mot · G102893 · 1978-01-20 00:00:00 — Endast i rena undantagsfall torde det bli fråga om att förbjuda ett företag att genomföra behövliga omstruktureringar av verksamheten. Motionen utmynnade i ett krav att borde begära att regeringen skyndsamt lade fram förslag till lagstiftning enligt dessa riktlinjer. Den borgerliga majoriteten i arbetsmarknadsutskottet yrkade avslag på motionen (AU 1976/77: 26), vilket även blev beslut. Som skäl för detta angav utskottet bl. a. att nuvarande kanaler för informa tion var tillräckliga och att sysselsättnings- och strukturproblemen borde angripas med andra och konstruktivare metoder. Med hänsyn till arbetsmarknadsutskottets motivering finns det anledning att beröra vilka regler som gäller, när ett företag beslutar om väsentliga personalinskränkningar. Arbetsgivaren är i sådant fall först och främst skyldig att enligt lagen (1974: 12) om anställningsskydd varsla den fackliga organisation som han har kollektivavtal med minst en månad innan uppsägningar skall ske. Arbetsgivaren är vidare enligt lagen (1974: 13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder skyldig att varsla länsarbetsnämnden så snart fem arbetstagare berörs av en driftsinskränkning. Varseltiden före driftsinskränkningen uppgår till följande tider. 2 månader högst 25 anställda 4 månader 26 till 100 anställda 6 månader fler än 100 anställda Man bör observera att varseltiden enligt anställningsskyddslagen räknas från uppsägningen men enligt lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder från driftsinskränkningen. Arbetsgivaren måste vidare enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet på eget initiativ förhandla med den fackliga organisation som han har kollekivavtal med innan han kan fatta ett beslut om driftsinskränkning. Förhandlingsskyldigheten omfattar såväl lokala som centrala förhandlingar. Genom lagen (1976: 349) om uppgiftsskyldighet i planeringsfrågor och förordningen (1976:462) om tillämpning av lagen om uppgiftsskyldighet i planeringsfrågor permanentades det s. k. DIS-systemet (informationssystemet företag samhälle). Enligt denna lagstiftning är näringsidkare efter anmodan skyldiga att skriftligen till eller översiktligt redovisa 1. rådande förhållanden i fråga om produktionen, sysselsättningen, eller driften vid arbetsstället, 2. den väntade ekonomiska utvecklingen av verksamheten, 3. planerad eller väntad utvidgning eller inskränkning i produktionen, sysselsättningen eller driften eller 4. annan liknande omständighet av väsentlig betydelse för statlig eller planering. Den som får kännedom om dessa uppgifter har tystnadsplikt, och uppgifterna får endast använads som underlag för statlig eller planering och prognosverksamhet eller för framställning av statistik. En särskild delegation för etableringsfrågor inrättades hade till delegationen 150 industriföretag förbundit sig att för delegationen presentera sina investeringsplaner. I vissa branscher finns slutligen särskilda branschråd för information och samråd mellan företrädare för regeringen och företagen. 11.3.3 B e d ö m n i n g av 1 a g s t i f t n i n g s b e h o v e t Det finns f. n. ingen lagenlig möjlighet för regeringen att uppta förhandlingar med ett företag om en planerad personalminskning vare sig det är fråga om en företagsnedläggning eller en driftsinskränkning. Det är vidare självklart att ett företag inte är bundet av tidigare lämnade uppgifter om investeringsplaner m. m. Vid ändrade förhållanden kan företaget således fatta beslut om personalminskning trots att man kanske tidigare tänkt sig att utvidga verksamheten. Det varsel som lämnas till länsarbetsnämnden är en sorts väckarklocka för nämnden att vidta åtgärder för att bereda sysselsättning åt de arbetstagare som förlorar sitt arbete. De fackliga organisationerna däremot har möjlighet att i sak förhandla med företaget om en planerad driftsinskränkning. Beslutanderätten ligger emellertid hos företaget. Lyckas man inte från den fackliga organisationens sida i förhandlingarna