mot · G1021799 · 1978-03-28 00:00:00 — Motion 1977/78:1799 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:91 om radions och televisionens fortsatta verksamhet m. m. Regeringens proposition 1977/78:91 om framtid innehåller bl. a. följande huvuddrag: - upprättande av s. k. närradio- och när-TV - riktlinjer för programinnehållet - inskränkningar av yttrandefriheten i etermedierna Inom vart och ett av dessa huvudområden finns en rad aspekter att kommentera och kritisera. Ensamrätten har alltid gällt för etermedierna i , liksom i en rad andra länder. Statsmonopol är den organisationsform man valt i t. ex. och , medan organiserat etermediemonopolet som aktiebolag. Genom en rad tidiga ingrepp har radioindustrin och andra ekonomiska intressens inflytande minskat till fördel för folkrörelser och andra organisationer. Det formellt ännu privata inflytandet över SR har i verkligheten beskurits genom radiolagen och genom SR:s avtal med staten. SR har uppnått ett särskilt slags självständighet gentemot statsmakterna, riksdag och regering. Lagar och avtal har tolkats av företagets instanser och av radionämnden när det gäller särskilda programs innehåll. Detta har varit en stor fördel för , som har kunnat fungera relativt självständigt i förhållande till påtryckningsgrupper och tillfälliga opinionssvängningar. I länder med rent statligt monopol (och ) har man kunnat se en motsatt tendens, beroende på att den direkta, politiska övervakningen av programverksamheten har intensifierats . debatterades t. ex. i radiofrågor tre fyra gånger i ; har antalet behandlingar stigit till ett tjugotal . Med de föreslagna ändringarna i radiolagen kan man befara en liknande utveckling i : etermedieverksamheten kommer att göras beroende av sammansättning, och verksamhetens möjligheter till självständig och kritisk bevakning av olika företeelser i samhället kommer att minska. Några av propositionens förespråkare menar att uppdelningen skulle motverka makthavares inflytande, , sorn den inbördes konkurrensen mellan programföretagen skulle stärka radio-TV:s motståndskraft. Detta är rent nonsens. Dels ger delningen möjligheter att splittra och spela ut 1 1977/78. företagen mot varandra, dels är det naturligtvis lättare för makthavare att påverka mindre enheter. Att många politiker och andra kommer att försöka påverka, behöver man inte tvivla på. Propositionen är själv ett utmärkt exempel på detta. Den politisering av radio-TV som propositionens organisationsförslag ger utrymme för är beklaglig, särskilt som den får mäktiga verktyg, dels genom att varje programföretag träffar egna avtal med staten, dels genom den omskrivning av de grundläggande principerna för programverksamheten som föreslagits. 1 propositionen anges att yttrandefriheten även innebär en frihet att uttrycka personliga åsikter och uppfattningar. Denna rätt att vara partisk gäller emellertid endast debattdeltagare, intervjuade och andra liknande medverkande. En programledare i Studio S får sålunda fortsättningsvis inte stimulera till debatt genom att göra sig till tolk för partsåsikter. För utomstående medverkande, fria filmare, protestsångare osv. innebär denna nytolkning av yttrandefriheten rena munkavleparagrafen! Vidare kräver regeringen att opartiskheten inte längre skall tillgodoses av hela programutbudet utan inom varje företag och helst, verkar det, inom varje enskilt program. Propositionen innehåller också ett annat förslag till styrning av innehållet: programverksamheten skall hävda det demokratiska statsskickets grundidéer. Den bild av SR som ett kolossalt, centralstyrt monopolföretag som de borgerliga partierna föredrar att måla upp är inte riktig. SR har en rad relativt självständiga enheter - kanaler inom radio-TV, utbildningsradio, lokalradio osv. Verksamheten är samlad inom ett företag med avsevärd självständighet avtalet med staten gäller. När nytt avtal ingås, prövas och värderas verksamheten i sin helhet, men genom bl. a. och radionämnden sker också en fortlöpande