mot · G202141 · 1978-11-27 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:49 om vissa varvsfrågor Större delen av den svenska sjöfartsnäringen befinner sig i en mycket allvarlig kris. Detta gäller i synnerhet varvsindustrin men också i hög grad rederinäringen. Alla inser att mycket omfattande samhällsinsatser är nödvändiga. Dessa insatser bör ske inom ramen för en långsiktig och planmässig näringspolitik. En sådan politik bör för det första utformas så att de stora och nödvändiga samhällsinsatserna ligger i linje med och underlättar lösningar som i ett längre perspektiv kan bedömas vara marknadsmässigt riktiga. måste för det andra också de samhälleliga kraven på att omställningar skall ske i socialt acceptabla former tillgodoses. Omställningar som resulterar i en omfattande arbetslöshet kan inte accepteras från samhällsekonomiska, sociala eller mänskliga utgångspunkter. De flesta bedömare förefaller överens om att det är osannolikt att den nuvarande mycket stora obalansen på varvsområdet skall kunna hävas . En balanstidpunkt kan enligt dessa bedömare sannolikt väntas först något eller in . Man måste därför räkna med ett mycket begränsat totalt behov av nybeställningar i förhållande till tidigare perioder. Med hänsyn till den stora överkapacitet som finns, kommer detta att leda till ett allmänt sett fortsatt mycket pressat prisläge, väsentligt under självkostnadsnivån i alla de stora skeppsbyggnadsnationerna. a. mot den bakgrunden måste man räkna med stora förluster inom den svenska varvsindustrin . Det är emellertid nödvändigt att understryka att stora förluster är oundvikliga och kommer att inträffa helt oberoende av vilka åtgärder som vidtas -alltifrån en total nedläggning av den svenska varvsindustrin till en fortsatt verksamhet på nuvarande nivå. En mycket stor del av dessa förluster utgörs av valuta- och kundförluster på produktion som för länge sedan är avslutad. Enligt de uppgifter som anges i propositionen skulle storvarvens samlade förluster uppgå till 7 900 milj. kr. om produktionskapaciten bibehålls på oförändrad nivå och till 8 500 milj. kr. (varav ca i avskrivningar på anläggningar) om två av varven läggs ned. Några kortsiktiga statsfinansiella skäl att välja en hård nedläggningslinje finns alltså inte. Det kan i sammanhanget erinras om att vårt land som första skeppsbyggnadsnation tog konsekvenserna av sjöfarts- och varvskrisen och beslutade om en kraftig neddragning av varvskapaciteten. Mot denna bakgrund är det uppenbart orimligt att basera ett åtgärdspro 1 1978/79. gram för varvsindustrin enbart på grundval av den utveckling som bedöms som sannolik . Åtgärderna bör i stället utformas så att varvsindustrin får en sådan struktur och inriktning att den på bästa sätt kan lösa de problem som kan väntas uppstå och utnyttja de möjligheter som kan erbjudas . Den aktuella politiken bör utformas så att, som varvsindustrin får möjligheter att övervintra fram till dess att en bättre balans åter uppträder på marknaden, man redan nu kan inleda arbetet på en sådan omställning av produktionsinriktningen och strukturen som måste ske. De åtgärder som måste till är av så stor omfattning att de kommer att innebära en utomordentligt stor påfrestning för alla berörda. Detta gäller i all synnerhet de anställda. Mot den bakgrunden är det enligt vår uppfattning en självklarhet att åtgärderna planeras och utformas i mycket nära samråd med de anställda och deras fackliga organisationer. De förslag och synpunkter som vi här lägger fram har utformats av vårt partis varvsgrupp i nära samarbete med den fackliga referensgruppen för varven i vilken ingår företrädare för , , och . Inom varvsindustrin finns drygt 25 000 anställda. Därav faller omkring 20 000 på de fyra stora varvsorterna , , och . Därtill kommer ca 4 600 anställda vid de mindre och medelstora varven vid tolv platser, nämligen , , , , , , , , , , och . Till detta kommer sysselsättning för åtskilliga tusental personer som arbetar med underleveranser till varvsindustrin och