mot · G102323 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. om ett reformerat skattesystem Sammanfattning: De tre utredningar som framlagt förslag på det skattepolitiska området har alla begränsat sig till förändringar av mindre omfattning. Något förslag till en sådan genomgripande skattereform, som allmänheten förväntade sig av deras arbete, har icke framlagts av utredningarna. Vpk anser en genomgripande skattereform trängande nödvändig. Grundlinjen i denna måste vara minskade skattebördor på lönarbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna - ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinster. En skattereform bör främst omfatta följande: Kamp mot de höga indirekta skatterna, i första hand mervärdeskatten. Övergång till en progressiv statskommunal enhetsskatt. Att progressionen i skattesystemet icke försvagas utan tvärtom skärps. Genomgripande förändring av avdragssystemet. Skärpning av beskattningen av kapital och kapitalvinster. Gradvis övergång till produktionsskatter. Effektivare kamp mot skatteflykt och skattefusk. 1 denna motion behandlas frågorna om produktionsbeskattning och om en progressiv statskommunal enhetsskatt. I det utlåtande från finansutskottet som låg till grund för beslut att begära en parlamentarisk utredning om skattesystemet hette det: Utredningsuppdraget bör därför inte enbart begränsas till att omfatta den direkta beskattningen av fysiska personer utan också kunna avse andra skattereformer såsom den indirekta beskattningen och förmögenhetsbeskattningen. I direktiven av chefen för heter det: Utredningens verksamhet bör följaktligen huvudsakligen inriktas på inkomst- och förmögenhetsskatt, mervärdeskatt samt arvs- och gåvoskatt, allt såvitt rör fysiska personer och därmed jämställda skattskyldiga. I direktiven sägs det också att utredningens huvuduppgift bör vara att bedöma de fördelningspolitiska aspekterna av skatte- och avgiftssystemet. Stycket fortsätter: För att utredningen skall kunna fullgöra sina uppgifter på hithörande områden, är det självfallet angeläget att uredningen söker medverka till att förbättra underlaget för bedömningar av skattesystemets fördelningspolitiska verkningar. Det bör därför ankomma på utredningen att pröva denna fråga. Till utredningen uppdrogs också att pröva de indirekta skatternas fördelningspolitiska effekter och med hänsyn härtill deras lämpliga konstruktion. 1 de tilläggsdirektiv som utredningen efter regeringsskiftet erhöll från chefen för budgetdepartementet sägs att utredningsarbetet i vissa hänseenden bör följa andra riktlinjer . Härmed avses framför allt det direkta uppdraget att lägga fram förslag om inflationsskydd för skatteskalan, medan frågan om indexreglering av skattesystemet tidigare ställts utanför utredningens uppdrag. I övrigt synes de ursprungliga direktiven ha kvarstått. Vad som bland allmänheten förväntades av skatteutredning var att den skulle framlägga förslag till ett reformerat skattesystem. Detta synes också ha varit ambitionen av dess arbete. Efter den borgerliga valsegern 1976 och förändringen av majoritetsförhållandena i skatteutredningen har man begränsat sig till ett par mindre förändringar i ett antikverat skattesystem. Den borgerliga majoritetens förslag innebär en minskning av progressiviteten i skattesystemet genom stora skattelättnader för de högre inkomsttagarna finansierade med höjningar av mervärdeskatten och andra indirekta skatter, vilka hårdast drabbar låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Det är en förändring i reaktionär riktning av skattepolitiken som de borgerliga partierna och vill genomdriva. Detta kan enligt vår mening inte accepteras. Det måste också kritiseras att utredningen icke på ett tillfredsställande sätt har behandlat alla de delar av skattepolitiken som faller under dess arbetsområde. Vad som sägs i direktiven har heller icke i sin helhet uppfyllts. Bristerna i arbetet gäller framför allt följande: - Uppdraget att medverka till att förbättra underlaget för bedömningar av skattesystemets fördelningspolitiska verkningar har icke verkställts. - Uppdraget att pröva de indirekta skatternas fördelningspolitiska effekter och deras lämpliga konstruktion med hänsyn härtill har icke verkställts. - Någon undersökning av de totala förändringar som under de starka inflationsåren skett i fördelningen av inkomster och förmögenheter framför allt genom tillväxten av värdestegringsvinster och spekulativt kapital har icke gjorts, varför grundvalen för en bedömning av dels den hittillsvarande skattepolitikens verkningar, dels behovet av skattepolitiska reformer måste anses ofullständig. - Det material som redovisas om skattetrycket i olika inkomstskikt måste anses missvisande med hänsyn