mot · G1021948 · 1978-04-27 00:00:00 — Motion 1977/78:1948 av med anledning av propositionen 1977/78:155 om exportkreditfinansiering, m. m. I det av framlagda betänkandet (Ds H 1978:1) Exportkreditfinansiering framgår klart den viktiga roll kreditvillkoren spelar i konkurrensen vid export av kapitalvaror. Med den betydelse denna export har för både handelsbalansen och sysselsättningen i landet måste det vara en väsentlig uppgift för staten att tillse att svenska exportörer kan konkurrera på lika villkor med de utländska konkurrenterna när det gäller exportkreditgivning. De utländska konkurrenterna åtnjuter ofta - som utredningen framhåller - genom olika former av statssubventionerade refmansieringssystem gynnsamma villkor, som endast sällan är sämre än de s. k. consensusvillkoren jämte de bankkostnader som är motiverade av handläggningen av krediterna. Syftet med den nu framlagda propositionen är att ge svensk exportindustri den generella stimulans, som ligger i att företagen kan erbjuda kreditvillkor som är likvärdiga med konkurrenternas. Härigenom har införts ett aktivt drag i den industripolitik, som av bistert nödtvång kommit att i mycket bestå av selektiva stödåtgärder för sviktande branscher för att ge rådrum för nödvändiga omstruktureringar. Det är därför synnerligen positivt att de utvecklingskraftiga delarna av svenskt näringsliv nu stimuleras genom en generell åtgärd, vilket säkert kan underlätta omstruktureringsprocessen. Ett stöd av detta slag borde också kunna bredda exportaktiviteten, som i till skillnad från många andra västeuropeiska länder domineras av ett (åtal mycket stora företag. Ett enkelt och konkurrensneutralt system för export kreditfinansiering skulle förvisso öka intresset hos många små och medelstora företag att engagera sig i export, företag som tidigare avhållit sig härifrån på grund av kreditfrågornas komplicerade natur. Ett nytt system måste emellertid uppfylla två huvudkrav för att dessa önskade effekter skall kunna uppnås: för det första måste systemet vara enkelt och lättfattligt, för det andra måste de kreditvillkor systemet erbjuder vara likvärdiga och inte bara nästan likvärdiga med konkurrenternas. I propositionen föreslås nu införandet av två parallella system: dels det s. k. räntestödet, dels det s. k. SEK-systemet. Inte något av dessa system uppfyller emellertid båda huvudkraven. Räntestödet åstadkommer visserligen konkurrensneutralitet, så länge refinansieringsräntan inte överstiger consensus-räntan, vilket innebär att refinansieringsräntan kan uppgå till 11 1/utan att de svenska företagens konkurrensförmåga försämras på detta område. Systemet är emellertid inte lättfattligt, och det kommer därför 1 1977/78. att medföra att små och medelstora företag missgynnas. Vidare förefaller det tveksamt om detta system verkligen kan ge den behövliga stimulansen ens för stora börsnoterade företag. Dessa har visserligen genom införandet av ett bidragsalternativ befriats' från det formella vinstberoendet för att kunna utnyttja stödet. I realiteten är emellertid dessa företag tvungna att redovisa vinster för att i fortsättningen kunna skaffa nytt riskvilligt kapital. Därmed kommer detta system att de facto hos dessa företag lägga ett internt tak för det antal exportkreditavtal de kan ingå med hjälp av stödet. Blotta existensen av ett sådant tak måste verka hämmande också på dessa företags intresse av att lämna exportofferter förenade med kredit. Detta hade inte varit allvarligt, om det alternativa systemet - SEKsystemet - utformats i enlighet med utredningens förslag. SEK-systemet är utan tvekan lättfattligt och därför enkelt tillgängligt också för små och medelstora företag, som ej besitter egen kvalificerad skatte- och finansieringsexpertis. Genom propositionens förslag om införandet av extra kostnader utöver consensus-räntan och sedvanliga hanteringskostnader hos bankerna har emellertid