mot · G1021827 · 1978-03-29 00:00:00 — Motion 1977/78:1827 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:92 om åtgärder för att förbättra lokal och regional kollektiv persontrafik Under den socialdemokratiska regeringen påbörjades ett brett upplagt reformarbete på det trafikpolitiska området. Detta utgick från ett samhällsekonomiskt synsätt och präglades av en alltmer markerad solidaritetspolitik och därmed ett ökat samhälleligt ansvar för utvecklingen. Trafikpolitiken måste enligt vår uppfattning utformas så, att den medverkar till en god transportförsörjning och en god trafikmiljö i landets olika delar till den samhällsekonomiskt lägsta kostnaden. skall den bidra till att utjämna skillnader i socialt och ekonomiskt hänseende mellan enskilda eller grupper av människor såväl inom som mellan olika regioner. Den framtida trafikpolitiken skall också vara ett verksamt medel för att uppnå mål inom andra samhällsområden och samordnas med exempelvis regionalpolitiken, arbetsmarknadspolitiken, miljöpolitiken och energipolitiken. Såväl den enskilde som näringslivet har blivit alltmer beroende av ett väl fungerande transportsystem. Människorna ställer växande krav på en utbyggnad och standardmässig förbättring av den kollektiva persontrafiken. har det pågått ett intensivt utredningsarbete för att ta fram underlag för en mera socialt betingad och samhällsekonomiskt inriktad trafikpolitik. Trafikpolitiska utredningen, trafikplaneringsutredningen, utredningen om regionalt gällande rabattkort, kollektivtrafikutredningen, kommittén för långsiktig vägplanering, utredningen handikappanpassad kollektivtrafik och bilarbetstidsutredningen har alla lagt fram sina förslag. Härtill kommer förslag om förbättrad hamnoch flygplatsplanering samt förslag om inrättandet av ett samordnande organ för trafikplaneringsfrågor. Man bör också nämna trafiksäkerhetsutredningen och trafikbullerutredningen. Det omfattande material som dessa utredningar tagit fram var avsett att bilda grundval för ett genomgripande trafikpolitiskt reformarbete. Från den dåvarande borgerliga oppositionen restes ofta krav om en ny trafikpolitik. Trots att den borgerliga regeringen vid sitt tillträde medgav att tillräckligt underlag för en trafikreform förelåg och trots flerfaldiga löften, bl. a. i regeringsdeklarationen och i en rad uttalanden i från kommunikationsministern, om att reformarbetet skulle fullföljas har ännu ingen trafikpolitisk proposition förelagts . Detta får mycket negativa konsekvenser på flera avsnitt av trafikpolitiken, inte minst när det gäller den kollektiva trafiken på järnväg. Från socialdemokratiskt håll ser vi allvarligt på att den utlovade trafikpolitiska propositionen låter vänta på sig. Vi kräver att regeringen redovisar en plan för sitt trafikpolitiska reformarbete där en helhetssyn på dessa frågor redovisas. Det är från demokratisk synpunkt betänkligt att inte får en sådan redovisning. Dessutom tillkommer risken att det omfattande utredningsmaterial som tagits fram blir förlegat om propositionen dröjer alltför . I den budgetsituation som den borgerliga regeringen nu försatt sig i och där enligt uttalanden från den borgerliga regeringen utrymme saknas för en trafikpolitisk proposition ser vi oss nödsakade att acceptera att vissa delar av den utlovade propositionen läggs fram, även om de delar som är mycket kostnadskrävande måste utgå. Vi kan därför godta att regeringen nu lägger fram förslag som syftar till att förbättra den lokala och regionala kollektivtrafiken och bygger på den s. k. länskortsutredningens betänkande. På detta sätt skapas klarhet i den viktiga huvudmannaskapsfrågan vem som bär ansvaret för trafikförsörjningen inom en region. Förslaget innebär att tillståndslagstiftningen anpassas så att de kommunala huvudmännen kan fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Även det ökade statliga stödet som föreslås i propositionen är en viktig förutsättning för ett bättre kollektivtrafiksystem och torde tillsammans med de övriga förslag som läggs fram i propositionen kunna medverka till att underlätta införande av samordnade taxesystem i länen i form av t. ex. periodkort. Det bör i sammanhanget framhållas att den kollektiva trafiken måste främjas på olika sätt. Den kollektiva