utvärdering av programutbudet. Organisationen möjliggör för att eftersträva sina fastlagda mål - både de kulturpolitiska och de som rör bevakningen av nationella och internationella händelser och företeelser. Denna relativa självständighet måste försvaras. Naturligtvis finns det brister i SR:s verksamhet. En hel del av dessa brister har uppmärksammats i radioutredningen ()och i remissvaren. Några av bristerna tycker också utbildningsministern är viktiga att göra något åt - det gäller t. ex. radions eftersatthet i förhållande till TV, lokalradions bristande resurser och den ibland ineffektiva byråkratin. Sådana brister skall naturligtvis avhjälpas sedan man analyserat deras orsaker. Någon sådan analys finns inte i propositionen, där man i stället med några raska hugg skapar nya byråkratier utan att på något sätt garantera t. ex. bättre lokalradio eller att stärka radion i förhållande till TV. Massmediekonsumtionen i har ökat kraftigt. har emellertid en allt större del av utbudet kommit att präglas av den kommer Detta beror naturligtvis på att kapitalistiska företag fått fritt spelrum för att slå mynt av människors behov av förströelse och kultur. Veckopressen har koncentrerats och består nu till största delen av halvpornografiskt och rojalistiskt dravel. Reklam i olika former formligen vräks över varje hushåll. Seriepressen domineras av de vanliga klichéerna, och nytillskotten av vålds-, skräck- och mystikserier är om möjligt värre än den gängse , Starlet- och Fantomengenren. Dagstidningarna har svårt att överleva. Den statliga och kommunala informationen når fortfarande inte dem som bäst behöver den för att få kunskap också om sina rättigheter. I denna marknadsekonomiska gyttja kan etermedia spela en mycket positiv roll. SR har på olika sätt försökt att utföra dessa uppgifter. Där försöken har strandat har det berott på dels den konservatism som varje organisation lätt försjunker i, dels otillräckliga resurser. Det sistnämnda gäller i hög grad lokalradion. En utveckling inom SR som regeringen undviker att ta upp i propositionen är det faktum att allt fler program läggs ut på utomstående privata företag. Dessa företag använder sig av SR.s resurser i form av personal, ateljéutrustning m. m., som de på olika sätt försöker förbilliga produktionen genom att inte teckna avtal med de medverkande, strunta i arbetsmiljölagstiftning osv. En hel snårskog av bolag, vilkas huvudsakliga uppgift är att producera för TV, har vuxit upp under senare år- bolag vilkas enda sy fte är att producera för vinst. Kulturpolitiska ambitioner saknas eller spelar en underordnad roll. får seriösa kulturarbetare såväl inom som utom SR allt svårare att existera. I propositionen konstateras också TV-mediets stora genomslagskraft i förhållande till radion. Detta är en väsentligt problem-när man ser på TV kan man inte göra mycket annat. Umgängesmönstret har förändrats radikalt under så att vanliga svenska familjer nu normalt träffas mest framför TV-apparaten, där man knappast ens kan samtala. I det sammanhanget är det verkligen skenheligt att tala om att stärka radions ställning, som utbildningsministern i propositionen och alla möjliga andra sammanhang pläderar starkt för en mångdubbling av TVutbudet, nämligen genom den nordiska som skall ge oss hela 7 kanaler. De anställda vid de nordiska radiobolagen, vid LO, TCO samt nordiska massmedieforskare-alla är de emot Nordsat. De som är entydigt för en satellit är elektronikindustrin - och utbildningsminister . och andras argument om att den nordiska kulturgemenskapen på denna väg skulle stärkas är falska. Snarare kommer den redan nu alltför stora konsumtionen av utomnordiska program att öka. försämras radions möjligheter att hävda sig som medium mot mångfalden av passiviserande TV-program. Satelliten skall visserligen kunna utnyttjas också av radioverksamheten, men detta kommer helt att undanskymmas av TVutbudet. Den rimliga lösningen på de allmänt erkända problemen för skulle i första hand vara ett