mot · G102372 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. om ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården I motionen läggs fram förslag om ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården med stöd av statsbidrag till landstingen. Utbyggnadsprogrammet gäller och föreslås omfatta minst 10 000 nya vårdplatser i långtidssjukvården för de äldre och en personalökning med ca 25 000 anställda. Den personalökningen gör det möjligt att parallellt med utbyggnaden av vårdplatsantalet höja personaltätheten i långtidssjukvården . Genom en sådan personalökning skapas förutsättningar för goda vårdmöjligheter och bättre arbetsförhållanden i långtidssjukvården. För utbyggnadsprogrammets genomförande föreslås landstingen tillföras särskilda medel, utöver vad skatteutjämningsförslaget medför. De allmänna riktlinjerna för hälso- och sjukvården Socialdemokratin anser att alla skall ha lagfäst rätt till hälso- och sjukvård på lika villkor och att samhället genom landstingen skall ha ett totalansvar för denna vård. Detta bör enligt vår mening slås fast i den nya lagstiftning för hälso- och sjukvården som förbereds genom en av den socialdemokratiska regeringen tillsatt utredning. Vi vill att den framtida hälso- och sjukvården då också skall förankras i en social helhetssyn. Av grundläggande betydelse är att sjukvården skall erbjuda en god omsorg och trygghet för de äldre. Hälsooch sjukvårdens fortsatta utveckling bör också präglas av att de förebyggande åtgärderna ställs i förgrunden och fogas in i en utbyggd distriktsvård, som företagshälsovården byggs ut till en viktig del av arbetarskyddet. Genom att satsa på den öppna distriktsvården vill vi föra sjukvården närmare människorna. Patientens önskemål om att träffa samma läkare kan tillgodoses i en sådan organisation. För att klara detta måste minst hälften av de nya läkarna tillföras distriktsvården och långtidssjukvården. Det är viktigare att ca 400 vakanser i den offentliga öppna vården kan fyllas än att en ny privatläkarorganisation börjar byggas upp enligt den borgerliga regeringens modell. Vi måste också ha en väl fungerande sjukhusvård med ett ökat inslag av lagarbete, där alla personalkategorier skall kunna verka tillsammans så att kunnande och erfarenheter kommer till sin rätt. I enlighet med den beslutade tandvårdsreformen måste tillräckligt många nya tandläkare tillföras folktandvården som bl. a. skall garantera barn och ungdom en regelbunden och avgiftsfri tandvård. Alla vuxna skall med stöd av tandvårdsförsäkringen ha rätt till en god tandvård, och de äldres tandvårdsbehov får inte försummas. De här sammanfattande riktlinjerna för hälso- och sjukvårdens utveckling ger uttryck för socialdemokratins grundsyn i de sjukvårdspolitiska frågorna. De behandlades ingående i motionen 1976/77:270 som vi i detta sammanhang vill hänvisa till med ett kraftigt understrykande av frågornas stora betydelse. Tryggheten för de äldre Den sjukvårdsfråga som vi nu - liksom i den nämnda motionen - vill ta upp till särskild behandling gäller de äldres rätt till en god sjukvård. För socialdemokratin är det en förpliktelse att slå vakt om tryggheten förde äldre och verka för fortsatta reformer. Många av dem som är gamla har fått känna av fattigdom och arbetslöshet i ett samhälle där materiell trygghet, sjukvård och utbildning var förbehållet fåtalet. De har en självklar rätt till den välfärd som de själva varit med om att bygga upp. Det gäller materiell standard genom folkpension och ATP. Det gäller sjuk- och hälsovård. Det gäller mänsklig omtanke och samvaro med andra. Vid sidan av fortsatta pensionsförbättringar framstår en kraftfull utbyggnad och förbättring av bostäder, social service och omvårdnad för de äldre som en av politikens huvudfrågor . Detta var också bakgrunden till den stora pensionärsundersökning som 1975 sattes i gång av den socialdemokratiska regeringen och som väntas föreligga. För oss är detta inte några nya frågor, men det är frågor som vi målmedvetet skall arbeta vidare med för att