mot · G102280 · 1978-01-11 00:00:00 — om översyn av landshövdingsämbetet har mycket gamla anor. En indelning i landet i offentliga förvaltningsområden skedde första gången genom regeringsform. Dessa områden kallades hövdingedömen. Benämni ngen län är av senare datum. Beträffande varje län skulle det finnas en landshövding med en bokhållare och en handskrivare till sin hjälp. Landshövdingens kompetensområde var så avgränsat att han utgjorde en ämbetsman med uppgifter endast inom civilförvaltningens område. tillkom den första allmänna landshövdinginstruktionen i den meningen att den var likalydande för samtliga landshövdingar. Instruktionen kan anses vara ett led i strävandena att centralisera förvaltningsmakten till konungen, eller senare till riksstyrelsen, de fem kollegierna. Landshövdingen blev i egenskap av konungens ställföreträdare i länet hans befallningshavande och kollegiernas exekutiva organ. har förblivit tämligen oförändrat trots att har tillförts en rad nya uppgifter på bl. a. samhällsplaneringens och miljövårdens områden. uppgifter är till viss del av politisk art. Detta har medfört att leds av en särskilt utsedd styrelse, som består av representanter från politiska partier och arbetsmarknadens parter. Landshövdingen är ordförande i liksom i flera länsnämnder. står inte vidare väl i överensstämmelse med demokratins principer. Rekryteringen sker inte sällan bland högre ämbetsmän inom den centrala statsförvaltningen, vilket måste starkt ifrågasättas genom att landshövdingen har att fatta rent politiska beslut. Tillsättningen sker oftast i anslutning till omplaceringar inom regeringen, departementen och statliga verk. Det sker inte efter några bestämda regler. Den person som vid tillfället är aktuell som landshövding placeras i det län som är ledigt. I många fall saknar landshövdingarna djupare förankring inom det län de tillsätts i eller någon större kännedom om länets problem. Detta har också i något fall lett till konflikter inom länet. Tillsättningar haräven skett vid alltför hög ålder, vilket har gjort det svårt för vederbörande att hinna uträtta något väsentligt för länet, speciellt då landshövdingen saknat tidigare kännedom om sitt län. Titeln landshövding, som brukades , är ingen adekvat benämning på befattningen. Även de yttre formerna kring tjänsten, såsom boendet, representationen och tjänstebil med chaufför, påminner om förhållanden från ett gammalt privilegiesamhälle. anledning skall staten hålla fri bostad till landshövdingen? har i mycket hög grad formats i då landshövdingen var att betrakta som konungens vikarie och officiellt kallades för konungens befallningsha vande. Det finns grundad anledning att landshövdingsämbetet ses över och anpassas till dagens samhälle. Ett system med opolitiska ämbetsmän som landshövdingar kan inte vara riktigt i dagens läge med folkvalda representanter i styrelserna. Genom att landshövdingen har att ta ställning i rent politiska frågor bör befattningen också betraktas som ett politiskt uppdrag. Det kan övervägas om inte uppdraget som landshövding bör följa regeringens sammansättning. Han har att på länsplanet företräda regeringen men bör vara länets ombud gentemot den centrala statsmakten. En av förutsättningarna för tjänsten måste vara att han är väl förtrogen med länets förhållanden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av landshövdingsämbetet i syfte att anpassa uppdraget till dagens samhälle i enlighet med vad som anges i motionen.