till: a) att det icke redovisar inverkan av både direkta och indirekta skatter, av vilka de förra i allmänhet har en progressiv, de senare en regressiv verkan, b) att de redovisar det teoretiska skattetrycket, medan det faktiska skattetrycket har en annan profil beroende på de stora avdrag från inkomsten som görs av höginkomsttagarna. - Någon tillfredsställande behandling av de frågor som gäller kapitalbeskattningen - beskattningen av förmögenheter, arv och gåvor - har icke skett inom utredningen, trots att detta område i direktiven angavs vara ett av tre stora arbetsområden. När det gäller beskattningen av arv och gåvor finns över huvud taget inget uttalande i utredningens överväganden. - Den stora frågan om en effektiv kamp mot skatteflykt och skattefusk har icke ägnats tillbörlig uppmärksamhet inom utredningen. Krav om särskilt utredningsmaterial i denna fråga har bemötts med att problemet skulle prövas i utredningens slutskede. Så har emellertid icke skett. - Trots att har gått sedan utredningen tillsattes hänvisar majoriteten beträffande en rad frågor till nödvändigheten att tillsätta nya utredningar. Grundlinjer för en skattereform En genomgripande skattereform är nödvändig. De senaste årens skattepolitik har i verkligheten inneburit att en ökad del av skattebördan lagts på lönarbetarna. Bolag och förmögenhetsägare svarar för en allt mindre del av de samlade skatterna. Detta i kombination med direkta och indirekta subventioner av miljardbelopp till bolagen har gjort att fördelningen av skattebördan är klart orättfärdig. Denna utveckling framträdde redan under den socialdemokratiska regeringen, men den har accentuerats under det år som gått sedan den borgerliga regeringens tillträde. Högre inkomsttagare och förmögenhetsägare har getts en rad nya favörer. Ett genomförande av de förslag som ställs av majoriteten skatteutredning skärper ännu mera orättvisorna i skattesystemet. Skattepolitik är klasspolitik. Lönarbetarna måste söka påverka statsapparaten och dess handlande så att skattepolitiken kan bli ett led i en fördelningspolitik för utjämning av inkomst- och förmögenhetsskillnaderna. Skatteinstrumentet bör även utnyttjas i miljöpolitiken och i den allmänna närings- och regionalpolitiken. Grundlinjen i skattepolitiken måste enligt kommunisternas mening vara kamp för minskade skattebördor på lönarbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna - ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinster. måste stat, landsting och kommuner säkras nödvändiga inkomster för en aktiv social reformverksamhet, utbyggd kultursektor, planerad regionalpolitik och intensiv miljövård. Skattepolitiken måste självfallet också ses som ett instrument i kampen mot arbetslöshet och inflation. En skattereform bör i första hand omfatta följande: Kamp mot de höga indirekta skatterna och särskilt mot mervärdeskat ten, sorn fördyrar alla varor. I forsta hand måste moms på maten bort. Staten måste överta kostnaderna för viktiga delar av kommunernas och landstingens verksamhet (enhetligt bostadstillägg till pensionärerna, skolkostnaderna, kostnaderna för barnstugorna och huvuddelen av sjukvården). Snabbare utbetalning av kommunernas skattemedel. Kommuner och landsting befrias från allmän arbetsgivaravgift. En progressiv statskommunal enhetsskatt införs. Kostnaderna för den grundläggande sociala, medicinska och kulturella omvårdnaden täcks inom det samlade statliga skattesystemet. Därutöver bör inom vissa gränser gälla fri beskattningsrätt för kommuner och landsting. Progressionen i skattesystemet får icke försvagas utan måste tvärtom skärpas genom åtgärder som innebär att höga inkomster, kapitalvinster och stora förmögenheter till fullo underkastas beskattning. Hela det nuvarande avdragssystemet måste göras om och de flesta avdrag helt slopas. Ränteavdragen måste begränsas. Rätten till underskottsavdrag begränsas. Befogade avdrag sker från skatten i stället för som från inkomsten. Beskattningen av kapital och kapitalvinster måste kraftigt skärpas. Skattepolitiken måste användas som ett medvetet instrument för att utjämna förmögenhetsfördelningen. Den årliga förmögenhetsskatten skärps och 80/ 85-procentsregeln avskaffas. Beskattningen av stora arv och gåvor skärps. Som grundval för beskattningen av s. k. realisationsvinster måste gälla dels att hela realisationsvinsten skall beskattas, dels att beskattningen skall vara av minst samma skärpa som beskattningen av arbetsinkomster. Den direkta beskattningen av bolagens vinster måste skärpas. Bolagsskatten bör göras progressiv och de nuvarande avskrivningsreglerna ändras. Ett system av produktionsskatter bör införas, beräknade i förhållande till företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning och inte som för nuvarande arbetsgivaravgifter enbart i förhållande till löneutgifterna. Ett sådant skattesystem bör användas också för miljöpolitiska och allmänt närings- och regionalpolitiska syften. Beskattningen bör differentieras med hänsyn till produktionens nytta. Skatteflykt och skattefusk måste hårt bekämpas. Skatteflykten stoppas genom ett rättvisare skattesystem, vilket icke som gynnar höginkomsttagarna redan i själva sin konstruktion. Det direkta skattefusket bekämpas genom skärpt lagstiftning och ökade personella resurser till taxeringsmyndigheterna. Stat, landsting och kommuner måste säkras tillräckliga inkomster för en utbyggnad av den sociala och kulturella omvårdnaden, för en effektiv närings- och regionalpolitik och för omfattande miljövårdsarbeten. Nya inkomstkällor måste öppnas, t. ex. genom nationalisering och kommunalisering av vinstgivande företag. Byråkrati och slöseri, bl. a. på det militära området, måste bekämpas och utgifterna därmed minskas. Tyvärr har ingen djupgående undersökning gjorts av någon av de tre stora skatteutredningarna om förändringar i inkomst- och förmögenhetsfördelningen och den förda skattepolitikens effekter resp. uraktlåtenhetssynder. Av tabellmaterialet i slutbetänkandet års skatteutredning (SOU 1977:91) framgår att de proportionella skatterna, dvs. sådana skatter som utgår med samma procentsats i alla inkomstlägen, givits en kraftigt ökad tyngd i skattesystemet. Deras andel av totala uttaget av skatter och avgifter har stigit från 40 1960 till 72 1977. Vid denna beräkning har utredningen betecknat även mervärdeskatten som en proportionell skatt, vilket knappast är riktigt. Såsom framgår av 12 kap. i samma betänkande om mervärdeskatten måste denna betecknas såsom regressiv, dvs. den drabbar med större relativ hårdhet lägre inkomsttagare. Detta förstärker slutsatsen att det progressiva inslaget i skattesystemet försvagats. Eller som utredningen valt att uttrycka sakförhållandet: "Det är bredbasiga, i huvudsak proportionella skatter som i första hand får användas när den offentliga sektorns intäktsbehov ökar. Denna sats är riktig som en beskrivning av vad som faktiskt skett, nämligen att skattebördorna i ökad utsträckning lagts på de lägre och medelstora inkomsttagarna. Den kan däremot inte accepteras som en riktpunkt för den fortsatta skattepolitiken. Detta framgår klart av tabellmaterialet i bil. 1 till skatteutredningens slutbetänkande. Detta visar både att progresiviteten i hela skattesystemet minskat ännu kraftigare och att det finns ett utrymme för skattehöjningar beträffande andra inkomstslag och i andra inkomst- och förmögenhetsskikt än utredningsmajoriteten föreslår. Av bilagan framgår sålunda att medan skattebeloppet på fysiska personers inkomst 24-dubblats och de indirekta skatterna 20-dubblats , så har skattebeloppet på svenska aktiebolags vinster endast 5-6-dubblats, förmögenhetsskatten endast 6dubblats och arvs- och gåvoskatten endast 7-dubblats . Samma bild av den minskade belastningen på bolagens vinster och på de stora förmögenheterna ger uppgifterna om de olika skatteslagens andel av de totala skatteinkomsterna. Medan bolagsskatten 1950 svarade för 13,8 96 av de samlade skatteintäkterna har detta procenttal 1977 sjunkit till 2,9. Förmögenhetsskattens andel av de samlade skatteintäkterna har minskat från 1,9 till 0,4 96, arvs och gåvoskattens andel från 0,8 till 0,2 96. Jämförs de olika skatteslagens förhållande till bruttonationalprodukten (BNP till marknadspris) framgår samma bild. Inkomstskatten på juridiska personer, dvs. huvudsakligen aktiebolag, har minskat från 3,0 till av BNP. Inkomstskatten på fysiska personer har däremot undersamma tid ökat från 9,9 till 22,1 96, de indirekta skatterna från 6,7 till samt arbetsgivaravgifterna från 0,4 till 16 %. Det bör anmärkas att de av företagen inbetalade arbetsgivaravgifterna icke bör betraktas som en skatt på företagen utan som ett avdrag på den anställdas löner. Det tabellmaterial som visar det samlade skatteuttagets storlek och struktur i olika länder understryker den utomordentligt låga företagsbeskattningen i . Skatter på företagens inkomster och förmögenhet svarade 1974 för av det totala uttaget, vilket var (liksom för ) den i särklass lägsta siffran för 12 . Motsvarande siffra var för 13,och för 15,. Vid en jämförelse mellan skattebelopp på företagens inkomster och förmögenhet samt BNP hade likaså den lägsta siffran av de undersökta länderna - . skatteutredning diskuterar två alternativa skattesystem, nämligen dels progressiv löneskatt, dels progressiv utgiftsskatt. Bägge avvisas, i varje fall f. n. Det finns emellertid andra möjligheter för en omläggning av skattesystemet, som icke varit föremål