de äldre skall kunna känna trygghet och gemenskap. Vi vill öka den sociala servicen för äldre. Vi vill förbättra de äldres bostadsförhållanden. Och vi vill ge de äldre deras rätt till en god sjukvård. Sjukvårdsbehoven är stora för de äldre. Detta påverkar nästan hela hälsooch sjukvården, i synnerhet långtidssjukvården. Vi ställer därför krav på betydligt ökade insatser för att ge långtidssjuka god vård och medmänsklig omvårdnad. Fler vårdplatser inom långtidssjukvården är för oss ett ofrånkomligt krav för att kunna ge de äldre trygghet och god personlig omvårdnad. Men det behövs också fler anställda. Vi anser att denna fråga måste vid sidan av barnomsorgens utbyggnad ges förtur vid fördelningen av samhällets resurser. Det är viktigt att långvarigt sjuka människor ges en god medicinsk vård, medmänsklig omvårdnad och möjlighet att leva under så normala och hemliknande förhållanden som möjligt. För detta krävs en god samverkan mellan långtidssjukvården och övriga delar av hälso- och sjukvården och den sociala . En stor del av de långtidssjukas vårdbehov kan tillgodoses inom den öppna sjukvården i samverkan mellan distriktsläkare, distriktssköterskor, arbetsterapeuter, dietister och annan för vården viktig personal. En viktig del i den öppna långtidssjukvården bör vara att genom uppsökande och förebyggande insatser erbjuda vård på ett så tidigt stadium att vård på sjukhus eller sjukhem kan undvikas eller uppskjutas. Effekten av en långvarig sjukdom kan därigenom hindras. Förstärkningen av distriktssjukvården vid läkarstationer och vårdcentraler måste därför fullföljas. Dessa insatser är av stor betydelse för att äldre människor lätt skall kunna komma i kontakt med sjukvården och vid återbesök få träffa samma läkare. Hemsjukvården är också ett viktigt komplement till övrig vård och bör ges ett klart medicinskt innehåll, ökade resurser och kvalificerad personal. Vi vill också understryka att det behövs en fortsatt utbyggnad av den sociala , som ger de äldre möjlighet att bo kvar i sin invanda miljö. Ett bättre tillgodoseende av de äldres vårdbehov kan även åstadkommas genom en lämpligare vårdutbildning, lägre personalomsättning och ökade forskningsinsatser. Trots alla dessa åtgärder är det ändå av grundläggande betydelse att vid längre tids sjukdom kunna få tillgång till vårdmöjligheterna på sjukhemmen i långtidssjukvården. Det är därvid viktigt att hänsyn tas till en förbättring i vid mening av de äldres miljö. Sjukhemmens utbyggnad och en ökad personal på sjukhemmen är nyckelfrågan i dagens långtidssjukvård. Det behövs fler sjukhemsplatser med tillräcklig personal. Det är också viktigt att de nya sjukhemmen så långt möjligt blir förlagda i patientens närmiljö - helst i anslutning till vårdcentralerna eller till de kommunala ålderdomshemmen för att förhindra isolering och onödiga miljöförändringar. Sammanfattningsvis vill vi också framhålla betydelsen av att insatserna för de äldre sker genom en kombination av åtgärder från landstingens och primärkommunernas sida. En utökad samverkan härför är även av betydelse ur den aspekten att man härigenom kan utnyttja resurserna på mest ändamålsenliga sätt. Behovet av sjukvård är mångdubbelt större bland de äldre än bland de yngre. är antalet vårddagar ungefär dubbelt så många som . De som är utgör mindre än en tiondel av befolkningen men svarar ändå för ungefär hälften av alla vårddagar. Följande tabell visar hur de äldsta åldersgrupperna kraftigt kommer att öka. Totalbefolkning 1975-1990 efter ålder i 1 000-tal och procent Ålder Antal En utbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården är mot denna bakgrund en synnerligen angelägen uppgift. Kraven på omedelbara åtgärder växer när vi vet att 10 000 patienter väntar på plats i långtidssjukvården. Vi vet också att det behövs mera personal på de sjukhem för långtidssjukvården som redan finns. Vi vet att det behövs mera hemsjukvård och mera social hemhjälp. Vi vet att de äldre och deras anhöriga känner oro för att stå utan tillräckliga vårdmöjligheter. Vi