mot · G102393 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:76 med energisparplan för befintlig bebyggelse Den socialdemokratiska regeringen tog initiativ till en planmässig hushållning på energiområdet. energibeslut (prop. 1975:30, NU 1975:30, CU 1975:28, rskr 1975:202 och 203) innebar ett antal samordnade åtgärder för att få ett bättre grepp om energiförsörjningen som huvuddragen i en övergripande energiplanering lades fast. energibeslut är internationellt unikt. Det innebär att vårt land drar ned ökningen av energikonsumtionen snabbare än något annat industriland. Enligt beslutet skall energikonsumtionens ökningstakt pressas ned till i genomsnitt perårt. Målet äratt kunna hålla konsumtionen på en oförändrad nivå. Ett omfattande utredningsmaterial i vårt land och internationellt visar att det finns betydande möjligheter att spara energi även på relativt kort sikt. Detta gäller kanske främst på uppvärmningssidan i vad gäller både bostäder och andra lokaler. På förslag av den socialdemokratiska regeringen vidtogs också en rad olika åtgärder i besparingssyfte. Ungefär hälften av den totala energiförbrukningen i faller på uppvärmning av byggnader. De allra största besparingarna torde därför kunna göras i det befintliga byggnadsbeståndet. Mot denna bakgrund var det ett viktigt led i de sparåtgärder som föreslogs av den tidigare regeringen att ställa medel till förfogande för att stimulera åtgärder som syftar till bättre hushållning med energi i befintliga byggnader. Den dåvarande regeringen gav vidare statens planverk i uppdrag att med förtur utreda och redovisa vilka sparåtgärder som är möjliga att göra i befintliga byggnader. uppgift omfattade en beräkning av hur stora besparingar som är tekniskt och ekonomiskt möjliga i sådana byggnader. Verket skulle vidare utarbeta förslag till bestämmelser och nya styrmedel där sådana kan vara befogade. Den socialdemokratiska regeringen vidtog också åtgärder för att främja en bättre hushållning med energi vid planering av ny bebyggelse. Dessa innebar bl. a. kraftigt skärpta krav på isolering och täthet i alla delar av byggnaderna, nya krav på injustering av värmesystem och nya värden för luftväxling och ventilation. En bred satsning har gjorts på forskning och utveckling med sikte på besparing och effektivare energianvändning. 1 1977/78. Handläggningen av regeringens energisparplan I den senaste valrörelsen blev möjligheterna att spara energi ett mycket viktigt inslag. Mot realistiska och praktiska förslag från den socialdemokratiska regeringens sida ställde propagandamässiga utspel. I valrörelsen lovade att man genom sparåtgärder i den befintliga bebyggelsen helt skulle onödiggöra den beslut planerade kärnkraftsutbyggnaden om 13 reaktorer. Avvecklingen skulle vara genomförd 1985. Efter att ha skjutit på propositionen har regeringens energisparplan förden befintliga bebyggelsen presenterats(prop. 1977/78:76). Propositionen har utlovats till en rad olika tidpunkter . Enligt de senaste planerna skulle den komma . Först lades propositionen på bord. Förseningen har sagts bero på att ett bättre underlag för tekniska och ekonomiska bedömningar skulle tas fram. Av detta märks dock ingenting i bostadsministerns uttalanden i den föreliggande propositionen. Med det innehåll propositionen har hade den lika gärna kunnat läggas fram . Regeringens försening betyder att man låtit två vintrar gå utan att några nya åtgärder kunnat vidtas för att spara energi. Regeringens proposition är även i övrigt en märklig produkt. Den bygger på en inom upprättad promemoria och på en slutrapport från statens planverk, vilka inte har remissbehandlats. Departementspromemorian är dagtecknad som propositionen togs i regeringsbeslut. Att mot denna bakgrund förutsätta att regeringen innan den fattade sitt beslut hunnit med något djupare studium av det material som propositionen bygger på förefaller uteslutet. När regeringen lade fram den s. k. villkorspropositionen för - enligt statsministern regeringens