mot · G1021476 · 1978-01-24 00:00:00 — 1977/78 1476-1483 av m. fl. om detaljister och servicegivares rättsliga ställning i förhållande till leverantörer och huvudmän Genom konsumentskyddslagstiftning har betydelsefulla reformer genomförts i svensk civilrätt och marknadsrätt. En effekt av konsumentpolitiken har emellertid blivit att de rättsliga skyddsnivåerna blivit olikartade, beroende på om näringsidkarens motpart varit konsument eller ej. Privatkonsumentbegreppet har kommit att bli en allt viktigare vattendelare i civilrätten. Konsumentpolitiken har ytterst fått sin relevans genom att det moderna industrisamhället har blivit alltmer svåröverskådligt för rättssubjekten. Att man i reformarbetet därför till en början koncentrerade sig på den enskilde konsumentens förhållanden kan vara förklarligt med hänsyn till att det på just detta område funnits en del brister i det reella styrkeförhållandet partema emellan. Den traditionella civilrätten bygger ju i stora stycken på förutsättningen om avtalsparternas jämbördighet. Denna urholkning av de reella styrkeförhållandena avtalsparter emellan har emellertid ej endast relevans i konsumentrelationerna. Den större komplexiteten i samhällsförhållandena får klart märkbara effekter även i många näringsidkarrelationer och med lika allvarliga följder för den underlägsna avtalsparten. Dessa negativa följder visar sig på flera sätt. Här är att märka att konsumentskyddet kan i avgörande mån urholkas, om en detaljist eller servicegivare inte har rättslig möjlighet att föra tillbaka konsumentskyddskostnader till en leverantör i de fall dessa kostnader beror på honom och inte på detaljistens/servicegivarens egna åtgärder, men där den senare likväl drabbas av ekonomiska påföljder i förhållande till konsumenten, till följd av lagbestämmelser eller administrativa åtgärder genom , e. d. En näringsidkare blir naturligt nog mindre benägen att göra åtaganden eller ha en progressiv reklamationspolitik om han inte har realistiska möjligheter att föra tillbaka berättigade krav. En annan effekt av denna bristande rättsliga balans kan bli att strukturen i vissa konsumentinriktade handels- och servicegrenar skadas. Den osäkra legala position som många små och medelstora företag tvingas leva i minskar etableringskraft och investeringsvilja. Dessa positiva drivkrafter är även av andra skäl starkt nedsatta i vårt land, bl. a. till följd av skattesystemet. De massivt ökade kraven på företagen har slagit särskilt hårt mot handeln och servicebranscherna. Miljöskydd, konsumentskydd, olika former av arbetsgivaravgifter har i kombination med bristande samhälleliga kontroll 1 1977/78. funktioner fört med sig icke-seriös verksamhet inom viktiga sektorer av näringslivet. Bristande reell efterlevnad av svårkontrollerade samhällskrav har nämligen lett till faktiska konkurrensolikheter som medfört allt större inslag av irreguljär eller halvreguljär företagsamhet. Den 1976 införda civilrättsliga generalklausulen i 36 § avtalslagen skall visserligen enligt uttryckliga uttalanden i motiven även kunna gälla i näringsidkarrelationer men ger icke ett skydd med den precision och stadga som mellanmännen behöver. Kommissionslagens avvecklingsregler vid uppdrags upphörande är icke tillämpliga på exempelvis s. k. ensamåterförsäljare, och möjligheterna till analogitillämpning är osäkra. av godkända betänkande 1977/78:4 uppmärksammar vissa reformbehov på kommissionsrättens område. Utskottet ansåg vidare i detta betänkande att även problemet med ensamförsäljares rättsskydd borde bli föremål för granskning. I vissa situationer kan ,genom leveransvägransreglerna i konkurrensbegränsningslagen, ingripa mot alltför korta eller i övrigt oskäliga uppsägningstider, men räckvidden av dessa möjligheter är mycket oklar. Konkurrensbegränsningslagen är dessutom under omarbetning, varför de framtida förutsättningarna också är ovissa. Den grupp företag och företagare som här är i fråga har uppmärksammats föga i svensk rätt. Begrepp som använts har varit ensamförsäljare eller mellanmän. Den senare termen torde vara mest adekvat. Avgränsningar och definitioner är osäkra. Det rör sig emellertid om ett stort antal företag som arbetar med ofta långvariga, kontinuerliga affärsrelationer med en eller flera huvudmän. Ofta har samarbetet huvudleverantör-detaljist reglerats i särskilda avtal. Ett särskilt inslag i utvecklingen utgör de många s. k. franchisingsystem som vuxit fram , både internationellt och i . Behovet av effektiva skyddsmekanismer för företagare är i sådana situationer ofta påtagligt. Huvudmannen är ofta ett internationellt storföretag med uniforma avtalslösningar i olika länder, något som ofta inte passar svenska förhållanden. Av det ovan framförda kan utläsas att det finns ett påtagligt behov av reformer som stärker mellanmännens ställning både i vad avser regressmöjligheter för konsumentskyddskostnader och när det gäller andra centrala avtalsrelationer,exempelvis uppsägningstider och andra avvecklingsproblem vid samarbetets upphörande. En huvudfråga blir huruvida ett reformarbete bör följa marknadsrättsliga eller civilrättsliga linjer. De marknadsrättsliga instrumenten har på konsumentområdet visat sig vara smidiga och effektiva, och skäl talar för att detta även skulle bli fallet om deras räckvidd på den kommersiella sektorn utvidgas. En utvidgning av avtalsvillkorslagens tillämplighet förefaller vara en tänkbar utveckling. Även en renodlat civilrättslig lösning skulle kunna leda till avsett resultat men erfordrar en detaljerad lagstiftning, bl. a. om regressrätt, till följd av konsumentlagstiftningens krav mot detaljist/ Mycket talar för att marknadsrättsliga och civilrättsliga lösningar också på det här aktuella området behöver kombineras för att ett lämpligt resultat skall kunna nås. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär att detaljisters och servicegivares rättsliga ställning i relation till leverantörer och huvudmän blir föremål för utredning. . () ()