vet att de äldsta bli allt flera och att vårdbehoven därmed ökar. Dessa stora vårdbehov i långtidssjukvården har också belysts i ett till avlämnat betänkande om hälso- och sjukvården för de äldre. Betänkandet ger en värdefull redovisning av tillgängligt material beträffande hälso- och sjukvården för de äldre och behandlar även de viktiga forsknings- och utvecklingsfrågorna för äldresjukvården. I betänkandet redovisas också en uppskattning av personalbehov och kostnader för långtidssjukvården vid alternativa kvalitativa och kvantitativa ambitionsnivåer. Genom detta betänkande föreligger nu en ytterligare dokumentation av de stora vårdbehoven i långtidssjukvården. Av betänkandet framgår att den genomsnittliga vårddagskostnaden uppgick till ca . netto löne- och prisnivå. Driftkostnaderna och vårdplats räknat var ca . Den genomsnittliga investeringskostnaden för en vårdplats inom långtidssjukvården varår 1976 ca . Antalet tjänster, omräknat till heltid, per vårdplats inom långtidssjukvården beräknas uppgå till 0,75. Det antal som erfordras per tjänst med hänsyn till deltidstjänstgöring, semester etc. kan uppskattas till 1,7, vilket innebär ca 1,3 anställd per vårdplats. I betänkandet redovisas med löne- och prisnivå som grund tre alternativa räkneexempel för en utbyggnad av långtidssjukvården , dvs. Det ena exemplet avser ett platstillskott på 1 700 vårdplatser , vilket motsvarar den genomsnittliga faktiska utbyggnadstakten under 1970talet. För hela perioden blir investeringskostnaden då 2 800 milj. kr. och den ökade nettodriftskostnaden vid periodens slut 1 400 milj. kr. Det andra exemplet förutsätter en årlig utbyggnad med 2 300 platser, vilket motsvarar den genomsnittliga årssiffran i den senaste LKELP-undersökningen. Detta exempel ger en total investeringskostnad på 3 700 milj. kr. och en ökad nettodriftskostnad på 1 880 milj. kr. I det tredje räkneexemplet redovisas en utbyggnadstakt på 3 000 platser . Med den förutsättningen skulle investeringskostnaden bli 4 900 milj. kr. och den ökade nettodriftskostnaden vid periodens slut 2 460 milj. kr. För att kostnaderna skall bli av samma storleksordning vid en årlig utbyggnad med 3 000 långtidssjukvårdsplatser som vid 2 300 krävs enligt betänkandet en reduktion inom exempelvis akutsjukvården med ca 2 600 platser fram . I betänkandet anges också att en personalförstärkning på 1985 skulle kosta 375 milj. kr. I fråga om hemsjukvården skulle landstingens kostnader vid en beräknad ökning av antalet patienter från 37 000 till 57 000 stiga från 400 milj. kr. till 615 milj. kr. och enligt ett räkneexempel med ökade medicinska insatser till totalt 1 185 milj. kr. De i betänkandet redovisade räkneexemplen bekräftar vår tidigare framförda uppfattning att ett förverkligande av långtidssjukvårdens nödvändiga utbyggnad fordrar en ekonomisk medverkan från statens sida. Det framlagda förslaget om en förstärkning av de statliga skatteutjämningsbidragen, som för landstingen innebär en total inkomstökning med ca 1 300 milj. kr., bör verksamt kunna bidra till att lösa en del av dessa finansieringsfrågor. är det uppenbart att långtidssjukvårdens utbyggnad inte till fullo kan genom denna förbättring av skatteutjämningsbidragen, när det enligt de refererade räkneexemplen för rör sig om en investeringskostnad på mellan 2 800 och 4 900 milj. kr. och vid periodens slut en ökad nettodriftskostnad på mellan 1 400 och 2 460 milj. kr. jämte tillkommande kostnader på närmare 1 200 milj. kr. vid en förbättring av personalsituationen och en parallell utbyggnad av hemsjukvården. Utbyggnadsprogram för långtidssjukvården med statsbidrag till landstingen len partimotion till föregående (motion 1976/77:270) lade vi fram konkreta förslag till omedelbara beslut och insatser beträffande långtidssjukvården för de äldre. Motionsyrkandena avslogs av den borgerliga rikdagsmajoriteten. Vi skall nu med skärpa upprepa att denna fråga snabbt måste få sin lösning. Med hänsyn till frågans stora betydelse för de äldre i vårt samhälle borde en sådan lösning