mot · G1021929 · 1978-04-17 00:00:00 — Motion 1977/78:1929 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:165 om värdesäkert lönsparande För att stimulera det frivilliga sparandet har en rad olika åtgärder vidtagits från samhällets sida. Man har bl. a. sökt stimulera det regelbundna lönsparandet och utformat särskilda statliga sparobligationer med sikte på att skapa en för de enskilda hushållen lämplig sparform som de skulle underlätta den statliga upplåningen. Man har också vänt sig med särskilda sparerbjudanden till privatpersoner som fått skatteåterbäring. Bakom dessa olika åtgärder på sparandets område har i första hand legat två motiv. Dels har avsikten varit att utforma sparformer som i första hand vänder sig till den stora mängden småsparare och att för dessa skapa en jämförelsevis säker och lättillgänglig planeringsform. Dels har motivet också varit att åstadkomma en medverkan från hushållens sida vid statens mera långfristiga upplåning, varigenom statens anspråk på kapitalmarknaden kunnat begränsas. Den mycket kraftiga inflationen och den dramatiska ökningen av statens upplåningsbehov har understrukit behovet av att samhället medverkar till att skapa sparformer som begränsar inflationens verkningar för den stora mängden småsparare, som den även underlättar statens mera långfristiga upplåning. En för oss självklar utgångspunkt är därvid att åtgärderna inte skall bidraga till ökade klyftor i fråga om inkomster och förmögenheter och inte heller till en ökad koncentration av den ekonomiska makten. I det följande kommer vi därför först att granska regeringens förslag med hänsyn till dess fördelningspolitiska effekter. Därefter kommer vi även att analysera åtgärderna ur ekonomisk-politisk synvinkel varefter vi avslutningsvis föreslår de åtgärder som vi i dagens läge funnit vara påkallade. Regeringens förslag innebär att man kraftigt stimulerar banksparande och sparande i en ny typ av aktiefonder. Varje person med inkomst av tjänst eller rörelse erhåller rätt att dra av av det insatta beloppet direkt från skatten upp till ett samlat sparbelopp på . Därtill kommer sedan skattebefrielse för samtliga inkomsttagare således även de med övriga typer av inkomster för räntorna på dessa in Regeringens avsikt är självfallet att härigenom premiera nysparandet. Men som ett flertal remissinstanser framhållit kommer man inte att ha några som helst garantier för att detta verkligen leder till ett nysparande. Snarare kan det göras troligt att den helt övervägande effekten kommer att bli att man flyttar över redan existerande tillgodohavanden eller ett sparande som redan bedrivs men i andra former till denna nya form av premierat sparande. De skattelättnader som följer av regeringens förslag kommer således att tillfalla de människor som har möjligheter att utnyttja dessa nya förmåner. Såsom framgår av den följande tabellen växer andelen personer med ränteinkomster med storleken på bruttoinkomsten. Procentuella andelen personer med ränteinkomster enligt RRV.s undersökning, Antal personer i populationen Procentuell andel som har ränteinkomster Såsom framgår av tabellen så har av inkomsttagarna med en bruttoinkomst . I inkomstlägena kring 100 000 och däröver ligger motsvarande andel på . I den mån sparandet således sker genom överföring från redan existerande tillgångar kommer förslaget att i en klart högre grad gynna personer med högre inkomster. Denna effekt mildras i viss utsträckning av att man i propositionen föreslagit att det särskilda avdraget på på det insatta beloppet skall vara ett avdrag från skatten och inte från inkomsten. Men den grundläggande skillnaden består likväl mellan dem som till följd av bättre ekonomiska omständigheter kan utnyttja de nya förmånerna och dem som inte har denna möjlighet. Fördelningspolitiskt sett innebär detta en omfördelning av den samlade skattebördan från högre inkomsttagare till lägre. Denna effekt understryks ytterligare av den föreslagna befrielsen från att