resurstillskott och en ansvarsfull prioritering av verksamheten. Då kunde man uppnå önskade effekter: stärkandet av riksradion och lokalradion, höjning av kvaliteten och förbättring av kontakten mellan SR och dess publik. Propositionen om radions framtida organisation innehåller också regeringens särskilda ljudradio, som fått det vackra namnet närradio. Närradion sägs vara ett sätt att vidga yttrandefriheten och stimulera aktiviteter människor emellan. I propositionen försöker man också bemöta kritiken att närradion skulle gynna de redan ekonomiskt starka och vara en bakväg för kommersiell radioreklam. Propositionen ger ingen trovärdighet åt utbildningsministerns argument. Vidgar yttrandefriheten gör man knappast genom att ge möjligheter åt organisationer som redan har möjligheter att komma till tals att ytterligare och i etern hävda sina särintressen. Alla de grupper i samhället som saknar resurser, mänskligt och organisatoriskt, för att ge uttryck för sina erfarenheter, intressen och behov - de kommer att sakna dem också om närradion införs. En annan invändning är att något konkret förslag till regler för tillståndsgivningen inte har presenterats. Det är sannolikt att man på många försöksorter kommer att få fler tillståndsansökningar än antalet tillgängliga frekvenser och eftertraktade sändningstider. Då kan man som vanligt befara att grupper med starka påtryckningsmedel kommer att gynnas på bekostnad av dem som representerar en genuin folklig organisering eller som står i opposition till olika slags etablissemang. Genomgående i regeringspropositionen är den totala avsaknaden av målsättningsdiskussion och avsaknaden av motiveringar för de förslag som ställs. Av särskilt intresse är detta när det gäller organisationsfrågorna. Utbildningsministern reducerar sådana viktiga organisationsprinciper om vilka man tidigare varit överens till en rent praktisk fråga och kräver att fortsättningsvis skall de som vidhåller dessa principer motivera varför. Detta sker utan att några som helst bärande skäl anges varför ståndpunkter företrädda av en bred remissopinion inte längre skulle vara giltiga. Den av de borgerliga partierna så ofta åberopade integritetsaspekten har exempelvis tidigare ansetts kräva ett gentemot statsmakterna och andra intressegrupper starkt självständigt företag. Så är enligt propositionen inte längre fallet, utan nu hävdar utbildningsministern att stor enighet råder om att det är värdefullt att radio- och TV-verksamheten bedrivs av flera från varandra fristående företag och kräver att avstegen från denna regel skall kunna motiveras med starka, sakliga skäl. Några starka, sakliga skäl varför flera fristående företag bättre skulle skydda integriteten anges emellertid inte i propositionen. kommunisterna har konsekvent hävdat vikten av att rundradion garanteras en i förhållande till statsmakter och intressegrupper stark och oberoende ställning. En förutsättning för detta är att rundradioverksamheten inte splittras upp i en rad företag utan bibehålls inom ett bolag. I propositionen påstås moderbolaget utgöra ett skydd för påtryckning utifrån och då särskilt från statsmakternas sida. Ser man emellertid till de uppgifter som moderbolaget hädanefter skall handha kommer det att bli mycket svagt och utan några egentliga funktioner frånsett medelstilldelningen till de enskilda programföretagen. Moderbolaget kommer inte att kunna fungera som det integritetsskydd som anges vara huvudsyftet med konstruktionen. Särskilt inte om man dessutom ser till de skrivningar i övrigt som förekommer i propositionen med en rad detaljregleringar av programutbudet. Inte heller kommer moderbolaget att kunna uppfylla kraven på ett övergripande ansvar för koncernen i dess helhet. Uppsplittringen innebär inte bara ett hot mot integritetsskyddet utan medför också en rad andra nackdelar. Erfarenheter från andra länder, bl. a. , visar att risken för byråkratisering ökar och att de administrativa kostnaderna stiger kraftigt, eftersom varje företag