viktigaste beslut - underlät regeringen att på hävdvunnet sätt för redovisa föreliggande utredningsmaterial med därtill hörande remissyttranden. Det varén nonchalans mot som vi då fann anledning att kritisera. framlägger regeringen den s. k. sparplanen utan att ha inhämtat remissynpunkter från på området sakkunniga myndigheter och organisationer. Regeringens handläggning av dessa frågor är synnerligen anmärkningsvärd, då propositionen berör frågor av stor ekonomisk och arbetsmarknadsmässig betydelse. Det hade varit av stort värde för att'få ta del av sakkunniga remissinstansers synpunkter innan slutlig ställning tas. Även i övrigt är regeringens handläggning av sparplanen märklig. Sålunda nämns att synpunkter under arbetets gång har inhämtats från statens planverk, och statens råd för byggnadsforskning samt några forskare. Men det är inte de berörda myndigheternas styrelser som har fått yttra sig i sammanhanget. Dessutom framgår av redovisningen av synpunkterna att man nästan genomgående ansett tiden vara för knapp för att möjliggöra någon granskning av förslagen i detalj. I propositionens läggs fram förslag om riktlinjer för energihushållning i befintlig bebyggelse för en tioårsperiod. De mål som anges i propositionen är i och för sig mycket ambitiösa och de insatser som skulle krävas för att nå så långtgående spareffekter är utomordentligt kostnadskrävande. I propositionen uppskattas investeringsbehovet till sammanlagt . Emellertid anvisas inte några vägar att finansiera de omfattande investeringarna. I propositionen förs i stället ett oklart resonemang om att stödet till energisparande åtgärder i bebyggelsen skall anpassas efter det ekonomiska läget och behovet av sysselsättningsstimulerande åtgärder. En del av de medel som ställs till förfogande, men vilkas omfattning inte närmare preciseras, skall enligt föredragande statsrådet fungera som en programreserv på det sättet att användningen av medlen skall kunna förskjutas mellan åren med hänsyn till vad som är lämpligt från konjunktursynpunkt. 1 propositionen förutses ett investeringsbehov för de byggnadsåtgärder som föranleds av programmet om för / 79, ca för /80 och ca för /81. Sifferuppgifterna är visserligen vilseledande, eftersom det inte anges hur stor del av beloppen som avses belasta statsbudgeten. Enligt uttalanden av bostadsministern skulle endast en tredjedel av dessa belopp utgöra anspråk på budgeten. De här angivna investeringsbehoven är vidare uppräknade i det penningvärde som antas råda /79. Det är missvisande, eftersom propositionen i övrigt utgår från prisläget . Inte heller redovisas vilken förändring i penningvärdet som förutsatts ske från till /79. Utöver dessa uppenbara oklarheter bidrar propositionens sifferserie till att skapa ökad oklarhet kring bostadsministerns resonemang om att insatserna för de energisparande åtgärderna skall anpassas med hänsyn till svängningarna i konjunkturen. Till oklarheterna medverkar också att propositionen, som nämnts, inte anvisar några vägar att.finansiera de omfattande investeringar som förutsätts ske. I stället föreslås en försämring av de finansieringsvillkor som gäller f. n. De statliga lån som ingår i det nuvarande systemet för stöd till energihushållning i befintlig bebyggelse skall enligt propositionen försvinna fr. o. m. /80. I samband med presentationen av propositionen har förutsatts att affärsbankerna skulle ta över ansvaret för finansieringen av energisparåtgärderna. Enligt uttalanden av bostadsministern skulle emellertid också andra möjligheter vara tänkbara. Några sådana tänkbara finansieringsmöjligheter redovisas emellertid inte i propositionen. Inte heller lämnas någon redovisning för ev. kontakter i denna fråga mellan regeringen å ena sidan och eller affärsbankerna å den andra sidan. 