ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G1021337 · 1978-01-25 00:00:00 — 1977/78 1337-1345 av m. fl. om tidsfrist vid MBL-förhandling Enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet (MBL) skall arbetsgivare, innan han beslutar om viktigare förändringar av sin verksamhet på eget initiativ förhandla med arbetstagarorganisation i förhållande till vilken han är bunden av kollektivavtal -s. k. primär förhandlingsskyldighet. Finns lokal arbetstagarorganisation skall förhandlingsskyldigheten enligt 1113 §§ fullgöras i första hand genom förhandling med denna. Uppnås icke enighet vid förhandling enligt första stycket, skall arbetsgivaren på begäran förhandla även med central arbetstagarorganisation. (§ 14). I 14 § har det alltså inte ställts upp några närmare regler om den tid inom vilken arbetstagarsidan skall begära ytterligare förhandling när lokal förhandling inte lett till enighet mellan parterna. Avsaknaden av en tidsbegränsning i detta fall har skapat osäkerhet, framför allt bland en del mindre företagare. Man har tvingats skjuta på verkställandet av vissa beslut onödigt länge i rädsla att bryta mot lagen. Frågan om vilken tidsfrist som skall gälla är av betydande intresse för arbetsgivaren också från den synpunkten att arbetgivarens mening blir gällande om arbetstagarorganisationen inte begär central förhandling. För att underlätta för partema att följa medbestämmandelagen (MBL) bör § 14 andra stycket ändras så, att en gräns sätts inom vilken lokal arbetstagarorganisation måste begära central förhandling i det fall enighet inte uppnåtts mellan partema. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till sådana ändringar i lagen om medbestämmande i arbetslivet 14 § som i motionen anförts. () () () () 1 1977/78.
mot · G1021338 · 1978-01-24 00:00:00 — om bevarandet av gotländska kyrkor och vården av kulturhistoriskt Behovet av stödåtgärder för särskilt upprustning av vissa församlingskyrkor i skattesvaga församlingar har ökat. Mest akut är behovet av bidragsmedel för programutredningar och tekniskt komplicerade åtgärder som ligger utanför det löpande underhållet. Insatser av detta slag har tidigare gjorts genom att statsbidrag utgått för beredskapsarbeten. Beredskapsarbetena inom sektorn har emellertid nästan helt upphört. Särskilt allvarlig är situationen för de gotländska medeltidskyrkorna. Sänkningen av statsbidraget för beredskapsarbeten från har inneburit att renoveringsarbetena i stort sett har avstannat. Detta gäller även de kyrkor som uppvisar allvarliga konstruktionsskador av sådan art att de hotar kyrkornas bestånd. Gotlandskyrkornas situation har aktualiserats genom revisorers granskningspromemoria Restaurering av gotländska kyrkor. I promemorian belyses ingående den hastigt annalkande katastrofsituationen förde medeltida kyrkorna på . Redan det material som har framlagts i promemorian och som framkommit genom en inom pågående utredning ger klart vid handen, att det krävs omedelbara insatser för att avhjälpa tekniska brister som direkt äventyrar de gotländska kyrkornas bestånd. har i sin anslagsframställning /79, i syfte att underlätta att vård- och underhållsåtgärder på kulturhistoriskt värdefulla byggnader i landet generellt kan utföras som beredskapsarbete, föreslagit att en interimistisk lösning prövas. Detta förslag innebär att särskilda statsbidragsbestämmelser knyts till ämbetets vård- och underhållsanslag. I de fall upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse utförs som beredskapsarbete kan statsbidrag härvid utgå enligt dessa bestämmelser (96 8 arbetsmarknadskungörelsen. Som första steg i ett åtgärdsprogram föreslår tilläggsbestämmelse till statsbidragskungörelsen, innebärande att kyrkorna på kan tillförsäkras statsbidrag vid underhålls- och upprustningsarbeten, utförda som särskilda beredskapsarbeten. Ämbetet har i särskild skrivelse till regeringen () föreslagit att en sådan tilläggsbestämmelse meddelas. Som ett andra steg föreslår ämbetet upprättandet av en byggnadshytta på , dimensionerad i första hand med utgångspunkt i en långsiktig underhållsplan för kyrkobyggnaderna på och ruiner. Inrättandet såsom försöksverksamhet av en sådan byggnadshytta skulle kunna uppdras åt den sittande byggnadsvårdsutredningen och ge värdefulla erfarenheter inför slutliga ställningstaganden till förslag från utredningen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att omedelbara åtgärder bör vidtas för att säkerställa bevarandet av de gotländska kyrkorna och för att underlätta insatser med beredskapsarbeten för vården av kulturhistoriskt värdefulla miljöer.