kunna åstadkommas i politiskt samförstånd. Vi kommer för vår del att driva frågan tills vi får gehör för våra förslag. I enlighet därmed lägger vi i det följande fram förslag om omedelbara åtgärder för en kraftig förstärkning av långtidssjukvården i förening med pågående ökade insatser inom hemsjukvården. Åtgärderna bör leda till betydligt flera vårdplatser i huvudsak som enpatientrum och en avsevärd förbättring av personalsituationen, så att det skapas bättre arbetsförhållanden och goda förutsättningar för vård och mänsklig gemenskap. Detta är för oss en fråga om solidaritet med den äldre generationen som varit med om att bygga upp dagens välfärdssamhälle. Med den beslutade utbyggnadsplanen för barnomsorgen som förebild föreslår vi ett handlingsprogram för att snabbt få i gång en väsentlig upprustning av långtidssjukvården. Handlingsprogrammet bör med hänsyn till långtidssjukvårdens nuvarande läge ta sikte på konkreta åtgärder som ger påtagliga resultat redan under de allra närmaste åren för att senare kunna följas upp i ett längre tidsperspektiv. Det gäller nu att i första hand göra en påtaglig insats för att lösa dagens mest näraliggande problem i långtidssjukvården. Det samhällsekonomiska och det finansiella läget inom den offentliga sektorn medger endast totalt sett begränsade insatser. Socialdemokratin ser som en av de viktigaste uppgifterna för den ekonomiska politiken att nedbringa det växande budgetunderskottet. Med dessa utgångspunkter och med beaktande bl. a. även av landstingens ekonomiska läge måste det ske en prioritering som innebär att en balanserad utbyggnad av långtidssjukvården kommer till stånd. Som framgår av det redovisade har utbyggnadstakten stannat vid i genomsnitt ca 1 700 platser . har tillskottet av nya platser varit lägre än detta tal. Målet för det av oss föreslagna utbyggnadsprogrammet bör vara att i första hand successivt komma upp till ett förverkligande av landstingens egna långtidsplaner (LKELP), vilket innebär en ökning till ca 2 300 nya platser . Vi har i motionen 1976/77:270 föreslagit att statsmakterna skulle engagera sig för ett utbyggnadsprogram på totalt ca 10 000 platser inom långtidssjukvården jämte en angelägen personalförstärkning i den befintliga vården . Den borgerliga majoriteten avvisade dock vårt förslag. Enligt vår mening skulle detta program innebära ett verksamt medel för att utbyggnadstakten kan öka till en från ekonomiska synpunkter realistisk nivå. Vi föreslår därför att ett konkret handlingsprogram fastställs i första hand avseende de fem . Programmet bör ta sikte på en stegvis utbyggnad så att ca 2 300 platser kan tillkomma vid periodens slut vilket totalt innebär ca 10 000 nya platser . Programmet bör även innefatta en personalökning på ca 15 000 nya tjänster omräknade till heltid, vilket - enligt grunderna i det tidigare nämnda betänkandet - kan beräknas motsvara en sysselsättningsökning med ca 25 000 anställda i långtidssjukvården. Den angivna personalökningen gör det möjligt att parallellt med utbyggnaden av vårdplatsantalet höja personaltätheten för vårdpersonalen i långtidssjukvården med . Vi föreslår att det genom medverkan upprättas en plan omfattande samtliga sjukvårdshuvudmän som tillsammans når upp till det angivna utbyggnadstalet. Det får anses önskvärt att denna plan tas fram parallellt med att landstingen, enligt en rekommendation av , i åtstramande syfte skall upprätta nya planalternativ för sin totala verksamhet med en inbyggd prioritering av långtidssjukvården. Syftet med den av oss föreslagna planen är att skapa garantier för en utbyggnad av långtidssjukvården till de angivna nivåerna . Med tillämpning av de förut refererade beräkningsgrunderna skulle investeringskostnaden för den angivna komma att uppgå till ca 1 800 milj. kr. och den ökade nettodriftskostnaden vid periodens slut utgöra drygt 1 500 milj. kr., beräknat löne- och prisnivå. Det sagda förutsätter att staten ekonomiskt medverkar till planens genomförande. Vi anser därför att statsbidrag bör utgå till långtidssjukvården