ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G102510 · 1978-01-19 00:00:00 — av m. fl. om registrering och beskattning av vissa fritidsbåtar (SOU 1974:95) beräknade att antalet fritidsbåtar i landet uppgick till ca 600 000. Mycket talar för att antalet ökat ganska kraftigt , med hänsyn till det stora intresse som finns för båtlivet i vårt land. Försäljningen av fritidsbåtar har ökat mycket starkt, och det finns anledning antaga att antalet fritidsbåtar i landet nu närmar sig en miljon. I direktiven till båtutredningen framhölls bl. a. att det ständigt stigande antalet fritidsbåtar medfört att behovet av småbåtshamnar och olika serviceåtgärder ökat starkt. På många håll hade det även visat sig svårt att tillgodose den allt större efterfrågan på hamnplatser. Det framhölls även i direktiven att anläggandet av småbåtshamnar i många fall förhindrats eller fördröjts till följd av finansieringssvårigheter. Det förtjänar vidare påpekas att den snabbt ökande fritidsbåtstrafiken även medför problem från sjösäkerhets- och miljövårdssynpunkter. Fritidsbåtarnas närvaro i våra insjöar och kustvatten medför otvivelaktigt vissa miljöproblem i form av nedsmutsning, buller och i övrigt störande inverkan på frilufts- och djurliv. a. att registrering skulle införas för vissa slag av fritidsbåtar och föreslog även en blygsam årlig avgift på registrerade båtar med ca /år. Med denna avgift skulle båtägarna i någon ringa mån bidraga till de samhällskostnader som är förenade med båtlivet. Frågan om beskattning av fritidsbåtarna togs inte upp av utredningen, och de förslag som utredningen i övrigt framlade har icke blivit föremål för några beslut från statsmakternas sida. har, med hänsyn till den snabba tillväxten av antalet fritidsbåtar och de kostnader som detta förorsakar samhället, kraven om beskattning av vissa lyxbetonade fritidsbåtar rests allt starkare. Med den allt hårdare beskattning som genomförts på nyttotrafiken i vårt land i form av höjda fordonsskatter och drivmedelsskatter kan det från rättvisesynpunkt anses rimligt att en årlig beskattning införs även på vissa mera lyxbetonade fritidsbåtar. Mindre båtar som roddbåtar, ekor, båtar med utombordsmotor och båtar av ett mindre ekonomiskt värde bör rimligtvis inte omfattas av en sådan beskattning. Det kan vidare konstateras att anskaffandet av vissa lyxbetonade fritidsbåtar av deras ägare ofta används som fördelaktiga avskrivningsobjekt vid beskattningen. Det är heller inte ovanligt att man exempelvis höjer inteckningen i en ägd fastighet för att köpa en påkostad fritidsbåt och på så sätt utnyttjar gäldränteavdragen till en i övrigt helt skattefri förmån som tillgången av en fritidsbåt utgör. För att så långt möjligt uppnå rättvisa i beskattningen och även låta båtägarna deltaga i bestridandet av de samhällskostnader som är förenade med båtlivets utövande, bör enligt vår mening registrering och årlig beskattning av vissa lyxbetonade fritidsbåtar genomföras. Med stöd av det ovan anförda föreslås att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag till registrering och årlig beskattning av vissa lyxbetonade fritidsbåtar. () () () ()
mot · G102511 · 1978-01-19 00:00:00 — om den skattemässiga bokföringen av uppfinningar Uppfinnare som skattar efter kon tantprincipen saknar möjlighet till avdrag för utgifter för uppfinnarverksamheten som uppkommit under tidigare beskattningsår. Att i efterhand kunna åstadkomma en för skattemyndigheterna godtagbar redovisning för att styrka hur stora kostnaderna varit ter sig svårt, varför resultatet nu ofta blir att uppfinnare inte anser det mödan värt att försöka ägna sig åt uppfinnarverksamhet eller föra sina gjorda arbeten till produktion. En inkomsttagare marginalskatt som investerar 50 000 i att ta fram en uppfinning måste, om han inte beviljas avdrag, sälja uppfinningen för . innan han ens fått tillbaka sina utlägg. Då skall märkas att uppfinnaren icke fått något ekonomiskt utbyte av sin uppfinning. Den som sätter upp en rörelse med anledning av en uppfinning som han gjort som privatman på fritid bör därför ha rätt att upptaga särskilt ingångsvärde för uppfinningen motsvarande dess verkliga värde. Detta är analogt med vad andra äger rätt att åtnjuta som påbörjar rörelse och tillför som inventarier från hemmet till rörelsen. Dessa inventarier får som bekant tas upp i ingående balans till det verkliga värdet. Uppfinnaren skulle således få ta upp uppfinningen till dess verkliga värde när han startar sin rörelse såsom ingångsvärde. Minimikravet för ingångsvärdet skulle således utgöra den kostnad som uppfinnaren kan visa att han lagt ned. Härigenom skulle man uppnå att hobbyuppfinnare får skälig rättvisa utan de nackdelar som tidigare påtalats i . Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär ändring av bestämmelserna så att uppfinning får upptagas till sitt allmänna saluvärde som ingångsvärde när rörelse påbörjas.
