mot · G102449 · 1978-01-18 00:00:00 — om inrättande av en gerontologisk institution Gerontologin - läran om åldrandet - har mot bakgrund av de i västvärlden förändrade befolkningsmässiga förhållandena kommit att tilldra sig ett allt större intresse. I takt med dessa demografiska förändringar har efterfrågan på kunskap om åldrandets biologiska, psykologiska och sociala innebörd stigit kraftigt. Både vad beträffar forskning och kunskapsförmedling råder en stor diskrepans mellan behov och tillgång. Detta förhållande har i de flesta välfärdsstater medfört en utbyggnad av forskningen och undervisningen inom det gerontologiska området. Det svenska nulägesförhållandet är sådant att forsknings- och utbildningsbehoven är synnerligen illa tillgodosedda. Inom den högre utbildningen förekommer tvärvetenskapliga akademiska kurser i gerontologi, vilka emellertid inte är inordnade i gängse utbildningslinjer utan förekommer som fristående kurser. Inom den medicinska utbildningen förekommer inga eller ringa utbildning i geriatrik. Visserligen existerar i specialiteten geriatrik, men inom ramen för de grundläggande studierna i medicin förekommer ingen praktisk geriatrik, vilket är förhållandet inom den medicinska utbildningen i många andra länder. Inom den lägre utbildningen förekommer blygsamma moment av gerontologi inom utbildningen för föreståndare för ålderdomshem och öppen åldringsvård, inom vårdbiträdeskurser, inom kurser för hemsamariter, inom kurs för hjälppersonal till arbetsterapeuter, inom instruktionskurs för sysselsättningshandledare och inom gymnasieskolans vårdlinje. Gemensamt för utbildning inom dessa områden är att de som har att undervisa på dessa kurser oftast saknar egen utbildning i gerontologi och att man därtill lider brist på tillräckliga läromedel. Forskningen inom området är splittrad inom skilda fakulteter och institutioner samt därtill förekommande vid ett par institut utanför universiteten - i samt gerontologiskt centrum i . Vid sidan av gängse utbildnings- och forskningsprogram bedriver bildningsförbunden utbildnings- och informationsverksamhet beträffande förberedelsen inför pensioneringen. Från både landsting och kommuner är efterfrågan på den gerontologiska kunskapen mycket stor, eftersom man upplever stora brister i utbildningen, avseende såväl planering för som själva vården av äldre. Man vet alldeles för litet beträffande åldrandets konsekvenser i biologiskt, psykologiskt och socialt hänseende. Den sociala omvårdnaden har kraftigt byggts ut i vårt land, men vi måste erkänna att vi ändå saknar kunskap om de effekter olika slags försöksverksamheter och förändringar har haft. Alla de som är praktiskt verksamma inom äldrevården inser detta och oroas över bristen på sådan kunskap. En bättre utbildning och forskning inom gerontologin skulle även vara mycket värdefull vid planering av olika insatser inom åldringsvården. Det kan alltså konstateras att det från många olika håll föreligger en mycket stor efterfrågan på gerontologisk kunskap, som landet saknar högre undervisning inom detta område. De som själva skall undervisa inom ämnet gerontologi på lägre nivåer saknar egen utbildning i ämnet. Den genomgripande internationella trenden är den som betonar det tvärvetenskapliga samarbetet och sambandet mellan forskning och utbildning. De kända gerontologiska lärosätena är samtliga sådana som kombinerar forskning och undervisning. Man har i många andra länder skapat särskilda universitetsanknutna gerontologiska institutioner, vilka har att svara för såväl forskning som utbildning inom det gerontologiska området. I finns ett sådant institut - Gerontologisch Centrum, i - Centre Plurdiscipline de Gérontologie, i - , i , i - Center, , , , m. fl. hör till de få industrialiserade länder som ännu inte skapat universitetsanknutna tvärvetenskapliga institutioner av detta slag. Även i är det därför nödvändigt att en satsning på integrerad tvärvetenskaplig kvalificerad forskning och undervisning i gerontologi kommer till stånd. Undervisningen bör förankras i inhemsk forskning, och den gerontologiska unervisningen måste integreras i alla former av vårdyrkesutbildning. Således bör läkare, psykologer, sociologer, arkitekter, socionomer m. fl. engageras i sådan forskning och undervisning. För att nå detta syfte kan man t. ex. inrätta en tvärvetenskaplig och universitetsanknuten gerontologisk institution med uppgift att bedriva forskning samt ansvara för den högre utbildningen inom detta område. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om inrättande av gerontologisk forskning och undervisning, med anknytning till något av landets universitet.