mot · G1021942 · 1978-04-24 00:00:00 — Motion 1977/78:1942 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:174 om finansiellt stöd till , m. m. Svensk varvsindustri och varvspolitik står inför ett allvarligt avgörande. Dess ena möjliga väg går via ytterligare nedskärningar och massavskedanden. Den leder till varvsindustrins slutliga sönderfall. har denna linje fått dominera. Den har accepterats och följts av två regeringar. Den andra vägen innebär att man helt bryter med den gamla politiken. Det sker genom att bevara varvsindustrins kapacitet och använda den i en ny tekniskindustriell offensiv. Denna andra väg är den enda som är ekonomiskt framsynt. Den kan rädda sysselsättningen. Den är i de arbetandes och i nationens intresse. En linje av detta slag förespråkas av kommunisterna. skedde stora förändringar för skeppsbyggnadsindustrin i den kapitalistiska delen av världen. Främst oljemarknaden bar upp en stor expansion på tankerområdet. Detta gynnade den japanska varvsindustrin. Den utnyttjade både storleksfördelar och avancerad teknik. och varvsindustri trängdes starkt tillbaka. I denna omvandling lyckades den svenska varvsindustrin behålla sin relativa ställning. Utvecklad anläggningskapacitet liksom hög nivå och snabb ökning i de arbetandes prestation låg bakom detta resultat. Omkring 1973 bröts världsutvecklingen. Rubbningar på oljeområdet och störningar inom sjöfarten var en faktor bakom detta. Minskande allmän tillväxt i den kapitalistiska världsekonomin var en annan. Varvsindustrin kom in i en djupnande kris. Redarkapitalet har behärskat det mesta av svensk varvsindustri. Redarkapitalet drog fördelarna av högkonjunkturen. Staten och den socialdemokratiska regeringen satte aldrig detta i fråga. Varken kapitalägarna eller regeringen förutsåg vad som skulle komma om och när tankermarknaden rubbades. Hela varvspolitiken fick ett drag av kortsiktighet och låt-gåinställning. När krisen kom hade staten ingen varvspolitik. Man ställde upp på redarkapitalets omedelbara krav. Staten gav stora understöd men tog aldrig några initiativ att styra eller förnya. Steg för steg lät det göteborgska redarkapitalet köpa ut sig till gott pris. Steg för steg överläts åt staten att ta ansvar för varvens begynnande likvidering. Synen var helt defensiv kapaciteten skulle skäras ner. AMS och socialpolitik fick rycka in, där man i stället bort starta kamp för arbete och för en progressiv industripolitik. Den borgerliga regeringen har fullföljt den socialdemokratiska regeringens linje. Den fördjupade varvskrisen tycks alltmer ha spritt panik. Nedskärningar till diskuteras som ett seriöst alternativ. Den borgerliga regeringen gjorde vad den socialdemokratiska aldrig förmådde - man förstatligade flertalet varv. Men staten gör nu bara det redarkapitalet ville slippa undan. Ryktena om en gradvis totalavveckling av varven blir allt envisare. Regeringen för också en negativ politik mot , som man tydligen vill tvinga in i likvidationspolitiken med hjälp av diverse förhalningar och trakasserier. Med en sådan inställning blir alla stöd och subventioner egentligen bara dyrbara, improduktiva utlägg. De blir belastningar i en uppehållande strid, som man redan bestämt skall sluta i nederlag. kommunisterna ställer inte upp på denna kapitulationspolitik. Den är förödande för tiotusentals arbetare. Den är kortsiktig och ekonomiskt oklar. Den är industripolitiskt helt felaktig och ett hot mot viktiga framtidsmöjligheter. Vpk kräver nu som tidigare en helt ny varvspolitik. En sådan ny politik måste grundas på en långsiktig plan och infogas i ett större industripolitiskt sammanhang. Kort kan man beskriva förutsättningarna för varvspolitiken på följande sätt. Den nuvarande nedgången följs av en uppgång omkring 1981. Skrotning och viss förskjutning i flottornas sammansättning ger en utgångspunkt för nyproduktionen. En stark facklig politik kan också bidra till att snabbare slå ut bekvämlighetsfartyg och framtvinga en ökad satsning på kvalitet, effektivitet och säkerhet. Den nya uppgången kan väntas bli svagare än den förra högkonjunkturen. Mätt i tonnage väntas dess produktionstopp ligga lägre. En kraftig förskjutning i produktionen kan förutses på fartygssidan. Stora oljetankers får vika för specialfartyg, gastankers och mindre oljetankers. Den nya uppgången ebbar ut . Därefter väntas internationell skeppsbyggnad definitivt nå en lägre nivå. Tyngdpunkten i produktionen måste då kunna läggas på andra sektorer än fartyg. Varven representerar en delvis säregen teknisk-industriell kapacitet. De har en betydande mångsidighet. De har förutsättningar att bygga hela anläggningar och komplicerade sammansatta system. Denna mångsidighet och flexibilitet förenas med många storleksfördelar. Den förutsätter också en ansamling av mångfasetterat teknologiskt kunnande - och denna teknologi är också säljbar. I den långsiktiga