mot · G1021339 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om översyn av bestämmelserna om beredskapsarbete för ungdom Den alltmer ökande arbetslösheten har drabbat ungdomen mycket hårt. Särskilt utsatta är i forsta hand de ungdomar som inte har annan utbildning än grundskola. Men självfallet drabbas även ungdomar som har högre utbildning. Den tidigare socialdemokratiska regeringen initierade ett flertal arbetsmarknadspolitiska åtgärder som syftade till att motverka ungdomsarbetslösheten. En sådan åtgärd var beredskapsarbete för ungdom. Erfarenheterna av denna reform är i huvudsak positiva. Men det finns dock delar i bestämmelserna om beredskapsarbete för ungdom som borde bli föremål för översy n och ändring. En sådan del är regeln om att beredskapsarbetet får pågå . Det uppges bl. a. från skolans sida att de ungdomar som efter en utbildning behöver komplettera denna med praktiskt yrkesarbete icke äger rätt att räkna in annan praktiktjänst än sådan som pågått . Många av de beredskapsarbeten för ungdom som ställs till ungdomens förfogande är av sådan art att de kunde tillgodoräknas som praktiktid. En möjlighet till förlängning av beredskapsarbete i sådana fall då arbetsobjektet kan anses kunna inräknas som praktiktid vore därför av stort värde. Med stöd av ovan anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om en översyn av reglerna för beredskapsarbete för ungdom. () () () () ()
mot · G1021340 · 1978-01-24 00:00:00 — om införlivande av vissa delar av med det inre stödområdet Den rationalisering som pågått och fortfarande pågår inom jord- och skogsbruk innebär stora risker för att den del av inland som till övervägande del är beroende av dessa näringar helt skall avfolkas. Skulle så ske, kommer det att bli svårt att ekonomiskt och rationellt sköta det stora skogskapital som finns i området. Det skulle bli orimligt att klara skogsvård och råvaruförsörjning till de vid kusten belägna skogsindustrierna. Det är därför nödvändigt att skapa nya arbetstillfällen för att bevara underlaget för en nödvändig social och kommersiell service genom att finna stödformer som gynnar området. Samhället har genom olika insatser också försökt vända utvecklingen. Av dessa insatser framstår skapandet av det inre stödområdet som ett framgångsrikt medel. Emellertid finns orättvisor i detta stödsystem genom att gränserna för det inre stödområdet följer kommungränserna. Det har medfört att en kommun som t. ex. , med en areal () motsvarande ett län i södra delen av och med den västra och större delen av kommunen som ren glesbygd, inte fått del av stödet för sitt glesbygdsområde. Grannkommunerna har däremot fått glesbygdsstöd. glesbygdsområde har helt likartade förhållanden som det inre stödområdet beträffande befolkning, skattekraft, sysselsättningsgrad, service m. m. Ovan redovisade förhållanden har vid olika tillfällen redovisats för , vilket föranlett inrikesutskottet att både uttala sig för ökad generositet vid gränsdragning mellan det inre stödområdet och närliggande likartade områden. Erfarenheterna sedan uttalandena gjorts har emellertid visat att de bedömts olika för del. a. har avslagit ansökan om förhöjt statsbidrag för lokal landsbygdstrafik, vilket utgår inom inre stödområdet, trots att tillstyrkt ansökan. Inom område har däremot ansökan om investeringsstöd till glesbygdsbutiker och hemsändningsbidrag bifallits. När det sedan gäller att etablera tillverkningsindustrier inom denna glesbygd, har det visat sig vara mycket svårt med gällande regionalpolitiska stöd- och bidragsformer. För att underlätta nyetablering och utveckling av industrier bör därför sysselsättningsstöd kunna utgå till företag som ökar sysselsättningen oavsett om företaget erhållit lokaliseringsstöd. Kommunerna bör också få möjlighet att bygga industrihus för endast en företagare. Det gäller nämligen att ta vara på den lilla företagsamhet som finns i dessa Försöken att till kommunen fl företagare från andra orter har hitintills icke givit några resultat. Mot bakgrund av det ovan redovisade framgår att, trots inrikesutskottets uttalande, de företag som skulle vara villiga till etablering i inland inte har samma villkor som företag som etablerar sig i grannkommunerna. För kommuns egen del är förhållandet likartat, med andra och bättre bidragsregler för grannkommunerna än vad kommunen får för sin stora glesbygd. Erfarenheterna visar alltså, att om resultat skall nås måste stödformerna ändras eller glesbygd ingå i det inre stödområdet. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att beslutar uttala att inre delar bör hänföras till det inre stödområdet.
