mot · G1021799 · 1978-03-28 00:00:00 — När vpk diskuterar anlitande av utomstående uppdragsgivare avser vi självfallet inte dessa bolag. Bästa sättet att komma till rätta med dem är att anlita seriösa, konstnärliga yrkesutövare samt att rusta upp den egna produktionen. b) Sändningstider och programstruktur I propositionen utgår man från att den totala sändningstiden i radio och TV skall vara i stort sett oförändrad och hävdar att de åtgärder som skall vidtas framför allt bör inriktas på att höja kvalitén. Man vill också åstadkomma en ytterligare omfördelning av programproduktionen, så att en större andel produceras regionalt för riksprogrammen. Vi anser inte, till skillnad från regeringen, att det är givet att en större andel regionalt producerade program skall gå ut över de centralt producerade riksprogrammen. Det är mer rimligt att i stället minska den främmande produktionen, vilket vi återkommer till Vidare bör , för att kunna tillgodose alla de krav som ställs på riksradion, övervägas att öka sändningstiden i enlighet med SR:s förslag eller ytterligare en kanal. Vi anser däremot inte att man f. n. bör bygga ut de regionala TV-sändningarna. De ekonomiska ramarna för etermedia är mycket snäva. Man måste därför ifrågasätta värdet av en regional-TV, som kräver stora ekonomiska insatser och som har mycket korta sändningstider och stora täckningsområden. Vi anser att det informationsvärde som dessa sändningar kan ha är litet och måste ställas mot vad man för motsvarande resurser kan fä genom en förstärkt lokalradio. Radion är därvidlag ett överlägset medium, vilket också erkänns i propositionen. Därför hävdar vi, som redan anförts, att lokalradion bör byggas ut och att utbyggnaden av regional-TV t. v. bör anstå. Den främmande produktionen upptar hälften av sändningstiden i TV. Regeringen anser att det även i fortsättningen bör vara så, även om utbildningsministern kostar på sig att ha en åsikt om att alla serier inte fyller "högt ställda krav på kvalitet. Man skulle kunna tillägga att de inte heller fyller mycket lågt ställda kvalitetskrav. Det förekommer dessutom serier och enskilda program som måste betecknas som direkta brott mot avtalet mellan och staten med avseende på skyldigheten att skydda grundläggande demokratiska värden. Det förekommer program som på ett försåtligt sätt propagerar för våld som en metod att lösa konflikter. Andra program är uttalat rasistiska, och åter andra (och de är mycket vanliga) innehåller ett uttalat kvinnoförakt, som tar sig uttryck i en öppen exploatering av kvinnokroppen, som kvinnor förlöjligas socialt och intellektuellt. Regeringen föreslår inga åtgärder för att ändra på dessa förhållanden, trots att man har velat framhäva bl. TV:s kulturpolitiska betydelse. Ett sätt att minska förekomsten av främst USA-producerade våldsprogram, i allmänhet framställda för att tjäna som inramning till och dragplåster för olika reklamkampanjer, är att öka den egna produktionen. Utbildningsministern konstaterar emellertid att en egen produktion kostar mer pengar och avstår därmed från att ge några anvisningar om hur programmen, främst på underhållningssidan, skall kunna få en annan och kvalitativt bättre inriktning. Slutsatsen man kan dra av detta är att regeringen i och för sig tycker att en kvalitetshöjning från kultursynpunkt är bra, men den får inte kosta något. I valet mellan kostnadsökningar och skräpkultur väljer regeringen skräpkultur utan tanke på vilka följder och vilken påverkan denna kan ha. Över hälften av den främmande produktionen kommer från de , där har en överväldigande dominans. Mer än en tredjedel kommer från . Endast enstaka program kommer från tredje världens länder, trots att man i många av dessa länder utvecklat en betydande produktion av spelfilm och dokumentärfilm. Orsaken till att vi får se så litet av detta måste tyvärr sökas i ointresse för främmande kulturer och i en förödande etnocentrism. Vi anser att man på ett helt annat sätt än måste söka upp och sända