det mycket stora antal som är indirekt beroende inom olika servicenäringar. Sammanlagt betyder detta att åtskilliga tiotusentals personer är direkt eller indirekt berörda av utvecklingen inom varvsindustrin. Varvens betydelse för sysselsättningen är emellertid åtskilligt större än vad dessa i och för sig stora tal antyder. Det hänger samman med den höga grad av koncentration som finns inom branschen. Det är ingen överdrift att hävda att varvsindustrin på de fyra stora varvsorterna har en avgörande betydelse för industrisysselsättningen. Motsvarande förhållanden gäller på de flesta orter med mindre och medelstora varvsindustrier. En drastisk och snabb minskning av sysselsättningen inom varvsindustrin får därför utomordentligt allvarliga konsekvenser på arbetsmarknaden i de orter som berörs. Regeringens proposition innehåller i och för sig vissa förbättringar i förhållande till det förslag som presenterades av den tidigare trepartiregeringen i ett pressmeddelande . Det finns emellertid anledning att rikta allvarlig kritik även mot det nu föreliggande förslaget. Det är uppenbart att detta förslag kommer - om det genomförs - att leda till oplanerade och omfattande avskedanden. Detta medges f. ö. klart i den föreliggande propositionen. Inte minst med hänsyn till den omfattande personalminskning som tidigare skett och fortfarande pågår vid varven och det utomordentligt allvarliga arbetsmarknadsläget vid varvsorterna är det enligt vår mening oacceptabelt att regeringen inte ens tar så mycket ansvar för dem som är anställda vid varven att omfattande avskedanden kan undvikas. Genom frånvaron av nyanställningar är arbetsmarknadssituationen på de berörda orterna redan tidigare utomordentligt allvarlig. Det är enligt vår uppfattning också nödvändigt att slå fast att det kunnande och den erfarenhet som finns vid varven utgör en mycket betydelsefull resurs för vår industriella utveckling. Här finns ett kunnande och en yrkesskicklighet på alla olika nivåer och en erfarenhet att hantera avancerade system och byggnadsprojekt. Särskilt i då det inte finns något behov av denna kunskap vid någon annan industri i de berörda regionerna framstår det som oansvarigt att vidta drastiska åtgärder för att minska denna kapacitet. Även om den framtida marknadsutvecklingen för sådana traditionella produkter från varven som t. ex. tank- och bulkfartyg framstår som osäker bör det emellertid vad gäller produktområden som specialfartyg,offshore och industriella anläggningar finnas ett betydande utrymme för en svensk varvsindustri . Detta ställer emellertid stora krav på att politiken på ett ansvarsfullt och kraftfullt sätt inriktas på utveckling i stället för avveckling. Det föreliggande förslaget innebär att kapaciteten för nybyggnadsvarven, mätt i antal direkta produktiva timmar, kommer att uppgå till ca 9 miljoner vid utgången av 1980. Detta innebär att kapaciteten då skulle ha anpassats till den högre nivån i det marknadsutrymme som man under gynnsamma förhållanden uppskattat som möjligt för . Eftersom vi som oppositionsparti saknar tillgång till nödvändigt underlag bl. a. internationella beräkningar och bedömningar - för att göra egna marknadsanalyser, får vi grunda våra förslag på samma bedömningar som propositionen bygger på. Vi är däremot inte beredda att acceptera de personalpolitiska konsekvenser som skulle bli följden av en omedelbar anpassning av arbetsstyrkan till denna nivå. Arbetsmarknadssituationen på varvsorterna är som redan nämnts allvarlig. Någon möjlighet att snabbt ge arbete åt alla de människor som regeringen föreslår skall avskedas finns inte. innebär det Verkstadstekniska kunnande som finns hos personalen en viktig resurs för vår framtida industriutveckling som inte får förloras utan måste utnyttjas och vidareutvecklas. Enligt vår mening är det därför helt nödvändigt att varvsföretagen får möjligheter att genomföra den föreslagna omställningen i socialt acceptabla former. Det är sålunda vår uppfattning att mycket stora sysselsättningsproblem