mot · G102573 · 1978-01-20 00:00:00 — av och om urvalssystemet vid intagning till universitet och högskola Högskolereformen har inneburit att medborgare som inte haft möjlighet att bedriva högskolestudier nu fått tillträde. Grupper med reell, men i avsaknad av formell, kompetens har genom ett kvotsystem erhållit förmåga att konkurrera på så att säga egna villkor. Detta kvotsystem kan emellertid få uppenbart orättvisa effekter för bl. a. två kategorier sökande. Den första utgörs av sökande i kvotgrupperna 1 och II, vilka erhållit högsta betygspoäng i alla ämnen på gymnasieskolan. Den andra utgörs av dem som har 25:4-behörighet och dessutom annan meritgivande utbildning. Vid antagning till linje delas de sökande in i fyra olika grupper beroende på vilken allmän behörighet den sökande har. Genom proportionell kvotering tilldelas varje grupp ett antal platser som svarar mot sökandegruppens relativa storlek. Inom kvotgrupperna I och II sker urval genom att den sökandes betygspoäng läggs samman med poäng för eventuell arbetslivserfarenhet, varefter rangordning görs. För att inte omöjliggöra en direktövergång från gymnasium till högskola antas av de sökande i grupperna I och II på enbart betygsmeriter. Avsikten med detta är att arbetslivserfarenhet inte skall göras till ett obligatoriskt krav, men systemet har medfört en del olyckliga konsekvenser. För det första kan konstateras att många inom gruppen har arbetslivserfarenhet och alltså inte kommer direkt från skolbänken. För det andra har konstruktionen medfört att yrkeslivserfarenhet nu blivit en nödvändig tilläggsmeritering till toppbetyg för sökande till vissa utbildningslinjer (t. ex. läkarlinjen). De 20 96 som skall antas på enbart betygsmeriter utses genom lottning, varför genomsnittsbetyget 5 alltså inte är tillräckligt för att bli antagen på linjen. Vissheten om att heltidsstudier med toppbetyg som slutresultat inte meriterar annat än till deltagande i ett slumpartat hasardspel om den egna möjligheten till högskolestudier bäddar på gymnasienivå för framtida strategiska linjeval, som inte alltid kommer att svara mot de studerandes verkliga utbildningsambitioner. Den som ändå framhärdar i just sitt linjeval därför att han eller hon anser det vara det bästa pedagogiska underlaget för sina framtida högskolestudier och till yttermera visso lyckas uppnå genomsnittsbetyget 5 som slutbetyg måste rimligen uppleva det som en bestraffning att, efter oturlig lottning, hänvisas till en arbetsmarknad med 32 000 andra arbetslösa ungdomar för att förvärva de nödvändiga tilläggsmeriterna. Kan vederbörande över huvud taget få något arbete? Vad händer med de ca 24 000 arbetslösa ungdomar som saknar utbildning utöver grundskdola när de skall konkurrera med gymnasiekompetenta ungdomar med toppbetyg om de få arbetstillfällen som erbjuds? Minskar verkligen betygshetsen i skolorna när tendensen är att det utöver toppbetyg dessutom krävs näst intill maximal arbetslivspoäng? Är det då inte til syvende og sidst åter betygen som blir utslagsgivande? U 68-utredningens (SOU 1973:2) syn på urvalssystemet formulerades så här: "Utredningen är heller inte beredd att förorda ett urvalssystem som för enskild linje i praktiken kan få innebörden att en period av yrkesverksamhet krävs före studiernas början. Vid attraktiva utbildningsvägar kommer då efter hand ett mönster att bildas, som innebär att inte ens studerande med högsta betyg i alla skolämnen kan gå direkt från gymnasieskolan till högskoleutbildningen. Detta har alltså redan inträffat. Inte ens studerande med högsta betyg kan vara säkra på en direktövergång. Det är inte betygen utan som avgör om dessa sökande skall vinna tillträde eller ej. föreslog i sitt betänkande (SOU 1974:71) en princip som innebär att man meritvärderar såväl enbart betyg som betyg plus arbetslivserfarenhet till max 5,0 poäng. Dessutom föreslog man att konkurrensförhållandet mellan dessa sökandegrupper blir proportionellt. Detta system är avgjort mera rättvist och innebär att sökande kan komplettera betygsmeriter med arbetslivserfarenhet. Ytterligare en effekt av nuvarande urvalssystem är värt att uppmärksammas. Bestämmelserna föreskriver att av platserna i kvotgrupp 4 skall tillfalla de s. k. rena 25:4-oma. Detta innebär att de som både har t. ex. gymnasieskoleutbildning och uppfyller kraven på och yrkeslivserfarenhet diskrimineras. För dessa skulle kanske möjligheten att antas öka om de aldrig skaffat sig gymnasieutbildning. Det är därför oacceptabelt att tidigare utbildning kan utgöra ett hinder i konkurrensen om platser till högre utbildning. Det är för den högre utbildningen absolut nödvändigt att de som påbörjar sådana studier har vissa förkunskaper och färdigheter. Det är däremot inte av något intresse att dessa har inhämtats på ett särskilt sätt. Kunskaper, färdigheter och erfarenheter kan man ju skaffa på många sätt, genom skolgång, vuxenutbildning, självstudier, yrkesverksamhet osv. När en högskola kräver dokumentation på de sökandes behörighet, borde denna därför kunna lämnas helt fristående från den underliggande utbildningen. I praktiken betyder detta att man inför obligatoriska intagningsprov till linje eller grupper av utbildningslinjer. Vem som helst äger rätt att oberoende av grundutbildning deltaga i sådana prov. Genom dem kan såväl den allmänna behörigheten för högskolestudier som den särskilda behörigheten för studier på ifrågavarande utbildningslinje mätas. Provet skall också i förekommande fall kunna fungera som urvalsinstrument. Detta system har betydande principiella fördelar. Alla tillträdessökande blir likvärdigt bedömda. All kvotgruppering o. d. blir överflödig. Bedömningen blir grundad på vad som krävs för studierna. Detta system är överlägset samtliga andra i fråga om rättvisa och ändamålsenlighet. I propositionen 1975:9 om reformering av högskoleutbildning m. m. skriver departementschefen: "Ett viktigt krav som bör ställas på urvalssystemet är att det skall vara överskådligt och lätt att informera om. Detta krav uppfyller inte dagens urvals- och antagningssystem, och ett system bäserat på kvotering av sökande skapar ohödiga och olyckliga motsättningar mellan olika sökandekategorier. fortsätter av eleverna i till gymnasieskolan. Det finns därför anledning att betrakta kvotsystemet som en temporär lösning, men alla ansträngningar måste ändå göras för att få det så rättvist som möjligt. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att den som söker i kvotgrupperna I och II på enbart betygsmeriter och som erhållit högsta betyg i alla ämnen beviljas inträde trots 20 96-regeln, 2. att platserna i kvotgrupp IV fördelas proportionellt i förhållande till antalet sökande med enbart 25:4-meriter och övriga sökande i kvotgruppen, 3. att försöksverksamhet påbörjas med obligatoriska intagningsprov på någon eller några utbildningslinjer. () ()