får bygga upp sin egen administration. Den samordning av programutbudet som är möjlig försvinner, och påståendet att mångfalden skulle öka genom att man får fler företag är rent nonsens. Antalet företag ökar genom en uppsplittring, men därav följer inte logiskt att mångfalden ökar. Motsatsen kan lika gärna bli fallet. En aspekt som knappast berörs i regeringspropositionen är frågan om momsen, vilket måste anses som anmärkningsvärt. Genom uppdelningen av SR i flera företag kommer moms att debiteras vid transaktioner mellan företagen. Förutom kostnadsökningar kommer detta också att leda till en ökad byråkratisering. Fortsättningsvis skall varje företag teckna ett eget avtal - något som kommer att få vittgående konsekvenser för kravet om opartiskhet. gäller som huvudprincip att det är det totala programutbudet som skall bedömas och inte det enskilda programmet. Genom den snävare tolkning som blir följden av regeringspropositionen kommer utrymmet för samhällskritiska program att minska och försiktigheten i samma mån att breda ut sig. På åtskilliga ställen i propositionen anges att programbolagen kommer att bli starka och självständiga. Vari denna styrka består är dock svårt att se. Den bild av oberoende och integritet som regeringen så utförligt målar upp försvinner snabbt vid en kritisk genomgång av ordflödet. b) Programbolagen och distrikten Regeringspropositionen påstås innebära en vittgående decentralisering av verksamheten. Fler landsändar skall genom uppsplittringen av företaget I* 1977/78. komma till tals i etern. I likhet med vad vi tidigare anfört beträffande den mekaniska syn på mångfald propositionen ger uttryck för, avvisar vi också denna snäva definition av decentralisering. Innan man diskuterar att decentralisera en verksamhet måste klargöras i vilket syfte och hur man bäst uppnår detta syfte. I propositionen diskuteras i stort sett endast ett syfte, nämligen att låta fler komma till tals från olika delar i landet. I förbigående tas beslutsfunktionerna upp, men också här sker detta på ett mekaniskt sätt. En spridning av beslutsfunktionerna kan dels ske genom att man ger de enskilda medarbetarna större inflytande och beslutanderätt över program, dels genom att horisontellt sprida beslutsfunktionerna på fler styrelser. Regeringen har valt den senare vägen. Vad som i själva verket föreslås i propositionen är en centralisering av beslutsfunktionerna genom att styrelserna praktiskt taget kommer att sitta i knät på programverksamheten. Inte heller det andra uttalade syftet uppnås genom propositionen, nämligen att stärka distriktens ställning ute i landet, tvärtom. Genom det vertikala hugget spolierar man den integrering som finns mellan radio och TV ute i distrikten och försvagar dem därigenom allvarligt, som det kommer att leda till kostnadsökningar och byråkratisering. har man i regel ett intimt samarbete ute i distrikten. Detta kommer att slås söner. Regeringen påstår sig visserligen värna om riksradion, men regeringsförslaget kommer de facto att få synnerligen allvarliga konsekvenser för riksradions del. Nyhetsbevakningen kommer att utarmas. Men också TV och LRAB kommer att drabbas. Riksradions distriktsnät skall inte byggas ut, utan man skall i stället förlita sig på att LRAB producerar program anpassade efter riksradiobehov. Riksradions möjligheter att gå på djupet i många frågor försvinner. För personalens del, och det gäller såväl tekniker, administrativ personal som journalister, kommer förslaget att innebära flera nackdelar. innebär samarbetet stora fördelar också genom den mångsidighet som blir följden av att arbeta i olika media. I propositionen anges visserligen i några vaga ordalag att ett samarbete skall få förekomma. Som exempel på detta anges att riksradion skall kunna placera egen personal hos endera LRAB eller TV ute i distrikten! Lokalradion förefaller enligt regeringspropositionen lösa alla problem . LRAB skall fungera som riksradions distriktsnät, TV skall kunna begagna sig av LRAB:s