mot · G102513 · 1978-01-19 00:00:00 — av och om beskattningen av s. k. månadsresor I enlighet med regeringens beslut och pågår en försöksverksamhet med att bevilja flyttningsbidrag i form av reskostnadsersättning för ungdomar som beviljas starthjälp med . och som ej är berättigade till traktamente vid dubbel bosättning. Verksamheten avser ungdomar bosatta i , , och och utgår av anställningstiden. Bidraget tillkom för att hjälpa ungdomar som endast kan erhålla lämpliga arbeten långt från hemorten att hålla kontakten med föräldrarna och hemorten. De län som omfattas av försöksverksamheten har, med utgångspunkt i verksamhetens målsättning, i många fall uppfattat dessa bidrag som skattefria, och detta har medfört att information till berörda ungdomar ej har givits. Många av de ungdomar som utnyttjat månadsresor kan därför komma att oförberedda drabbas av en avsevärd skatteskuld. har i skrivelse till budgetdepartementet hemställt om regeringens prövning av möjligheten att bevilja ungdomar som erhåller månadsresa inom försöksverksamheten avdragsrätt för dessa resor. Enligt regeringens beslut har frågan hänskjutits till traktamentsbeskattningsutredningen, som kommer att tillsättas . Eftersom detta är en försöksverksamhet bör frågan få en snabbare lösning än att hänskjutas till en utredning som ännu inte är tillsatt. Skatteeffekterna av månadsresorna drabbar ungdomarna redan vid taxering, och det kan inte vara rimligt att låta ungdomar få en sådan negativ debut på arbetsmarknaden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen ger till känna vad som anförts om skattefrihet för AMS-elevernas resor. () ()
mot · G102516 · 1978-01-19 00:00:00 — av och om regionalt differentierad fordonsskatt m. m. Den höjning av bensinskatten som föreslås i budgetpropositionen lägger ökade kostnader för användning av bil främst på människorna i glesbygderna där man har de stora avstånden. I dessa bygder saknas också oftast alternativ till bilen som färdmedel i form av allmänna kommunikationer. Bilen är i dessa regioner nödvändig för färd till och från arbetet, för inköp till hushållet, för besök vid samhällets serviceorgan och institutioner, för att under fritid ge möjligheter till rekreation samt för att bryta isoleringen. Om statsmakten lägger ökade kostnader på användningen av bilen som färdmedel finns olika motiv för detta. Man kan vilja dämpa energiförbrukningen, styra över transporterna till allmänna kommunikationer av bl. a. miljöskäl eller för att ge en förstärkning till statskassan. ligger priset på bensinen högre i glesbygderna än i tätorterna. Glesbygdens folk är naturligtvis beredda att bära sin del av den börda som en högre beskattning innebär men har också berättigade krav på att en sådan beskattning inte lägger extra bördor på dem beroende på regionala förhållanden, som långa avstånd och brist på allmänna kommunikationer. De möjligheter som finns att skapa rättvisa åt glesbygdens folk då det gäller användandet av bilen som färdmedel är en differentiering av fordonsskatten eller en regional utjämning av bensinpriset. Lämpligen bör en utredning få uppdraget att dra upp riktlinjerna för en från regional synpunkt rättvisare skatte- och prispolitik då det gäller bilen som färdmedel. Med anledning av vad som anförts hemställs att i skrivelse till regeringen begär en utredning om en regionalt differentierad fordonsskatt och/eller en regional utjämning av bensinpriset. () ()