övertyga arbetsgivaren om att en personalminskning inte bör ske, är det arbetsgivaren ensam som fattar beslutet i frågan. Även om regeringen inte har någon lagenlig förhandlingsrätt i förhållande till företagen i dessa frågor förekommer det givetvis att förhandlingar upptas med företagen om ifrågasatta personalminskningar. Ofta kan i sådana förhandlingar enighet uppnås mellan parterna om hur företagets situation skall ut. Förhandlingarna är emellertid alltid avhängiga av företagets intresse av dem. Enligt vår mening behöver här ett förhandlingssystem formaliseras genom lagstiftning. Omställningen i näringslivet måste ske i socialt acceptabla former. Även samhällsekonomiska skäl talar för att sysselsättningsneddragningar inte bör ske i snabbare takt än vad som kan svara mot sysselättning i expanderande företag. De samhällsekonomiska vinsterna av omstruktureringen uppstår först sedan arbetskraften sysselsätts i framåtgående företag. Omställning med arbetslöshet som följd bör därför så långt möjligt begränsas. Situationer som leder till sysselsättningsneddragning kan inte undvikas i ett dynamiskt näringsliv. läggs ned och ersätts av nya arbetstillfällen i lönsamma företag. Rationaliseringar gör att företagen kan behålla sin konkurrenskraft. Strukturrationalisering medför att branscher stärks som enstaka företag slås ut osv. Det är emellertid lika klart att det är en berättigad oro som finns hos de anställda över att se arbetstillfällen försvinna. Särskilt gäller det när arbetstillfällena i övrigt i området är begränsade. problem kan då uppstå. För kommunerna förorsakar givetvis sysselsättningsminskningar ofta stora problem, särskilt när det gäller sysselsättningssvaga kommuner. En industri har kanske förlagts till en ort efter dyrbara kommunala investeringar. Hyra för lokaler o. d. har subventionerats. Planeringen i kommunen för serviceinrättningar, vägar och bostäder har förutsatt viss sysselsättningsnivå. Utöver vad som nämnts tidigare kan skälet till personalminskningar och då ofta hela företagsnedläggelser vara att en vinstgivande koncern köpt upp en konkurrents rörelse i syfte att lägga ned den. Ett annat skäl kan vara att en i och för sig vinstgivande tillverkning av en produkt läggs ned för att ersättas av import av produkter från ett lågprisland. Ytterligare ett skäl kan vara att ett företag vill flytta sin verksamhet inom landet eller utomlands, kanske till ett lågprisland. När ett företag ämnar vidta en personalminskning måste företaget alltid uppmärksamma och i möjligaste mån beakta de konsekvenser detta kan få för samhället och de anställda. Detta företagens ansvar bör enligt vår mening vara särskilt stort i de fall som vi nämnt, exempelvis flyttning av verksamheten till ett lågprisland. Regeringen bör i sådant fall inte bara ha möjligheter till förhandlingar med företaget utan även kunna föreskriva villkor för företagets avveckling. I vissa undantagsfall bör företagen även kunna åläggas att fortsätta driften . 11.3.4 Riktlinjer för lagstiftningen En lagstiftning om samhällskontroll vid nedläggning av företag eller personalminskningar kan utformas i enlighet med följande riktlinjer: Företaget skall ha minst 500 anställda inom kommunen eller där svara för mer än en tiondel av det totala antalet anställda. Lagen begränsas till aktiebolag och ekonomiska föreningar. Lagen tillämpas om ett sådant företag har planer på att vidta en driftinskränkning som rör minst 100 anställda. , som enligt lagen om sysselsättningsfrämjande åtgärder blir varslad före en sådan driftinskränkning, bör åläggas att underrätta regeringen om detta varsel. Regeringen har rätt att begära förhandling med företaget inom efter det att varsel till länsarbetsnämnden lämnats. att varsla länsarbetsnämnden har regeringen ändå rätt att begära förhandling. Under förhandlingarna med regeringen får företaget inte besluta om uppsägning eller verkställa ett sådant beslut. Vidtagna uppsägningar skall återkallas. Förhandlingarna skall bedrivas skyndsamt. När förhandlingarna