material producerat i tredje världens länder och bryta den kulturella isolering som följer av den ensidiga inriktningen på program från och . Nyhetsförmedlingen är en central uppgift för radio och TV. Utrikesbevakningen har aldrig varit tillfredsställande, men fanns vissa ansatser till frigörelse från beroendet av de stora nyhetsbyråerna i och och den styrning och filtrering av nyhetsutbudet utanför den svenska nyhetsförmedlingens kontroll som detta beroende innebär. tycks detta vara ett passerat stadium. Det är självfallet så att nyhetsförmedling aldrig kan ges sådana resurser att man blir oberoende av de stora nyhetsbyråerna. Det är dock väsentligt att bygga ut verksamheten så långt som möjligt, bl. a. för att kunna uppfylla kraven om opartiskhet och saklighet. När det gäller utbyggnaden av utlandsbevakningen säger regeringen att man överlämnar till de ansvariga inom radio och TV att ge hemmaredaktioner och korrespondentnät den inriktning som är önskvärd under givna ekonomiska ramar. På det sättet tar sig den liberala åskådning-som utbildningsministern gör sig till tolk för och som i ett ojämlikt samhälle och en ojämlik värld oundvikligen leder till de starkares kontroll över de svagare - uttryck i att man öppnar de formella möjligheterna men sviker när det gäller att tillföra nödvändiga ekonomiska resurser. Vpk anser att utlandsbevakningen och i synnerhet korrespondentnätet måste rekonstrueras och byggas ut för att öka möjligheterna till en opartisk och saklig utlandsinformation och att nödvändiga resurser för detta måste tillföras . En sådan rekonstruktion och utbyggnad måste bl. a. leda till att SR haren bevakning i huvuddelen av tredje världen - ett område som grovt försummas. Den föreslagna uppsplittringen av SR:s distrikt kommer, som framhållits tidigare, att få allvarliga konsekvenser främst för riksradions del. Det kommer att bli mycket svårare att bedriva en aktiv och djuplodande nyhetsbevakning i fortsättningen, om regeringspropositionen går igenom. Slutligen bör framhållas att en förbättrad och utbyggd egenproduktion också innebär en möjlighet att öka utbytet inom genom nordvisionen. Till det behövs ingen satellit! c) Programverksamhetens inriktning I avtalet mellan staten och finns f. n. en inledande text som lyder: Bolaget skall i programverksamheten hävda de grundläggande demokratiska värdena. Detta måste innebära att har en skyldighet att förhålla sig partiskt, inte bara för den politiska demokratin i snäv mening, utan också genom att motverka uttryck för diskriminering och förtryck i olika former-det kan gälla rasism, kvinnodiskriminering, förtryck av minoriteter osv. I propositionen föreslås nu att en ny formulering tas in i radiolagen 6 § andra stycket: Programföretag skall i programverksamheten hävda det demokratiska statsskickets grundidéer Det finns anledning att befara att en sådan bestämmelse i radiolagen kan komma att innebära inskränk ningar i yttrandefriheten, vilket vi återkommer till nedan. Den föreslagna formuleringen innebär emellertid också en annan viktig markering av radions och TV:s programverksamhet. Vi menar att den nuvarande formuleringen i radioavtalet innebär en skyldighet för radio och TV att ta hänsyn till olika effekter av programverksamheten, vilka kan leda till ökade kunskapsklyftor liksom klyftor i normer och värderingar och tendenser att öka isolering, passivitet och beroende, främst av TV. På grund av stora skillnader mellan olika grupper, inte minst av barn, blir effekterna olika av t. ex. underhållningsvåld. Barn har över huvud taget svårare att försvara sig mot den påverkan som sker genom TV. Det är inte sant, när utbildningsministern påstår att det inte går att dra några entydiga slutsatser av undersökningar om underhållningsvåldets effekter hos barnen. Det står nämligen fullkomligt klart att underhållningsvåldet bidrar till imitation, aggressivitet, rädsla, likgiltighet inför våldet. Dessutom skapar det falska föreställningar om verkligheten och påverkar normer