mot · G102318 · 1978-01-13 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot industriutflyttning har det belopp kapitalägarna fått tillstånd att som kapitalexport föra ut ur landet mer än 20-faldigats: 1957 gavs tillstånd för en kapitalexport om 191,3 milj. kr., 1977 för mer än 4 000 milj. kr. Tar man hänsyn till prisutvecklingen har tillståndsgivningen till kapitalexport vuxit sig åtta gånger större. Ett språng i utvecklingen inträffade , då tillstånd beviljades för en summa, 1 696 milj. kr., som var nästan dubbelt så stor som något enskilt år och så stor som det genomsnittliga beloppet för den föregående tioårsperioden (1959-1968). Även om det skulle dröja till 1972 innan tillståndsgivningen skulle överträffas, beskriver siffrorna en stigande trend, vilket framgår av följande uppställning: Tillstånd till direkta investeringar i utlandet, milj. kr. 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1 696 1 094 1 255 1 903 1 504 2 430 2 300 3 484 > 4 000* (* 3 996 .) Tillstånden utnyttjas inte fullt ut. Den uppmätbara faktiska kapitalexporten är därför något mindre än de ovan uppgivna siffrorna. De faktiska direktinvesteringarnas omfattning framgår av nedanstående tabell: Faktiska direktinvesteringar i utlandet , milj. kr. 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1 463 1 475 2 101 1 980 2 627 2 500* (* enligt nationalbudgetens uppskattning.) Dessa siffror visar också en stigande trend. Detta gäller också om hänsyn tas till inflationen. Om effekterna av denna inräknas var kapitalexporten 1976, det sista för vilket en definitiv siffra föreligger, 26 96 större än den var 1972.1 fasta priser uppvisar kapitalexporten (också skattningen för medräknad) en klart stigande trend, enligt linjär regressionsanalys ("minsta kvadratmetoden). Eftersom alla utlandsinvesteringar till de nordiska länderna och ej behöver redovisas till är nämnda siffror för låga. Somliga, bland dem den borgerliga regeringen, har försökt att framställa kapitalexportens omfattning som liten, och har försökt förneka att den skulle uppvisa en stigande trend. Därvid har anförts två argument. Det ena är att endast en mindre del av direktinvesteringarna finansieras med pengar som förs ut ur och att en långt större del finansieras genom utrikes upplåning. Men utrikes lån måste också betalas och belastar, om än inte , den svenska ekonomin. Det andra argumentet hävdar att man måste räkna bort konverteringar av fordringar på dotterbolag och för levererade fartyg. Konverteringar av fordringar på dotterbolag innebär att det svenska företaget skickar varor till sitt utrikes dotterbolag, låter bli att ta betalt för dem och omvandlar dessa varor till tillgångar - kapital - i dotterbolagen utomlands. Eftersom dessa varuleveranser inte bara konverteras till långfristiga skulder utan ofta vidare till aktiekapital, så är de liktydiga med kapitalexport och börsåsom också gör - räknas som sådan. I stället för att förse dotterbolagen utomlands med penningkapital, som skall användas att köpa varukapital, förser man genom konvertering dotterbolagen med varukapital . S. k. fartygskonverteringar hänger samman med svårigheterna för varven att få avsättning och betalt för fartygen. De utgör en defensiv kapitalexport. Anhängarna av kapitalexport brukar dessutom hävda att kapitalexporten har en gynnsam inverkan på det exporterande landets ekonomi. Kapitalexporten för med sig ökad varuexport, hävdar de, och leder sålunda till högre sysselsättning inom landet. Som stöd för denna tes brukar de anföra att de kapitalexporterande företagen expanderar mer än andra företag inom landet. Här förväxlas orsakssammanhang. Det är stora expansiva företag som bedriver kapitalexport. De gör detta för att få så lönsam användning som möjligt av de stora profiter de gör. En alltför snabb expansion inom landet skulle äventyra deras egna monopolpriser och -profiter. Storföretagen investerar utomlands för profitens skull. Men deras profiter och den sociala nyttan är skilda ting. Påståendet att direktinvesteringar i utlandet skulle ha positiva sysselsättningseffekter är oriktigt. En empirisk undersökning gjord i (refererad i Ekonomisk Debatt 5/77) visar att nettoexporteffekterna för undersökta branscher är negativa, dvs. att direktinvesteringar i utlandet för del skulle ha betytt en minskad export och färre sysselsättningstillfällen. Någon total undersökning för vidkommande är inte gjord. Försök har gjorts av , men deras slutsatser är bara kvalificerade gissningar till kapitalexportens förmån. Sannolikt skulle en internationell koncern vara av mindre omfattning om den arbetade enbart på nationell basis. Men detta förhållande får inte förväxlas med effekterna på landets ekonomi. De tillgångar storföretagen binder upp i egendom utomlands skulle, om de användes inom landet, kunna åstadkomma både större ekonomisk och social nytta - även om en minskning av kapitalexporten skulle minska storkapitalets ekonomiska makt. också ett av huvudsyftena med krav om skärpt restriktivitet mot kapitalexport. Industrisysselsättningen i har minskat kraftigt, särskilt - en minskning som man räknar skall fortsätta. 