1* 1977/78. detta anmärkningsvärt, inte minst mot bakgrund av de stora svårigheterna att på kreditmarknaden finansiera ens det nuvarande, enligt vår mening alltför låga, bostadsbyggandet. Enligt vår mening torde det vara helt orealistiskt att förutsätta att finansieringen av energibesparingsåtgärder inom den befintliga bebyggelsen kan lösas på annat sätt än över statsbudgeten. De bedömningar som görs i propositionen bygger i stor utsträckning på ett samhällsekonomiskt lönsamhetsresonemang, som närmare utvecklas i den bilagda departementspromemorian. Därvid utgår man från en real kalkylränta om . Emellertid bortser man från kalkylens begränsningar när det gäller att återföra lönsamhetsresonemanget till den enskilde fastighetsägarens situation. De verkliga konsekvenserna för denne framgår inte av departementspromemorian. Bostadsministern konstaterar själv att fastighetsägares och hyresgästers vilja att genomföra energibesparande åtgärder är beroende av åtgärdernas lönsamhet och att deras bedömning härvidlag torde skilja sig från samhällets bedömning, bl. a. därför att de inte har vare sig möjlighet eller anledning att bedöma värdet av en ökad sysselsättning, av en förbättrad bytesbalans eller av minskade miljörisker m. m.. I propositionen underlåter emellertid föredragande statsrådet att dra konsekvenserna av detta förhållande. Det är uppenbart att det krävs långtgående styrmedel om man skall åstadkomma åtgärder som är samhällsekonomiskt lönsamma, men som inte ter sig lönsamma för den enskilde. I propositionen avvisas emellertid alla former av obligatorier gentemot fastighetsägarna och kommunerna. Alla insatser förutsätts ske på frivillighetens väg. har föreslagit flera olika konkreta styrmedel i syfte att möjliggöra ett verkningsfullt energisparande i bebyggelsen, men förslagen avvisas genomgående av regeringen. Flera av förslagen avvisas med motiveringen att de kräver remissbehandling, en motivering som f. ö. ter sig märklig mot bakgrund av att hela propositionen bygger på ett icke remissbehandlat material. Det är vår övertygelse att ett uppfyllande av de ambitiösa målen för energisparande beslut kommer att kräva samhälleliga styrmedel. Kraven på tvingande åtgärder måste givetvis bli betydligt mer långtgående om man som i regeringens proposition ställer upp ännu högre sparmål. Med hänsyn härtill borde frågan om behov av obligatorier ha ägnats en mera seriös prövning än som skett i propositionen. I den tekniska bilagans fyra sparalternativ, till vilka propositionen hänvisar, förutsätts t. ex. en mycket bestämd rangordning mellan olika åtgärder samt att dessa ingår i väl avvägda kvantiteter. Några vägar för att styra lån och bidrag så att de just stimulerar till dessa åtgärder anges ej - problemet blir inte ens föremål för diskussion. Av propositionen /rawgdr inte heller vilken eller vilka myndigheter som skall ha ansvaret för genomförandet av sparåtgärderna. Ett allmänt och otydligt resonemang förs om behovet av samarbete mellan berörda statliga myndigheter, men vilka myndigheter som avses och på vilket sätt samordningen skall ske framgår inte. I detta sammanhang bör också understrykas att någon som helst utvärdering av effekterna av vidtagna energisparåtgärder inte har gjorts. Vi vill erinra om att vi (motionen 1976/77:1325) föreslog en sådan utvärdering av vilka spareffekter som är möjliga att uppnå genom en intensifierad satsning på sparåtgärder. Vårt förslag gick ut på en intensifierad energisparkampanj i , vilket dessutom skulle ha bidragit till att skapa nya arbetstillfällen för arbetslösa byggnadsarbetare i länet. Förslaget avvisades dock av riksdagsmajoriteten. Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att i stort sett samtliga förslag till konkreta styrmedel för att åstadkomma ett ökat energisparande avvisas i regeringens energisparproposition. Inga vägar anvisas heller att styra inriktningen av energisparandet mot de mest lönsamma åtgärderna, vilket angetts vara en förutsättning för departementspromemorians resultat. Ansvarsfördelningen mellan myndigheterna har inte heller klarlagts, och hela finansieringsfrågan har lämnats olöst. Någon utvärdering av vidtagna energisparåtgärder har inte heller gjorts. I stället inbjuds att på grundval av ett allmänt tyckande från det i regeringen ansvariga statsrådet ta ställning till en sifferserie. Man spar olja, inte elkraft Vi vill i detta sammanhang något beröra frågan om sambandet mellan ett ökat energisparande i den befintliga bebyggelsen och det framtida behovet av kärnkraft, då denna fråga spelade en mycket stor roll valrörelse. I valrörelsen utlovade ledande företrädare att det beslutade kärnkraftsprogrammet om 13 reaktorer skulle kunna avvecklas genom de energivinster som skulle uppnås till följd av bättre isolering av den befintliga bebyggelsen. Detta påstående har efter valet upprepats av statsministern. Resonemanget är felaktigt, därför att man bortser ifrån att bättre hushållning med energi i redan byggda hus till helt övervägande del innebär att man sparar olja och inte elektrisk kraft som alstras av kärnkraftsreaktorer. Detta förhållande, som har en avgörande betydelse förden energipolitiska debatten, har vi vid upprepade tillfällen framhållit från socialdemokratiskt håll. Det nu framlagda regeringsförslaget om energibesparing i den befintliga bebyggelsen präglas glädjande nog av en insikt om att de målsättningar som ställs upp gäller inbesparingar av importerade bränslen, dvs. olja och inte elektrisk kraft. Det angivna målet för besparingsåtgärderna skulle enligt propositionen motsvara en besparing på mellan olja . Det anförs att ett uppnående av detta mål skulle medföra positiva effekter på landets handelsbalans i form av minskat behov av importerade bränslen. 1 departementspromemorian konstateras att av energibesparingarna avser importerade bränslen. Vidare förutsätts besparingarna få positiva miljöeffekter genom minskade utsläpp av föroreningar som t. ex. koldioxid och svavelföroreningar. Enligt vår mening innebär det i propositionen redovisade resonemanget ett glädjande och positivt erkännande av regeringen att energisparandet i bostäder inte har något att göra med frågan om antalet kärnkraftsreaktorer. Investeringsramar m. m. Hushållning med energi var en av huvudpunkterna energipolitiska beslut. Genom omfattande sparåtgärder skulle ökningen av energikonsumtionen hållas tillbaka. Den socialdemokratiska regeringen vidtog, som nämnts, en rad åtgärder för att främja en bättre hushållning med energi i befintlig och planerad bebyggelse. riksdagsbeslut om energihushållning i bebyggelsen bär fullföljas. I propositionen 1977/78:76 anges sparprogrammet dels som ett mål , uttryckt i sparad energi i dagens byggnadsbestånd, dels som en treårsplan som uttrycker bruttoinvesteringar i nuvarande kostnadsläge och dels åtgärder , konkretiserade i beslutsramar och i ett tak för arbetsmarknadspolitiska kostnader i energisparsyfte. Tioårsprogrammets mål innebär att man har summerat vissa i den till propositionen fogade promemorian angivna sparmöjligheter. Som nämnts har detta material inte fått en sakkunnig belysning genom ett remissförfarande. Det gör det synnerligen svårt för att med anspråk på en bedömning i sak kunna ta ställning till förslaget. Ett beslut från sida att godta det föreslagna uttrycket för sparmålet kräver inte endast att kalkylerna och deras underlag kan förankras. Det kräver också att övertygats om att målet kan genomföras med hänsyn till finanspolitiska och budgetmässiga bedömningar, till de restriktioner som bl. a. utgörs av kravet på utbildad arbetskraft och material samt till de styrmedel som förutsätts bli använda och de finansieringsmöjligheter som kommer att erbjudas. Dessa frågor kräver en genomgripande beredning. Det får förutsättas att bedömningar här kommer att göras även inom finans-, arbetsmarknads- och näringsutskotten. Även med ett sålunda kompletterat beslutsunderlag kommer den slutliga sammanvägningen dock att bereda avsevärda svårigheter. Som framgår av vad vi säger i det följande anser vi dessutom att en så betydande satsning på energisparande, som det här är fråga om, inte kan göras oberoende av övriga angelägna mål för bebyggelsens utveckling. I