på de berörda orterna endast kan undvikas om det personalöverskott som uppkommer vid varven stegvis minskas . därför att alla de f. n. anställda vid varven på de fyra stora varvsorterna skall garanteras fortsatt anställning t. o. m. . Det rådrum som härigenom skapas måste utnyttjas för kraftfulla åtgärder. De åtgärder som vidtas skall syfta till att underlätta en övergång til I nya och varaktiga arbeten för dem som blir övertaliga vid varven. Vi kan därför inte acceptera de kortsiktiga dellösningar som regeringen föreslår i form av tidigareläggning av vissa statliga anläggningsprojekt. Det gäller bl. a. en utbyggnad av och vissa järnvägslinjer. I propositionen anges också att en förutsättning för att dessa arbeten skall kunna komma till stånd är att arbetena kan bedrivas med i första hand övertalig personal från varven. Enligt vår uppfattning är det angeläget att dessa arbeten kommer till stånd men vi anser det mycket olämpligt att föreskriva att just dessa beredskapsarbeten skall utnyttjas av övertalig varvspersonal. Enligt vår uppfattning bör samma regler som i övrigt gäller för beredskapsarbeten och statliga tidigareläggningsarbeten gälla även för dessa arbeten. Det kan erinras om att i regionen f. n. finns ett betydande antal arbetslösa byggnads- och anläggningsarbetare. Enligt vår mening bör en särskild från den löpande produktionen skild organisation bildas vid resp. varv. Till denna organisation förs successivt den personal som blir övertalig genom kapacitetsneddragningen och rationaliseringsåtgärder. Den berörda personalen bibehåller därvid sin anställning i företaget. För denna personal sätts särskilda åtgärder in. Det förhållandet att de anställda inom dessa sidoorganisationer står utanför den ordinarie produktionen bör dock inte helt hindra att kan utnyttja delar av denna personal om särskilda behov uppträder. Det kan då exempelvis gälla kortvarigare beläggningstoppar eller speciella projekt. Ett sådant utnyttjande får dock inte innebära att den anställde t. ex. måste avbryta en startad utbildning eller avböja ett erbjudande om anställning utanför varvsföretaget. En på detta sätt förlängd anställning är inte endast ett ökat ansvarstagande gentemot de sysselsatta vid varven. Genom det system med sammanhållna enheter för den övertaliga personalen som vi föreslår förbättras också i hög grad möjligheterna att nå framgång med de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Utbildningsinsatserna, som kommer att vara centrala i programmen, kan bättre tidsplaneras och anpassas till personalens behov, förutsättningar och önskemål. Arbetsförmedlingens insatser kan effektiviseras. Inom sidoorganisationerna ges också möjligheter att ta till vara de varvsanställdas kunskaper, erfarenheter och idéer i syfte att skapa ny industriell produktion och sysselsättning. Härvid bör ett samarbete med bl. a. de regionala utvecklingsfonderna kunna vara fruktbärande. Det är varken möjligt eller lämpligt att nu söka fastställa vilka konkreta åtgärder som bör vidtagas och vilka regler som bör gälla inom dessa sidoorganisationer. Det bör ankomma på de fackliga organisationerna och företaget att gemensamt och i samarbete med arbetsmarknadsmyndigheterna närmare utarbeta och genomföra programmen på de berörda orterna. Regeringen har ansvaret för att arbetsmarknadsmyndigheterna på berörda orter har ekonomiska och personella resurser för dessa arbetsuppgifter. Vi beräknar kostnaderna för garantin till ca 300 milj. kr. för perioden t. o. m. . Kostnaderna för innevarande budgetår beräknar vi till 50 milj. kr. Utgifterna för detta bör ersättas i särskild ordning. Ett särskilt anslag bör uppföras på statsbudgeten för detta ändamål, benämnt Särskilda sysselsättningsinsatser vid varven. Det bör i detta sammanhang framhållas att den verkliga samhällsutgiften för dessa åtgärder blir väsentligt mindre - om än ens någon. Den föreslagna ordningen kommer att väsentligt reducera varvens utgifter i samband med personalminskningen och i betydande utsträckning