mot · G1021587 · 1978-01-25 00:00:00 — Det framgår klart av regeringsdeklarationen att regeringen avser att främja den kollektiva trafiken. Detta torde från många synpunkter vara en mycket viktig uppgift. Tyvärr har utvecklingen inneburit försvagningar av den kollektiva trafiken. Snabbhet, pris, bekvämlighet och lättrörlighet har varit faktorer som ofta talat till privatbilismens fördel. Emellertid saknar vi fortfarande en samhällsekonomisk totalkalkyl som visar olika trafikmedels samhällsekonomiska kostnader. Den trafikpolitik som statensjärnvägar tillämpat har fått mycket negativa konsekvenser för den kollektiva trafiken, särskilt i mindre orter och i glesbygder. Detta gäller i synnerhet järnvägsförbindelserna. På grund av att allt färre tåg stannar vid mindre stationer och tider och förbindelser ofta är olämpliga, har resandefrekvensen på många linjer minskat kraftigt. Även då det gäller godstransporter har det skett en övergång till lastbilstransporter, ej sällan beroende på svårigheter att anpassa järnvägstransporterna till framför allt industrins krav. Lönsamheten vid många järnvägslinjer och stationer är nu låg eller negativ. Detta förhållande, kombinerat med ett trafikbeslut som innebär att varje trafikgren skall bära sina egna kostnader, leder till talrika nedläggningar. Om bedömningen i stället gjorts från samhällsekonomisk synpunkt skulle inte resultatet blivit lika nedslående. Miljöhänsyn och trafiksäkerhetsskäl, liksom nödvändigheten av en mera energibesparande trafik, gör det nödvändigt att stimulera den rälsbundna trafiken. Järnvägarna bör därför utgöra stommen i det kollektiva trafiknätet. En decentralistisk politik som innebär utveckling även av mindre orter och av glesbygd kräver att dessa områden kommer i åtnjutande av en god kollektiv trafikstandard. Den kollektiva trafiken måste utformas så att den blir ett attraktivt alternativ till privatbilismen. Den är också särskilt viktig för de grupper som saknar eller annars är förhindrade att köra bil. arbetar den trafikpolitiska utredningen med den framtida trafikpolitikens utformning. Utredningen bedöms avsluta sitt arbete , och det finns anledning att förmoda att regeringen därefter kommer att föreslå beslut om bl. a. kollektivtrafiken som ligger i linje med regeringsförklaringen. SJ har fattat beslut om nedläggningar och trafikindragningar vid ett flertal stationer. Inom gäller detta sålunda för persontrafiken vid , och . De argument som SJ anför är allmänt formulerade. Låg resandefrekvens och dålig lönsamhet har naturligtvis ett samband med de få tåguppehållen och de föga praktiska tiderna för dessa tåg. Att det skulle föreligga tidtabellstek niska och tågföringsmässiga hinder för dessa uppehåll förefaller orimligt. fattade SJ ett motsvarande beslut, vilket dock upphävdes av regeringen. Det är av utomordentlig betydelse att regeringen även nu förhindrar fortsatt nedläggning av stationer och indragning av trafik i väntan på en grundlig omprövning av trafikpolitiken. Inom det trafiksystem som från miljö- och resurssynpunkt har de största fördelarna måste problem och motgångar mötas med en offensiv politik och inte med nedläggningar. Resandefrekvensen kan ökas genom anpassning av tidtabell och service till människornas behov. Eventuella tågföringsproblem på hårdtrafikerade bandelar i närheten av storstäder bör lösas genom ökat spårantal i stället för indragning av tåg och småstationer. Det är angeläget för att vid behandling av trafikpolitiken ha handlingsfrihet även för en satsning på den kollektiva och den rälsbundna trafiken. En sådan handlingsfrihet skulle avsevärt beskäras om de av SJ beslutade åtgärderna skulle genomföras. Med hänsyn till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om SJ:s trafikbegränsningar.