propositionen förutsätter regeringen att det föreslagna tioårsprogrammet skall omprövas . De av oss förutsedda investeringsbehoven stämmer överens med den takt som anges i propositionen. Vi vill emellertid redan nu uttala att även skall energisparåtgärderna finansieras över statsbudgeten enligt nu gällande system för statliga lån och bidrag. En sådan konstruktion kan i motsats till regeringens förslag medverka till att sparprogrammet blir verklighet. När det gäller nästa budgetår ges förslaget i propositionen budgettermer. Bruttoinvesteringen fördelas med till område och med till industridepartementets. Genom budgetpropositionen fördelas bruttoinvesteringen för ormåde till beslutsramar om 939 milj. kr. för investeringar och till en begärd fullmakt för regeringen att under inte helt preciserade förutsättningar öka dessa ramar med 400 milj. kr. När det gäller industridepartementets ansvarsområde beräknas i budgetpropositionen 236 milj. kr. för investeringar, varav ca 100 milj. kr. avser åtgärder i byggnader. Regeringens budgetförslag innebär sålunda ramar om tillsammans för investeringar för energihushållning i befintlig bebyggelse. Under förutsättning av att,som vi berör i det följande, stödsystemet utvärderas finns ingen erinran mot de föreslagna beslutsramarna. När det gäller den begärda fullmakten för regeringen att öka ramarna vill vi emellertid anmäla tveksamhet. För fullmaktens tillämpning anges inte några specifika villkor. Det sägs endast i energisparpropositionen att denna s. k. planeringsreserv bör disponeras på det sätt som är tillämpligt med hänsyn till främst sysselsättningsläget och att användningen skall kunna förskjutas mellan åren med hänsyn till vad som är lämpligt från har regeringen föreslagit att finansfullmakten utökas i motsvarande mån för att också ge beslutsmöjligheter för regeringen i samma omfattning. Förutsättningarna för finansfullmaktens användning är dock strikt begränsade genom uppställda förutsättningar. Frågan om de dubbla fullmakterna ställs genom motioner under prövning. I detta sammanhang gör vi därför inte någon annan erinran mot förslaget än att grunderna för en fullmakt att vidga beslutsramarna bör preciseras. Konjunkturbedömningen bör ligga redan i beslutet att ange fullmaktens omfattning. bör uttala att fullmakten skall användas för att vid behov öka dessa ramar om detta är möjligt med hänsyn till anspråken på utbildad arbetskraft. Detta är en klarare och mer positiv utgångspunkt än propositionens oklara och dubblerade resonemang. Ett kraftigt ökat investeringsprogram förutsätter enligt vår mening ökade möjligheter för kommunerna att genom uppsökande verksamhet främja sådana insatser som ger de största besparingseffekterna. Vi vill i detta sammanhang beröra frågan om stöd till kommunerna för teknisk rådgivning m. m.,som berörs i propositionen. Ingenting sägs om hur kommunerna i sin tekniska rådgivning skall kunna övertyga fastighetsägaren att vidta vissa åtgärder. Effekterna av det särskilda stödet till den kommunala verksamheten blir mot denna bakgrund svåra att överblicka. Tanken att den kommunala aktiviteten ytterst skall förmedla kontakter och positiv påverkan är självfallet obestridd. Man måste därför räkna med att stödet förutsätter att kommunen har redovisat rimliga och effektiva handlingslinjer. Förslaget om medelsanvisning har emellertid inte kombinerats med några riktlinjer för bidragsgivningen. Det kan med hänsyn härtill knappast begäras att skulle ställa 60 milj. kr. till förfogande under former som i sak innebär en generell fullmakt för regeringen att använda pengarna. Vi har vidare utgått från att uttalanden i rpopositionen om avgiftsfinansiering av rådgivningsverksamheten inte är avsedda att godkännas av eftersom de förs fram utan någon som helst redovisning av förutsättningarna därför. För att energibesparingsåtgärderna skall få avsedd effekt är det vidare angeläget att de administrativa rutinerna för stödåtgärderna är utformade på ett så enkelt sätt som möjligt. Det