och värderingar. Människor i olika omständigheter påverkas olika - barnen är mest mottagliga för påverkan, och särskilt mottagliga är barn i ekonomiskt, socialt och kulturellt svaga skikt. Vpk anser att det hör till skyldigheterna enligt det nuvarande radioavtalet att motverka dessa effekter, främst genom ett förändrat programutbud. Det räcker inte med att som regeringen rekommendera en viss återhållsamhet i framställningssättet av våldsinslag då barn kan väntas se på TV. Barn ser på TV vid alla tider. Det rena underhållningsvåldet måste utmönstras ur programutbudet. Det våld och förtryck som ändå måste visas, måste fä en sådan form och ett sådant innehåll att det ger kunskaper, normer, värderingar och känslor som är önskade dvs. att de upplevelser och erfarenheter som programmen ger, skall leda till konstruktiv handling och inte till avtrubbning inför våldet. Vidare skall det våld som visas stödja sådana normer och värderingar som är förenliga med grundläggande demokratiska värden och inte leda till orealistiska föreställningar om verkligheten. Hur mycket, vilket slag och i vilket sammanhang våld visas, bör på det här sättet kunna motiveras. Vi föreslår att göra ett uttalande i enlighet med detta. Vi föreslår också att avvisar det ovan nämnda förslaget till förändring av radiolagen och uttalar att den nuvarande inledningen till avtalet mellan och staten skall vara oförändrad. Vi har redan pekat på att regeringen i propositionen har sagt att regering och riksdag inte skall kunna gå in och lägga synpunkter på enskildheter i programutbudet. har man i propositionen tagit upp en diskussion om alkoholbruk och bruket av svordomar i radio och TV. också öppnat möjligheter för att diskutera just enskildheter i programutbudet. d) Krav på programverksamheten från vissa minoritetsgrupper I propositionen uttalar sig utbildningsministern för att särskild hänsyn i programverksamheten skall tas till hörselhandikappade, synskadade samt språkliga och etniska minoriteter. Men även här gäller att de resurstillskott som regeringen föreslår inte på något sätt kommer att leda till att uttalandet förverkligas. Utbildningsministern säger också att det resurstillskott han föreslår "kommer att vara till hjälp, men han har inga idéer om varifrån resten av hjälpen skall komma. Vpk har ställt krav i om bl. a. förstärkta resurser för invandrarprogram i radio och TV. Vi vill här upprepa de kraven. e) Samspelet med det övriga kulturlivet Propositionen bemöter kraven på en fast teaterensemble, vilka bl. a. ställts av skådespelarnas fackliga organisationer, på ett allmänt positivt men vagt sätt. omöjliggör regeringsförslaget med sin splittring av resurserna på regional-TV en sådan återupprustning av teaterproduktionen i radio och TV som skulle motivera en teaterensemble. I stället hänvisar man till en ökning av s. k. transmissioner, dvs. att man i ökad utsträckning skall sända föreställningar från scenteatrar. I första hand anser man att det bör ske från Operan och . Vpk anser att det här förslaget är mycket tveksamt. För det första är scenteaterföreställningarna inte anpassade för TV-sändning, vilket gör att det konstnärliga värdet kan bli avsevärt sänkt och därmed på ett orättvist sätt drabba skådespelarnas konstnärliga integritet. För det andra är scenteatrarnas lokaler inte anpassade för TV-sändning, och i synnerhet TV:s teknikerpersonal har uttryckt en djup oro, inte minst därför att arbetet i dessa ofta ålderdomliga och från deras synpunkt obekväma lokaler kommer att medföra stora risker för arbetsolyckor, bl. a. på grund av de höga elektriska spänningar man arbetar med. Vpk anser att det finns ett stort behov av en fast TV-teaterensemble och att en sådan skulle stämma väl överens med syftet att stärka TV:s kulturpolitiska betydelse. Vi föreslår därför att den också skall förverkligas. Sammanfattningsvis föreslår alltså vpk att riksradions sändningstid ökas i enlighet med SR:s förslag och att distriktens produktion ökar i enlighet med