industriella utvecklingen ligger allt detta mycket väl till. Denna typ av produktion kan väntas få allt större relativ Där kan nya arbeten skapas . Där behövs högt utvecklat och självständigt mänskligt kunnande hos de arbetande. Ytterligare nedskärningar vid varven hämmar och förstör dessa förutsättningar. Den inneboende kapacitet som går förlorad kan inte byggas upp igen, i varje fall inte i denna form. Varvsföretagen faller med nuvarande politik slutgiltigt sönder. Grunderna för en ny framtidsbetonad varvspolitik kan sammanfattas i grova drag: Varvens kapacitet får inte skäras ner. Sysselsättningen och de arbetandes kunnande måste bevaras. Inga nya avskedanden bör därför genomföras. Alla kapacitetsfördelar måste skyddas från förstöring. Planer och utredningar, vilka är inriktade helt eller delvis på ytterligare nedskärningar och nedläggningar, bör stoppas. En nationell långtidsplan skall göras upp för att utnyttja varvens kapacitet nya villkor. All stödpolitik från statens sida skall knytas till denna långsiktiga syn. Att hålla varven flott över den aktuella krisen och att stärka deras framtida kapacitet måste vara målsättningen. Samtliga svenska varv bör förstatligas. Innan så sker bör emellertid den nuvarande ledningen för avgå, då den uppenbart saknar förutsättningar att driva en offensiv och framsynt politik. I dess ställe bör utses en administration med vald majoritet för de arbetande på alla nivåer. Som specialister i ledningen bör därtill utses tekniker och administratörer, som har kunnande och förmåga att utveckla varvsindustrins nya roll i en framtida industriell utveckling. Forskning och utveckling av alternativ produktion måste erhålla starkare stöd och en mer medveten inriktning. Varvens framtida utveckling bör mer påtagligt och systematiskt knytas till behoven inom t. ex. energi-, transportoch anläggningssektorerna. Marknaden för LNG-tankers bör utnyttjas. kan väntas medföra underskott på fartyg av detta slag. En framsynt varvspolitik bör därför ta upp de tankegångar som utvecklats främst vid varv. Omedelbara garantier för den tredje och fjärde gasbåten vid bör därvid utfärdas av . Dröjsmål på denna punkt kan få mycket allvarliga följder. En plan för den inrikes sjöfarten bör utarbetas. Väsentliga vinster kan göras både ekonomiskt och miljömässigt genom att inrikessjöfartens kapacitet utnyttjas till en större del av det tunga transportarbetet. Varvens intresse av produktion för detta ändamål är uppenbart. Samlade initiativ måste snabbt tas till förhandlingar med regeringarna i det stora antal länder där man har intresse av att bygga ut sina handelsflottor eller där inrikessjöfarten är av betydelse. De privata rederierna i bör förstatligas. En samordning av rederi och sjöfartspolitiken med varvspolitiken bör ske. a. bör garantier skapas för att de svenska varven maximalt kan utnyttja rederiernas beställningar. Det är nödvändigt att gå till politisk strid mot arbetslöshet och kris. I denna större kamp utgör kampen för varven och deras framtid ett mycket viktigt avsnitt. En framsynt, progressiv industripolitik kan här ingå en fruktbar förening med varvsarbetarnas tro på sin kompetens och deras ansvar för sina arbetsplatsers framtid. ser man så klara exempel på att industriell framtid och demokratisering hör samman. Detta bildar utgångspunkten för att bekämpa de kapitulanter som styr svensk varvspolitik. Mot bakgrund av vad som här anförts och med bifall till propositionen i övrigt föreslås 1. att beslutar uttala att inga ytterligare nedskärningar och avskedanden får företas inom varvsindustrin, 2. att uttalar att målsättningen för svensk varvspolitik skall vara att bevara varvens kapacitet och utnyttja den för en framtida offensiv industripolitik, 3. att hos regeringen begär förslag om förstatligande av samtliga svenska varv och rederier, 4. att uttalar att den nuvarande ledningen för bör ersättas med en administration där de arbetande har majoritet på alla nivåer och där tekniker och administrativ expertis är inriktade på att förnya och utveckla varvens kapacitet, 5. att hos regeringen begär att ett program utarbetas för att utveckla den inrikes sjöfartens möjligheter och varvens deltagande häri, 6. att hos regeringen begär att snara kontakter tas med regeringarna i de länder där intresse finns för utbyggnad av högsjö- och inrikesflottorna, 7. att uttalar att s. k. gasprojekt infogas i varvsplaneringen, 8. att hemställer hos regeringen om omedelbara garantier åt för byggande av den tredje resp. fjärde LNGtankern, 9. att beslutar att stödet till alternativ produktion höjs till , 10. att uttalar att varvsindustrins utveckling bör knytas samman med en långsiktig industripolitisk plan för att snabbare utveckla produktion av sådana anläggningar och systemlösningar för vilka varvens kapacitet kan användas. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)