mot · G202142 · 1978-11-27 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:49 om vissa varvsfrågor 1 Slutstriden om de svenska varven närmar sig. På ena sidan står de som vill lägga ner, förstöra värdefull kapacitet, slösa bort mänskligt kunnande i en kortsiktig kapitulationspolitik. Tre regeringar i rad har skjutit varvsfrågan framför sig med sådana metoder. På den andra sidan står de som vill bryta med den gamla politiken, de som vill bevara den tekniska och mänskliga kapacitet som alltjämt finns på varven, de som vill stärka och använda denna kapacitet för en ny tekniskindustriell offensiv - en offensiv som kan rädda sysselsättningen och inleda en utveckling i de arbetandes och nationens intresse. På denna sida står varvsarbetarna. Där står också kommunisterna. har saknat en verklig varvspolitik. Regeringarnas och statens åtgärder har varit halvt panikartade, improviserade och utan perspektiv. Regeringen subventionerade , underlättade redarnas kapitalflykt, motsatte sig statens övertagande av varvsnäringen, medverkade i att lägga ned och arbetade också därefter för en minskad sysselsättning och kapacitet. Ca 10 000 varvsarbetare mindre - det var regeringen facit. Regeringen gjorde vad dess föregångare inte förmått - den nationaliserade merparten av varvsindustrin. Men inte för en offensiv, framtidsbetonad politik - utan blott för att lättare kunna samordna nedläggningarna. Man genomförde ytterligare ett steg i nedskärningspolitiken - det som beslutats strax före valet . Regeringen förberedde en ny vårproposition som förutsåg en ny kraftig nedskärning. Hälften av alla arbeten skulle bort . Det är detta förslag som regeringen lägger fram i en något förändrad upplaga. Åslings, och socialdemokraternas förslag har ett gemensamt grundläggande kännetecken: de är alla överens om att varvens kapacitet kraftigt skall skäras ned. Propositionen talarom en minskning från 12 till mellan 4och . 1 1978/79. Åsling ville genomdriva sitt förslag till reducering . förutser en något mindre minskning av antalet anställda men har ett perspektiv på bara . Socialdemokraterna föreslår att stöd skall ges för att hålla kvar de anställda och icke avskeda dem. Därefter förutser man dock att kapaciteten skall ha minskats och föreslår inga åtgärder för att dä garantera sysselsättningen. Varken de borgerliga partierna eller socialdemokraterna visar klart sina avsikter för framtiden. Alla är överens om att kapaciteten skall minskas, men ingen tar politiskt ansvar för följderna härav efter 1980. En ytterligare nedskärning medför dock obönhörliga följder. Man kan inte steg för steg minska den samlade kapaciteten utan att det vållar sönderfall, höjer kostnaderna för produktionen och leder till nedläggningar av vissa enheter. Detta avslöjas mycket tydligt i propositionens bilagor. Där förutses bl. a. ytterligare nedläggningar. Där förespråkas en lösning som innebär att endast och ytterligare ett storvarv skall finnas kvar och då med reducerad kapacitet. Alla fyra partierna ställer alltså upp på nedläggningspolitiken - men ingen vill tala om de framtida konsekvenserna. Detta är ett ansvarslöst förhållningssätt. kommunisterna vägrar - nu liksom tidigare - att ställa upp på en sådan kapitulationspolitik. Den är förödande för tusentals arbetare och för redan drabbade regioner. Den är kortsiktig, industripolitiskt felaktig och ett hot mot viktiga framtidsmöjligheter. Vpk kräver en helt ny och långsiktig varvspolitik. En sådan politik mäte grundas på en långsiktig plan och infogas i ett större industripolitiskt sammanhang. Man kan kortfattat beskriva förutsättningarna för varvspolitiken på följande sätt. Nedgången kommer att följas av en uppgång. Skrotning och en förskjutning i transportarbetets och flottornas sammansättning ger utgångspunkt för nyproduktion. En stark facklig politik kan driva på en önskvärd