mot · G102960 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om viss ändring av anvisningarna till kommunalskattelagen Till de fri- och rättigheter som lagfästs i den nya regeringsformen räknas rätt att, som det heter, lämna riket. Bosättning utomlands är en förutsättning för den som har att utföra ett varaktigt arbete i den svenska exportnäringens tjänst. Även av många andra anledningar förekommer utflyttning ur riket. Någon prövning från statens sida för emigration förekommer dock inte. För utlandsvistelse fordras emellertid under alla förhållanden finansiella medel, dvs. utlandsvaluta till att bestrida uppehället i det valda bosättningslandet. Om inte utländsk arbetsgivare eller finansiär finns, måste emigranten kunna erhålla valutatilldelning av sina egna inhemska inkomster eller sitt kapital. För kortvarig utlandsvistelse gäller f. n. en tilldelning av valuta . För emigration tilldelas vid utflyttningen licens för ett belopp av valuta till värde. I princip för därtill löpande inkomster överföras. Medan turistbelopp tilldelas utan villkor, uppställer för emigrationsvaluta det villkoret att bl. a. skattetvist inte föreligger. Detta måste styrkas med intyg från . Under intryck av i den offentliga debatten förekommande fall av förmodad illegalitet på valutaområdet har kronoombuden i måhända överdrivet nit för att säkra skattebevakningen överklagat taxeringar i lägre instans, medförande hinder för valutatilldelning. Ett dylikt förfarande står inte i god överensstämmelse med regeringsformens anda och är tveksamt i förhållande till OECDstadgans valutabestämmelser. Skattemyndigheterna åberopar å sin sida anvisningarna till 53 § 1 mom. kommunalskattelagen om s. k. väsentlig anknytning till . Denna regel är oklar, ger anledning till svåra tolkningsfrågor, tvetydighet och tvister. Den bör därför ses över. En möjlighet vore därvid att anknyta till valutaregleringens kvalifikationstid av utöver utflyttningsåret för utförsel av emigrantens eget kapital. En särskild i nämnda anvisningar upptagen anknytningspunkt är innehav av fastighet. Denna bestämmelse bör slopas, då den står i strid med svenska valutaintressen. Ett skäl härtill är att det i internationella valutaregleringssammanhang är en allmänt godtagen regel att en person, som är varaktigt bosatt i ett land, inte för hålla pengar på bankkonto i utlandet. I utdelar bankerna numera lappar till sina kunder med varning för att öppna bankkonton utomlands. timade händelser i har aktualiserat denna problemställning. Därest det för valutatilldelning vid varaktig bosättning utomlands utövas tryck i syfte att framkalla försäljning av fastighet i , blir ägaren-säljaren skyldig att utan dröjsmål överföra kontantlikviden till sitt nya bosättningsland. Eljest kommer han i konflikt med sistnämnda lands valutabestämmelser och kan träffas av hårda straff. Ett fastighetsinnehav i ett annat land kan däremot inte leda till krav på försäljning från utländsk valutamyndighets sida. Allmänt sett bör inte tryck utövas för att framkalla fastighetsförsäljningar, då dessa kan innebära en onödig belastning på landets knappa valutatillgångar. Även andra skäl kan anföras. En långvarig, oförutsedd utlandsplacering, t. ex. , bör rimligen inte utesluta behållande av en fastighet, vilken vid återkomst till ånyo kan bli bostad för en återvändande emigrant. Om en utflyttning skulle bli på livstid som följd av dödsfall finns det ett större legitimt intresse hos barn och efterkommande att en fastighet bevaras i familjen än fallet är med kontanter och annan lös egendom. Åberopande det anförda hemställs 1. att beslutar att anvisningarna till 53 §, 1 morn., andra stycket, andra meningen, ges den ändrade lydelsen att orden eller innehar fastighet utgår, 2. att hos regeringen anhåller att anvisningarna till kommunalskattelagen 53 H. () () ()