betala skatt på de ränteinkomster som man erhåller på detta sparande. För alla de personer som redan kunnat utnyttja de sparavdrag på . som tillkommer enskilda personer respektive . för två makar kommer den föreslagna skattebefrielsen att innebära en utvidgning av detta sparavdrag en utvidgning som då i första hand personer i bättre ekonomiska omständigheter kommer att kunna tillgodogöra sig. Fördelningseffekterna blir ännu mera utmanande om man finansierar sparandet i de av regeringen föreslagna nya formerna genom att ta lån lån vars räntor man med nuvarande skattesystem får göra avdrag för, som då inkomsterna inte kommer att beskattas. Enligt vår mening kommer de av regeringen framlagda förslagen att leda till en kraftig favorisering av högre inkomsttagare, av personer med förmögenheter och möjligheter att ta lån. Vi har därigenom fått en ytterligare bekräftelse på att den borgerliga regeringen konsekvent bedriver en politik som gynnar de egna grupperna och vilken i en allt större utsträckning leder till ökade bördor för människor med låga inkomster och med en stor försörjningsbörda. De ekonomiska klyftorna i samhället växer genom den borgerliga regeringens politik och kommer att ytterligare göra det genom det nu föreliggande förslaget. Propositionens förslag om bildande av nya fondbolag och aktiefonder och de därtill knutna särskilda reglerna i fråga om sammansättningen av dessa fondbolags styrelse ligger vid sidan av den allmänna strävan till en demokratisering av den ekonomiska makten som enligt vår mening bör känneteckna reformerna på detta område. Förslaget kommer inte att leda till att man ingriper mot den privata maktkoncentration som kännetecknar vårt ekonomiska liv. Det finns snarare risker för att denna ytterligare kommer att befästas. Förslagets konsekvenser för den ekonomiska politiken En viktig uppgift för den ekonomiska politiken är att finna sådana former för finansieringen av den borgerliga regeringens stora budgetunderskott, att detta inte leder till en allvarlig rubbning av den samhällsekonomiska balansen i vårt land. Ett viktigt led i en sådan politik är att försöka finna sådana former för sparandet, att en så stor del som möjligt av den statliga upplåningen kan ske utanför banksystemet. Anledningen härtill är att en upplåning i affärsbankerna från statens sida leder till att dessa instituts utlåningskapacitet ökar, vilket vid en i övrigt oförändrad kreditpolitik kan leda till en ökning av inflationstrycket i ekonomin. Denna effekt kan visserligen motverkas genom exempelvis successivt höjda likviditetskvoter. Men anspråken på sådana kreditmarknadsregleringar kan vid en fortsatt stor upplåning i banksystemet komma att växa till en omfattning som blir ohanterligt stor. Som också bl. a. riksbanksfullmäktige och styrelserna för AP-fonden framhållit i sina yttranden över lönsparutredningens betänkande synes det därför vara att föredra att i stället åstadkomma en ordning som stimulerar till en placering i obligationer. Innebörden i det av regeringen framlagda förslaget är egentligen att man för det första genom mycket betydande samhällsinsatser stimulerar hushållen att placera sitt sparande på särskilda inlåningskonton i banksystemet. I den mån detta lyckas, vilket ingalunda är uppenbart, kommer detta att för det andra föranleda åtgärder för att neutralisera den likviditetsökning som härigenom sker i banksystemet och få över dessa medel till obligationsmarknaden. Genom denna omväg över banksystemet ökar självfallet bankernas möjligheter att dra ekonomisk fördel av denna ytterligare insättning, som det även kan bereda statsmakterna svårigheter att i ett senare led kanalisera över detta till kapitalmarknaden och till en mera långsiktig finansiering av det statliga budgetunderskottet. Denna omfördelning till bankernas förmån kan få klara nackdelar för exempelvis försäkringssektorn, vilken effekt icke närmare utretts eller beaktats i propositionen. Man kan således inte utesluta att