mot · G1021944 · 1978-04-24 00:00:00 — med anledning av propositionen 1977/78:175 med förslag till hyresförhandlingslag m. m. Den genom avvecklingslagen till hyresregleringslagen obligatoriska skyldigheten för fastighetsägare att förhandla om hyreshöjningar upphör . Det är bakgrunden till att hyresgäströrelsen har hemställt om en ny lagstiftning, som skulle ge hyresgästerna förhandlingsrätt även i de fall då fastighetsägare vägrade att förhandla. Avsikten var att stärka hyresgästernas ställning. Det var också innebörden i det förslag som hyresrättsutredningen lade fram 1976. Detsamma kan inte sägas om nu föreliggande regeringsförslag till ny förhandlingslag. Snarare kan man påstå att intentionerna i tidigare förslag torpederats. Under sken av att stärka den fria förenings- och förhandlingsrätten och undvika ett förhandlingsmonopol, som i varje fall ingen i den organiserade hyresgäströrelsen krävt, lägger regeringen förslag, vars genomförande uppenbarligen syftar till att splittra hyresgästfronten och därmed i själva verket gagna fastighetsägarintressena. Det är tillräckligt att peka på några inslag i propositionen för att få bekräftelse härpå: Lagstiftningen tillerkänner hyresgästorganisation rätt att i hyresuttagen täcka in kostnader för förhandlingsarbetet. skall emellertid ersättningen redovisas på hyresavin och enskild hyresgäst ges möjlighet att genom prövning hos hyresnämnd eller bost ad sd om stol få denna ersättning nedsatt i form av hyressänkning. Något motsvarande gäller inte för fastighetsägarnas del. kommunisterna är visserligen anhängare av att både det ena och det andra slaget av kostnadsposter som ingår i hyran detaljredovisas på ett begripligt sätt för hyresgästerna. I förhandlingar med allmännyttiga företag har hyresgästerna och deras organisation också möjligheter till sådan insyn. De privata värdarna ger sällan några liknande specifikationer. Det förslag som regeringen nu lägger beträffande förhandlingsersättningen och den ensidiga redovisningsskyldigheten för hyresgästorganisation skärper ytterligare denna olikhet. Förslaget ställer hyresgästorganisation i strykklass gentemot fastighetsägaren och synes i realiteten vara en gest till fördel åt de oorganiserade hyresgästerna. I propositionen föreslås en regel som syftar till att hyresgästen "lättare kan bli fri från en förhandlingsklausul. Den ursprungliga avsikten med en förhandlingslag skulle emellertid vara att stärka hyresgästens ställning. Det kan sakligt sett inte föreligga något intresse från hyresgästen att göra sig fri från en förhandlingsklausul som pålägger fastighetsägaren skyldighet att förhandla i samband med begärda hyreshöjningar. Däremot kan man mycket väl tänka sig att det finns privata fastighetsägare som är beredda att ge oorganiserade hyresgäster vissa åtminstone tillfälliga förmåner i utbyte mot att de avstår från förhandlingsordningen. Hyresgästkollektivet i sin helhet kan inte tjäna på en sådan friköpsmöjlighet. Samma tankegångar överförda på arbetsmarknaden skulle leda till att begränsade grupper av eller enskilda löntagare skulle kunna ernå vissa favörer, medan det stora flertalet skulle komma i en försämrad position gentemot arbetsköparna genom en uppluckrad löntagarfront. Samma resonemang är giltigt för hyresgästerna gentemot fastighetsägarna. Enligt de regler som gäller beträffande uppsägningsförfarande skall fastighetsägare, om förhandlingar strandar, endera söka nå en frivillig överenskommelse med sina hyresgäster om begärd hyreshöjning eller också genom uppsägning bringa avtalet att upphöra. föreliggande förslag innebär-att fastighetsägare utan uppsägning skall kunna gå med tvisten till hyresnämnd. Det innebär i hyresrättsligt hänseende en ny favör för fastighetsägaren. Han får en genare väg till högre hyror. Detsamma gäller bestämmelsen om att den av parterna som inte bedriver förhandlingar skyndsamt kan bli skadeståndsskyldig. har hyroma bara gått i en riktning, nämligen ständigt