mot · G102893 · 1978-01-20 00:00:00 — I sysselsättningsutredningens förslag till ungdomsåtgärder föreslås förstärkta arbetsförmedlingsresurser för att hjälpa ungdomar till fasta och Utredningen föreslår att förmedlingarna för detta ändamål tillförs särskild personal. Vi är övertygade om att AMS vid fördelningen av den personalförstärkning, med realt 225 tjänster utöver regeringsförslaget, som vi föreslagit i det tidigare, avdelar en väsentlig del av personalökningen för särskilda ungdomsinsatser. I vår motion 1977/78: 58 behandlade vi utförligt frågan om korta, yrkesinriktade och påbyggbara kurser i gymnasieskolan. I särskild motion upprepar nu socialdemokratin detta förslag, och vi behandlar även åtgärder för att underlätta övergången från grundskola till gymnasieskola eller arbetsliv, skolans uppföljande ansvar för elever som inte går vidare till gymnasieskolan, planeringsråden för samverkan mellan skola och arbetsliv (SSA) samt frågan om större möjligheter för lokala myndigheter att anpassa det gymnasiala utbildningsutbudet. Arbete efter vars och ens förmåga framhöll i sitt delbetänkande Arbete åt alla (SOU 1975: 90) att det förelåg svårigheter även under högkonjunkturen att bereda arbete åt personer med arbetshandikapp, trots att det var god tillgång på arbete och brist på arbetskraft. Det är därför, framhöll utredningen, mycket angeläget att förbättra stödet för dessa grupper på arbetsmarknaden. Lösningen på deras sysselsättningsproblem är en förutsättning för att målet, arbete åt alla, skall kunna uppnås. På grundval av sysselsättningsutredningens betänkande föreslogs i propositionen 1975/76:211 att statsmakterna skulle uttala att i målet arbete åt alla skall ingå att skaffa arbete, som svarar mot vars och ens förmåga. Ett sådant mål kommer att ställa långtgående krav på en utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska insatserna och på den anpassningsverksamhet som börjat byggas upp i företagen. Samhällets stöd till de arbetshandikappade har varit inriktat på att i första hand klara deras försörjning. Det har också varit förstahandskrav från de arbetshandikappade. Efter hand som den ekonomiska tryggheten har blivit större, har också ambitionerna höjts. Arbetet ger individen väsentliga värden, vid sidan om det ekonomiska utbytet, vilka inte kan kompenseras av ekonomiska bidrag. Ekonomisk trygghet och arbete efter vars och ens förmåga kommer att ställa nya och ökade krav på hela organisationen av arbetslivet. Det är ytterst ett krav på en grundläggande omdaning av arbetslivet. Det är naturligt att med denna utgångspunkt se den arbetshandikappades situation utifrån en helhetssyn på arbetsmarkanden. Det var också därför som den socialdemokratiska regeringen gav sysselsättningsut redningen i uppdrag att behandla dessa frågor. De arbetshandikappades sysselsättningsproblem kan inte lösas i särskilda institutioner, även om sådana behövs som komplement på arbetsmarknaden för vissa grupper. De arbetshandikappade är inte någon lätt avgränsbar minoritet på arbetsmarknaden. Tvärtom är det fråga om stora grupper inte minst bland de äldre vilka har mindre möjligheter än andra att t. ex. klara omställningar på arbetsmarknaden. En politik för sysselsättning efter vars och ens förmåga är nödvändig för att bryta tendenser på arbetsmarknaden som verkar mot ökad utslagning och svårigheter att bereda arbetslösa arbetshandikappade sysselsättning. Även om trygghetslagstiftningen i hög grad bidragit till att minska utslagningen för äldre och arbetshandikappade framstår tendenserna som klart oroande. Antalet förtidspensionerade har ökat snabbt . 