trafikförsörjningens attraktivitet sammanhänger utöver tillgängligheten i form av tillfredsställande turtäthet och linjedragning med taxe- och prisnivån. Om huvudmännen i resp. län inom ramen för samordnade taxesystem utformar regionala periodkort kan en minskning av reskostnaden för stora grupper av människor och därmed en utjämning av reskostnadema åstadkommas. Att skapa förutsättningar för att utjämna reskostnadema mellan människor som bor i olika delar av en region framstår enligt vår mening som en angelägen åtgärd inom ramen för en solidarisk trafikpolitik. Vi vill dock peka på ytterligare ett par områden som borde ha behandlats i samband med de nu redovisade frågorna. Vi ser från socialdemokratiskt håll den regionala trafikplaneringen som en viktig grund för en ny trafikpolitik. Genom denna har ett omfattande underlag tagits fram. I detta planeringsmaterial redovisas utifrån varje läns förhållanden en bedömning av framtida transportbehov och förslag till olika trafiklösningar. I planerna har olika konkreta åtgärder för att uppnå balans mellan utbud och efterfrågan föreslagits. Det gäller bl. förslag till förbättringar av kollektivtrafiken och förslag om utbyggnad av trafikleder och terminaler samt andra åtgärder för att förbättra godstrafikförsörjningen. Genom trafikplaneringen kan allmänna trafikpolitiska riktlinjer omsättas till meningsfulla handlingsprogram på lokal och regional nivå. Regeringen har redovisat i budgetpropositionen att en vidareutveckling och komplettering av den tidigare omgången av regional trafikplanering kommer att initieras . För att det skall vara möjligt att gå vidare på det nu föreliggande mycket omfattande materialet från den tidigare omgången av den regionala trafikplaneringen torde det behövas vissa översiktliga ställningstaganden. Endast härigenom skapas den grund som är nödvändig för ett fortsatt arbete på det regionala planet. Enligt vår mening är det angeläget att får ta ställning till regeringens slutsatser av den tidigare planeringen och de därpå grundade riktlinjerna före en ny omgång av en regional trafikplanering. I vår motion 1977/78: 1582 har vi föreslagit att dessa bör underställas för godkännande. En annan fråga som borde ha behandlats i detta sammanhang är de handikappades trafiksituation. På kommunikationsområdet har och bidrag till anskaffning av egen bil införts. Vår syn på handikappfrågorna innebär emellertid att samhällsmiljön så långt det är möjligt bör anpassas så att den handikappade kan delta i olika aktiviteter i samhället på samma villkor som andra medborgare. Det finns åtskilliga brister i dagens trafikmedel, som vållar stort besvär för de rörelsehindrade. En del brister bör kunna avhjälpas vid löpande underhåll. Andra kräver mera omfattande förändringar och får genomföras i samband med nyanskaffning. Det är angeläget att staten genom lämpligt organ utfärdar normer och riktlinjer. Som underlag för dessa är det väsentligt att man i forsknings- och utvecklingsarbetet på trafikområdet i ökad utsträckning uppmärksammar de handikappades problem. Trafikföretagen bör bereda de handikappades organisationer möjlighet att lämna synpunkter på utformningen av de investeringar som görs. Det är självfallet väsentligt att en handikappanpassning av det kollektiva färdväsendet omfattar alla länkar i transportkedjan. Olämpligt utformade gångvägar med många trappor, övergångsställen med stark trafik etc. utgör ofta svåra hinder för exempelvis rörelsehindrade och synsvaga på väg till eller från t. ex. en busshållplats. Taxi utnyttjas ofta av äldre personer och av kommunerna i färdtjänsten, varför en bättre handikappanpassning framstår som väsentlig. Även i detta fall bör normer och riktlinjer utfärdas. Enligt vår mening är det viktigt att de förslag som lagt fram kan bli föremål för statsmakternas Endast härigenom kan man få ett underlag för planering av den framtida trafikens organisation och för beslut om olika typer av investeringar i transportapparaten. I vår motion 1977/78: 1582 om trafikpolitiken har vi krävt att skall uppmana regeringen att lägga fram förslag i frågan. Vi vill i detta sammanhang också ta upp frågan om taxiservicen. har åtskillig kritik anförts mot taxiservicen. Det gäller såväl servicen inom de