mot · G102517 · 1978-01-20 00:00:00 — om ersättningen åt förrättare av borgerlig vigsel Maj:ts kungörelse av (nr 678) ges föreskrifter om borgerlig vigsel. Sådana har sedan dessökat i antal, varför flera kommuner nu har utsett vigselförrättare. I en ändring av kungörelsens 6 § har fastställts de ersättningsregler som gäller för vigselförrättare, nämligen . för första vigsel och därefter . för varje följande vigsel . Under de år som gått har konstaterats att detta värderingssätt slår mycket orättvist. I de flesta kommuner får vigselförrättare offra en stor del av lördag eller söndag för oftast bara en enda vigsel, vilken ger . Iordningställande av lokaler och andra förberedelser tar antingen det gäller en eller flera vigslar. I stora kommuner kan många vigslar ge mycket stor ersättning. Det har talats om 15-20 vigslar . Det är rimligt att ersättningen tar hänsyn dels till att arbetet oftast sker på s. k. obekväm arbetstid (- ), dels till tidsåtgången för arbetsinsatsen. Med anledning av vad som anförs i motionen hemställs att hos regeringen begär en översyn av ersättningsreglerna för vigselförrättare.
mot · G102518 · 1978-01-20 00:00:00 — av m. fl. om val av nämndemän I varje domsaga (tingsrätts domkrets) skall finnas nämndemän till det antal som hovrätten efter tingsrättens hörande bestämmer. Nämndemän utses genom val, vilka förrättas av kommunfullmäktige, som alltså härvid fungerar som valkorporation. Valet skall vara proportionellt, om det begärs av minst så många av kommunfullmäktige som motsvarar det tal vilket erhålls då samtliga väljandes antal delas med det antal nämndemän valet avser ökat med 1. Enligt 1 kap. 4 § 3 st. skall tjänstgöringen fördelas mellan nämndemännen av tingsrätten, som därvid skall samråda med nämndemännen. Regler om att nämndemannakårens politiska proportionalitet skall bibehållas vid indelning i grupper för tjänstgöring på vissa tider eller vid vissa avdelningar av tingsrätten saknas. Praxis vid tingsrätten vad avser nämndens sammansättning är med avseende på nämndemännens politiska hemvist att söka återspegla den politiska situationen i stort i kommunfullmäktige. 1 samband med att möjligheten till proportionella val av nämndemän infördes uttalade föredragande statsrådet följande: Det får liksom ankomma på domstolarna att sörja för att rätten har en så allsidig sammansättning som omständigheterna medger. Har man rätten i kommunfullmäktige att kräva proportionellt val måste detsamma gälla när tjänstgöringen delas upp bland nämndemännen. Den praxis som råder kan inte anses vara riktig, utan även tjänstgöringen i rätten bör delas upp genom politisk proportionalitet. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hos regeringen anhålla om förslag till sådant tillägg till som anger att val till nämndemän i avdelningar m. m. skall vara proportionella. () ()
mot · G102520 · 1978-01-20 00:00:00 — om åtgärder för att minska antalet falska larm till polisen Larmanordningar på utsatta platser, som gör det möjligt för polisen att snabbt ingripa vid brottslig verksamhet, är en viktig del i det brottsbekämpande arbetet. Antalet sådana larmanordningar och antalet larm har också ökat kraftigt . Larmsystemen utnyttjas främst av banker men också av postverket, industrier, butiker, offentliga inrättningar samt även i privata bostäder och inom försvaret. gjorda investeringar i larmsystem uppskattas till mycket stora belopp, och investeras för flera tiotal miljoner i larmanläggningar. Ett snabbt växande problem i denna utveckling är att antalet falsklarm ökat oroväckande. Ett exempel från polisdistrikt visar att av 378 larm