är avslutade får företaget besluta om uppsägningar eller verkställa ett tidigare fattat beslut. rätt att, om särskilda skäl finns med hänsyn till företagets förhållanden och sysselsättningsläget på orten, föreskriva särskilda villkor för den fortsatta driftsinskränkningen. Regeringen kan föreskriva bl. a. att uppsägningar får ske först efter en viss särskilt angiven tid eller att uppsägningar får ske i olika intervaller. Föreläggandena kan givetvis kombineras med olika typer av statliga insatser för att underlätta företagets ekonomiska situation. Om det föreligger synnerliga skäl med hänsyn till företagets ekonomiska ställning och sysselsättningsläget på orten, får regeringen föreskriva att uppsägningar inte får ske t. v. De förelägganden som regeringen meddelar kombineras med vitén för företaget, vilka skall kunna vara så kraftiga att de blir effektiva. bör begära att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till lagstiftning enligt dessa riktlinjer. 11.4 Statligt finansiellt stöd till företagen har ett stort antal former för statligt finansiellt stöd till företag introducerats. Stödet, som kan ges bl. a. som direkta bidrag, avskrivningslån, lån med räntesubvention och/eller med villkorlig återbetalningsskyldighet, lån på konventionella villkor samt som lånegarantier, har stegvis byggts ut för att stimulera företagen till ågärder som medverkar till att uppnå av samhället formulerade mål. Antalet stödformer är stort; likaså antalet myndigheter som administrerar stödet. Det har i detta sammanhang inte varit möjligt att uttömmande kartlägga samtliga för företagen tillgängliga stödformer. En översiktlig genomgång ger dock vid handen att industriföretag f. n. torde kunna erhålla stöd enligt ett hundratal särskilt preciserade regelsystem. Företagen erbjuds stöd för regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska ändamål. Men också inom områden som miljö, energi samt forskning och utveckling har introducerats ett betydande antal stödsystem. Företagen erhåller vidare stöd i form av allmän företagsservice och specifikt branschstöd. har enskilda bidrags effekter värderats och regelsystemens utformning ändrats. Enligt sysselsättningsutredningens direktiv ankommer det på utredningen att överväga nuvarande instrument inom arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Därvid kommer utredningen även att beröra formerna för branschstöd m. m. Som ett led i beredningen av utredningens kommande förslag bör ingå att inventera övriga former för finansiellt stöd till företagen inom områden som företagsservice, miljö, energi, forskning och utveckling m. m. Denna genomgång bör ligga till grund för överväganden rörande möjligheterna att reducera antalet stödformer, harmonisera bidragsvillkoren samt förenkla före lagens och myndigheternas stödhantering. Vad vi här anfört om åtgärder för förenklade och effektiviserade former för finansiellt stöd till företagen bör av ges regeringen till känna. I budgetpropositionen upptas under ett nytt anslag 30 milj. kr. för statliga bidrag till kommunala industrilokaler, vilka uppförs för uthyrning. F. n. bekostas denna verksamhet från anslaget Särskilda stödåtgärder i glesbygden. Med anledning härav vill vi anföra följande. föreligger flera vägar att med statligt stöd uppföra industrihus. Dels kan kommunerna som beredskapsarbete låta bygga sådana hus, dels kan Stiftelsen Industricentra bygga industrihus. Med ovannämnda anslag infördes fr. o. m. innevarande budgetår en tredje möjlighet. Vi vill i detta läge understryka det angelägna i att statsmakterna ser till att mångfalden stödinstrument inte medverkar till att dra bort industrier från vissa redan industrifattiga kommuner genom att stödet blir ett konkurrensmedel mellan kommunerna. Som villkor för stödet bör i princip gälla de regler som har antagit för Stiftelsen Industricentra. För att förenkla handläggningsordningen bör det ankomma på AMS att besluta om statligt stöd som finansieras under anslaget Bidrag till kommunala industrilokaler. 