genomförande av propositionens förslag kommer att försvåra våra möjligheter att föra en effektiv kreditpolitik i ett läge då anspråken på denna politik kommer att vara alldeles osedvanligt stora. En även i detta sammanhang viktig fråga är om det föreslagna systemet verkligen kommer att leda till ett ökat nysparande eller det i huvudsak endast kommer att innebära en omfördelning av redan existerande sparande. Riksgäldsfullmäktige har i sitt remissvar på lönsparutredningens betänkande framhållit riskerna för att de nya sparformerna kommer att få negativa effekter på de redan nu existerande formerna för statlig upplåning direkt från hushållssektorn eller på lönsparandet. Flera andra remissinstanser har redovisat liknande synpunkter. Som särskilt () framhållit i sitt remissvar kan detta få ogynnsamma statsfinansiella konsekvenser. Redan i det fall då hela effekten blir ett nysparande blir kostnaderna för statsverket betydande. I takt med att andelen nysparande av det totala, premierade sparandet sjunker, stiger i motsvarande mån kostnaden för det faktiskt åstadkomna nysparandet. Skulle den procentuella andelen verkligt nysparande ligga , kommer kostnaden för staten att bli större än den stimulanseffekt man åstadkommit. Blir andelen nysparande mycket lågt, kommer nettoeffekten att bli en relativt kraftig inkomstöverföring till de grupper som utnyttjar sparandet. I propositionen har man inte kunnat redovisa någon hållbar grund för en bedömning av denna för hela systemet så viktiga fråga. Med tanke på de betydande förmåner som ligger i det föreslagna systemet för särskilt de grupper som kan förutsättas redan ha ett sparande, synes det vara en betydande risk för att åtgärderna i första hand kommer att ge upphov till en omfördelning av sparandet. Det föreligger alltså klara risker för att statsverkets kostnader för detta kommer att bli större än den stimulanseffekt man uppnår. Vi vill därtill framhålla det anmärkningsvärda i att regeringen framlagt ett förslag som avser att gälla framåt, utan att man i förslaget byggt in någon möjlighet att kontrollera utfallet av förslaget. Det kan av flera skäl finnas anledning att bygga in kontrollstationer i de förslag som man framlagt. Dels har regeringen själv uttalat att man avser att föra en ekonomisk politik som successivt tar ner den nu alltför höga inflationstakten. För det fall man verkligen skulle lyckas med detta inom de närmast framförliggande åren, framstår de förmåner som man nu bygger in i det föreslagna sparsystemet som utmanande stora. Dels föreslår man även ett system vars nettoeffekt på sparandet är utomordentligt osäker. Skulle det visa sig att nettoeffekten blir mycket ringa framstår det som statsfinansiellt oansvarigt att fortsätta med detta system. Slutligen är därtill som flera remissinstanser framhållit det administrativa systemet för kontrollen av denna nya sparform både omfattande och svårt att genomföra. Även detta talar för att man borde givit möjligheter att ompröva systemet. Med hänsyn till de mycket tvivelaktiga nettoeffekter som systemet leder till och med beaktande av dess olämpliga ekonomisk-politiska utformning och dess negativa fördelningspolitiska verkningar föreslår vi att avslår regeringens proposition 1977/78: 165 om värdesäkert lönsparande. Förslag till alternativa åtgärder Utgångspunkterna för våra bedömningar av behovet av insatser på det här ifrågavarande området är det som inledningsvis angavs, nämligen dels önskemålen att kunna erbjuda den stora mängden småsparare sparformer som tillgodoser rimliga krav på säkerhet och avkastning, dels att underlätta finansieringen av statens nu mycket stora budgetunderskott. Enligt vår mening talar övervägande skäl för att lösningen bör sökas efter en väg som direkt kan kanalisera hushållssektorns sparande till det statliga upplåningsbehovet, utan att man skall behöva ta omvägen via banksystemet. Vi vill här peka på att man har en form av statliga spar obligationer som är speciellt avpassade