betecknades ca 95 96 som falsklarm, som hade sin grund i tekniska fel eller felaktigt handhavande av anläggningarna. Skadegörelse utan brottsligt fullföljande, annan yttre påverkan o. d. inräknas inte i dessa 95 96. Statistik från andra polisdistrikt bekräftar samma tendens; andelen falska larm har ungefär motsvarande del i hela riket. Vissa polisdistrikt redovisar upp till 98 96 falska larm. När larm utlöses beordras polis till platsen under utryckning som fullgörs med förkörsrätt till larmobjektet. Då en så stor del av larmen är falska, har dessa utryckningar kommit att upplevas som mycket negativa och ett meningslöst slöseri med personalresurserna hos polisen. Åtgärder för att motverka antalet falsklarm måste skyndsamt sättas in. Några tänkbara åtgärder är: - Specificerade krav på larmanläggningamas tekniska funktionssäkerhet. - Ett system med återkommande översyner. - En översyn av de instruktioner som f. n. gäller för den personal som handhar eller kan komma i beröring med larmanordningarna. - En prövning av möjligheterna att avgiftsbelägga larmutryckningar med målsättningen att åstadkomma en minskning av falsklarmen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär en prövning av möjligheterna att vidta åtgärder i syfte att minska det mycket stora antalet falska larm till polisen. () ()
mot · G102521 · 1978-01-20 00:00:00 — av om tilltalads inställelse vid rättegång Parter kallade till tingsrätt, huvudsakligen tilltalade, uteblir ofta från förhandlingarna utan att anmäla detta i förväg och utan giltigt förfall. Denna frånvaro har blivit ett verkligt problem för tingsrätterna. Trenden har ökat och torde i större eller mindre omfattning förekomma i alla tingsrätter. Konsekvenserna blir att målen får inställas. kan mer än halva antalet mål på uppropslistan bli inställda på grund av denna anledning. Domare, nämndemän, advokater, åklagare, vittnen, målsmän m. fl. får endera vänta på tidpunkten för nästa mål eller lämna tingsrätten med oförrättat ärende. Förutom att denna frånvaro utan giltig anledning är ett uttryck för nonchalans mot rättsväsendet, vilken är kostnadskrävande för det allmänna, medför den även andra nackdelar som gör det angeläget att få en ändring till det bättre till stånd. Genom att målen inte kan avverkas så snabbt som annars skulle vara fallet blir tiden mellan åtalad handling och påföljden i tingsrätten förlängd, vilket från rättssäkerhetssynpunkt är otillfredsställande. Rättsförfarandet är muntligt och bygger i stor utsträckning på minnesbilder, som helt naturligt blir osäkrare om den aktuella handlingen ligger längre tillbaka i tiden. Även från den synpunkten innebär således en onödig fördröjning en rättsäkerhetsfara. Enligt min uppfattning bör följande åtgärder övervägas för att få en bättring till stånd: 1) Ett effektivare delgivningssystem med tidigare delgivning böreftersträvas. 2) Höjt vitesföreläggande. 3) Vidgad gräns för mål som kan avgöras utan den tilltalades närvaro, då vederbörande uteblir utan laga förfall. 4) Ökade polisiära befogenheter i samband med hämtning. En tilltalad, som utan skäl uteblivit från rättegång, bör vid nästa tillfälle kunna hämtas kvällen före rättegången. sker som regel eftersökning för hämtning , och då har vederbörande ofta hunnit ge sig i väg. En undersökning av lämpligheten av här nämnda och eventuellt andra åtgärder bör lämpligen kunna utföras inom . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär en utredning syftande till effektivare regler vid inställelse till rättegång.
