mot · G102736 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. I vpk:s kulturprogram definieras kultur som ett uttryck för människors arbete, erfarenheter och upplevelser. Kulturen beskrivs som ett redskap för att utforska och gestalta verkligheten och en betingelse för att förändra den. Den kultur som barn möter och lever i ger dem ingalunda sådana redskap. Den består huvudsakligen i ett utbud av varor och är anpassad för försäljning och konsumtion. Distributionen och marknadsföringen påverkar direkt dess utformning och innehåll. Inom alla kulturformer (utom teatern) kan man avläsa en kommersiell språkkod med stark genomslagskraft. I barnböckerna rör sig läsaren i en multinationell miljö utan särdrag. I filmen möter yngre barn framför allt ett glättat Disneyspråk och äldre barn ett vålds- och katastrofspråk. I musiken får lyssnarna i första hand hårdpop och schabloner. Utmärkande för den kommersiella språkkoden är att den använder sig av starka effekter och förenklingar. Världen visas i fragment i stället för i sammanhang, i harmoni i stället för konflikt, i idyll i stället för problematik. Det är en metod som mycket effektivt bryter ned barnets egna språkformer. Därmed blockeras dess möjligheter att uttrycka och lyssna till egna och andras erfarenheter och upplevelser. Denna kommersiella språkkod är ingen nyhet; den uppstod i och med industrialismen. Men vad som händer är att omfattningen av det kommersiella kulturutbudet accelererar och att metoderna hårdnar. Varje nytt medium som skapas - videogram, kassettband etc. - innebär en förstärkning av samma metod och samma budskap, inte ett mångfaldigande. Barn är ständigt sysselsatta med att bygga upp sina språk. Tillvänjningen och inlärningen av det kommersiella språket gör att kulturkommersialismen drabbar barn särskilt och att exploateringen av deras behov är så flagrant. Det finns inga förutsättningar för att denna utveckling skall kunna vända. Så länge man kan göra sig en aldrig så liten profit på barns behov av spänning, dröm och flykt så kommer det att göras. Och det är fråga om en växande profit - en av barnets viktigaste roller i samhället är att vara konsument. Av de av samtliga riksdagspartier uppställda kulturpolitiska målen är det två som är speciellt angelägna när det gäller barnkultur. Det är rätten till yttrandefrihet och följaktligen också motverkandet av den kommersiella kulturens negativa verkningar-eftersom dennas mest negativa effekt är att blockera de språkformer som är en förutsättning för yttrandefriheten. Man hade önskat och väntat sig att den nya kulturpolitiken självklart hade särskilt inriktats på barns behov. Utvecklingen visar att så inte varit fallet. De kulturpolitiska instrument som man i ett kapitalistiskt samhälle kan använda sig av för att skapa en kultur bland, för och med barn är bl. a. följande: o stöd till den mycket marginella seriösa kultur som barn får tillgång till o stödformer som innebär en prispress o påverkan av de vuxna förmedlarna - föräldrar, lärare, barn- och ungdomsledare o påverkan av producenterna. Detta kan ske genom att de stödformer som skapas är selektiva och kvalitetskrävande. Dock bör man i detta sammanhang inte glömma att 3/4 av kulturutbudet för barn (ej teater) är importerat, huvudsakligen från anglosachsiska kulturområden, o förbud. Vissa förbud, som ej kolliderar med kravet på yttrandefrihet, skulle kunna genomföras relativt lätt. Exempel på sådana är förbud mot merchandizingsystemet och förbud mot användande av idoler i reklamen. Två av vårens särpropositioner, angående radio/TV och angående litteraturstöd, ger anledning att återkomma med särskilda förslag inom barnkulturpolitiken. Oavsett detta bör emellertid en rad åtgärder vidtas. En parlamentarisk utredning bör tillsättas med uppgift att utreda kommersialismens negativa verkningar på kulturområdet. En rik dokumentation av denna problematik finns i utredningar och rapporter inom olika kulturområden, t. ex. litteraturutredningen och filmutredningen. Något samlat grepp om kulturkommersialismen har emellertid aldrig tagits, och de analyser som gjorts har i stor utsträckning endast diskuterats på tjänstemannanivå. Detta gäller även statens ungdomsråds nu pågående utredning i ämnet. En parlamentariskt sammansatt utredning bör bl. a. få följande uppdrag: att analysera de problem som är gemensamma för olika kulturområden, att visa på ägandeförhållanden samt på förhållanden mellan import och nationell produktion inom de olika kulturområdena, att föreslå stödformer som innehåller prispress och kvalitetspåverkan, samt att undersöka vilka restriktioner som är möjliga. Vidare bör följande av barnmiljöutredningen (Barns livsvillkor, SOU 1975:30) framlagda förslag genomföras. Det gäller inrättande av en barnmiljödelegation som skall kunna förbereda och samordna barnmiljöfrågor inom regeringens kansli och som skall verka för att det inom samhällets politiskt valda församlingar bland de förtroendevalda finns kunskap om barns villkor, på samma sätt som t. ex. handikapp- och invandrarfrågor bevakas. Under hänvisning till det anförda föreslås 1. att hemställer hos regeringen om att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att bearbeta kommersialismens negativa verkningar på kulturområdet, varvid bl. a. bör beaktas problem som är gemensamma för olika kulturområden, ägandeförhållanden, import och nationell produktion, stödformer och eventuella restriktioner, i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att uttalar sig för tillsättandet av en barnmiljödelegation i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) GOTAB 57375 Slockholm 1978