mot · G102343 · 1978-01-17 00:00:00 — om inrättande av en central energimyndighet Energifrågorna är uppdelade på flera olika instanser. På forskningssidan har specialorgan som t. ex. NE) till kommit för att administrera vissa delar av forskningen, medan annan forskning får sina anslag från styrelsen för teknisk utveckling (STU) och statens råd för byggforskning (BFR). Inom hushållningen med energi sysslar energisparkommittén med sparinformation, medan exempelvis och industriverket handlägger anslag till energibesparande åtgärder. svarar också för annan energiplanering, som t. ex. prognosverksamhet, vilket också energisparkommittén sysslar med. Inom elproduktion och distribution svarar , som är ett affärsdrivande verk, för en rad planeringsåtgärder, medan en del elplanering sker inom centrala driftsledningen (CDL), som är en privaträttslig organisation av elproducenter. På petroleumsidan saknar samhället praktiskt taget allt inflytande - man har det bara i fråga om åtgärder som man ålagt oljebolagen genom lagstiftning, t. ex. beredskapslagring. Trots energifrågornas stora betydelse har vi icke en central myndighet för detta viktiga samhällsområde. Det är en påtaglig brist, och den gör sig märkbar såväl i fråga om produktion och distribution som när det gäller hushållning. torde det vara omöjligt att få ett samlat grepp om energifrågorna, om inte en speciell myndighet tillskapas. En utredning om hur ett sådant verk - förslagsvis kallat - skall vara uppbyggt och vilka uppgifter det skall ha bör därför tillsättas. En sådan utredning bör arbeta skyndsamt så att energiplaneringen skall kunna effektiviseras. Då nya uppgifter inom energiförsörjningen kontinuerligt tillkommer, bör dessa från början knytas till den blivande myndigheten, varigenom en successiv uppbyggnad kan ske. I första hand bör de verksamheter som handhas av mer eller mindre provisoriska organ samlas i en organisation och utökas med de nytillkomna uppgifterna. I ett senare skedebörävenenergifrågor,som handläggsavandra myndigheter,samlas inom ett sådant organ för att få till stånd en heltäckande energimyndighet. I linje med den utlokalisering av statliga verk som skett och i enlighet med fastlagda decentraliseringsprinciper bör den nya energimyndigheten redan från början placeras utanför . Med tanke på att en sådan myndighet kan behöva ha tillgång till såväl de forsknings- och laboratorieresurser som den övriga sakkunskap som finns inom energiforskningen, synes starka skäl tala för att ett sådant verk lokaliseras till . Därigenom skulle ett centralt energiverk få tillgång till den sakkunskap som finns samlad vid AB Atomenergis anläggning vid Studsvik, där forskningsverksamhet pågått . Då Studsviksanläggningens basresurser fullt utnyttjade kan ge plats för ytterligare ca 500 anställda, skulle man härigenom också kunna utvidga forskningsmöjligheterna inom olika energiområden och göra AB Atomenergis anläggning vid Studsvik till en basanläggning för energiforskningen. Det synes i och för sig naturligt att ett centralt energiverk, icke minst men även under den fortsatta verksamheten, har behov av täta kontakter med myndigheter, företag och organisationer av skilda slag i olika delar av landet. Och är det angeläget att lokaliseringen sker på ett sådant sätt att den möjliggör snabba och enkla kontakter och att man har tillgång till välordnade administrativa och lokalmässiga funktioner. Även i dessa avseenden är en lokalisering till mycket lämplig. Då och hela södra dessutom är i starkt behov av regionalpolitisk! stöd, talar flera omständigheter för en lokalisering till . Med stöd av vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen begär utredning om inrättande av en central energimyndighet, 2. att uttalar att, om en sådan myndighet inrättas, den bör lokaliseras till .