under förutsättning att sjukvårdshuvudmännen i den nämnda planen åtar sig att genomföra en utbyggnad av långtidssjukvården av den omfattning och inriktning som har angetts i det förut nämnda utbyggnadsprogrammet. Nivån på ett sådant statsbidrag och bidragets utformning bör fastställas med hänsynstagande till de nya förutsättningar som föreligger genom den i annat sammanhang föreslagna höjningen av skatteutjämningsbidraget. Flera skäl talar då för att man väljer att finansiera de särskilda statliga insatserna via den allmänna sjukförsäkringen. har dock träffats en överenskommelse mellan staten och om ersättningen till landstingen för sjukvården. Det kan därför anses mindre lämpligt att bestämma en bidrags- och finansieringsform med anknytning till sjukförsäkringen. Denna fråga bor tas upp vid kommande överläggningar mellan staten och . För i utbyggnadsperioden, dvs. 1979, föreslår vi därför ett särskilt statsbidrag till landstingen. En riktpunkt för detta bör vara att det motsvarar hälften av nettodriftskostnaderna (exkl. investeringar) för utbyggnadsprogrammet. För / 79 uppskattar vi medelsbehovet till 150 milj. kr., vilket bör anvisas under ett nyuppfört förslagsanslag under femte huvudtiteln med benämningen Bidrag till långtidssjukvård. För de därpå följande åren bör prövas en bidrags- och finansieringsform med anknytning till sjukförsäkringen i samband med av oss föreslagna överläggningar mellan och staten. Även en sådan bidragsform bör anknytas till den utbyggnadsplan för långtidssjukvården vi förordar. Det är angeläget att de kommande bidragsreglerna blir enkla och att de på ett effektivt sätt ger de eftersträvade garantierna för utbyggnadsprogrammets genomförande. Genom regeringens försorg bör överläggningar ske med om den närmare utformningen av utbyggnadsplanen och bidragsreglerna. Förslagen om omedelbara insatser för långtidssjukvårdens utbyggnad kräver givetvis också åtgärder på utbildningsområdet. De mer långsiktiga frågorna har sin naturliga plats i pågående utredningsarbete, bl. a. inom gymnasieskolutredningen. föreligger vissa svårigheter att fylla befintliga platser inom vårdut bildningarna med inriktning mot långtidsvården. En ökad personaltäthet i enlighet med våra förslag innebären förbättrad arbetssituation och bör därför även kunna ha positiva effekter på rekryteringen till utbildningen. Enligt vad vi erfarit föreligger - delvis beroende på ungdomens situation på arbetsmarknaden - ett stort sökandeintresse för gymnasieskolan. Det bör enligt vår mening vara angeläget att genom bl. a. åtgärder av studie- och yrkesorienteringsnatur få ett ökat intresse för utbildningar för långtidssjukvården. Närmast borde därvid kortare specialkurser i gymnasieskolan vara möjliga att organisera. Regeringen föreslår nu i budgetpropositionen (bil. 12 s. 292) en möjlighet för till omfördelning mellan de olika s. k. ramarna (för linjer etc. resp. övriga kurser). Ev. överskott av platser på andra linjer och specialkurser skulle således kunna destineras för utbildningen inom långtidssjukvården. Skulle detta inte vara tillräckligt kan regeringen utnyttja sitt bemyndigande att överskrida det totala antalet elevplatser i gymnasieskolan. 1 samarbete med AMS drivs nu i flera landsting kampanjer och utbildningsinsatser för att få män till sjukvården. En uppsökande verksamhet riktad till pojkarna bör också ingå som ett led i strävan att förbättra rekryteringen till långtidsvården. De överläggningar vi förordat beträffande långtidssjukvårdens utbyggnad bör även inbegripa hur man skulle kunna tillgodose det ökade utbildningsbehovet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att godkänner den målsättning och de riktlinjer för utbyggnaden av långtidssjukvården som angetts i motionen, 2. att godkänner de grunder för bidrag till sjukvårdshuvudmännen för långtidssjukvårdens utbyggnad som angetts i motionen, 3. att under femte huvudtiteln till Bidrag lill långtidssjukvård för /79 anvisar ett förslagsanslag av . () () () HANS () () () () () () () () () ()