för någon djupgående diskussion i utredningen. Det gäller dels införande av produktionsbeskattning, dels skapande av en enhetlig statlig och inkomstskatt, en progressiv statskommunal enhetsskatt. Frågan om införande av produktionsbeskattning måste ses i förhållande både till den nuvarande beskattningen av företagen och den nuvarande utformningen av arbetsgivaravgifterna. Såsom framgår av närmast föregående avsnitt tillhör de kapialistiska stater som har lägst andel direkt skatt från företagen. Avgörande är därvid de stora möjligheterna för företagen att med hjälp av avsättningar till obeskattade reserver minska den taxerade vinsten. Dessa skatteförmåner ingår i den allmänna politik med gåvor, subventioner och skattelättnader till de kapitalistiska företagen som regering och riksdag bedriver. Den direkta beskattningen av aktiebolagens vinster bör skärpas. För detta talar inte enbart fördelningspolitiska skäl utan även behovet av kapital till samhälls- och löntagarstyrda fonder för närings- och sysselsättningspolitiska ändamål. Detta kräver en förändring av de nuvarande reglerna för avskrivningar och fonderingar. Bolagsskatten bör göras progressiv. Olika s. k. arbetsgivaravgifter har ökat kraftigt. a. har detta skett i samband med omväxlingar av direkt statsskatt på löntagarnas inkomster till arbetsgivaravgifter beräknade i förhållande till lönesumman i företagen. Uttrycket arbetsgivaravgifter är, såsom redan antytts, missvisande, eftersom det i själva verket är lönarbetarna som betalar dessa avgifter genom avdrag på sina löner. En växande andel av nödvändiga statsinkomster bör uttas direkt ur produktionen. Ett system av produktionsskatter bör därför införas, berak nade i förhållande till företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning och inte som enbart i förhållande till löneutgifterna. Ett sådant skattesystem bör användas också för miljöpolitiska och allmänt näringspolitiska syften. Beskattningen bör differentieras med hänsyn till produktionens nytta. Samspelet mellan statsskatt och kommunalskatt var statsskatteuttaget och kommunalskatteuttaget av ungefär samma storlek, av BNP. , senare, är kommunalskatteuttaget på god väg mot en fördubbling medan statsskatteuttaget är oförändrat som andel av BNP. (SOU 1977:91 kap. 4). För alla lägre och medelstora inkomsttagare tar kommunalskatten en större del av inkomsten än den direkta statliga skatten. Detta gällde förut upp till inkomstlagen . Efter det senaste skattebeslutet avseende 1978 har gränsen förskjutits ytterligare uppåt. En skattelättnad som verkligen gynnar den stora majoriteten av inkomsttagarna måste gälla dels den indirekta beskattningen, dels kommunalskatten. För en lättnad i den kommunala beskattningen talar även det besvärliga ekonomiska läget för många kommuner och landsting. Detta har skärpts , och allt talar för att kommunernas och landstingens ekonomi kommer att ytterligare hårt pressas. Frågan om en lättnad i den kommunala beskattningen för att minska skattebördan för små och medelstora inkomsttagare och om åtgärder för att stödja kommunernas och landstingens ekonomi är direkt sammanknutna. kommunisterna har länge drivit kravet att staten skall överta kostnaderna för viktiga delar av verksamheten inom kommuner och landsting, t. ex. ett enhetligt bostadstillägg till pensionärerna, skolkostnaderna, kostnaderna för barnstugor och huvuddelen av sjukvården. Vpk kräver snabbare utbetalning av skattemedel till kommuner och landsting samt att dessa befrias från allmän arbetsgivaravgift. De kommunala taxorna måste omfördelas i syfte att minska belastningen på vanliga konsumenter och öka belastningen på bolagen. Dessa och liknande åtgärder framstår emellertid alltmera som otillräckliga. En mera grundläggande reformering av skattesystemet är nödvändig. Införandet av en enhetlig statlig och inkomstskatt, en statskommunal enhetsskatt, skulle enligt vår mening ge ett effektivt instrument för att lösa viktiga uppgifter. Kostnaderna för den grundläggande sociala och kulturella omvårdnad som bör vara lika för alla medborgare, oavsett i vilken kommun de bor, täcks inom det samlade statliga skattesystemet. Den statskommunala enhetsskatten bör självfallet vara progressiv. Utöver denna skulle kommuner och landsting inom vissa gränser kunna utta skatt för täckande av övriga utgifter vilka kommunens invånare vill göra. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sin anslutning till det i motionen framlagda programmet för en genomgripande skattereform, särskilt i vad angår övergång till produktionsbeskattning och till en progressiv statskommunal enhetsskatt, och hos regeringen begär att förslag härom föreläggs . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)