avlasta kostnader för bl. a. utbildning och arbetslöshetsersättningar inom arbetsmarknadspolitiken. Härtill kommer att man undviker det betydande bortfall av skatteinkomster och sociala avgifter som skulle bli resultatet av avskedanden. Vi har i våra ställningstaganden utgått från att Varv kommer att inlemmas i . Endast under den förutsättningen skapas förutsättningar för en samordnad planering av utvecklingen på varvsområdet. Ett inlemmande av Varv i aktualiserar ytterligare nödvändigheten av en strukturplanering för framtiden inom koncernen. På kort sikt är det självfallet mycket angeläget att uppnå en förbättrad samplanering mellan olika varvsenheter för att jämna ut skillnader i beläggning och tillfälliga sysselsättningstoppar. På är det utomordentligt viktigt att koncernen får en sådan organisatorisk struktur att företaget anpassas till en lämplig framtida produktions- och marknadsinriktning som nödvändiga krav i fråga om sysselsättning kan uppfyllas. Ett viktigt inslag i detta arbete blir självfallet också att öka förutsättningarna för att vidga produktsortimentet till andra områden än de traditionella. Det är därför nödvändigt att företaget får tillräckliga resurser för att genomföra den nödvändiga samordningen av utvecklings- och planeringsarbetet. 1 propositionen framhålls beträffande de olika varvsenheterna att takten i förändringen av produktionsinriktningen vid Arendalsvarvet och Öresundsvarvet naturligtvis är beroende av försäljningsutvecklingen för alternativa produkter. Det påpekas vidare att det därför kan bli nödvändigt med viss fartygsproduktion vid dessa enheter. I propositionen sägs sålunda: Inom Svenska Varv bör i första hand Uddevallavarvet beläggas med de fartygsorder som erhålls. Självfallet bör dock det sammanlagda resultatet för koncernen vägas in vid beläggningsplaneringen. Detta uttalande måste enligt vår uppfattning tolkas så att även Arendals- och varven - särskilt - får en betydande del av de fartygsorder som Svenska Varv erhåller så att tillräcklig fartygsproduktion kan upprätthållas även vid dessa varv. Mindre och medelstora varv Den hittillsvarande varvspolitiken har varit så gott som helt inriktad mot storvarven. De svårigheter som man nu möter gör det nödvändigt att också de mindre och medelstora varven blir föremål för en samlad bedömning och att åtgärder vidtas för att åstadkomma en för branschen i dess helhet lämplig utveckling. Det är mot denna bakgrund olyckligt att dessa frågor fått en helt otillfredsställande behandling i regeringspropositionen. Detta gäller såväl själva branschutvecklingen som sättet att komma till rätta med problemen. Det huvudsakliga underlaget för regeringens överväganden är den rapport rörande de mindre och medelstora varvens marknads- och konkurrensförutsättningar som utarbetats av en särskild tillkallad arbetsgrupp. På vissa centrala avsnitt saknas emellertid tillräckligt bakgrundsmaterial och analys. Detta gäller bl. a. marknadsutvecklingen och effekterna av olika omstrukture ringsalternativ. De mindre och medelstora varven tillverkar ett stort antal olika fartygstyper av högst olika storlekar och specialiseringsgrad. Flera av varven har sökt sig till särskilda produktområden och där kunnat utveckla en betydande kompetens. Även på kundsidan är bilden i hög grad varierad. För vissa varv spelar de statliga beställningarna, både militära och civila, en avgörande roll. Andra varv har genom rederianknytningen sin mest betydande avsättning inom den egna ägargruppen. Vad avser efterfrågeutvecklingen för mindre fartyg har regeringen stannat vid den sammanfattande bedömningen att efterfrågan på standardfartyg blir av normal karaktär. För övriga fartygstyper anses efterfrågan bli stabil och även där av normal karaktär. Efterfrågan på mindre fartyg bedöms sålunda betydligt mera positivt än efterfrågan på stora tank- och bulkfartyg. Däremot är det beroende på de tidigare nämnda olikheterna mellan varven omöjligt att ur det tillgängliga materialet dra slutsatser för de