större tätorterna som på landsbygden. Man har bl. a. hänvisat till de uppenbara svårigheterna att anpassa vagnmateriel till efterfrågan. Frågan om taxiservicen sammanhänger givetvis nära med frågan om taxinäringens struktur och organisation. Denna har också varit föremål för en hel del uppmärksamhet och även utredningsinsatser. Det förslag till ändrad företagsstruktur m. m. för taxinäringen som avgetts av den s. k. strukturarbetsgruppen med representanter för , och och som överlämnats till för prövning i samband med den fortlöpande översynen av yrkestrafikförordningen är fortfarande under beredning i regeringens kansli. I den nämnda strukturarbetsgruppens rapport behandlas bl. a. frågorna om företagsmässig samordning av taxirörelsen i kommunerna, bättre samordning av beställningstrafiken, formerna för tillståndsgivningen enligt yrkestrafikförordningen m. m. Ett tidsprogram med etappvis genomförande av förslagen skisseras, och inrättande av en rådgivande nämnd föreslås. Vi vill framhålla det angelägna i att regeringen följer upp intentionerna i strukturarbetsgruppens förslag. Problemen med avseende på taxirörelsen är nämligen i olika avseenden sådana att de motiverar särskilda åtgärder från regeringens sida för att främja en utveckling, anpassning och samordning av taxirörelsen i nära kontakt med de kommunala instanserna. Sådana åtgärder måste givetvis ta hänsyn till att taxitrafiken arbetar under olika förutsättningar i de större tätorterna och i landsbygds- och glesbygdsområdena. Målsättningen måste vidare vara att taxinäringen skall vara en integrerad del i den kollektiva persontrafikförsörjningen. Som ett led i en ökad satsning på kollektiv trafik bör ansvaret för den lokala och regionala trafikförsörjningen klarläggas, i syfte att skapa förutsättningar för bl. a. samordning och planering av resurser, regionala rabattsystem etc. I propositionen läggs förslag fram om att huvudman naskapet för den lokala och regionala kollektiva trafiken på landsväg utövas genom interkommunal samverkan mellan landstingskommunen och kommunerna i respektive län. I anslutning härtill framläggs vissa förslag till ändring i yrkestrafikförordningen. Ändringen innebär bl. a. att huvudmannen föreslås kunna inneha eget linjetrafiktillstånd och få rätt att anlita entreprenör med tillstånd för beställningstrafik för att utföra trafiken. Enligt vår mening är det ändamålsenligt att huvudmannen, som har ansvaret för den lokala och regionala busstrafiken, kan anlita underentreprenör. Detta får självfallet inte leda till att möjligheterna för trafikföretagen att planera sin verksamhet försämras och att därmed de anställdas trygghet inte kan garanteras. Busstrafikföretagens och de anställdas intresse av att deras ställning inte skall försämras måste tillgodoses inom ramen för de avtal om trafikens utförande som sluts med huvudmannen. Det är därför av vikt att garantier skapas för att avtalen blir tillräckligt långsiktiga så att bussföretagen ges rimliga ekonomiska planeringsförutsättningar. Vi anser därför att yrkestrafikförordningen bör få en sådan utformning i den del som avser innehav av trafiktillstånd att trygghet skapas för såväl huvudmannen som för eventuella entreprenörer. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderliga författningsförslag. Vi vill i detta sammanhang understryka att det är viktigt att skapa en kollektivtrafik som är bekväm och rationell som den tillgodoser de anställdas trygghet. Enligt vår uppfattning skapas de bästa förutsättningarna härför om de kollektiva trafikmedlen i ökad utsträckning förs över i samhällets ägo. Enligt propositionen får den kommunala huvudmannen företrädesrätt till linjetrafiktillstånd om han gör sannolikt att trafikförsörjningen förbättras genom att trafiken drivs i huvudmannens regi enligt en av honom upprättad länsomfattande trafikförsörjningsplan, som innebär ett effektivt resursutnyttjande och som visar att åtgärder har vidtagits i trafikanpassande syfte. gällande regler ger innehavaren av linjetrafiktillstånd företrädesrätt till beställningstrafiktillstånd. Den här angivna företrädesrätten för huvudmannen till linjetrafiktillstånd bör enligt vår mening tolkas så att huvudmannen också får företrädesrätt till beställningstrafiktillstånd. Vi