mot · G1021342 · 1978-01-25 00:00:00 — av och om arbetsmarknadsutbildning inom vårdsektorn Arbetsmarknaden har genomgått strukturella förändringar, som kommer att fortgå med en alltmer ökande svårighet för människorna att få sin framtid tryggad. Den aviserade nedgången i industrisysselsättningen kommer i nuvarande kärva ekonomiska klimat inte att kunna kompenseras med motsvarande expansion inom den offentliga sektorn - allra helst om kravet på kommuner och landsting vad beträffar andra aktiviteter bör infrias. I detta bistra ekonomiska och sysselsättningskärva klimat borde redan befintliga resurser utnyttjas till fullo, så att människor i behov av vård kunde tillfredställas samt att många intresserade - utanför arbetsmarknaden kunde beredas sysselsättning inom sjukvården, genom att utbildningsinsatser ställes till förfogande för intresserade undersköterskor. Härjämte skulle alltså via successionsutbildning av vårdbiträden till undersköterskor ett stort antal icke yrkesverksamma komma in i vårdyrket. har observerat obalansen mellan tillgång och efterfrågan på legitimerade sjuksköterskor, och regeringens förslag om bristyrkesutbildning till operationsassistenter var ju inte i enlighet med de krav som ställts. i har tillsammans med länsarbetsnämnden gjort en enkät bland undersköterskorna inom landstingsområdet beträffande intresset för vidareutbildning till sjuksköterskor. Mer än 300 var positiva. Då bristen pendlat mellan 50 och 300 samt ett lika stort behov, eller 300, erfordras för täckandet av vakanser i samband med tjänstledigheter av skilda slag, förstår var och en att varken trivseln på arbetsplatsen - bl. a. på grund av alltför betungande arbete och ansvar - eller arbetsmiljö i form av stress, dubbla pass etc., är eller har varit särskilt lockande, vilket också kan avläsas i antalet icke yrkesverksamma legitimerade sjuksköterskor. Bland denna grupp kan också finnas presumtiva vårdlärare som efter en kort utbildning - också föreslagen av - skulle kunna sättas in i vidareutbildningen. Eftersom vårdbehovet är stort och bristen akut är det nödvändigt att sätta in utbildningsresurser , för att hjälpligt klara av tillgången på legitimerade sjuksköterskor mot efterfrågan . Ju som passerar desto svårare blir situationen för landstingen runt om i . Dessutom löses sysselsättningen för många inaktiva och undersyssel Därför kan man inte invänta resultatet av utredningen -77. Då dessa insatser kommer att skapa sysselsättningsutrymme för många arbetslösa hemställer vi att hos regeringen begär 1. att sjuksköterskeutbildningen inrangeras i bristyrkesutbildningen, 2. att en snabb kartläggning av andra postgymnasialt utbildade grupper inom vårdsektorn, sjukgymnaster m. fl., sker och att också dessa betraktas som tillhörande bristyrken, som skall via arbetsmarknadsutbildningen.