tendens: att snabbare slå ut bekvämlighetsfartyg och framtvinga starkare satsning på kvalitet, effektivitet och säkerhet. Uppgången i skeppsbyggnadskonjunkturen kan väntas bli svagare än den förra högkonjunkturen. Förskjutningarna i efterfrågat tonnage blir också avsevärda. Stora oljetankrar får vika för specialfartyg, gastankrar och mindre oljetankrar. Den nya uppgången ebbar ut och har befarats medföra en mer bestående sänkning av fartygsproduktionens nivå. Nya varvsnationer tränger fram och kan reducera utrymmet för de äldre varvsnationerna särskilt i vad gäller standardfartyg. På räknar dock rederinäringen med starkt ökat internationellt transportarbete till sjöss. Utgångspunkterna är här den ökade befolkningen och den vidgade världshandeln. Även om man ställer sig avvaktande till denna redaroptimism och räknar med ytterligare struktur- och konjunkturkriser för världskapitalismen, är en ökning av det totala varuutbytet och transportarbetet dock sannolik . Det torde emellertid vara en klok politik att räkna med att varven vid en bibehållen kapacitet kommer att efter 1980 producera en mindre del i form av högsjöfartyg och en större del av sin tillverkning i annan form. Varven representerar en delvis säregen och viktig teknisk-industriell kapacitet. De har en betydande mångsidighet. De kan bygga stora anläggningar och komplicerade system. Denna mångsidighet och flexibilitet kan förenas med storleksfördelar. Den förutsätter också mångfasetterat kunnande, som också är säljbart. I den långsiktiga industriella utvecklingen ligger detta väl till. Vad särskilt behöver är en höjd förädlingsgrad, mer av lätt sammansättningsindustri, vilken ger många arbeten och måttlig energiåtgång - och som har behov av högt utvecklat och självständigt kunnande hos de arbetande. En sådan utvecklingslinje är önskvärd och står i kontrast till den rovdrift på resurser, den själlösa form av mekanisering och den hårda utslagning som kännetecknar merparten av den industriella strukturförändringen i krisens . Ytterligare minskningar av varvens kapacitet hämmar och förstör deras förutsättningar och fördelar. Det hindrar också varven från att spela sin nya, viktiga roll i en kommande möjlig industriutveckling. Grunderna för en ny, framtidsbetonad varvspolitik kan sammanfattas på följande sätt: Varvens kapacitet får inte skäras ned. Sysselsättningen och de arbetandes kunnande måste bevaras. Det får inte ske bara och med hjälp av tillfälliga subventioner. Det måste vara en grundläggande varvspolitisk målsättning. Hela varvsnäringen bör förstatligas. En ny ledning för bör utses. Den statliga varvskoncernen bör ha en administration med vald majoritet för de arbetande på alla nivåer samt med en teknisk ledning, hämtad från varvens egen kår och inriktad på förnyelse av varvens industriella roll. Varvens produktion bör i stora drag läggas upp enligt följande: Kapacitet bör behållas för en kostnadsmässigt och tekniskt effektiv tillverkning av avancerade specialfartyg med sikte på att sjöfartskonjunkturen vänder och handeln stiger. Garantier bör ges för den tredje och fjärde gasbåten vid för att hindra förestående avskedanden. Framtidsutsikterna för gastankrar gör detta försvarbart, oavsett hur man sedan ställer sig till naturgasens roll i det svenska energisystemet. Varvens kommande produktion bör planmässigt samordnas med en medveten förnyelse inom transportväsen, inom dess industri, dess energisektor samt dess försörjning med avancerade maskiner. En plan bör utarbetas för att utveckla den inrikes sjöfarten. Ökad effektivitet, minskade kostnader och bättre miljö skulle bli resultatet av att inrikessjöfarten tog en större andel av det inrikes transportarbetet. Denna satsning kräver mindre fartyg, pråmar, lastanordningar, förbättringar av hamnar och vissa typer av byggnader. Detta ligger väl till för varvens