nyhetsprogram, utbildningsradions behov av lokala kontakter skall lösas via LRAB, LRAB skall fungera som lokalradio osv. Men genom regeringsförslaget kommer lokalradionatt förlora sin karaktär av just lokalradio, som man inte får några resurser till alla de uppgifter man förutsätts uppfylla. Lokalradion har stora problem genom otillräckliga personalresurser m. m. är det uppenbart att lokalradion har unika möjligheter att sprida information och fördjupa den kommunala demokratin. Lokalradion har mycket höga lyssnarsiffror-intresset för lokalradions utbud är alltså Regeringen väljer att satsa på en utbyggnad av regional-TV och starta en försöksverksamhet med närradio-TV i stället för att bygga ut en ordentligt fungerande lokalradio. Vpk anser att utbyggnaden av regional-TV kan anstå till dess att en ordentlig satsning skett på LRAB. Försöksverksamheten med närradio-TV avvisar vi bestämt. 1 stället bör en försöksverksamhet med inspelningsstudios eller s. k. bandverkstäder ske, förutsatt att dessa ligger under och administreras av lokalradion på respektive orter. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att få klarhet i vilken kompetensfördelning som skall råda i den nya koncernen. Detta gäller såväl förhållandet mellan moderbolag och programbolag som inom de enskilda företagen. Å ena sidan sägs att i stort sett nuvarande ansvarsfördelning skall gälla, å andra sidan skall styrelserna enligt förslaget kunna styra det direkta programutbudet genom beslut om specialisering m. m. Förslaget är rörigt och oklart. Vilken roll skall exempelvis de kommande verkställande direktörerna spela? Hur skall samspelet mellan distrikt och ledning fungera? Dessa oklarheter kan komma att skapa avsevärda administrativa och programpolitiska problem. saknas klargörande av hur de anställda medarbetarnas inflytande skall kunna garanteras och vidareutvecklas. d) Publikkontakt m. m. De av regeringen föreslagna åtgärderna för att öka publikkontakterna är mycket svagt grundade och innebär i vissa fall ett hot mot integriteten. I radioutredningen föreslogs s. k. regionala publikråd. Kritiken mot dessa var emellertid massiv. De skulle leda till ökad byråkratisering, de skulle ta resurser från nu väl fungerande publikkontakter, de skulle innebära ett hot mot oberoendet m. m. Regeringen instämmer visserligen i kritiken men föreslår i stället inrättandet av konferenser - konferenser som inte är något annat än de starkt kritiserade publikråden fast under ett annat namn. Vpk avvisar dessa konferenser. Vi anser att de publikkontakter SR har bör vidareutvecklas. Resursförstärkningar för att möjliggöra en mer aktiv uppsökande journalistik är en av de bästa garantierna för en förstärkt publikkontakt. På så sätt kan man också nå grupper som normalt inte kommer till tals. Vårt förslag om en utbyggnad av lokalradion, inkluderat inspelnings verkstäder, är ytterligare ett steg i denna riktning. Vidare bör omvandlas till ett debattforum, där förutom de etablerade folkrörelserna alla de nya folkrörelser som tillkommit liksom de anställda skall fä medverka. Till dessa rörelser räknar vi då miljörörelsen, kvinnorörelsen, centrumbildningarna och andra kulturarbetarorganisationer, de internationella solidaritetsrörelserna m. fl. Sammanfattningsvis anser vpk att SR skall kvarstå som ett sammanhållet företag med lokalradion och utbildningsradion som dotterbolag, att en ordentlig satsning sker på riksradion och lokalradion och att utbyggnaden av regional-TV får anstå, att närradio-TV avvisas samt slutligen att publikkontakterna förbättras i enlighet med vad som anförts ovan. I inledningen till avsnittet om programfrågor konstaterar föredraganden att det skall ankomma på programföretagen att ensamma utforma programverksamheten. Det skall ske inom de ramar som anges av radiolagen och avtalen mellan staten och företagen. Regering och riksdag skall inte kunna lägga synpunkter på enskildheter i programutbudet. Man för också fram den betydelse som radio och TV har för den fria