mot · G1021343 · 1978-01-25 00:00:00 — om arbetslivsanpassning för de handikappade Efter en trafikolycka eller sjukdom som orsakat rörelsehinder sätts intensiva medicinska rehabiliteringsåtgärder in. Man lyckas ofta återge patienten funktionsförmåga och förtroende : Jag kan nog både bo hemma och börja arbeta, trots mitt handikapp. 1 alltför många fall slutar det ändå med isolering och förtidspensionering. Anledningen är att de myndigheter, som skall ta vid efter sjukhusvistelsen, för det första inte kommer in i bilden tillräckligt tidigt, för det andra tyngs av byråkrati. Utom att denna byråkrati ofta fordrar så kraftfulla insatser från patienternas sida, att de inte orkar med dem, försenas åtgärderna så länge att rehabiliteringsinsatserna kan bli meningslösa. Det är därför nödvändigt att rehabiliteringssjukhusens kuratorer före utskrivningen tar kontakt med den myndighet, som har till uppgift att anpassa bostaden till den nya situationen. Lika viktigt är det att de båda tillsammans, patienten och kuratorn, tar kontakt med arbetsförmedlingen/ diskutera ett skyddat eller halvskyddat arbete eller, där så är lämpligast, tillsammans med patientens arbetsgivare planerar de särskilda anordningar på arbetsplatsen som kan bli nödvändiga. Bostad och arbete skall alltså vara ordnade före utskrivningen. Handläggningen av dessa äranden sker på det sekundär- och primärkommunala planet, men eftersom både länsbostadsnämnderna och länsarbetsnämnderna sorterar under resp. arbetsmarknadsverket är det statens skyldighet att se till att detta fungerar. Kunskaperna om vad samhället har att erbjuda och hur man ordnar upp dessa situationer är på sina håll ganska bristfälliga. Det är en uppgift för den statliga myndigheten att rätta till detta genom centrala instruktioner och genom krav på utbildning. Tidiga och kraftfulla insatser från och arbetsmarknadsverket och deras underordnade organ skulle, genom att återföra de människor som här avses till ett mera normalt liv, förhindra många tragedier för de skadade och deras familjer. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att hos regeringen begär sådana avbyråkratiserings- och effektivitetsåtgärder att smidig bostads- och arbetslivsanpassning blir en realitet för långt fler av de handikappade som önskar få ett arbete och en egen bostad.
mot · G1021348 · 1978-01-25 00:00:00 — om vidgad rätt för handikappad till statsbidrag vid bilinköp Bilen har mycket stor betydelse för handikappade, när det gäller att kunna konkurrera om arbetstillfällena. har samhället också givit bidrag till motorfordon i arbetsrehabiliterande syfte. När 1963 övertog ansvaret för denna verksamhet uppgick bidragen till full kostnadstäckning. har statens satsning försämrats. Mest oroande är de snäva inkomstgränser som gäller för erhållande av bilbidraget. Höjningen i statsverkspropositionen av inkomstgränsen med . för att erhålla helt bidrag är icke tillräcklig med hänsyn till löne- och kostnadsutvecklingen . Även gränsen där rätt till bidrag upphör är alltför låg för att åtgärderna skall få förväntad effekt ur rehabiliterande synpunkt. Det är inte möjligt för en person med en inkomst på . att på så låg inkomst amortera av lån. Inte heller den inkomstgräns där bidrag helt upphör, . , är acceptabel, eftersom det inte är möjigt att på egen hand klara inköps- och driftkostnader med sådan bruttoinkomst. Än allvarligare är att man vid inkomstberäkningen även tar med handikappersättningen, livränta och motsvarande, vilka avser att täcka kostnader för vård och särskilda kostnader på grund av handikapp. Det är inte möjligt att med dessa låga inkomster inköpa en fabriksny bil. Den handikappade måste ha en bil som fungerar väl för att vara säker på att t. ex. inte få motorstopp under resa eller behöva ha bilen på reparation . När staten tog bort lånemöjligheterna från AMS till dem som har inkomster över inkomstgränsen för bidrag förvärrades situationen ytterligare. Det är angeläget att lånerätten återinförs, eftersom det är svårt att erhålla lån på öppna marknaden. har hos regeringen begärt en översyn av bidragsreglerna för bil. Den översynen avser också möjligheterna att vidga rätten till bidrag även till handikappade, som behöver bilen som ett allmänt förflyttningshjälpmedel utan hänvisning till arbete och utbildning. Någon sådan översyn harännu inte redovisats för , vilket är anmärkningsvärt. Med hänvisning till det anförda hemställs att i likhet med beslut vid riksmötena /76 och 1976/ 77 hos regeringen begär en grundlig översyn av reglerna för bidrag till bil åt handikappade.