tillverkning. De förnyelsebara energikällorna till vara mer än . Ett program för vindkraftens utveckling ingår som en del häri. Varven kan serietillverka aggregat härför. En bättre energihushållning kräver också nya investeringar i kombinerade kraftverk för tillvaratagande av värme. Varven kan tillverka sådana anläggningar. Förutsättningen är en nationell plan för utbyggnad som garanterar serieproduktion. Den svenska industrin behöver effektiviseras. Tungindustrins miljöförstöring måste minska. Detta kan genomföras i ett planmässigt statligt program. Massa- och pappersindustrins många gamla, slitna anläggningar måste ersättas. En förnyelse av stålindustrin med högre förädlingsgrader i sikte kräver en bas av moderna, integrerade stålverk av mindre eller medelstor typ. Varven är en naturlig medverkande i en sådan uppbyggnad. För att öka den industriella effektiviteten och förbättra industrimiljön krävs två typer av satsningar. måste återvinna sin tidigare ställning som självständig producent av maskiner. På en mängd områden dominerar den amerikanska och västtyska importen i orimlig grad. Utveckling av nya maskiner och maskintyper ligger delvis väl till för varven. Även anläggningar för miljöteknik torde i viss grad göra det. En plan förvarven kan alltså knytas till andra viktiga planer för förnyelse av som industriell nation. Varven stöder därmed en ekonomisk och industriell förnyelse. Och de erhåller själva en marknad genom denna förnyelse. Slutligen bör de privata rederierna förstatligas. En samordning av rederioch sjöfartspolitiken med varvspolitiken kan utnyttja rederiernas beställningar. Det är nödvändigt att gå till politisk och facklig strid mot kris och arbetslöshet. I denna större kamp bildar kampen för varven och deras framtid ett framskjutet avsnitt. En framsynt, progressiv industripolitik kan här ingå en fruktbar förening med varvsarbetarnas tro på sin kompetens och deras ansvar för sina arbetsplatsers framtid. ser man så klara exempel på en långsiktig och planmässig politiks fördelar och på hur demokratisering och industriell framtid hör samman. Detta ger utgångspunkten för att bekämpa de kapitulanter som fram till nu styrt svensk varvspolitik. Mot bakgrund av vad som här anförts föreslås 1. att avslår propositionen 1978/79:49, 2. att uttalar att inga ytterligare nedskärningar och avskedanden får företas inom varvsindustrin, 3. att uttalar att den aviserade nedläggningen av varv ej bör genomföras, 4. att uttalar att målsättningen för svensk varvspolitik skall vara att bevara varvens kapacitet och utnyttja den för en framtida offensiv industripolitik, 5. att hos regeringen begär förslag om förstatligande av samtliga varv och rederier, 6. att uttalar att den nuvarande ledningen för den statliga varvskoncernen bör ersättas med en administration, där de arbetande har majoritet på alla nivåer och där tekniker och administrativ expertis är inriktade på att förnya och utveckla varvens kapacitet, 7. att hos regeringen hemställer om att ett program utarbetas för att vidga den inrikes sjöfartens roll, 8. att hos regeringen hemställer om ett program för att förnya och effektivisera processindustrins bestånd av anläggningar, 9. att hos regeringen hemställer om ett program för att inom energisektorn påskynda sådana utbyggnader vilka kan bilda grund för produktion vid varven, 10. att hemställer hos regeringen om omedelbara garantier åt för byggande av tredje och fjärde LNGtankern, 11. att bemyndigar regeringen att i en inför redovisad plan ställa de medel till förfogande som krävs för att ovan angivna målsättningar för varvens utveckling och för sysselsättningens bevarande skall kunna uppfyllas, 12. att hos regeringen hemställerom att i särskild ordning framlägga sysselsättningspolitiska program gällande varvsregionerna. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)