1967 var antalet förtidspensionerade i åldern 145 000. hade antalet stigit till 247 000. Av dessa var hela 33 000 under . har med rapporterna Skyddad verkstad, halvskyddad verksamhet (SOU 1977: 44), Förtidspension eller arbete (SOU 1977: 88) samt Betingat arbetsföra (SOU 1977: 89) presenterat värdefullt material ägnat dels att blottlägga mekanismerna bakom förtidspensioneringen, dels att läggas till grund för fortsatta insatser för att öka de arbetshandikappades sysselsättning och för att förhindra oönskad förtidspensionering. Vid den genomgång av utvecklingen på arbetsmarknaden som redovisats i denna motion har framgått att utbyggnaden av den skyddade verksamheten nu avstannat. Detta är desto mera olyckligt som de arbetshandikappades situation försämrats i rådande arbetsmarknadsläge. Att regeringens proposition rörande den framtida organisationen för skyddat arbete och yrkesinriktad rehabilitering m. m. kom att föreläggas först efter betydande förseningar blev ett hinder för planering, utbyggnad och rationell drift av verksamheten. I budgetpropositionen föreslås inga ändringar i utgående statsbidrag för drift av verksamhet med arbetsprövning/arbetsträning. Ej heller ändras driftbidragen för skyddade verkstäder. Detta innebär att huvudmännen för verksamheten ensamma får bära de kostnadsstegringar som uppstår i avvaktan på ett genomförande av den nya organisationen av den skyddade verksamheten. För att motverka denna övervältring av kostnader på kommunerna föreslår vi att bidraget för drift av plats vid enhet för arbetsprövning/arbetsträning höjs fr. o. m. till . Från denna tidpunkt bör vidare bidrag utgå med . för plats och vid skyddad verkstad. Kostnaderna för denna reform belastar anslaget C 5. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning, som enligt vårt förslag bör föras upp med 1 . för /79, en höjning med 19 kr., utöver regeringens förslag. kommer att redovisa sina överväganden och förslag för effektivare åtgärder till förmån för de arbetshandikappade. avlämnade utredningen om näringshjälp sitt betänkande (SOU 1977:22). För att i görligaste mån återta den tid som gått förlorad i arbetet för de handikappade vill vi kräva att utredningsförslagen blir föremål för en seriös och snabb behandling av regeringen och att förslag skyndsamt och med förtur föreläggs . finns ca 5 000 anpassningsgrupper. Aktiviteten skiftar mellan grupperna. För att anpassningsgrupperna skall bli ett effektivt instrument för att underlätta för personer med arbetshandikapp att få och behålla sin sysselsättning krävs ett väl fungerande samspel mellan arbetsgivare, fackliga representanter och arbetsförmedlare. torde råda bred enighet om betydelsen av att grupperna tillförs personella resurser. Särskilt viktig är arbetsförmedlingens medverkan. När vi i det tidigare föreslagit att arbetsmarknadsverket för kommande budgetår tillförs medel motsvarande reellt 300 nya tjänster har detta skett bl. a. för att kunna fortsätta att förstärka insatserna inom anpassningsgrupperna. Främjandelagen är ett viktigt instrument för att bereda de arbetshandikappade och den äldre arbetskraften sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. De möjligheter till föreläggande som lagen ger har emellertid inte kommit till användning annat än i något enstaka fall, trots det växande faktiska behovet av insatser för de äldre och handikappade. Det har ingått i sysselsättningsutredningens uppdrag att närmare undersöka orsakerna härtill. Vi föreslår att regeringen med förtur behandlar utredningens överväganden och ev. förslag även på denna punkt samt i övrigt vidtar de åtgärder som kan visa sig erforderliga för att förverkliga lagens intentioner. Detta bör av ges regeringen till känna. Som ett led i strävandena att stärka de arbetshandikappades ställning på arbetsmarknaden har AMS i för /79 föreslagit en höjning av bidraget för utbildning av arbetshandikappade i företag. I budgetförslaget /79 har arbetsmarknadsministern inte funnit skäl att gå verket tillmötes. Med hänsyn till de handikappades allt svårare problem att erhålla arbete återupprepar vi vårt förslag från motionerna 1976/77: 543 och 1977/78: 58 att bidraget för utbildning av arbetshandikappade i företag enligt huvudregegln fr. o. m. höjs till . De merkostnader för statsverket som kan föranledas av vårt förslag torde rymmas inom ramen för de totala utgifterna för arbetsmarknadsutbildningen som beräknats i