mot · G1021353 · 1978-01-23 00:00:00 — om statligt stöd till kvinnocentra Kvinnokampen och kvinnofrigörelsen är ett av vår tids stora - och historiskt unika - samhällsfenomen. Den moderna kvinnorörelsen och kvinnokampen trädde fram ur 1800-talets samhällsomvälvningar. Den blev en politisk strömning som allt klarare kom att förenas med arbetarklassens allmänna frigörelsekamp. Sambandet klasskamp-kvinnokamp är uppenbart. De produktionsförhållanden som betingar det dubbla förtrycket mot kvinnorna (som lönarbetare och som kvinnor) måste utsättas för omvälvande förändringar, om kvinnofrigörelsen skall kunna bli verklighet. Detta framstår som särskilt tydligt i den kris som framträder inom det kapitalistiska systemet. Krisen hotar på en rad avsnitt att dämma upp frigörelsen. Kvinnornas ekonomiska frigörelse hotas av arbetslösheten. En tydlig rekyl märks också på det ideologiska planet. Konservativa attityder, diverse kvinnomyter, träder upp i ny form. Är kvinnokampen förbunden med de lönarbetandes allmänna kamp,gäller å andra sidan att kvinnoförtryckets dubbla karaktär nödvändiggör att kampen måste föras även inom lönarbetarklassen. För att få en effektiv utgångspunkt för sin frigörelse måste sålunda kvinnorna stärka sin självständighet och sin roll i klasskampen. Den självständiga kvinnorörelsens utveckling är ett led i detta. Så är också varje aktivitet, som ökar solidariteten mellan kämpande kvinnor, som utvecklar ett starkt systerskap, som framkallar och stärker det personliga och kollektiva självförtroende som kvinnor vanligen hindras att växa i, inom de gemenskaper och organisationer vilka domineras av män. För att kvinnornas roll skall bli fullödig och likvärdig med männens i den sociala frigörelsekampen fordras att de har möjlighet att utveckla sig utan att hämmas av det patriarkaliska förtrycket. Den aktivitet och det självförtroende de därvid kan vinna åt sig är inte bara nödvändiga för deras egen frigörelse och roll i den allmänna klasskampen. Den ger åt klasskampen en helt annan styrka och helt nya dimensioner. En idé som lanserats av den radikala kvinnorörelsen är s. k. kvinnohus. Tanken har realiserats i bl. a. och . Man skapar ett centrum för kontakt, aktivitet och stöd åt kvinnor i den samhälleliga kampen. Till sådana centra kan kvinnor gå för kontakt, för studieverksamhet och läsning, för att få stöd i problemsituationer - kort sagt för allt som kan bidra till att stärka förutsättningarna för deras personliga och kollektiva frigörelse på alla plan. Ett svenskt kvinnohus existerar nu i . grupp för att realisera tanken i . Dessa initiativ bör fl offentligt stöd. Staten kan självklart inte ta direkta initiativ, inte heller styra verksamheten. Men staten kan erbjuda materiellt stöd. Staten är en lämpligare stödgivare än kommunerna, dels genom sina större resurser, dels därför att det rör en angelägenhet av nationell räckvidd och betydelse. Staten kan och bör därför redan nu avsätta pengar avsedda att stödja upprättandet av kvinnocentra. att anslår 20 milj. kr. till en fond, avsedd att användas för stöd till kvinnocentra efter mönster av nu existerande sådana i , och .