den genom systemet skapade konkurrenskraften i motsvarande mån försämrats. Svenska exportörer arbetar med få undantag på en köparens marknad. Det är inte exportören som bestämmer kreditvillkoren utan den utländske köparen. Denne erhåller från de flesta konkurrentländerna villkor lika med consensus-ränta jämte bankkostnader. Från en svensk exportör kan han enligt propositionen under räntestödssystemet erhålla samma villkor, men under SEK-systemet fördyras krediterna med 1/för valutakrediter resp. 3/för krediter i svenska kronor. Han har sålunda allt skäl att tvinga exportören att utnyttja räntestödet i stället för SEK-systemet. Härigenom förhindras den med reformen önskade stimulansen av exporten. Vidare medför det förhållandet, att två skilda räntenivåer föreslås för de två systemen, att det torde bli omöjligt för de svenska affärsbankerna att med utländska köpare och banker sluta s. k. ramkreditavtal. En rad konkurrentländer har funnit att sådant avtal har en avsevärd exportfrämjande effekt. Värdet av dessa avtal ligger främst däri, att de utländska köparna i förväg är informerade om den totala kreditkostnaden samt att de därigenom kan vara övertygade om att inga finansiella kostnader belastar priset. Vidare torde sådana åtgärder ha ett väsentligt värde för små och medelstora företag, som på detta sätt befrias från varje form av kreditförhandling, vilket utan tvekan måste underlätta dessa företags exportansträngningar. De föreslagna extrakostnaderna i SEK-systemet minskar sålunda också på detta sätt önskade stimulanseffekter, genom att de minskar likvärdigheten mellan de två systemen. Det måste förebringas tungt vägande skäl för att man skall kunna godtaga att de nya exportkreditfinansieringsmöjligheterna begränsar den stimulerande effekten för exportindustrin. Som skäl för att inte låta subventioneringen inom SEK-systemet omfatta också SEK:s marginal, vilken är 1/4 96 men som varit högre och som återigen kan bli högre, har anförts dels att man genom att göra SEK-systemet mindre konkurrenskraftigt kan undvika köbildning inom den föreslagna ramen på , dels att denna marginal i huvudsak skall tjäna syftet att göra det möjligt för SEK att lämna utdelning till sina aktieägare, hos staten och affärsbankerna och att det därför skulle vara stötande att subventionera denna. Det först åberopade skälet är svårt att ansluta sig till. Man syftar med reformen till att stimulera exporten men tror att stimulansen skall bli så effektiv att man måste förhindra den. Ett generellt stimulerande system befrämjas givetvis inte av köbildning, men det finns andra sätt att slippa köer än att ta bort själva stimulansen. Det rimliga borde vara att så länge man önskar stimulera exporten i stället successivt höja ramen om köbildningstendenser skulle uppstå-vi harju inte sett dem ännu, och utredningen har påpekat att den av utredningen föreslagna ramen vilar på ytterst osäkra beräkningar. Skulle det å andra sidan i ett senare stadium stå klart att exporten inte behöver stimuleras, går det självfallet att då införa den föreslagna meravgiften (men i så fall i bada systemen). Ingen vill dock hävda att svensk exportindustri inte behöver all stimulans den kan få. Värdet av det andra argumentet kan inte vara särdeles stort, eftersom företag som utnyttjar räntestödssystemet kan låna kronor till marknadsränta hos SEK, varvid de får betala SEK:s upplåningskostnad jämte marginal. I det fallet utgör det uppenbarligen inte något hinder att marginalen omfattas av den subventionering det extra ränteavdraget (resp. räntebidraget) innebär. I propositionen föreslås vidare en extra premie vid utlåning i svenska kronor inom SEK-systemet. Eftersom större delen av den här aktuella exporten sker i kronor, skulle det från konkurrenssynpunkt vara allvarligt om SEK för krediter i kronor måste ta ut ett extra påslagomt. ex. 0,5 96. Effekten skulle bli att kronkrediter