budgetpropositionen. I propositionen 1975/76: 211 om samordnad sysselsätnings- och regionalpolitik angavs att ett av målen för politiken är att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor i arbetslivet. Arbetshinder i form av en otillräcklig barnomsorg, dåliga kommunikationer, felaktig bebyggelseplanering osv. Insatser måste via skolan, arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsutbildningen göras för att motarbeta ett könsbundet yrkesval. En fortsatt utjämning av löne- och anställningsvillkoren bör komma till stånd. Det är således åtgärder över en bred front som krävs. I enlighet med det synsätt som redovisats i propositionen har betydande insatser redan gjorts. Att dessa åtgärder har haft effekt och möjliggjort för många kvinnor att förverkliga sina önskemål om förvärvsarbete framgår av följande uppgifter som är hämtade från arbetskraftsundersökningarna: * avser förstatredje kvartalen. Den här utvecklingen innebär att allt fler kvinnor har kommit in på arbetsmarknaden och fått sysselsättning. Men alltjämt finns det många kvinnor som hindras att förvärvsarbeta på grund av att det inte finns arbetstillfällen eller på grund av arbetshinder orsakade av hur samhället eller arbetsplatserna fungerar. I det har vi berört deltidsarbetets utveckling. De betydande skillnaderna mellan män och kvinnor härvidlag ger oss anledning att ytterligare dröja vid denna fråga. Av nedanstående tabell framgår andelen kvinnor av det totala antalet deltidsarbetande. Tabell 8: Antal personer i arbetskraften med deltid (mindre än 35 tim./vecka) i åldern (1 000-tal personer) År Totalt därav kvinnor Relativa arbetskraftstal för såväl män som kvinnor i åldern fördelade på heltid och deltid redovisas i följande tabell Tabell 9: Relativa arbetskraftstal för personer i åldern 1674 år * Avser 13 k v. För männen noteras en fortgående nedgång i arbetskraftstalen för heltid. Denna utveckling förstärktes med införandet av pensionsålder och möjligheterna till deltidspension . Därmed följde också en uppgång i talen för deltidsarbete. För kvinnorna redovisas en annan utveckling. förstärktes kvinnornas heltidstal. Därefter har en försvagning inträtt. Hela ökningen av kvinnornas arbetskraftstal faller fr. o. m. Vi har tidigare visat att ett stort antal deltidsarbetande önskar heltidsanställning eller ett mer omfattande deltidsarbete. Sysselsättningspolitiken måste därför sikta till att alla som vill ha ett heltidsarbete också skall kunna få det. Hinder, såsom ofullständigt utbyggd barnomsorg och långa resvägar till följd av oförutseende bebyggelseplanering, måste undanröjas. Men utvecklingen av deltidsarbetet måste också uppmärksamt följas av andra anledningar. Deltidsanställda har genomgående sämre möjligheter till vidareutbildning, nya arbetsuppgifter och personlig utveckling i arbetet. I vissa branscher löper de större risker för hel eller partiell arbetslöshet genom minskning av arbetstiden. Även de sociala förmånerna enligt avtal är beronde av arbetstidens längd och förläggning. Så innebär t. ex. en arbetstid understigande att rätten till avgångsbidragsförsäkring och full grupplivförsäkring bortfaller. Motsvarande gräns för rätten till permitteringslön är och för delpension . Vidare kan de avtalsenliga sjukförmånerna bortfalla i vissa fall. Likaså påverkas pensionsförmånerna om arbetstiden understiger per kalenderkvartal. Kommer så till detta att den årliga arbetsinkomsten måste överstiga det s. k. basbeloppet för att arbetstagaren skall tillgodoräknas pensionspoäng för ATP. Den fortsatta utvecklingen av deltidsarbete måste följas med uppmärksamhet. Tendenser till att deltidssysselsättningen utvecklas till en arbetsmarknad med särvillkor som urholkar de anställads trygghet måste brytas. Vad som här anförts rörande behovet av att uppmärksamt följa utvecklingen av deltidsarbetet bör av ges regeringen till känna. Den socialdemokratiska regeringens delegation för jämställdhet mellan män och kvinnor lät undersöka och analysera deltidsarbetet (SOU 