12.2 Befolkningsramar för länen När det gäller den regionalpolitiska planeringen beslutade 1976 (prop. 1975/76:211, AU 1976/77:7, rskr 1976:79) att ge ett ändrat innehåll åt de av statsmakterna angivna befolkningsramama för länen. Enligt beslutet, som dikterades av borgerliga majoritet, skall för storstadslänen planeringen inriktas mot den nedre delen av ramarna, i skogslänen mot de övre delarna och för övriga län mot mittdelen av ramarna. Enligt vår uppfattning innebär tekniken med befolkningsramar att man har möjlighet att planera för skilda utvecklingsalternativ. Genom att planeringstalen anger det intervall inom vilket den troliga utvecklingen kan väntas ligga, bör resursplaneringen innehålla en beredskap för att möta problem, som uppstår om utvecklingen går åt ett annat håll än man räknat med. Den teknik som introducerades har visat sig vara ändamålsenlig. Det beslut som fattade 1976 innebär en betydande centralisering och ett i motsvarande mån minskat handlingsutrymme för planeringen i länen. Det kommer enligt vår mening att binda kommunernas och länsorganens planering på ett sätt som gör det svårare att lösa de inomregionala problemen. I motionen 1976/77: 543 har vi närmare utvecklat konsekvenserna av detta beslut. bör nu undanröja de problem som skapades genom att fasta befolkningstal infördes i den regionala planeringen och återge kommuner och länsorgan den handlingsfrihet som förutsattes i det socialdemokratiska förslaget. 12.3 Läns planering m. m. I budgetpropositionen meddelar industriministern sin avsikt att föreslå en ny, fullständig länsplaneringsomgång med start . Avsikten sägs vara att i detta sammanhang ge landstingen en mer aktiv roll. I propositionen 1975/76:211 om samordnad sysselsättnings- och regionalpolitik lade den socialdemokratiska regeringen fram förslag till planeringssystem för sysselsättnings- och regionalpolitiken. Med anledning av industriministerns uttalande vill vi understryka det angelägna i att den regionalpolitiska planeringen och därmed även sysselsättningsplaneringen på lokal och regional nivå ges en bred förankring genom aktiv medverkan från alla berörda parter i så decentraliserade former som möjligt. Lika viktigt som att planeringsarbetet bör ha bred förankring är att ansvaret för den samlade sysselsättningspolitiken och för fördelningen av resurserna åvilar staten. Beslut om övergripande sysselsättningspolitiska mål och avvägningen i stort av de ekonomiska insatser som skall göras för att nå dessa mål bör ligga i en och samma hand. Detta hindrar självfallet inte att beslutanderätten delegeras till regionala organ inom bestämda ramar. I budgetpropositionen uttalar industriministern att han inte finner den nuvarande ortsplanen ge tillräcklig vägledning vid fördelning av sysselsättningspolitiska insatser på olika orter. Den bör därför utvecklas. Med anledning härav vill vi understryka vad vi framhöll i vår reservation till arbetsmarknadsutskottets betänkande 1976/77:7. Ortsplanen skall ses som en konkretisering av den långsiktiga inriktningen av regionalpolitiken. Principerna för ortsplanen och målen för densamma har vunnit allmänt erkännande under länsplaneringsarbetet. Det finns därför inte anledning att göra någon allmän omprövning av ortsplanen som sådan. Inte heller bör justeringar i planen med hänsyn till dess långsiktiga inriktning ske alltför ofta. Vad vi här anfört om planeringssystemet och ortsplanen bör av ges regeringen till känna. Frågan om arbetsfördelningen mellan länsstyrelser och landsting behandlas i särskild motion om länsförvaltningen. 