endast kan refinansieras till satser som alltid ligger 0,75 96 över consensus. På åtskilliga utländska marknader, bl. a. i vissa statshandels- och , vägrar köparna bestämt att betala en högre ränta än consensus-satserna, och de behöver inte heller göra detta eftersom många leverantörländer tillmötesgår detta krav och i viss utsträckning t. o. m. erbjuder räntor under consensus. För att ha någon möjlighet att konkurrera skulle de svenska företagen då tvingas att inkludera räntedifferensen om 0,75 96 i varans pris. Vid en affär med kredittid motsvarar detta 2 96 på kontantpriset. arbetar med sådana marginaler att de kan innesluta sådana påslag i sina priser. Problemet förvärras av att vissa köparländer insisterar på att affärer med skall ske i kronor. Eftersom svenska exportörer i normalfallet arbetar på en köparens marknad, har företagen ingen möjlighet att erbjuda lägre ränta genom att ordna en kredit i utländsk valuta. Värdet av fördyringen av kronkrediter som ett skäl för fakturering i annan valuta måste vara mycket ringa, om man betänker hur konkurrenssituationen ser ut för svenska I och för sig föreligger vissa likheter mellan propositionens förslag om högre ränta för kronkrediter än valutakrediter och det engelska exportkreditsystemet. I detta land uttasen högre ränta vid utlåning i inhemsk valuta jämfört med utländsk sådan. Systemet skiljer sig emellertid på en avgörande punkt från det i propositionen föreslagna SEK-systemet, så till vida som finansieringsmedlen för utlåning i inhemsk valuta hämtas från den inhemska marknaden, som ingalunda är av obegränsad storlek. I SEK-systemet avses till skillnad häremot huvuddelen av refinansieringen ske på utländska marknader, och det enda tänkbara skälet att söka försvåra fakturering i svenska kronor genom ett högre pris på krediter i denna valuta måste därför vara en strävan att minska de kursrisker staten kan löpa genom den föreslagna kursgarantin till förmån för SEK. En sådan anordning behövs emellertid inte så länge staten bevarar kronans värde i förhållande till utländska valutor. Propositionen avviker slutligen på ytterligare en punkt från utredningens förslag - en avvikelse som allvarligt kan hindra den avsedda exportstimulerande effekten av reformen - nämligen så till vida som varken räntestödssystemet eller SEK-systemet skall kunna utnyttjas vid export till i-länder, annat än i fall då förekomsten av utländsk statssubventionerad konkurrens kan göras sannolik. Som skäl för denna begränsning, vilken såvitt avser räntestödet är en. försämring jämfört med de villkor som i praktiken har tillämpats, har anförts strävanden inom EG att mellan inbördes begränsa kreditkonkurrensen. Ännu har emellertid dessa strävanden uppenbarligen ej omsatts i praktiska resultat. Möjligheterna för ett företag att bevisa förekomsten av utländsk statssubventionerad kreditkonkurrens torde vidare vara begränsade till ett fåtal fall och då närmast förutsätta extraordinära åtgärder från det svenska företagets sida. Ett omfattande prövningsförfarande beträffande nödvändigheten av att erbjuda subventionerade krediter vid export till i-länder skulle också medföra en byråkratisk ordning, som strider mot huvudkravet på enkelhet och lättfattlighet. Detta framstår som än mindre nödvändigt mot bakgrund av framställning av den omfattande kreditkonkurrensen också på i-landsmarknader. Åberopande det anförda hemställes 1. att uttalar att de två alternativa systemen görs likvärdiga genom borttagande av de föreslagna straffavgifterna i SEK-systemet, men med bevarad möjlighet för regeringen att i ett ändrat marknadsläge minska subventionsgraden, varvid dock likvärdiga förändringar måste göras i båda systemen, så att full parallellitet bevaras, 2. att uttalar att båda systemen - utan krav på bevisning om utländsk statssubventionerad kreditkonkurrens - skall kunna utnyttjas också vid export till i-landsmarknader.