mot · G102261 · 1978-01-12 00:00:00 — av och om besvär vid arrende av kyrklig jord beslutade om en genomgripande reformering av den lagstiftning som reglerar förvaltning av kyrklig jord. 1971 utfärdades med stöd av lagen en förordning om förvaltning av kyrklig jord. Den nya lagen trädde i kraft . Parallellt med den nu nämnda lagstiftningen slutfördes arbetet med en modernisering av rättsreglerna rörande fast egendom i allmänhet. Den nya jordabalken, vars nionde kapitel innehåller bestämmelser om jordbruksarrende, trädde i sina huvuddrag i kraft . 1 fråga om arrendeinstitutet löstes problemet i korthet så att jordabalkens regler gjordes tillämpliga även på kyrklig jord. Det förhållandet att jordabalken således reglerar alla arrendeförhållanden hindrar inte att det måste finnas regler bl. a. om vem som skall företräda kyrkan gentemot arrendatorer och myndigheter. Sådana bestämmelser har intagits i den kyrkliga jordförvaltningslagen och jordförvaltningskungörelsen. Vad vi i detta avseende önskar aktualisera är förfarandet vid fastställandet av jordbruksarrendena, där det så gott som alltid rör sig om s. k. löneboställe. Löneboställena förvaltas av pastoratet, dock inte skog som kan ingå, vilken förvaltas av stiftsnämnden. I 4 § jordförvaltningslagen stadgas att vad som enligt lag eller annan författning åligger fastighetsägaren fullgörs av den som förvaltar jorden. Därav skulle följa att det var pastoratet som i sin egenskap av förvaltare av lönebostället hade att bestämma villkoren vid arrendeupplåtelse. Emellertid har man vid lagstiftningens tillkomst ansett att behovet av enhetliga arrendenormer inom den kyrkliga förvaltningen bättre skulle tillgodoses om uppgiften att bestämma arrendevillkor anförtros ett mera expertbetonat organ. Med anledning härav har i 15 § jordförvaltningslagen intagits en bestämmelse, enligt vilken av stiftsnämnd ej förvaltad kyrklig jord får upplåtas på arrende för jordbruk endast på de villkor boställsnämnden bestämmer. Dock gäller att det är stiftsnämnden som företräder kyrkan då arrendenämnd eller domstol behandlar fråga om arrendevillkor, dvs. då arrendator och kyrkan inte är överens. Den ordning som alltså varit gällande har inte i alla avseenden visat sig vara tillfredsställande. Pastoratet - och därmed församlingen - har endast indirekt inflytande över arrendevillkoren, nämligen genom sättet för utseende av ledamöter i boställsnämnd. Besvär över boställsnämnds beslut får föras hos stiftsnämnden, dock endast av jordförvaltaren, dvs. i regel av pastoratet. Mot stiftsnämndens beslut i besvärsärende får talan inte föras. Detta att ingen annan än jordförvaltaren kan anföra besvär över boställsnämnds beslut är klart otillfredsställande, liksom att ingen överinstans över stiftsnämnden finns, där av den fattade beslut kan bli prövade. Beslut fattade av kommunfullmäktige i den borgerliga kommunen kan i sak överklagas av enskild person. Samma förhållande borde också gälla beslut om arrendesättning fattade av kyrklig instans. Klart oskäliga arrenden kan komma att fastställas och pastoratet därigenom komma att mista inkomster, inkomster som församlingsborna i stället får tillskjuta i form av ökad utdebitering. Att en överinstans över stiftsnämnden tillskapas för överprövning är också påkallat. Härigenom skapas garantier för att större enhetlighet av arrendesättning blir genomförd. Åberopande det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär sådana ändringar i berörd lagstiftning att församling, församlingsmedlem och arrendator ges besvärsrättigheter i enlighet med vad som i motionen angivs.