vad föreslår. Vidare att egenproduktionen i radio och TV ökar och att importen av främmandeproduktionen får en helt annan inriktning än den nuvarande, att utlandsbevakningen m. m. förbättras i enlighet med vad som föreslagits ovan, att ytterligare resurser avsätts för invandrar- och minori tetsprogram, att en fast teaterensemble inrättas samt slutligen att gör ett uttalande angående våld m. m. i enlighet med vad som anförts om programverksamhetens inriktning ovan. Radiopropositionen utgör ett förrädiskt angrepp på yttrandefriheten i . Vi vet ju alla vilka brister den svenska pressen uppvisar härvidlag. Ingen ansvarig politiker framför idéer om att ingripa mot pressens rätt att vara partisk och till och med osaklig, att vinkla efter eget gottfinnande. Ja, gottfmnandet är naturligtvis inte godtyckligt; det är alltid i sista hand ägarnas tycke som avgör pressens vinklingar. Med de ägarförhållanden som råder i svensk press innebär detta en ofantligt orättfärdig fördelning av friheten att yttra sig. Det är i , som i andra kapitalistiska länder, fråga om en kommersiell frihet att publicera tidningar, en frihet förde besuttna att utbreda idéer som rättfärdigar det system som gett dem denna makt. I har denna makt varit omgärdad av regler, som hindrat att de besuttna haft total dominans över innehållet. Dessa regler om bl. a. opartiskhet och saklighet grundas på det förhållandet att SR har ensamrätten till etersändningar. Kravet på opartiskhet är alltså avsett att förhindra att programutbudet helt domineras av en åsiktsriktning. sägs emellertid att dessa krav skall tillämpas med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet skall råda. Helheten skall alltså vara opartisk, men utrymme måste finnas för en mångfald åsikter och en möjlighet att fritt uttrycka egna uppfattningar. Så har också radionämnden tolkat det. De förändringar som föreslås i propositionen och de skrivningar som där förekommer innebär emellertid ingenting annat än en klar inskränkning av yttrandefriheten i etermedierna, och i vissa fall är de rena munkavleparagraferna! Yttrandefriheten skall fortsättningsvis inte gälla alla utan bara vissa. Utbildningsministern säger exempelvis på ett ställe i propositionen: Jag vill emellertid erinra om att yttrandefriheten även innebär en frihet att uttrycka egna åsikter och uppfattningar. Enligt min mening bör dock kraven på opartiskhet ställas lägre än eljest endast i fråga om personliga åsikter och uttalanden som framförs av debattdeltagare, intervjuade och andra liknande medverkande (s. 229). Att debattdeltagare och intervjuade skall få uttrycka egna uppfattningar torde vara svårt för utbildningsministern att förhindra. Men alla övriga! Programledare skall fortsättningsvis inte få stimulera till debatt. Kulturarbetare av skilda slag, författare, fria filmare, trubadurer, skall fortsättningsvis vara opartiska och inte få uttrycka personliga uppfattningar. Programmen kommer på detta sätt att bli ensidiga och helt onjutbara. Men inte nog med denna förändring - ytterligare en rad åtgärder föreslås för att begränsa yttrandefriheten. har i sitt remissvar pekat på den stärkta genmäles- och beriktiganderätten och varnat för att den kommer att utgöra ett allvarligt hot mot den granskande journalistiken. Risken finns att företrädare för etablerade grupper kommer att utnyttja bestämmelsen för att försvåra radions möjligheter att granska olika företeelser i samhället. föreslås effektiviseras men kommer att få en betydligt oklarare roll än den nuvarande. Mandatperioden för nämndens ledamöter kommer att förkortas. Men än allvarligare är förslaget om att den kommande kanslichefen i sin egenskap av ämbetsman fortsättningsvis skall kunna kritisera program - inte fälla, men väl kritisera, vilket får betraktas som nog så allvarligt, eftersom det ökar risken för att en överdriven försiktighet uppstår i programarbetet. I radioavtalet stadgas att SR skall värna om de demokratiska grundprinciperna. Dessa grundprinciper har den