mot · G102523 · 1978-01-20 00:00:00 — om bilägares betalningsansvar vid s. k. tomtmarksparkering I inkassolagen (1974:182) finns vissa allmänna uttalanden och rekommendationer om vad som är god inkassosed i visst avseende. Sålunda har 8 § i nämnda lag följande lydelse: Föreligger sannolika skäl för att fordran ej är lagligen grundad eller framstår fordringen annars som obefogad, bör inkassoåtgärd ej vidtagas. Denna bestämmelse är, som framgår av ordalagen och av specialmotiveringen i propositionen, att se som en rekommendation om vad som är god inkassosed. Det har under de år inkassolagen varit i kraft visat sig svårt att tillämpa denna lagbestämmelse som i sig själv enbart är en rekommendation. Speciellt i inkassoärenden avseende kontrollavgift förs. k. tomtmarksparkering har problem uppstått vid tillämpning av inkassolagens § 8. Bakgrunden till att dessa problem uppstått är i korthet följande. Vid s. k. tomtmarksparkering ingås avtal mellan bilföraren och upplåtaren av parkeringsplatsen. Avtalet innehåller vanligtvis en passus om att särskild avgift debiteras bilförare som vid uppställning av fordonet inte iakttar de i avtalet intagna reglerna om avgift eller uppställning. Avgiften faktureras i förekommande fall genom ett meddelande (inbetalningskort) på bilens vindruta. I den mån betalningen inte inflyter efter detta meddelande utsänds endera en betalningspåminnelse eller ett krav direkt. I avsaknad av identitetsuppgifter om avtalspartnern/bilföraren tillställs den i bilregistret noterade ägaren till bilen i fråga påminnelsen och om likvid inte inflyter vidtages inkassoåtgärder mot bilägaren. Bilägaren och avtalspartnern/bilföraren är i de flesta fall samma person, och då är det helt uppenbart att bilägaren är betalningsskyldig. I ett inte oväsentligt antal fall har det visat sig att bilägaren inte varit avtalspartnern och därmed inte varit skyldig att betala. Datainspektionen har i sin utvärdering av inkassolagen aktualiserat frågan, och justitiekanslern har i beslut (dnr ) påvisat att behov föreligger om speciell lagstiftning för att komma till rätta med ifrågavarande problem. , som i stor utsträckning träffar avtal om tomtmarksparkering, har också i skrivelse till regeringen anfört att regeringen måtte vidtaga sådana lagstiftningsåtgärder, att generell skyldighet för registrerad ägare till bil kommer att föreligga i fråga om ansvar för avtal om parkering oberoende av vem som fört bilen. förslag innebär således att bilägaren lagstiftningsvägen blir betalningsansvarig även vid s. k. tomtmarksparkering på samma sätt som gäller enligt lagen 1976:206 om felparkeringsavgift. En dylik lagstiftningsåtgärd skulle också göra det möjligt att vid betalningsvägran tillämpa inkassolagens bestämmelser. Under hänvisning till vad som ovan anförts får jag hemställa att måtte besluta hos regeringen anhålla om skyndsamt förslag till om att bilägare vid s. k. tomtmarksparkering blir betalningsans varig i likhet med vad som gäller enligt lagen 1976:206 om felparkeringsavgift.
mot · G102525 · 1978-01-20 00:00:00 — om skärpt skadeståndsplikt vid patentintrång Rättspraxis visar att de skadestånd som utdöms för patentintrång är förhållandevis små. Detta har lett till att företag lockas att göra patentintrång i vetskap om att de inte löper risk att betala höga skadestånd. Ofta går intrånget inte att styrka eller också visar det sig omöjligt för patenthavaren att styrka skadan till följd av intrånget. Detta framstår därför som en god affär för mindre nogräknade personer. Patentinnehavare som har anställda kan genom patentintrång komma i ekonomiska svårigheter och kanske bli tvingad lägga ned sin rörelse. Därmed berövas även företaget sin ekonomiska möjlighet att genom patentprocess hävda sin rätt gentemot den som gjort intrång. Uppfinnare och rörelseidkare tillerkänns ej skadestånd som ger samma anställningsskydd som löntagare erhåller. Ej heller erhåller skadelidande ersättningar som kompenserar honom för förlusten av förväntade vinster och framgångar som varit möjliga om patentintrång icke skett. Det är uppenbart att de nuvarande skadeståndsreglerna inte är effektiva nog att förhindra eller försvåra patentintrång. Inte heller ger de den drabbade patenthavaren tillräcklig ersättning för hans skada. Det synes därför angeläget att reglerna blir föremål för översyn. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär utredning om skärpt skadeståndsplikt vid patentintrång. 1* 1977/78.
