mot · G1021735 · 1978-02-07 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:87 om statligt engagemang inom handelsstålsindustrin, m. m. 1 den av regeringen presenterade propositionen om engagemanget inom handelsstålsindustrin m. m. redovisas inget ställningstagande till strukturfrågorna. Handelsstålsindustrins liksom gruvindustrins framtidsutsikter tillåts därigenom att flyta fritt och kan icke påverkas av vare sig de anställda eller de kommuner som är i stort beroende av såväl stålindustrin som gruvindustrin för sin framtida sysselsättning. Den strukturförändring som förutses bli aktuell för stål- och gruvindustrin kommer att ske på traditionella, företagsmässiga grunder. Erfarenheterna av de företagsmässiga strukturförändringarna är för dem som kommit i beröring med dem mycket dystra. Bergslag liksom Bergslagen i övrigt har fått acceptera och åse hur tidigare livaktiga samhällen och orter drabbats av nedläggningar av gruvoch stålindustri. Ägarna till gruvor och järnbruk har hämningslöst både utnyttjat malmtillgångarna och lagt ned verksamheter utan att det mest primära, nämligen behovet av trygghet för arbete och inkomster, beaktats. Det som återstår av värmländsk gruvindustri är två gruvor Värmlandsberg och Persberg inom . För dessa gruvor är det, liksom förde mellansvenska järnmalmsgruvorna i övrigt, viktigt att det fortsättningsvis kommer att finnas en efterfrågan på järnmalm inom landet. Men den malmbaserade metallurgin och järnmalmsgruvornas framtid hotas dock av att flera av stålverken planerar att övergå till skrotbaserad metallurgi. Vi tror att denna inriktning grundas på en sedvanlig kortsiktig lönsamhetsfilosofi hos berörda stålverk. För och dess sysselsättning kan det lösa grepp med vilket regeringen i propositionen 1977/78:87 redovisar att man ämnar ta sig an handelsstålet och gruvnäringen bara innebära fortsatt befolkningsminskning. En sådan utveckling kan inte accepteras. har minskat med sammanlagt 3 000 personer. Den negativa befolkningsutvecklingen har till största delen orsakats av en stor nettoutflyttning. I LP-74 för angavs att den då redovisade sysselsättningsbasen inom kommunens industri skulle minska . Självklart förväntade sig både kommunen och länsmyndigheterna att regering och riksdag skulle vidta åtgärder som motverkade den förväntade sysselsättningsminskningen. Kommunen har trots sitt redovisade prekära sysselsättningsläge inte kommit i åtnjutande av några speciella åtgärder från regeringens sida. Förslagen i propositionen 1977/78:87 ger inte och dem som där sysselsättes inom gruvindustrin några framtidsgarantier. Detta är beklagansvärt. Vi efterlyser större handlingskraft från samhällets sida mot en fortsatt utarmning av sysselsättningen i gruvkommunerna. Stålföretagen bör styras till att dels använda våra nu kända malmtillgångar, dels medverka till en ökad satsning på malmletning och prospektering av mineraltillgångarna. Av de större stålproducerande länderna är det endast och som har en andel skrotbaserad stålproduktion av samma storleksordning som den svenska. Den svenska stålindustrins skrotbehov tillgodoses till inte oväsentlig del genom import. Det har från flera håll uttryckts farhågor för den framtida skrotförsörjningen. Nästan alla länder har infört exportförbud på skrot. Vid goda konjunkturer har det uppkommit en stark internationell skrotbrist med åtföljande prisstegringar. Insatser för bevarande av landets nuvarande malmbaserade metallurgi är en satsning för både samhällsekonomin och sysselsättningstryggheten. Därför borde regering och riksdag genom beslut, som syftar till fortsatt malmbaserad metallurgi, säkerställa en utveckling av gruvindustrin. Med stöd av det anförda hemställer vi 1. att hos regeringen begär förslag om åtgärder som tryggar den mellansvenska gruvindustrins framtid, samt 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om de värmländska gruvorna. () () () () ()