vill i det här sammanhanget understryka det angelägna i att, i anslutning till att trafikförsörjningsplanen upprättas, en genomgång och omprövning görs av äldre trafiktillstånd i syfte att rensa ut sådana tillstånd som inte utnyttjas och som kan utgöra hinder för en rationell trafiklösning. I propositionen föreslås också inrättandet av en särskild kollektivtrafiknämnd, som vid behov skall pröva frågor som rör ersättning för trafikutövning. Beträffande nämndens sammansättning sägs i propositio nen att den bör bestå av ordförande och fyra andra ledamöter. , samt bör enligt propositionen ges rätt att föreslå vardera en ledamot. Föredraganden anser vidare att det bör finnas en ledamot som företräder statliga trafikföretags intressen. I detta sammanhang vill vi framhålla vikten av att till ordförande i nämnden utses en utanför nämnda intressen stående, opartisk person. När det gäller bestämningen från kollektivtrafiknämndens sida av ersättningens storlek i det enskilda fallet sägs att nämnden, på grundval av statistiska uppgifter om busstrafikens ekonomiska förhållanden i landet, kan utföra fortlöpande beräkningar vilka tillsammans med parternas egna underlag kan ligga till grund för bestämning av ersättningen. En utgångspunkt bör därvid enligt propositionen vara kostnaderna vid en rationellt bedriven trafik. Vi utgår från att nämnden relativt snart kommer att utarbeta en praxis i ersättningsfrågor, vilken kan utformas som normer eller mallar för att uppnå enhetlighet i fråga om ersättningens storlek. Beträffande stöd till den lokala och regionala spårbundna trafiken föreslås i propositionen att spårvägstrafik och tunnelbanetrafik ges statligt driftbidrag enligt samma principer som föreslagits gälla för linjetrafik med buss. På samma sätt föreslås statsbidrag utgå för viss järnvägstrafik med utpräglat lokala och regionala trafikuppgifter. Här avsedd järnvägstrafik finns f. n. endast i , men föredraganden anser att huvudmannen för den lokala och regionala trafiken även i andra tättrafikerade delar av landet bör beredas möjligheter att låta trafikförsörjningen ske med pendeltåg i stället för med bussar. Vi anser att järnvägen är ett viktigt inslag i kollektivtrafiken. Det har dock visat sig att betydande svårigheter föreligger när kommuner och landsting skall träffa avtal med SJ om att köpa trafiktjänster. Mot bakgrund av erfarenheterna från bl. a. , där man inte lyckats träffa avtal med SJ, anser vi till skillnad från kommunikationsministern att det föreligger ett klart behov av mera fastlagda riktlinjer för hur ersättningen bör regleras. Vi föreslår därför att regeringen skyndsamt utarbetar förslag till normer för hur SJ skall ersättas för att tågen upplåts för resenärer inom ramen för ett samordnat regionalt trafik- och taxesystem. Vi vill avslutningsvis erinra om att en del av det resande som sker inom länet och kommunerna utgör ett led i ett mera långväga resande, varvid den lokala och regionala trafiken får karaktären av matartrafik till den interregionala trafiken, vilken oftast sker på järnväg med statlig huvudman. Det bör i detta sammanhang slås fast att staten måste ta det övergripande ansvaret för den interregionala trafiken och att det lokala och regionala trafiksystemet måste samordnas med det interregionala systemet. För att få till stånd en sådan samordning måste bl. omfattningen av det landsomfattande järnvägsnät för vilket staten har ansvaret fastläggas. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa 1. att beslutar godkänna vad som anförts i motionen om utformningen av avtal mellan huvudman med linjetrafiktillstånd och underentreprenör, 2. att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om företrädesrätt för huvudman till beställningstrafiktillstånd, 3. att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om omprövning av linjetrafiktillstånd, 4. att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om tillsättningen av ordförande i kollektivtrafiknämnden, 5. att hos regeringen begär att ett förslag till normer för hur SJ skall ersättas av kommuner m. fl. för köp av kollektivtrafiktjänster skyndsamt utarbetas, 6. att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om ansvaret för den interregionala trafiken. () () () () () () ()