mot · G1021212 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1212 av m. fl. om inrikesflygets organisation och linjenät En översyn av inrikesflygets organisation och linjenät framstår alltmer som nödvändigt för att främja flygets utveckling i vårt land. En ökad integrering mellan de två flygföretagen kunde leda till samordningsvinster och ett bättre utnyttjande av gemensamma resurser. Det var framför allt och som det civila flygplatssystemet byggdes ut. En kraftig upprustning skedde då av flygplatser av betydelse för utrikesflyget i de tre storstadsområdena, men även flera nya flygplatser tillkom för det ökande inrikesflyget. Man fick på så sätt inrikes flygförbindelser med ett 20-tal platser. Utbyggnaden av den statliga flygplatsorganisationen med nya flygplatser var avslutad . Behovet ansågs då vara i stort sett tillgodosett. Genom att förräntningskrav på nedlagt kapital ålades luftfartsverket blev också lönsamhetskriteriet villkor för statligt engagemang i nya flygplatser. Tillkomsten av , och har betytt väldigt höga investeringar och skapat svårigheter för luftfartsverket att utan drastiska avgiftshöjningar uppfylla lönsamhetsvillkoren. Därför har man ifrån verkets sida begärt att kravet på förräntning inte skall gälla för sig utan . Inrikesflyget inom bedrivs av SAS och . Därtill kommer s. k. linjetaxi som utövas av olika bruksflygföretag. SAS stamlinjenät utgöres av sträckorna StockholmGöteborg, StockholmMalmö och StockholmLuleå/, övriga linjer trafikeras av Linjeflyg. Denna uppdelning av inrikesflyget är historiskt betingad men ger de båda företagen stora skillnader i fråga om de ekonomiska förutsättningarna för deras trafik. SAS har de långa inrikessträckorna mellan stora befolkningscentra och därmed stort passagerarunderlag och stor turtäthet. Det linjenät som trafikerar är rikt utbrett men omfattar kortare sträckor till orter med svagare underlag och mindre turtäthet. De båda företagen arbetar således inte på lika villkor, vilket även återspeglas i olikheterna i de ekonomiska resultaten. I strävan att åstadkomma viss utjämning träffade de två flygbolagen, efter påtryckning från luftfartsverkets sida, en överenskommelse där SAS avstod två turer på till . Den väntade expansionen på denna linje uteblev dock av kända orsaker, varför obalansen i stort sett kvarstår oförändrad mellan företagens resultat genom inverkan av inrikesflyget. En annan nackdel av denna obalans uppstår vid avvägningen av den statliga flygplatstaxan och av flygpriser. Man har inte kunnat bedöma varje företag för sig vid fastställande av flygpriser, och därför har priserna måst sättas med tanke på en rimlig lönsamhet för . Därigenom har inrikesflygpassagerama belastats med högre kostnader än nödvändigt för vissa linjer. De statliga passageraravgifterna har för att hjälpa upp inrikestrafiken satts mycket högre för utrikesflygfart än för inrikes. Det gör det svårare för en flygplats med endast inrikes trafik att uppfylla lönsamhetsvillkoren, medan flygplatser med utrikestrafik har det väsentligt lättare. föreslog regeringen införandet av en extra charteravgift för att göra det lättare för verket att uppfylla lönsamhetsvillkoren och kunna hålla nere avgiftshöjningarna. I de ansträngda ekonomiska läget passade dock regeringen på att förvandla den tilltänkta avgiften till en skatt, som går direkt till statskassan enligt budgetförslaget. Från luftfartsverkets synpunkt är detta synnerligen olyckligt, eftersom luftfartsverket framåt inte kan räkna med att få in tillräckliga intäkter för att fullgöra sina ränteförpliktelser mot staten och kommunerna. En översyn av inrikesflygets struktur torde vara nödvändig för att främja en god utveckling inom denna viktiga del av vår trafikförsörjning. En längre gående samordning mellan de två flygföretagen borde ge en hel del vinster och utjämning. Det mest rationella vore om ett företag fick svara för all inrikestrafik. Det förhållandet att SAS är ett skandinaviskt företag kan förstås komplicera en sådan lösning, och det får ju inte leda till att dess framgångsrika verksamhet totalt sett försvåras. För att främja en utveckling av inrikesflyget och bredda trafikunderlaget är det nödvändigt med en översyn och utredning av inrikesflygets organisatoriska struktur. En ökad integration skulle ge ett bättre utnyttjande av de gemensamma resurserna. En annan fråga som hör ihop med flygets utveckling är linjenätets uppbyggnad i vårt land. Nya flygplatser har tillkommit och andra planeras. En del linjer har ringa underlag och är klart olönsamma. Trafiken går kanske inte i den mest rationella riktningen eller tvingas till mellanlandningar som fördyrar och förlänger flygtiden. Behovet av fler tvärgående linjer har också uttalats, och nya inomnordiska förbindelser har diskuterats. Därför borde i samband med en utredning om inrikesflygets organisation även linjenätet ses över. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om inrikesflygets organisation och linjenät. () ()