enskilda företagens vidkommande. Marknadsbedömningen har en avgörande betydelse för dimensioneringen av den framtida kapaciteten vid de mindre och medelstora varven. Det är därför oacceptabelt att denna del av beslutsunderlaget uppvisar så påtagliga brister. Vi vill i det följande peka på några av dessa. De rederianknutna varven har en särskild ställning genom att rederierna belägger en stor del av produktionskapaciteten. Utvecklingen inom dessa rederier är därför av största betydelse för också varvens beläggningsmöjligheter. Effekterna av denna koppling har inte tillräckligt beaktats vid de efterfrågebedömningar som gjorts. Ett annat område som helt förbisetts är s. k. alternativ produktion vid de mindre och medelstora varven. Detta är olyckligt inte minst mot bakgrund av att flera av varven till inte oväsentlig del har tillverkning även utanför fartygsområdet. Även vad gäller efterfrågan på reparations- och ombyggnadsarbeten saknas bedömningar. Detsamma gäller varvens roll i försvars- och katastrofberedskapen - inte minst för t. ex. oljeskador. I regeringens proposition framläggs förslag om ett särskilt stöd för export av fartyg till utvecklingsländerna. Vi ställer oss positiva till en sådan ökad satsning. Av regeringens förslag framgår inte vilka typer av fartyg som härvid kan bli särskilt aktuella. Av skrivningarna framgår dock att man i första hand tänker på fartyg från storvarven. Vi vill emellertid som vår mening framhålla att de mindre och medelstora varven i flera fall har en produktionsinriktning som synes vara lämplig och utvecklingsbar i detta sammanhang. Det kan här räcka med att peka på fartyg som spelar en väsentlig roll i uppbyggnaden av infrastrukturen. Detta gäller bl. a. färjor, bogserbåtar, mudderverk och kabelutläggare. Även t. ex. trålareoch bevakningsfartyg bör vara fartygstyper som efterfrågas av utvecklingsländerna. Dessa exportmöjligheter har inte beaktats i de efterfrågebedömningar som gjorts. Den mycket bristfälliga behandlingen av de mindre och medelstora varvens marknadspotential har också medfört att även vissa andra för dessa varv särskilt intressanta marknadsområden helt förbisetts. Ett sådant exempel är efterfrågan på fiskefartyg. Den svenska fiskeflottan har en förhållandevis hög medelålder och behöver därför förnyas. Regeringen har uppdragit åt att i samarbete med bl. a. styrelsen för teknisk utveckling närmare utreda förutsättningarna för en utveckling av lämpliga fartygstyper. 1 samband med riksdagsbehandlingen av fiskeripolitiken i början av innevarande år pekades från socialdemokratisk sida bl. a. på att förnyelsen av fiskeflottan bör ske genom fartygsproduktion vid de svenska mindre och medelstora varven. Såväl näringsutskottet som jordbruksutskottet underströk betydelsen av att möjligheterna prövas att för detta ändamål utnyttja kapaciteten vid dessa varv. Enligt vår mening är det otillfredsställande att frågan om fiskeflottans modernisering inte uppmärksammas i de nu aktuella marknadsbedömningarna. De mindre och medelstora varven konkurrerar främst med västeuropeiska varv. Gentemot dessa varv bedöms de svenska enheterna vara konkurrenskraftiga om man bortser från effekterna av olika statliga stödåtgärder. De svenska mindre och medelstora varven har sålunda en generellt sett betydligt bättre konkurrenssituation än storvarven. Regeringen föreslår nu att produktionskapaciteten vid de mindre och medelstora varven skall minskas med . Någon som helst motivering till att man valt just denna nivå ges inte. Det redovisas inte heller några förslag till hur denna nedskärning skall fördelas mellan varven eller några beräkningar av vilka effekter för lönsamheten och överlevnadsmöjligheterna som förutses förde varv som skall fortsätta med fartygsbyggnad. Ett annat förhållande som helt förbigås är den framtida konkurrenssituationen mellan å ena sidan de mindre och medelstora varven och å andra sidan storvarven. I propositionen sägs endast att denna konkurrens ökat både för nybyggnation och