12.4 Regionalpolitiska insatser inom skilda sektorer I budgetpropositionen redovisar industriministern sin syn på bl. jord- och skogsbrukets betydelse för sysselsättningen i stora delar av landet. Han berör därvid olika inatser till förmån för utvecklingen av dessa näringsgrenar. Med anledning härav vill vi ta upp en fråga som inte närmare berörs i propositionen. Produktionen inom jord- och skogsbruket lägger grunden för sysselsättning med vidareförädling av dessa näringars produkter vid mejerier, slakterier, konservföretag m. fl. Det är av största vikt för den lokala sysselsättningen i stora delar av landet att denna vidareförädlingsindustri lokaliseras med hänsyn till behovet av lokal industrisysselsättning. Det bör därför ingå som ett konsekvent moment i planeringen av jord- och skogsbruket att beakta även frågor rörande lokaliseringen av förädlingsverksamheten. I flera delar av landet, inte minst i inland, finns ett stort antal mindre sågverk. Den konkurrens som råder om skogsråvaran har i ett betydande antal fall kommit att hota sysselsättningen vid de mindre sågarna, vilka koper sitt virke. Även vid träbearbetande industri i övrigt uppstår problem. Då dessa företag ofta har stor betydelse för den lokala sysselsättningen bör frågor rörande skogsindustrins råvaruförsörjning ägnas särskild uppmärksamhet i planeringen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs* 1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om krav på och förutsättningar för en samordnad sysselsättningspolitik, 2. godkänner de allmänna riktlinjer för en offensiv arbetsmarknadspolitik som förordats i motionen, 3. beslutar att reglerna för stöd till utbildning av redan anställd i samband med anställning av ersättare ändras i enlighet med vad som förordats i motionen, 4. beslutar att utöver regeringens förslag medel beräknas för 225 tjänster vid arbetsmarknadsverket, 5. utöver regeringens förslag anvisar 19,8 milj. kr. under anslaget B 1. Arbetsmarknadsservice för det under punkten 3 upptagna ändamålet, 6. beslutar vidga verksamheten med allmän platsanmälan i enlighet med vad som förordats i motionen, 7. beslutar höja bidraget för drift av enhet för arbetsprövning/ arbetsträning från . för varje fullt antal av , * Se även motion 1977/78: 894 8. beslutar höja bidraget för drift av verkstad för skyddat arbete från . för varje fullt antal av , 9. utöver regeringens förslag anvisar 19 milj. kr. under anslaget C 5. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning för de under punkterna 6 och 7 upptagna ändamålen, 10. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att regeringen skyndsamt och med förtur förelägger förslag rörande de handikappades ställning på arbetsmarknaden, 11. beslutar att bidraget för utbildning av arbetshandikappade enligt huvudregeln höjs från . 12. som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av att uppmärksamt följa utvecklingen av deltidsarbetet, 13. beslutar att jämställdhetsbidraget för arbetsgivare som anställer och utbildar kvinnor resp. män i vissa yrken höjs från 8 resp. . 14. begär ändring i tillämpningsföreskrifterna för jämställdhetsbidraget i enlighet med vad som förordats i motionen, 15. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vidgning av försöken med könskvotering i regionalpolitiken till att omfatta andra former för statligt stöd till företag, 16. som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om vidgade försök för att stimulera äldre arbetssökande att bl. a. utnyttja arbetsmarknadsutbildning, 17. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändrade regler för bidrag till utbildning av permitteringshotad personal i vissa fall, 18. begär att regeringen låter utreda frågan om utbildningsfonder i företagen, 19. hos regeringen begär att förslag skyndsamt läggs fram om samhällskontroll vid nedläggning av företag m. m., 20. godkänner de villkor som angetts i motionen beträffande handläggning m. m. i vad gäller industrihus som uppförs med statligt stöd, 21. godkänner vad i motionen anförts angående ramar för planeringen av verksamheten i länen, 22. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om systemet för länsplanering, 23. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om principer och mål för ortsplanen, 24. godkänner vad i motionen anförts om lokalisering av industrier som förädlar jord- och skogsbrukets produkter. () () () HANS () () () () () () () (s) () TRYCKERI I97S 78004]