för den bredare allmänheten. Dessa obligationer emitteras direkt av och kan köpas av allmänheten på ett lättillgängligt sätt. Detta sparande uppfyller kravet att vara långsiktigt genom att det har haft en löptid som varierat . Avkastningen på det senast emitterade sparobligationslånet har inkl. den bonus som utfaller efter lånetidens slut uppgått till sammanlagt 10 Vä % . Detta innebär att kapitalet i stort sett fördubblas under den aktuella löptiden, vilket i sin tur medför att dessa obligationer ger en avkastning som ligger klart över den prisprognos som den borgerliga re>geringen angivit för det nu innevarande året. Realräntan är i varje fall klart positiv för denna sparform. Inemot 200 000 personer tecknade sig för det sparobligationslån som emitterades 1977. Det genomsnittliga beloppet per tecknare uppgick till ca . Skall man i dagens läge ytterligare stimulera hushållssektoms sparande bör det ske efter i stort sett samma riktlinjer som varit vägledande vid konstruktionen av dessa sparobligationer. Dessa uppfyller både egenskapen att direkt underlätta finansieringen av det statliga budgetunderskottet som de också ger en positiv realränta åtminstone vid den av regeringen nu förutsedda inflationstakten . Det vore i detta sammanhang även av intresse att närmare pröva de tankar om särskilda obligationsfonder som framförts av riksbanksfullmäktige och förslaget om en ny typ av lönsparobligationslån som framförts av styrelserna för AP-fonden. Enligt vår mening bör ges i uppdrag att i enlighet med de riktlinjer som här angivits skyndsamt pröva och framlägga förslag om en sparform som är lämpad för den stora mängden småsparare och som underlättar den statliga upplåningen. För att i dagens läge understryka vikten av att hushållen engagerar sig i ett ökat långsiktigt sparande kan det finnas skäl att överväga ytterligare stimulanser inom ramen för skattesystemet. En utgångspunkt för våra överväganden på denna punkt har varit att åtgärderna icke skall leda till några ytterligare ökade klyftor mellan inkomsttagarna. Ett mot denna bakgrund lämpligt förslag är då att omvandla det nuvarande s. k. sparavdraget på , som har skett från inkomsterna, till ett avdrag från skatten. Man uppnår därigenom att värdet av detta avdrag blir lika för alla oavsett inkomst. För personer med höga inkomster innebär denna omläggning en relativt ringa ökning av förmånerna. För en låginkomsttagare skulle däremot förändringen innebära en högst avsevärd förbättring. För en person med en taxerad inkomst på . skulle omläggningen motsvara en ökning av det nuvarande sparavdraget från . För en person med . i taxerad inkomst skulle förändringen motsvara en höjning av nuvarande avdrag till ca . Den föreslagna förändringen bör genomföras års taxering. En särskild fråga blir då om detta avdrag från skatten skall ske proportionellt lika från såväl kommunalskatten som den statliga skatten eller om den enbart skall drabba den statliga skatten. Enligt vår mening bör avdragsmöjligheten enbart avse den statliga skatten. Endast i de få fall då den statliga skatten icke förslår för ett fullt utnyttjande av denna avdragsmöjlighet skall den kommunala skatten komma i fråga. Med hänsyn till att kommunerna redan bär sin del av det nu existerande sparavdraget finns det anledning att väga in effekterna av denna del av vårt förslag vid de överläggningar som sker mellan regeringen och kommunförbundens styrelser. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Under hänvisning till det anförda föreslår vi 1. att avslå propositionen 1977/78: 165 om värdesäkert lönsparande, 2. att i enlighet med vad som anförts i motionen uppdraga åt fullmäktige i att skyndsamt pröva och framlägga förslag om en sparform som är lämpad för den stora mängden småsparare och som underlättar den statliga upplåningen, 3. att i enlighet med vad som anförts i motionen omvandla det nuvarande s. k. sparavdraget till ett avdrag från skatt. () () () () () () HANS () () () () () () () ()