mot · G102526 · 1978-01-19 00:00:00 — av och om utredning angående sidoarrenden Landsbygdens avfolkning har fortgått . Strävandena efter rationaliseringseffekter och ökad specialisering inom jordbruket synes liksom sammanslagsningsraseriet såväl i fråga om jordbruk som andra näringar ha påskyndat utvecklingen. Pendling och något förbättrad möjlighet till glesbebyggelse synes endast i ringa mån ha motverkat tendensen till utarmning av bygderna. I folkuttunningens spår följer nedläggning av skolor, samlingslokaler och butiker. De kollektiva kommunikationerna försämras. Den jordbrukspolitiska målsättningen uppges fortfarande vara att tillskapa rationella enheter, och familjejordbruket skall utgöra grunden. Möjligheterna till kombinationsdrift mellan jordbruk och skogsbruk har inordnats i den jordbrukspolitiska målsättningen. Mellan raderna kan man också läsa ut att deltidsjordbruket skall tolereras. För att motverka ytterligare uttnning av landsbygden måste också mer än utvecklingen i fråga om arrendeförhållandena inom jordbruket uppmärksammas. Andelen arrenderad jordbruksmark ökar, arrendeprisema trissas upp och antalet sidoarrenden blir allt fler. Sidoarrendena ligger ofta långt från brukningscentrum och kan således ibland utgöra ett hinder för en väl planerad rationaliseringsverksamhet. Arrendelagen är f. n. föremål för översyn, och enligt vår mening borde även frågan om särskild reglering av sidoarrende och dithörande frågor tas upp i det pågående utredningsarbetet. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hos regeringen anhålla att arrendelagskommittén får i uppdrag att utreda frågorna om sidoarrende i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · G102528 · 1978-01-20 00:00:00 — om utvidgning av den statliga lönegarantin har vi en lag om statlig lönegaranti som innebär att staten i viss utsträckning svarar för arbetstagares och anhörigas löne- och pensionsfordringar m. m. hos en arbetsgivare som blivit försatt i konkurs. Ungefär kom en ny ackordslag som har betytt mycket för att värna om företag och sysselsättning. Genom att borgenärerna skrivit ner sina fordringar till en viss nivå har det hotade företaget fått möjlighet att leva vidare. Dessa båda lagar, som bägge syftar till att värna om företag och anställda, motverkar emellertid varandra. Av lönegarantilagen framgår att det under alla omständigheter krävs att arbetsgivaren blivit försatt i konkurs innan lönegarantin träder i kraft. Om endast ackordsförfarande inleds, blir det inte aktuellt att skydda ifrågavarande fordringar. Enligt tidigare bestämmelser kom vid konkurs lönerna i första hand och därefter företagsinteckningar och skatter. Med nuvarande lagstiftning kommer lönerna i efterhand. För en innehavare av företagsinteckningar blir det nu i allmänhet fördelaktigare med en konkurs i stället för ackord, eftersom lönegarantin bidrar till att "arbeta upp den företagsintecknade egendomen så att inteckningsinnehavaren har större förutsättning att få full betalning för sin fordran. Det har funnits flera fall då företag tvingats lägga ner verksamheten efter en konkurs i stället för att kunna rekonstrueras genom ett ackordsförfarande. Enligt min uppfattning borde man göra en översyn av lönegarantilagen syftande till att gälla även vid ackord. En sådan översyn borde kunna utföras inom . Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om utvidgning av lönegarantilagen i enlighet med vad i motionen anförts.