nuvarande samhället är möjligt att företa vissa reformer i familjevänlig riktning. Vi vill särskilt peka på nödvändigheten av att ägna större uppmärksamhet åt familjerna med tre och flera barn och åt invandrarbarnen. En snabbutredning bör tillsättas med uppgift att framlägga förslag till åtgärder för att förbättra särskilt flerbarnsfamiljernas läge, varvid också frågan om progressiva barnbidrag - dvs. barnbidrag som ökar med antalet barn i familjen - bör prövas. Vpk har i en rad andra motioner ställt förslag som på ett avgörande sätt kan förändra barnfamiljernas situation. Dit hör förslagen om förbättringar av bostadstillägg och föräldrapenning, kraven på en kraftig utbyggnad av barnomsorgen, demokratisering av skolväsendet, införande av studielön för alla , stöd till kollektiva boendeformer, förbättringar av hemspråksträning och -undervisning m. m. I denna motion vill vi dessutom ta upp frågan om en höjning och indexreglering av barnbidragen. Barnbidragen utgör , liksom när de infördes, en väsentlig del av samhällets åtgärder för att förbättra barnfamiljernas ekonomiska villkor. De kan dock på intet sätt kompensera brister på andra områden, där politiska lösningar krävs för att på ett påtagligt sätt åstadkomma förbättringar av barnfamiljernas situation. Det handlar om allas rätt till arbete, det handlar om alla barns rätt till en bra och kostnadsfri daghemsplats, det handlar om åtgärder på det utbildningspolitiska området, det handlar om åtgärder mot den ständiga inflationen, som undergräver de arbetande människornas ekonomi och särskilt hårt drabbar barnfamiljerna, det handlar om att slopa momsen på mat och andra fömödenhetsvaror, något som direkt skulle få betydelse för barnfamiljernas ekonomi. De höjningar som har gjorts av de allmänna barnbidragen har getts den anspråksfulla beteckningen "ökat stöd till barnfamiljerna. Ändå har det inte handlat om någonting annat än marginella kompensationer för fördyringar i levnadsomkostnaderna, som barnfamiljerna redan drabbats av. Vi har länge hävdat att den bästa åtgärden i syfte att motverka de ekonomiska skillnaderna mellan människor med och människor utan barn är att kraftigt höja barnbidragen och dämtöver göra dem värdebeständiga genom indexreglering. Att det är nödvändigt att ändra det nuvarande barnbidragssystemet visar inte minst de senaste årens kraftiga inflation. I budgetpropositionens bilaga 8 konstateras också att kostnadsutvecklingen för barnfamiljerna nödvändiggjort beslut om höjning av barnbidraget från . Man hänvisar i propositionen till att man trots den besvärande statsfinansiella situationen bedömt det som angeläget att höja bidraget ytterligare. Men sådana höjningar kommer ändå efter redan inträffade fördyringar. Det envisa fasthållandet vid ett system som det nuvarande gör att barnbidragen ständigt kommer att släpa efter i kostnadsutvecklingen. kommunisterna har drivit frågan om att barnbidragen bör knytas till basbeloppet och utgöra 25 96 av detta. För att uppnå detta krävs således en omedelbar höjning av barnbidraget till . Därefter bör bidraget stå i ett fast förhållande till basbeloppet och utgå med minst 25 96 av gällande basbelopp. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen begära en snabbutredning med uppgift att framlägga förslag till åtgärder för att förbättra särskilt flerbarnsfamiljernas läge, 2. att öka det allmänna barnbidraget till . per barn och år från , vilket utgör 25 96 av nu gällande basbelopp, och att till följd av den sålunda beslutade höjningen under punkten Cl bilaga 8 Allmänna barnbidrag anvisa ett med 1 . 3. att det allmänna barnbidraget därefter skall utgöra 25 96 av gällande basbelopp. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)