mot · G1021354 · 1978-01-24 00:00:00 — om belöningen för nit och redlighet i rikets tjänst Statsanställda med i regel välmeriterad statlig anställning tilldelas utmärkelsen "För nit och redlighet i rikets tjänst. Belöningen har form av guldmedalj eller från utlandet inköpt guldarmbandsklocka efter den belönades val. Det stora flertalet väljer den värdefullare klockan framför medaljen. I den ålder, då man tilldelas utmärkelsen, har de flesta redan hunnit skaffa sig en klocka. Det torde därför vara lämpligt att belöningsformen ändras genom att klocka utbytes mot skål eller vas av svenskt glas visande statsemblemet samt i botten inskriptionen För nit och redighet i rikets tjänst till, den belönades namn och årtalet för belöningens erhållande. En dylik belöningsform skulle säkert uppskattas och innebära ett stöd åt vår svenska glasindustri. Pengarna för inköp av belöningarna skulle stanna inom landet och ge arbete åt svenska företag och skatteinkomster åt det allmänna. Under åberopande av det anförda hemställer jag att måtte besluta att hos regeringen begära att utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst måtte utdelas förutom som medalj i form av lämpligt föremål av svenskt glas.
mot · G1021355 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om meritvärdet av anställning utomlands Det internationella samarbetet har ökat i betydelse och omfattning. De internationella organen spelaren allt viktigare roll i arbetet för mer rättvisa förhållanden i skilda delar av världen. Det bör självfallet ligga i vårt lands intresse att kvalificerade svenskar är villiga att tjänstgöra i olika funktioner i de olika organen. En förutsättning härför är emellertid att ett sådant internationellt engagemang inte medför väsentliga nackdelar för den berörda tjänstemannen i merit-, löne- och pensionshänseende vid hemkomsten till efter avslutat uppdrag utomlands. Ty värr tycks dock detta vara fallet. Exemplen på hur man inom den offentliga sektorn icke tagit hänsyn till meritvärdet av tjänst utanför landets gränser är många. En 35-årig kvinnlig fil. kand. (samhällsvetare), som arbetat utomlands, varav som biträdande expert inom FN,erbjöds lönegrad F5, när hon sökte arbete på ett statligt verk. Hon fick sedan inte tjänsten och blev sedermera arbetslös för mycket . Åtskilliga f. d. FN-tjänstemän har i brist på arbete i börjat läsa vid igen. Inom område har åtskilliga lärare vid hemkomsten till upptäckt att tjänstgöringen vid skolor utomlands saknat meritvärde vid sökande av tjänst i . Detta gäller bl. a. lärare som innehaft lektorat i svenska och skandinaviska språk vid utländska universitet. Det har enligt uppgift förekommit fall där makar och andra familjemedlemmar till av svenska staten utsända tjänstemän tagit anställning som bl. a. språklärare i utländska skolor. Vid återinträde på den svenska arbetsmarknaden har de sedan slagits ut på grund av att deras undervisningserfarenhet från utlandet inte kunnat åsättas något meritvärde. Slutligen kan nämnas en person som sökte en rektorstjänst i , varvid han inte fick tillgodoräkna sig de år han varit rektor vid en SIDA-stödd skola i . Mot nu angivna bakgrund har situationen för de från utlandsuppdrag hemvändande svenskarna varit föremål för debatt på fackligt håll . Förslag till åtgärder har presenterats. Man vill inte längre acceptera förlorad meritering, bortfall av pensionsförmåner och avsaknad av arbetstrygghet vid hemkomsten till . Enligt vårt förmenande är det värdefullt att svenskar arbetar inom bl. a. de internationella organen och att deras erfarenheter även kommer det svenska samhället till godo. De ovan redovisade nackdelarna med tjänstgöring utomlands bör därför undanröjas. 1 det syftet bör därför regeringen se till att en översyn av situationen i ovan berörda hänseenden för hemvändande svenskar efter avslutad tjänstgöring utomlands kommer till stånd. Vid en sådan översyn bör självfallet representanter för de anställdas organisationer medverka. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning av frågan vilket meritvärde tjänstgöring utomlands skall ha vid tillsättande av offentlig tjänst i . () ()