åsiktsbildningen och hävdar att etermedia bör få ett kulturpolitiskt ansvar. Vpk kan ansluta sig till dessa ståndpunkter. har vi emellertid redan visat på hur regeringen genom oprecisa formuleringar, genom själva organisationsförslaget och genom förändringar i avtalet urholkar dessa principer och i stället öppnar vägen för att lägga enskilda synpunkter på programutbudet. Vi ställer oss också tveksamma till påståendet att "de informationspolitiska målsättningarna relativt sett har överbetonats . Föredraganden antyder här en motsättning mellan de informationspolitiska och kulturpolitiska målsättningarna. Med tanke på hur utbudet i radio och TV ser ut, är det mer relevant att se en motsättning, bl. a. mellan information och kultur å ena sidan och de delar av den rena underhållningsverksamheten som uppvisar samma drag som den kommersiella skräpkulturen å den andra. Denna senare verksamhet är ett olyckligt utslag av den konkurrens om tittarsiffror som främst har etablerats mellan de båda TV-kanalerna. a) Frilansmedverkan och personalfrågor Det är väsentligt, som anförs i propositionen, att frilansmedverkan kraftigt ökas i radio och TV, inte minst därför att denna del av verksamheten har drabbats hårt av de senare årens minskningar av programmedel. Däremot är det ytterligt tveksamt om de anslagsförstärkningar som föreslås kommer att räcka till att på något väsentligt sätt öka anlitandet av fria filmare och andra utomstående kulturarbetare. Det bör påpekas i sammanhanget att en ökning av medverkan av utomstående kulturarbetare förutsätter en väsentlig ökning av fast personal, som har de yrkesmässiga kunskaper som fordras för att göra kvalitativt bra program inom olika delar av rundradioorganisationen. Många medverkande på frilansbasis har självfallet denna kunskap, men kan man inte förutsätta detta, eftersom det skulle göra urvalet av utifrån medverkande orimligt snävt. En kraftig ökning av frilansmedverkan leder också till behov av en ökning av den administrativa och inte minst den tekniska personalen. I propositionen anges på ett par ställen att en viss genomströmning av arbetstagare är naturlig med hänsyn till verksamhetens art, och därmed antyds att anställningstryggheten för de anställda vid inte kan bedömas utifrån samma kriterier som inom näringslivet och den offentliga förvaltningen i övrigt. Vpk vänder sig bestämt mot ett sådant betraktelsesätt. De ökade insatserav frilansare, i egenskap av medverkande eller uppdragstagare, som vi ser som nödvändiga och naturliga, får inte gå ut över personalens anställningstrygghet. Denna anställningstrygghet är en av de avgörande förutsättningarna för den journalistiska integriteten och för rundradions oberoende. I propositionen medges vidare inga resurser för ökad personalutbildning och andra personalpolitiska åtgärder. framhålls det positiva med en större integrering. En ökad integrering är självfallet positiv och något som vpk eftersträvar - en sådan kräver emellertid betydligt större resurser såväl personalmässigt som utbildningsmässigt. Integrering är inte i första hand en organisationsfråga utan en fråga om personaldimensionering och personalutbildning. 1 sammanhanget förtjänar också att tas upp den oroväckande utveckling som skett vid , där en flora av privatkapitalistiska företag enbart inriktade på produktion för TV vuxit upp. Företag som skapat svårigheter på en rad sätt. Ofta har de sökt undvika de regler och bestämmelser som gäller på arbetsmarknaden för att förbilliga produktionen. De har i regel inte de basresurser som krävs men som finns vid . SR har alltså hyrt ut t. o. m. regissörer till sådan utomstående produktion. Detta har självfallet skapat problem för den egna produktionen - för den tekniska personalen har det exempelvis vid ateljétekniken inneburit stora problem och besvärliga arbetsförhållanden genom att dessa utomstående firmor använt sig av ateljéresurserna men också för den övriga personalen, som därigenom tvingats till ett kringflackande liv runt .