1976:6). I en särskild skrivelse till regeringen framfördes en rad konkreta förslag till åtgärder. Förslagen remissbehandlades och fick ett genomgående positivt mottagande. a. ställde sig bakom förslagen om att arbetsgivare skall vara skyldiga att före nyanställningar erbjuda redan anställda med deltidsarbete mer arbete och att anställd som har lön endast för arbetad tid garanteras rätt till permitteringslön om han/hon inte bereds arbete i den utsträckning som varit normalt i anställningen. Bland delegationens övriga förslag fanns också kravet på en särskild informationskampanj bland deltidsanställda. Förslag från socialdemokraterna om medel för en sådan kampanj röstades ner av den borgerliga riksdagsmajoriteten . Arbetsmarknadsministern har efter remisstidens utgång aviserat vissa åtgärder på grundval av delegationens förslag. a. är han nu glädjande nog villig att avsätta medel för en informationskampanj. Vi förutsätter att det utredningsarbete som skall påbörjas om de andra frågor som här nämnts genomförs skyndsamt. F. n. utgår det s. k. jämställdhetsbidraget som försöksverksamhet till arbetsgivare som anställer och utbildar kvinnor resp. män till vissa yrken som domineras av det motsatta könet med /tim. i hela landet. I åtta försökslän utgår bidraget med /tim. I dessa delar av landet utgår det förhöjda stödet för anställning och utbildning i ett större antal yrken än i övriga delar av landet. I budgetpropositionen föreslår arbetsmarknadsministern att försöksverksamheten förlängs med oförändrade villkor. I motionerna 1976/77: 543 och 1977/78: 58 föreslog vi att bidraget skulle höjas till /tim. i hela landet och att reglerna beträffande vilka yrkeskategorier som kan komma i fråga skulle ändras så, att en bättre anpasning kan ske till skilda förhållanden i olika län. Den borgerliga riksdagsmajoriteten avslog våra förslag om höjda bidrag. Däremot biföll vårt förslag om en översyn av bidragskonstruktionen. Vi tvingas nu konstatera att regeringen fullföljt detta endast genom att i de åtta försökslänen något utvidga antalet yrken som kan komma i fråga för bidraget. Vi delar AMS uppfattning att det för ett effektivt utnyttjande av jämställdhetsbidraget är synnerligen väsentligt att bidragskonstruktionen förenklas. Detta bör av ges regeringen till känna. Under hänvisning till behovet av att i nuvarande arbetsmarknadsläge med obruten kraft hävda kraven på jämställdhet i arbetslivet och motverka riskerna för att kvinnor i brist på yrkesutbildning tvingas acceptera deltidssysselsättning återupprepar vi vårt förslag om förhöjda bidrag. Bidraget bör utgå med . i hela landet för utbildning som påbörjas efter . Kostnaderna för den föreslagna reformen beräknas rymmas inom ramen för de totala kostnaderna som beräknats för arbetsmarknadsutbildningen. 10.2 Könskvotering i regionalpolitiken m. m. AMS har i sitt program Jämställdhet på arbetsmarknaden redovisat erfarenheterna från könskvoteringen i regionalpolitiken. gäller som villkor för statligt lokaliseringsstöd, utbildningsstöd och introduktionsstöd att av de arbetsplatser som tillkommer med hjälp av stödet skall förbehållas vardera könet. En uppföljning har gjorts på de 1 200 företag som beviljats stöd . Det är AMS bedömning att kvoteringen varit verkningsfull och att den påskyndat utvecklingen mot jämställdhet i arbetslivet. Verket finner det därför väsentligt att kvoteringen behålls, att den vidareutvecklas om så är möjligt och att länsarbetsnämnderna är mycket restriktiva vid dispensbehandling och noggrant övervakar efterlevnaden av godkända rekryteringsplaner. I budgetpropositionen föreslår regeringen att försöksperioden som utgår förlängs till att också omfatta /79. Uppnådda resultat visar att verksamheten med könskvotering i regionalpolitiken bör föras vidare. Resultaten är så uppmuntrande att man nu allvarligt bör överväga en vidgning av försöken. Av särskilt intresse vore därvid att undersöka förutsättningarna för liknande system i anslutning till andra former av statligt stöd till företagen, t. ex. inom den del av arbetsmarknadsutbildningen som genomförs inom företagen. Detta bör av ges regeringen till känna. 