uppåt. Med nuvarande ekonomiska politik och hyresutveckling måste man räkna med att hyresförhandlingar gäller begäran om ökade hyror. I den riktningen är fastighetsägaren alltid intresserad av att nå snabba resultat. Även denna bestämmelse innebär sålunda en favör för fastighetsägaren. Det finns i hyresgästleden växande irritation, ja förbittring över de våldsamma hyreshöjningarna. Ansvaret för dessa faller i första hand på den av regeringen förda ekonomiska politiken och den omständigheten att spekulantintressena fått göra sig allt bredare på fastighets- och hyresmarknaden. Det är också känt för alla att många hyresgäster anser att den organiserade hyresgäströrelsen inte med tillräcklig kraft försvarat hyresgästernas intressen och tagit till vara möjligheten till en mer offensiv hyresgästpolitik. Sådana yttringar bottnar självfallet för det mesta i en vilja att stärka hyresgäströrelsen. Det är emellertid detta missnöje som den borgerliga regeringen nu uppenbarligen söker utnyttja i syfte att luckra upp hyresgästfronten. För kommunisterna framstår emellertid en stark hyresgäströrelse som en förutsättning för att hyresgästernas intressen skall kunna främjas. Regeringens förslag friar på ett tämligen oblygt sätt till de oorganiserade hyresgästerna och till de privata fastighetsägarna samt riktar sig därmed i verkligheten mot den organiserade hyresgäströrelsen. Av den anledningen bör regeringen återta sin proposition för översyn med beaktande av hyresgästernas intressen. Alternativt bör propositionen avslås. Ingen skada skulle för övrigt ske om det sistnämnda blev fallet och frågorna angrips på ett nytt sätt. Förslaget om ny förhandlingsordning har från hyresgästsynpunkt sekundär betydelse jämfört med åtgärder för att angripa orsakerna till de kraftiga hyresstegringarna. Det är från hyresgästsynpunkt föga glädje med en hyresförhandlingslag som - under visserligen hyresrättsligt oantastliga former-bara stadfäster ständiga hyreshöjningar jämfört med sådana förändringar av bostads- och hyrespolitiken som kan leda till sänkta hyror. kommunisterna har också i andra motioner till årets riksdag anvisat vägarna härför. En uppenbar ovilja att angripa de verkliga problemen präglar också propositionens förslag till åtgärder mot den svarta handeln med bostadslägenheter. Vi har upplevt nya skrämmande exempel på svartabörshandeln, som inte sällan är förknippad också med ekonomisk brottslighet av annat slag. har gjort antagandet att utrymmet för den svarta marknaden kommer att minska sedan hyresregleringslagen helt har avvecklats. Enligt kommunisternas mening finns det anledning att anta motsatsen. Bruksvärdesprincipen har inte blivit den spärr mot i ordets bemärkelse oskäliga hyror som sades vara avsikten när den infördes. Vi har tvärtom fått en utveckling som i allt högre grad präglas av s. k. marknadsanpassning av hyrorna. privatiseras bostadsmarknaden alltmera. Fastighets- och bostadsmarknaden harblivit en allt öppnare tummelplats för den s. k. privta företagsamheten. Därmed ökar också utrymmet för den svarta handeln med lägenheter. Enligt propositionen föreslås nu en straffskärpning för dem som yrkesmässigt ägnar sig åt olaglig lägenhetsförsäljning. Straffskärpningen är i och för sig befogad. Men om syftet med lagändringen skulle vara att förhindra överlåtelser av hyreslägenheter i vinningssyfte, ärdet naturligtvis en riktigare väg att försvåra eller omöjliggöra detta än att bara ändra straffsatserna. Det vore sålunda mångdubbelt effektivare att genomföra en sådan lagändring, att de kommunala bostadsförmedlingarna fick obligatorisk rätt att fördela alla nytillkomna och ledigblivna lägenheter. Därmed skulle möjligheterna till svartabörshandel med bostäder i stort sett undanröjas. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar 1. att avslå regeringens proposition 1977/78:175 angående hyresförhandlingslag m. m., 2. att godkänna de i motionen anförda riktlinjerna för bostads-och hyrespolitiken.