egenskapen att om de tillämpas, innebär de också ett ifrågasättande av det system som åberopar sig på samma principer. Ta t. ex. frågan om våld. De demokratiska värdena innebär ett avståndstagande från våld. Men våld är mycket. Det är inte bara individuellt våld, som när Kojak misshandlar en bov, eller när thinnersniffande grabbar sparkar en T-baneresenär blodig. Våld är också det som drivit pojkarna i T-banan till deras desperata aggressivitet; det är detta samhälles våld mot allt fler av sina medborgare. Det är också i konsekvens med de grundläggande demokratiska värdena att motsätta sig förtryck i många andra former. Förtrycket tar ju inte bara formen av våld eller den formella formen av brist på rättigheter (att organisera, rösta, yttra sig osv). Förtrycket är ofta mer subtilt än så, t. ex. mellan män och kvinnor - med ett slående resultat i överväldigande majoritet av män. Varje arbetsplats i kan ge exempel på olika slags förtryck. Den mest utbredda formen av förtryck i kapitalistiska samhällen är naturligtvis den s. k. rätten att berika sig på andras arbete. Vad har då detta med radiopropositionen att skaffa? Jo, utbildningsministern föreslår i propositionen att radioavtalets skrivningar om de grundläggande demokratiska värdena skall avskaffas. Visserligen står detta inte rakt på sak, utan i propositionen framställs ändringarna omväxlande som obetydliga (motsvarande innebörd) och som försvar för de tidigare formuleringarna ("Jag vill också erinra om den markering av betydelsen av de demokratiska värdena som görs i mitt förslag till ändringar i lagen). Dessa utbildningsministerns egna tolkningar skall man inte fasta sig vid - de är nämligen helt förledande. 1 själva verket föreslås i propositionen en helt annan skrivning, med annat innehåll: Programföretag skall i programverksamheten hävda det demokratiska statsskickets grundidéer . Detta är något helt annat. I pressframträdanden har utbildningsministern fortsatt att söka förneka skillnaderna, bl. a. genom att säga att det demokratiska statsskicket inte syftar på vissa tekniker: parlamentarism, folkomröstning osv. Däremot handlar det om fri opinionsbildning, rösträtt, fria val. Det är nästan lika galet. Konsekvensen blir också nu att det formella statsskicket alltid är väsentligare än de förhållanden under vilka folk i olika stater lever. Vi skall således höra radio och TV betvivla PLO:s rätt att representera det palestinska folket - men inte ifrågasätta terroristen . Eller, för att gå tillbaka i tiden, under USA-imperialismens folkmord mot det vietnamesiska folket skulle radio och TV ha tvingats hävda demokrati gentemot bristerna i DRV:s statsskick... Ändringen kommer att försvåra möjligheterna att spegla demokratins problem, liksom det kan förhindra en riktig skildring av förhållandena i tredje världens unga stater. Formuleringen för också tankarna till de stadganden om konstitutionstrohet som har införts i och som utgör underlaget för yrkesförbudet. Men inte nog med att propositionen föreslår denna ändring, den ges också extra tyngd genom att flyttas från avtal till lag. De programmakare som kan tänkas drista sig att hävda demokratiska värden i kritik av demokratiskt statsskick, skall alltså kunna göras till lagbrytare! Parallellen kalla krig och McCarthy-tidens ligger verkligen nära till hands. Utbildningsministerns motivering för den nya bestämmelsen är att man i ökad utsträckning bör spegla förhållandena i vad han kallar slutna samhällen och att man då skall redogöra för de begränsningar i möjligheter att få del av material och studera förhållanden som har haft beröring med programmet. Utbildningsministern säger vidare: "På samma sätt bör programföretaget även i övrigt om det skildrar ett ämne från speciell utgångspunkt låta detta klart framgå av programmet eller programrepresentationen. Det framgår inte av propositionen vad speciell utgångspunkt är. Det finns således anledning att fråga sig om med speciell avses icke borgerlig. Den gällande radiolagen