reparationsverksamhet. Sammanfattningsvis måste vi sålunda konstatera att de marknads- och konkurrenskraftsbedömningar som ligger till grund för regeringens förslag är mycket kortsiktiga och helt otillräckliga som underlag för beslut som ställer närmare 1 400 personer utan arbete. Från socialdemokratisk sida kan vi därför inte acceptera det förslag till kapacitetsneddragningar som regeringen förordar. Även regeringen har insett att beslutsunderlaget är otillräckligt och man har därför avstått från att lämna förslag till hur kapacitetsneddragningen skall ske. Denna fråga vill man i stället hänskjuta till förhandlingar mellan företagen. Enligt vår mening är det helt oacceptabelt att regeringen på detta sätt vill skjuta från sig ansvaret för konsekvenserna av sina förslag. Regeringens förslag innebär som redan nämnts att ca 1 400 personer skall ställas utan arbete. Neddragningen förutses i propositionen åtminstone till en del ske genom nedläggningar av varvsenheter. Varvens lokalisering är sådan att effekterna blir betydande på de berörda orterna. Att under dessa omständigheter låta enbart företagsekonomiska hänsynstaganden styra branschutvecklingen är inte försvarbart. Regeringens förslag innebär i praktiken att beslutar om väsentliga sysselsättningsminskningar utan att veta var eller när dessa kommer att ske. Att som aviseras i propositionen låta en särskild förhandlare leda överläggningarna mellan företagen kan inte ändra på detta förhållande. Från socialdemokratisk sida kräver vi en seriös behandling av de mindre och medelstora varvens problem och utvecklingsmöjligheter. En ordentlig utredning måste ske innan viktiga beslut fattas rörande den framtida branschstrukturen och sysselsättningen. För detta arbete bör regeringen skyndsamt tillkalla en särskild kommission. Kommissionens uppgift bör vara att efter kompletterande analyser av efterfråge- och konkurrensförhållandena framlägga en konkret plan för branschens utveckling. Vi har ovan angivit några sådana erforderliga kompletteringar. Vidare bör bl. a. beaktas de mindre och medelstora varvens möjligheter att i högre grad än f. n. inrikta sig på specialfartyg. Vårt förslag angående rederistrukturstöd förbättrar förutsättningarna för en sådan produktion också vid de här aktuella varven. 1 kommissionens uppgifter bör även ingå att lämna förslag till utformningen och omfattningen av ett statligt stöd till de mindre och medelstora varven. Flärvid bör man särskilt pröva frågan om stöd för alternativ produktion och exportsatsningar, bl. a. på utvecklingsländerna. Dessutom bör förutsättningarna för en ökad samverkan mellan varven undersökas liksom de framtida relationerna mellan de mindre varven och storvarven. Även behoven av särskilda arbetsmarknadspolitiska insatser bör beaktas. Åtgärder som är avgörande för varvsenheternas framtid och som kan föranleda avskedanden bör anstå till dess ett samlat strukturförslag har behandlats. Detta behov av rådrum bör beaktas när de i regeringspropositionen aviserade beställningarna av färjor, broar m. m. läggs ut. Dessutom bör de mindre och medelstora varven ges möjligheter att temporärt erhålla tillfälligt sysselsättningsbidrag (75-procentsbidrag). I sin proposition har regeringen föreslagit ett statligt stöd inom tre områden på totalt 14,5 milj. kr. Mot bakgrund av vad vi föreslagit ovan bör beslut om dylikt stöd tas i anslutning till ett ställningstagande till branschutvecklingen i dess helhet. Stöd för utveckling av varv och rederier Sjöfartskrisen omfattar också som tidigare nämnts stora delar av den svenska rederinäringen. Läget inom rederinäringen kännetecknas av låga fraktsatser och en betydande överkapacitet. Detta har för många rederiföretag resulterat i betydande ekonomiska problem såväl i fråga om likviditet som soliditet. Det är helt uppenbart att dessa problem i sin tur allvarligt återverkat på rederiföretagens nybeställningar. Utförsäljningarna av fartyg från den svenska handelsflottan har därutöver ökat i mycket stor och oroande omfattning.