är också angeläget med hänsyn till det allmänna önskemålet att minska onödig byråkrati. Vi föreslår mot denna bakgrund att regeringen får i uppdrag att snabbt se över administrationen av energisparstödet i syfte att förenkla hanteringen. Det är känt att energisparprogrammet har blivit ett område som utnyttjas av mindre nogräknade företag. Vi utgår därför från att regeringen utformar reglerna så att stödet ej kan utnyttjas för arbeten genom icke seriösa företag. Detta torde vara av intresse för såväl de anställda som konsumenterna. Med hänsyn till de mycket stora investeringsbehov som föreligger för att uppfylla målsättningarna i energibesparingsbeslutet finner vi det betänkligt att någon som helst utvärdering av effekterna av olika sparåtgärder i det befintliga byggnadsbeståndet ännu inte vidtagits. Som vi framhållit i det föregående föreslog vi i bl. a. utvärderande syfte att en särskild försöksverksamhet skulle komma till stånd i . Enligt vår mening bör nu en utvärdering av det av statsmedel finansierade energisparandet komma till stånd. Miljöpolitiskt program för resurshushållning Efter den förutsatta treårsperioden bör investeringsprogrammet för energibesparing inordnas i ett vidare miljöpolitiskt program för resurshushållning. Motivet för vårt förslag är följande. Energihushållningsprogrammet förutsätter en planerad utveckling av bebyggelsen genom nybyggnad och om- och tillbyggnad. Enligt vår mening måste ett sådant omfattande hushållningsprogram emellertid också leda till att resurser blir tillgängliga för andra väsentliga behov när det gäller bebyggelsen. Vid beslut om investeringar av den omfattning som energihushållningsprogrammet förutsätter kan det inte vara rimligt att bedöma energisparfrågorna isolerat från andra frågor som hänger samman med bebyggelseförändringar. Krav på t. ex. bättre boendemiljö, jämställdhet, barnomsorg och åldringsvård, handikappanpassning, närhet mellan bostäder och arbetsplatser, tillgänglighet till allmänna lokaler, trafiksanering och avfallshantering förutsätter också förändringar i bebyggelsen. Ett energihushållningsprogram på bör därför samordnas med en planering för att förbättra bebyggelsemiljöerna även i andra avseenden. Åtgärderna skulle kunna fogas in i ett kommunalt bostadsforsörjningsprogram i enlighet med vad vi föreslagit i vår partimotion om boendemiljö m. m. Med utgångspunkt i en planering bör den fortsatta bebyggelseutvecklingen kunna styras så att förbättrade miljöegenskaper successivt kan nås med en ökad hushållning med energi för uppvärmning och transporter, med vatten och råvaror samt med ett effektivare utnyttjande av redan gjorda investeringar. Den stora nödvändiga bostadsexpansionen skedde i stort sett på nyexploaterad mark. 1 tätortsområdena finns avsevärda outnyttjade markreserver mellan de äldre och nyare bebyggelsedelarna som kan ta emot stora delar av den kommande bostadsbebyggelsen. Denna kan på så sätt utnyttja redan utbyggda kommunikationer och tekniska system. I tillskottsbebyggelsen kan inrymmas lokaler för daghem, gemensamhetsbruk, social och kommersiell service, parkeringsanläggningar m. m. som kan komplettera bristen i existerande bebyggelse. Den kommunala planeringen av bebyggelseutvecklingen bör göras så att existerande bebyggelse kan utnyttjas med minsta möjliga förändring. Genom bostadstillskotten i tätorternas inre delar kan också behoven av mer blandad lägenhetssammansättning och varierad användning tillgodoses. Även för näringslivets lokaler föreligger stora behov av förnyelse. Tillämpningen av arbetsmiljölagstiftningen och den nya arbetsrättsliga lagstiftningen kommer att ställa krav på upprustning, ombyggnad och nybyggnad av arbetslokaler. Kraven på en bättre inre miljö leder i de flesta fall också till att störningarna på den yttre miljön blir mindre. Av detta följer att även arbetslokaler i stor omfattning bör kunna lokaliseras till sparade markutrymmen i bebyggelsen och därmed bidra till minskade transportavstånd inom tätorten.