10.3 Förstärkta insatser för kvinnor, utan yrkeserfarenhet I åldersgrupperna stod 1976 116 900 män utanför arbetskraften. För kvinnorna var motsvarande tal hela 365 000. De regionala skillnaderna var stora. Enligt sysselsättningsutredningen är kvinnor i denna åldersgrupp den största potentiella arbetskraften. I resultat från utredningen visas att mer än 70 000 av dessa kvinnor skulle vilja ha förvärvsarbete eller . Ytterligare närmare 30 000 kvinnor i denna åldersgrupp uppgav att de skulle söka förvärvsarbete om de inte hade förvärvshinder av olika slag. av denna grupp angav hälsoskäl som huvudsaklig anledning till att de inte kan eller önskar förvärvsår Utredningen påpekar att viljan att förvärvsarbeta är starkt beroende av hur man bedömer förutsättningarna att få ett lämpligt arbete. De kvinnor varom här är fråga har små möjligheter att få del av de olika arbetsmarknadspolitiska hjälpmedlen. Antalet kursdeltagare i AMU är t. ex. mycket lågt. och AMS har t. o. m. bedrivit försöksverksamhet i med syfte att försöka stimulera äldre arbetssökande att utnyttja arbetsmarknadsutbildningen. Bakgrunden är att man vet att de äldre arbetssökande är underrepresenterade i arbetsmarknadsutbildningen. Försöket har bl. a. gått ut på att genom särskilda informationsbroschyrer och information på arbetsförmedlingarna, informationsträffar med äldre arbetssökande, besök på AMU-center och företag påverka äldre arbetssökande till att genomgå arbetsmarknadsutbildning. Resultaten från försöken är uppmuntrande. Förutsättningarna bör nu prövas att föra verksamheten vidare till ytterligare ett antal län eller delar av län med låg kvinnlig yrkesverksamhetsgrad. Därvid kan erfarenheterna från läggas till grund för insatserna. I en vidgad försöksverksamhet bör man dessutom pröva möjligheterna till samverkan med den kommunala vuxenutbildningen och erbjuda medelålders kvinnor med kort grundutbildning möjligheter till förkovran och förbättrade förutsättningar för mera kvalificerad yrkesutbildning. Vad vi här anfört om ökade insatser till förmån för värvärvsverksamheten bland medelålders kvinnor bör av ges regeringen till känna. 11.1 Utbildning för permitteringshotad personal I de privata servicenäringarna är arbetsplatserna ofta starkt spridda. Ofta finns bara ett fåtal anställda. Dessa förållanden försvårar möjligheten att t. ex. ordna utbildning i företagen. Bidraget för utbildning av permitteringshotad personal, den s. k. 25kronan, har kommit till liten användning i dessa näringar i huvudsak endast inom de stora affärskedjorna. Utbildning med deltagare från olika företag har undantagsvis kunnat genomföras på AMUcentra eller arrangerade av bildningsförbund, där arbetsgivarna erhållit 25-kronorsbidraget som de fått betala utbildningskostnaderna. För att underlätta och stimulera utbildning av permitteringshotad personal i de privata servicenäringarna borde övervägas möjligheterna att på de orter och i de branscher där man finner det lämpligt, i samråd med de anställdas organisationer, köpa utbildning av kursanordnare utanför företagen. Utbildningen skulle därvid kunna vara upplagd efter de regler som gäller för bidrag till utbildning av permitterings Den skulle syfta till att ge utbildning till personer från olika företag, arbetsplatser och orter där den utbildning som här avses inte kan genomföras. I den mån utbildning arrangerades i dessa former borde företagen svara för utbildningskostnaderna. Utgående statsbidrag till företagen borde reduceras med hänsyn härtill. Även om den här föreslagna utbildningen får endast begränsad omfattning kan den få stor betydelse för grupper som är speciellt utsatta på arbetsmarknaden. I stället för ytterligare neddragning av arbetad tid kan arbetstiden upprätthållas med meningsfull utbildning. Många kvinnor med dålig grund- och yrkesutbildning kan stärka sin ställning. Utbildning kan komma till stånd på mindre orter och i glesbygd där underlaget annars är klent. 