1977 sysselsattes, enligt industridepartementets bilaga till budgetpropositionen 1978, 85 000 färre personer i industrin än vad som var fallet 1965. Det innebär en minskning av industrins andel av den totala sysselsättningen dessa år. har sysselsättningen i producerande svenska dotterföretag utomlands ökat med mer än 120 000 personer, enligt en låg skattning på grundval av de något bristfälliga statistiska data som föreligger. Medan industriinvesteringarnas volym kraftigt minskat, håller utlandsinvesteringarna en hög nivå, som framgått av det ovanstående. Detta är fakta som cyniskt slår i ansiktet på de många arbetslösa ungdomarna och folket i de glesbygder som industriellt utarmas. Utlandsinvesteringar ligger i imperialismens natur. De sker för att öka storbolagens profiter. Men de kan också vara inslag i angrepp på de arbetandes fackliga intressen och kamp. De utgörockså internationellt en konserverande faktor. I många länder, främst i , hämmar det internationella storkapitalet en social och politisk utveckling som gagnar de många och snedvrider ländernas ekonomiska struktur. En ökande andel av den svenska kapitalexporten går till . 1976 placerades där nära 20 96 av de svenska direktinvesteringarna utomlands. Av de 673 milj. kr. som investerades i detta år sattes 458 miljoner in i . I hägnet av Geisel-juntans terror och förtryck profiterar alltmer svenskt kapital på de brasilianska arbetarnas elände - och det svenska kungaparet gör juntan sin artighetsvisit. De stora och växande direktinvesteringarna i produktion utomlands måste begränsas och industriutflyttningarna stoppas. Nuvarande valutalagstiftning ger möjlighet till en skärpt restriktivitet i jämförelse med nuvarande praxis. Men lagstiftningen bör skärpas i några avseenden. Kapitalexport bör endast kunna ske till progressiva som begär detta och då äganderätten är avsedd att övergå till den mottagande staten. Undantag härifrån skall endast göras för försäljningskontor och liknande som direkt syftar till att främja exporten. Emellertid måste, där sådana tillåts, garantier skapas för att de inte omvandlas till producerande enheter. Villkoren för kapitalexporten bör skärpas på så sätt att kapitalexportören själv skall visa att begärd kapitalexport icke medför sysselsättningsproblem i eller dämpar möjlig utveckling här, att den icke har som mål att sänka företagets lönekostnader eller på annat sätt är riktad mot de anställdas fackliga intressen och att den icke är led i någon form av skatte- eller kapitalflykt från . En kapitalexportör måste också kunna visa att hans investering icke är till men för det mottagande landet, att den icke bidrar till snedvridning av landets ekonomiska utveckling och icke skall utnyttjas som stöd för utvecklingshämmande regimer. Ett uttryckligt förbud bör införas mot investeringar i områden under kolonialt förtryck, i stater som utövar kolonialt förtryck eller har fascistisk eller rasistisk regim. Fackliga organisationer skall alltid beredas möjlighet att yttra sig över kapitalexport och ha vetorätt. Ett generellt förbud mot kapitalexport skall kunna utfärdas. Om anslutning till s. k. kapitalliberaliseringsstadga skulle utgöra hinder för en skärpt lagstiftning och tillämpning, bör denna anslutning omprövas. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar sig för skärpt restriktivitet mot kapitalexport och stopp för industriutflyttning, 2. att beslutar anta följande Lag om ändring i valutalagen (1939:350) Nuvarande lydelse Motionärernas förslag (ny paragraf) Svenska och utländska betalnings medel, fordringar och värdepapper må icke utföras ur riket eller pä annat sätt överföras till utlandet eller överlåtas på den som är bosatt i utlandet, för investeringar i områden under kolonialt förtryck, i stater som utövar sådant kolonialt förtryck eller har fascistisk eller rasistisk regim. För att utrikes investeringar eljest skall Jå äga rum fordras att den som skall göra investeringen nöjaktigt kan visa att investeringen icke är föranledd av strävan att sänka lönekostnader, icke medför sysselsättningsproblem i , icke är led i någon form av kapitalflykt eller skatteundanhällande eller följd av syften som i övrigt strider mot folkflertalets ekonomiska, sociala eller politiska intressen och rättigheter. Den som ansöker om att få investera utomlands måste också kunna styrka att investeringen icke är till men för det mottagande landets ekonomi och arbetande befolkning eller utgör ted i försök att vidmakthålla en regim som motsätter sig ekonomisk och social utveckling och utjämning. Förordnande enligt denna lag skall av ianspråktagas för att främja penning- och valutapolitiken. Därvid får industri- och sysselsättningspolitiska strävanden beaktas. Hänsyn av sistnämnda slag får dock föranleda avslag på framställning endast då denna på grund av beloppets storlek eller andra faktorer skulle åsamka landets intressen utomordentlig skada. Förordnande enligt denna lag skall av ianspråktagas för att främja penning- och valutapolitiken. Därvik skall industri- och sysselsättningspolitiska strävanden beaktas. Framställning skall avslås om den strider mot de arbetandes intressen. Generellt förbud mot investeringar utomlands kan förordas . Före behandlingen i valutastyrelsen av ansökan om tillstånd för företag att företaga direktinvestering utomlands bör yttrande inhämtas från de i företaget företrädda fackliga organisationerna, vilka skola äga vetorätt. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)