mot · G102432 · 1978-01-18 00:00:00 — av m. fl. om rätt för psykiskt utvecklingsstörda att erhålla handikappersättning Handikappersättning utgår till försäkrad som av olika skäl och fått sin funktionsförmåga nedsatt. De nya reglerna för handikappersättning som infördes innebar att rätten till handikappförmåner från den allmänna försäkringen i väsentliga avseenden vidgades. Enligt de då införda reglerna föreligger rätt till handikappersättning, om den försäkrade för avsevärd tid fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han på grund av sitt handikapp behöver tidskrävande hjälp av annan i sin dagliga livsföring och vidare om den handikappade för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan person. Även då den handikappade eljest har betydande merutgifter till följd av sitt handikapp föreligger rätt till handikappersättning. Den handikappades vård- och hjälpbehov skall vid bedömningen av frågan om rätt till ersättning vägas samman med hans merkostnader till följd av handikappet. Bedömningen skall således grundas på det sammanlagda behovet av stöd. Generellt stöd har utgått till blinda, döva och till gravt hörselskadade personer. har på uppdrag av regeringen redovisat erfarenheter av den praktiska tillämpningen av de bestämmelser som infördes och lämnat förslag till de åtgärder verket har funnit erforderliga med anledning härav. Verket konstaterar att reformen i väsentliga avseenden slagit väl ut. Åtskilliga handikappade som inte uppbar invaliditetsförmån från den allmänna försäkringen har fått rätt till sådan ersättning, och reglerna har allmänt sett vidgats. Verket konstaterar att handikappersättningen är i princip en merkostnadsersättning. Rätt till ersättning kan uppkomma inte bara till följd av hjälpbehov utan också till följd av att den handikappade har betydande merutgifter för resor, kost etc. Verket föreslåratt handikappersättning skall kunna komma i fråga om en försäkrad, för att i möjligsate mån kunna bemästra följerna av ett handikapp, är i behov av hjälp eller anordningar som medför utgifter, oavsett om dessa utgifter redan föreligger eller ej. Flera remissinstanser tillstyrker detta. DHR påpekar dock att förslaget inte kommer att medföra några förändringar, om man inte anlägger ett schablonmässigt synsätt på ersättningsbehovet och föreslår att får i uppdrag att ge ut anvisningar där den individuella prövningen i största möjliga utsträckning tas bort. Föredragande statsråd anmäler att han har för avsikt att senare föreslå regeringen att ge i uppdrag att göra en utredning om vilka merutgifter som bör beaktas vid olika typer av sjukdomar och handikapp. Målet bör därvid vara att få fram vissa schabloner, som kan tjäna som underlag för bedömningen i det enskilda fallet till att främst avse handikappets närmaste beskaffenhet och vilka slag av merkostnader detta för med sig. En grupp handikappade som inte nämnts är de psykiskt utvecklingsstörda. Många av dessa har efter lång skol- och utbildningstid utskrivits från omsorgsstyrelsen och fyller en plats i näringslivet, flera i skyddade verkstäder. De klarar sig i stort sett själva men måste alltid ha någon de kan rådgöra med. De har inte initiativ att följa upp alla samhällets utbud och har på så sätt mycket dyrare levnadskostander än andra. För alla dessa som, med reducerad pension, funnit en plats i samhället och gör sin insats vore det självklart med schablonsatt handikappersättning, så att de i någon mån kunde erhålla normal standard och tillgodogöra sig samhällets olika förmåner utan bekymmer. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär att man vid aviserad utredning hos särskilt iakttar de psykiskt utvecklingsstördas situation och även för dessa inför schablonbidrag. () ()