mot · G1021690 · 1978-01-25 00:00:00 — om skydd mot ianspråktagande av viss jordbruksmark En av de viktigaste uppgifterna för den fysiska riksplaneringen är att ge ett verksamhet skydd för jordbruksmarken. Detta har bl. a. fastslagits i den regeringsförklaring för mandatperioden som regeringen avgav . Under arbetet med den fysiska riksplaneringen har man emellertid inte preciserat rättsverkan av de beslut som fattats. Följaktligen finns det nu endast ett antal allmänna riksdags- och regeringsbeslut om önskvärdheten av att tillgodose jordbruksintresset som underlag för regeringens ställningstagande. Mot detta står den självklara utgångspunkt som kommunens rätt att bestämma över markanvändningen utgör. Denna senare princip är rättsligt väl förankard och definierad. 1 riksdagsbeslutet om den fysiska riksplaneringen sägs att man i första hand bör eftersträva en redovisning av de områden där jordbrukshänsyn gör sig gällande. Jag vill understryka att jordbrukets intressen inte alltid kan ges företräde framföra andra intressen. Självfallet måste en avvägning ske i förhållande til andra intressen och mål för samhällsutvecklingen. Det kan t. ex. gälla rekreations- och naturvårdsintressen. Men det kan också gälla regionalpolitiska strävanden att påverka tätortsutvecklingen i en viss region bl. a. i syfte att få en sådan lokalisering av bostäder och arbetsplatser att invånarna kan erbjudas goda lokala arbetsmarknader. Departementschefen säger vidare: I avvaktan på ett mer preciserat underlagsmaterial bör gälla att kommunen inom dessa primära intresseområden särskilt beaktar jordbruksintressena som en av utgångspunkterna för den planering som skall genomföras. Det är förenat med betydande svårigheter att bedöma frågor rörande avvägningen mellan jordbruksintressen och andra markanspråk i ett sent skede av planeringsprocessen, t. ex. i samband med fastställelseprövningen av detaljplaner. Helt uppenbart är avsikten med propositionen att hänsynen till jordbruksintresset skall följa som ett resultat av planeringsskedet av den fysiska riksplaneringen. Kommunerna skall alltså fås att för sin fortsatta planering efter genomfört planeringsskede ta hänsyn till jordbruksintressena. Om det hitintills rådande övergångstillståndet sades i propositionen: I avvaktan på att det planeringsarbete som angetts ovan ger utslag i kommunernas arbete med detaljplaner m. m. får enskilda planfrågor bedömas med utgångspunkt i de förutsättningar som gäller i det enskilda fallet och mot bakgrund av det material sm successivt kommer fram. Riksplaneringen har tyvärr givits en synnerligen otillfredsställande rättslig utformning. Det är inte på något sätt klart vilken rättslig status som hänsynen till jordbruksintresset skall anses ha och efter vilka kriterier intresseavvägningen skall göras. Principiellt bör gälla att kommunen genom sitt planmonopol bestämmer över markens användning. Staten bör endast kunna gå emot kommunens beslut då ettera av följande tre förhållanden är för handen: Kommunen har i behandlingen av planärendet gjort felaktig avvägning mellan enskilt och kommunalt intresse. Kommunen har i sin planläggning inte tagit tillbörlig hänsyn till riksintresse. Planen är i teknisk mening inte godtagbar. Det är den andra punkten som blir aktuell när det gäller jordbruksmark. Mot bakgrund av de oklarheter som gäller i fråga om den fysiska riksplaneringens inverkan på den fortgående planeringen och den fastställelseprövning av planer som görs av länsstyrelser och regering är det angeläget att det genom riksdagsuttalande klart anges vilken vikt jordbruksintresset skall tillmätas. Inte minst är detta motiverat för att tillgodose regeringsförklaringens uttalande om skyddet för jordbruksmark. Som riktlinjer för avvägningen mellan jordbruksintresset och andra intressen bör gälla: Jordbruksmark som i den fysiska riksplaneringen angivits vara av riksintresse skall ej tas i anspråk för annan användning annat än i de undantagsfall då det motstående användningintresset ej kan tillgodoses vid i planeringen avsedd tidpunkt genom utnyttjande av annan mark av motsvarande belägenhet inom kommunen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att ger regeringen till känna att jordbruksmark, som iden fysiska riksplaneringen angivits vara av riksintresse, ej skall tas i anspråk för annan användning annat än i de undantagsfall, då det motstående användningsintresset ej kan tillgodoses vid i planeringen avsedd tidpunkt genom utnyttjande av annan mark av motsvarande belägenhet inom kommunen.