kräver vidare att i sin verksamhet arbetar opartiskt och sakligt. har konkluderat att programutbudet i stort har svarat mot dessa krav. En del av förutsättningarna för detta resultat av radionämndens bedömning har varit att man betraktat programutbudet (med undantag för utbildnings- och barnprogram) som en helhet. Man har alltså accepterat att ett program vägts mot ett annat, t. ex. så att olika parter kommit till tals i olika program, kanske också i olika kanaler. Detta har möjliggjort en viss profilering av TV-kanalerna och frihet för den enskilde producenten. Det är svårt att förstå varför utbildningsministern vill slå sönder detta dokumenterat väl fungerande system. I radiopropositionen föreslås nu att varje programföretag och varje TVkanal själv skall uppfylla kraven på opartiskhet. Propositionens formuleringar tyder också på att utbildningsministern egentligen vill att varje program eller programserie för sig skall uppfylla kraven på opartiskhet. Detta kommer naturligtvis att få förödande konsekvenser för programverksamheten. Det är samma slags opartiskhet som krävts i t. ex. , och som tolkats så här av Johnson-administrationens ansvarige, : Om en grupp svarta säger att de är förtryckta, citerar man bara Ku Klux Klan som Utbildningsministern förnekar att någon sådan förändring skulle vara följden av hans förslag, som han i stället framställer som formaliteter och preciseringar. Att detta skulle innebära någon förändring jämfört med nuvarande förhållanden kan jag inte förstå, säger han ordagrant (AB 780315). Då kan vi inte förstå varför ändringsförslagen skulle vara motiverade, och vi yrkar följaktligen alt kravet på opartiskhet liksom tidigare skall gälla för det sammantagna programutbudet på riksnivå. Vi yrkar också att den tidigare formuleringen om demokratiska grundprinciper kvarstår i avtalet med staten och att ingen sådan eller motsvarande formulering ingår i radiolagen samt slutligen att skrivningarna beträffande genmälesrätten m. m. utgår. Bland nyskapelserna i radiopropositionen är förslaget att inrätta s. k. närradio och när-TV. Detta föreslogs redan i radioutredningen, då under beteckningen särskild ljudradio och TV. Idén med närradio sägs vara att möjliggöra för olika organisationer att genomföra lokala sändningar. Bestämmelser om opartiskhet skulle inte gälla för denna verksamhet, men förbudet mot reklam kvarstår. Många remissinstanser har motsatt sig att närradio-TV inrättas. Det är viktigt att just många av de organisationer som kan komma i fråga som tillståndsinnehavare har motsatt sig närradio-TV. De flesta ideella och kulturella organisationer som yttrat sig motsätter sig närradio-TV. De viktigaste argumenten är kulturpolitiska eller gäller problemen med dold reklam. Också radioutredningen menar att det är stor risk för reklam bakvägen, trots det formella förbudet. I propositionen försöker utbildningsministern bemöta de kritiska synpunkterna genom påståenden om att de grundar sig på missuppfattningar. Det är inte riktigt; i stället är det utbildningsministern som också i detta fall försöker föra bakom ljuset. Kritiken har främst gällt fyra problem: 1) närradion hämmar lokalradions utveckling 2) närradion gynnar starka organisationer 3) närradion kan påverkas av kommersiella intressen 4) närradion blir tätortsradio Trots utbildningsministerns försäkringar är det uppenbart att alla dessa kritikpunkter är både välgrundade och allvarliga. Vi skall här kort sammanfatta den kritik man kan anföra mot inrättande av närradio-TV. Närradion hämmar lokalradions utveckling. Utbildningsministern hävdar att de två radioformerna är så olika att de inte kommer att konkurrera med varandra. Lokalradion skall ju också ges större resurser, säger han. är amatörmässig och kan därför inte mäta sig med den professionella lokalradion, hävdar han också. Detta är en helt missvisande argumentation. Naturligtvis kommer lokaloch närradio att konkurrera, nämligen om uppmärksamhet och om lyssnarnas begränsade tid.