mot · G20281 · 1978-11-24 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:38 om ändring i lagen (1970:989) om införande av fastighetsbildningslagen I propositionen 1978/79:38 föreslås ändrade regler om upphävande av s. k. skogsfångstservitut. Förslaget tar sikte på förbättrade möjligheter att behålla servitut som ger rätt att ta ved till fastighet som används som permanent bostad. Propositionen är i sina huvudsakliga delar tillfredsställande. fastighetsbildningslag fick nämligen en olycklig utformning. Lagen gjorde det möjligt att fråntaga servitutsinnehavarna rättigheter som innehafts , hade lång hävd, var säkrade genom kontrakt och var rättsligt inskrivna köp. De kontantbelopp som utdömts som ersättning för de förlorade servituten hade varit ringa. Missnöjet med lag och dess tillämpning har därför varit stort. Vi noterar att propositionen inte inkluderar förslag att bibehålla former av skogsfångstservitut såsom rätt till byggnadsvirke, stängselvirke etc. Grundtanken i regeringsförslaget är dock att vedservitut får behållas i de fall dä den härskande fastigheten används till stadigvarande bostad. Enligt samma tankegång borde även rätten till byggnadsvirke och stängselvirke få behållas i de fall fastigheten är stadigvarande bebodd och - beträffande stängselvirke - har kreatursdrift. Vad framför allt gäller byggnadsvirkesservitut har som motiv för dess upphävande ibland anförts att det här rör sig om virke som är betydligt värdefullare än ved och att tvister lätt kan uppstå vid uttaget av dessa rättigheter, särskilt när det gäller s. k. fria skogsfångstservitut. Vi vill i detta sammanhang även peka på lösningen med markvederlag i stället för kontant ersättning. Denna lösning har inte tillämpats i andra fall än då den tjänande fastigheten självmant erbjudit sådant. Att fastighetsdomstolen inte medgivit markvederlag i andra fall beror på att markvederlag ansetts verka försämrande på fastighetsstrukturen och hindrat ett effektivt skogsbruk. Enligt vår mening gäller detta argument inte generellt. Det finns åtskilliga fall när markvederlag kan utges som ersättning för ett servitut utan att detta medför någon försämrad arrondering av den tjänande fastighetens skogsmark. Under sådana förutsättningar bör markvederlag kunna medgivas. Rätt till markvederlag ger servitutsinnehavaren en valfrihet mellan mark och kontanter vid avveckling av servitut, vilket vore värdefullt särskilt som ersättningarna i kontanter av många upplevs som otillräckliga. Åberopande det anförda hemställs 1. att antar följande förslag till lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av fastighetsbildningslagen: Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1970:989) om införande av fastighetsbildningslagen skall ha nedan angivna lydelse. Servitut avseende skogsfång eller bete får upphävas genom fastighetsreglering, även om sådana omständigheter som avses i 7 kap. 5 § fastighetsbildningslagen ej föreligger. Vad nu sagts gäller dock ej i den mån servitutet avser rätt att ta ved, byggnads- och stängselvirke till fastighet som används till stadigvarande bostad. Utan hinder av 7 kap. 2 § första stycket fastighetsbildningslagen får servitut avseende rätt att ta ved till fastighet som används till stadigvarande bostad bildas som ersättning, när servitut innefattande sådan rätt helt eller delvis upphör genom att mark överförs till annan fastighet, 2. att ger regeringen till känna vad i motirnen anförts beträffande markvederlag vid upphävande av skogsfångstservitut.