mot · G1021689 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om rätt till bostadslån för vissa sjukvårdsutrymmen Vid flera tillfallen har slagit fast att långvården tillhör de områden som är mest angelägna att satsa på. Det är viktigt att utbyggnaden av långvården inte bara innebär fler platser utan även en bättre kvalitet och en ökad valfrihet för de äldre. Strävan efter nya och mer mänskliga vårdformer får inte hindras av stela regler. För att ge våra gamla en tryggad ålderdom måste insatser göras av gåde landsting och kommuner. Äldre människor i behov av vård får inte bollås mellan olika institutioner av administrativa skäl. Samverkan mellan huvudmänen måste fungera så, att den enskilda människan får just den vård som han eller hon behöver utan hänsyn till byråkratiska gränser. Skillnaden mellan att vara gammal och sjuk och att bara vara gammal är ofta flytande. Men lagen drar skarpa gränser mellan kommunernas åldringsvård och landstingens sjukvård. Därför måste kommuner och landsting samarbeta. Det behövs flera platser inom långtidssjukvården med goda resurser för medicinsk rehabilitering. Men det behövs också mindre hem för äldre, som i första hand behöver social omvårdnad. Dessa hem - äldrevårdshem - bör inte vara för stora. Äldrevårdshemmen bör drivas i samverkan mellan och kommunerna. Kommunen bör svara för kostnaderna för mat, husrum och allmän omvårdnad, för sjukvårdsservice. Helst bör äldrevårdshemmen ha en sjukavdelning. Fördelen med äldrevårdshemmet är att det ger trygghet. När man blir sjuk finns sjukvården inbyggd. De äldre slipper flytta till en främmande sjukhusmiljö. Vistelsen på äldrevårdshemmet skall vara inriktad på att aktivera de gamla. De som vill och orkar skall ha möjlighet att hjälpa till med t. ex. städning och bäddning. Till skillnad från forna tiders ålderdomshem skall vården inte innebära personlig ofrihet. Man skall ha eget rum och kunna gå och komma som man vill. Genom pensionärsråd skall man kunna påverka miljön på hemmet. Nuvarande bestämmelser i bostadsfinansieringsförordningen försvårar samarbetet mellan kommuner och landsting när det gäller byggande av äldrevårdscentra. Statliga bostadslån utgår f. n. för ny- eller ombyggnad av flerfamiljshus till den del det i färdigt skick inrymmer bostäder eller sådana utrymmen för annat ändamål, som kan anses utgöra komplement till bostäderna. Förutom bostäder omfattar bostadslånegivningen även lokaler i viss utsträckning. 1 1977/78. 3 sam!. Avgörande för att t. ex. åldringsbostäder-pensionärshotell, för äldre m. m.-skall kunna anses som bostäder och därigenom vara belåningsbara är att ett självständigt boende skall vara garanterat genom att lägenheterna upplåts mot hyreskontrakt samt att de uppfyller en viss minimistandard i bostadstekniskt avseende. Belåningsbara är också även sådana utrymmen såsom hobbyrum, samlingslokal, utrymmen för hår- och fotvård, karbadsavdelning, föreståndarexpedition, läkaravdelning samt fysioterapiavdelning. Bostadsfinansieringskungörelsen utesluter dock integrerade sjukplatser ur belåningsunderlaget. Genom denna bestämmelse i bostadsfinansieringsförordningen bromsas en utveckling som, med hänsyn till det ökade antalet äldre, är synnerligen angelägen. Bestämmelsen innebär dels att äldrevårdscentra inte planeras av kommuner och landsting, därför att finansieringen inte kan lösas, dels att redan beslutade projekt under projektering riskerar att försenas eller skrinläggs. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en sådan ändring av bostadsfinansieringsförordningen att sjukplatser, som är integrerade i bostadshotell, jämställs med övriga komplementlokaler när det gäller möjligheten till bostadslån. () () () () (vpk)