11.2 Utbildnings fonder i företagen förde i sitt betänkande Arbete åt alla (SOU 1975: 95) fram tanken på ett fondsystem i företagen för att man skall kunna använda personalutbildningen som ett medel att utjämna aktiviteten mellan hög- och lågkonjunktur. Dessa fonder skulle kunna byggas upp i huvudsak i enlighet med de principer som gäller för investeringsfond för konjunkturutjämning. Ett sådant nytt fondsystem ställt under samhälleligt och fackligt inflytande, skulle kunna få stark verkan för att trygga sysselsättningen inom företagen. Förslaget fick vid remissbehandlingen bl. a. stöd av LO. Det är angeläget att frågan om utbildningsfonder i företagen blir föremål för utredning. Den socialdemokratiska regeringen hade för avsikt att låta utredningen om personalutbildning i företagen få i uppdrag att behandla denna fråga. För att dessa intentioner skall fullföljas bör , sedan utredningen numera överlämnat sitt betänkande Utbildning i företag, kommuner och landsting (SOU 1977:92), begära hos regeringen att frågan om utbildningsfonder blir föremål för utredning. 11.3 Samhällskontroll vid nedläggning av företag m. m. uppstod en livlig debatt om samhällets möjligheter att ingripa vid företagsnedläggningar på krisdrabbade orter. Den direkta orsaken till debatten var att ifrågasatte att lägga ned sin driftsenhet i . , som 1976 redovisade en vinst på ett par hundra millioner kronor, stod i för av industrisysselsättningen på orten. En nedläggning av denna enhet skulle ha medfört betydande problem för kommunen och de enskilda arbetstagarna. I den näringspolitiska motionen begärde socialdemo kratin lagstiftning om kontroll av företagsförvärv i vissa fall. Lagstiftningen skulle göra det möjligt för det allmänna att förhindra samgåenden mellan större företag, om samgående medförde väsentliga olägenheter för allmänt intresse. De allmänna intressena avsåg bl. a. sysselsättning och regionalpolitik. Bakgrunden till detta förslag var främst att samgåenden mellan företag ofta får stora återverkningar på sysselsättningen. Vi framhöll särskilt de stora problem som uppkommer vid nedläggningar på orter där sysselsättningen till stor del är beroende av ett enda företag. De problem som nedläggningar eller större personalneddragningar kan förorsaka är självfallet desamma oavsett om de uppkommer i samband med företagsförvärv eller som omstruktureringar inom ett företag eller en koncern. Det var därför naturligt för oss att i anslutning till debatten om Olofströmsfallet vidga frågan om ett samhälleligt inflytande även till sistnämnda situationer. I vår partimotion 1976/77: 1524 med anledning av propositionen 1976/77: 95 om vissa industri- och sysselsättningsstimulerande åtgärder framhöll vi att det behövs en lagstiftning som ger det allmänna bättre möjligheter att tillvarata löntagarnas och samhällets intressen gentemot företagen. Regeringen bör kunna föreskriva villkor, när företag planerar nedläggningar eller personalminskningar av en viss storleksordning. Följande riktlinjer angavs för en lagstiftning: Nedläggningen eller personalminskningen bör normalt beröra minst ett par hundra sysselsatta på samma produktionsställe eller samma ort, men om företaget har en dominerande andel av sysselsättningen på orten får antalet sysselsatta sättas lägre. Med hänsyn härtill kan lagen förmodligen begränsas till aktiebolag och ekonomiska föreningar. Anmälan om den planerade nedläggningen eller personalminskningen bör ske till regeringen före det planerade genomförandet. Sådan anmälan behöver ske endast om den fackliga organisationen motsätter sig åtgärden. Regeringen skall , förslagsvis en månad, kunna påkalla överläggningar med företaget och beröra arbetstagarorganisationer om den planerade åtgärden. Om åtgärden medför väsentliga olägenheter för sysselsättningen eller annat allmänt intresse skall regeringen kunna föreskriva villkor som företaget får anpassa sig till, om det vill genomföra några förändringar av verksamheten.