mot · G102652 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. har dramatiska förändringar ägt rum på de internationella valutamarknaderna, bl. a. till följd av sammanbrottet för systemet med fasta växelkurser och beroende på förskjutningar av betalningsströmmarna som orsakats av oljekrisen. började en helt oreglerad internationell kapitalmarknad att byggas upp genom s. k. eurovalutor. I takt med dessa förändringar har affärsbankernas internationella valutahandel ökat utomordentligt kraftigt. Särskilt stark har utvecklingen varit i , där stora privatbanker utvecklats till multinationella företag. Sålunda hade endast åtta USA-banker utlandsgrenar med tillgångar på . hade mer än 100 USA-banker utlandsgrenar, med tillgångar på . Utvecklingen har för vissa banker varit närmast explosiv. representerade utlandsaffärerna av vinsten mot . a. till följd av denna utveckling råder stor osäkerhet på valutamarknaderna. Spekulation från stora, särskilt multinationella, företag har spelat en roll i samband med valutakursförändringar i skilda länder med negativa följder för resp. lands möjligheter att fullfölja sin ekonomiska politik. Behovet av en samhällelig styrning och kontroll av valutahandeln i framstår mot denna bakgrund som ännu viktigare än under tidigare skeden. Försvåras genomförandet av den svenska valutapolitiken får detta återverkningar på vårt lands möjligheter att främja andra viktiga ekonomiskpolitiska mål. Rätten till valutahandel tillkommer i , som i civilrättsliga avtal delegerat rättigheten till samtliga affärsbanker, till , Föreningsbankernas bank samt sparbankerna i , och , vilka som s. k. valutabanker får möjlighet att utföra transaktioner med utlandet och handla med utländsk valuta. Enligt bankinspektionens synsätt blir valutabankerna härigenom ombud för riksbank. a. i samband med de svenska devalveringarna, har förts en debatt kring valutabankernas ställning, där man dels påpekat att valutabankerna givits rättigheter som inte motsvaras av preciserade skyldigheter i rollen som ombud för , dels att och bankinspektionens kontroll av valutahandeln över huvud är bristfällig. I rådande läge på valutamarknaderna finns en samhällelig intressekonflikt inbyggd i valutabankssystemet. Å ena sidan är valutabankerna ombud för samhället och har till uppgift att bidra till fullföljandet av den svenska valutapolitiken; å andra sidan leder de privata affärsbankernas vinstprincip till ett ekonomiskt intresse av att motverka den samhälleliga valutapolitiken genom spekulativa köp och försäljningar av valutor som försvagar den svenska kronans ställning. Valutabankernas handel med valuta - utöver vad som betingas av deras uppgift som serviceorgan till företagen - är utomordentligt omfattande och har ökat kraftigt . motsvarade valutabankernas omsättning av utländska valutor 15 gånger utrikeshandelns sammanlagda värde. Enligt en uppskattning av tidningen bör omsättningen ha mer än fördubblats, dvs. en valutahandel på mer än . Valutahandeln uppfattas också som en mycket lönsam affär. är risktagandet väsentligt större än i annan bankrörelse. Eftersom valutabankerna inte informerar om hur stor del av utlandsprovisionerna som härrör från valutahandeln, ges samhället ingen korrekt bild av hur bankernas risktagande utvecklats. Formellt har valutabankerna rätt att göra valutaaffärer som motsvarar 20 gånger deras kundunderlag för utlandsrörelsen. Denna bestämmelse måste betraktas som utomordentligt generös och innebär att även mindre affärsbanker ges möjlighet till valutaaffärer som för varje bank kan svara mot en väsentlig andel av den totala utrikeshandelns omfattning. Det finns tecken på att även förhållandevis begränsade spekulativa operationer på valutamarknaden kan påverka den svenska kronans ställning. avslöjades spekulationer inom , som uppenbarligen innebar att banken överskridit sitt valutahandelstillstånd. Dagen efter avslöjandet av bankens affärer steg den svenska kronans terminskurs för affärer på en månad kraftigt mot dollarn för att sedan ligga kvar på den högre nivån. Självfallet kan andra faktorer ha spelat in för kronkursens förändring. Förhållandet är emellertid anmärkningsvärt. Det finns goda skäl att utreda om även en enskild spekulativ operation vid en mindre affärsbank kan påverka den svenska kronans värde. Det är uppenbart att den svenska devalveringen föregåtts av en häftig valutaspekulation i företag och banker och att de marknadsförhållanden som spekulationen gav upphov till, snarare än regeringens intentioner, bestämde tidpunkten för devalveringen. Vissa uppskattningar har angivit valutaspekulationen till storleksordningen eller mera. Statistiken på detta område är emellertid utomordentligt bristfällig. Endast en mindre affärsbank, Wermlandsbanken, har angivit storleken av sin devalveringsvinst, 1,7 milj. kr. Enligt uppgifter har en analys av valutaspekulationen gjorts inom , vilken dock ärsekretessbelagd. Det har emellertid ett väsentligt allmänintresse att kartlägga storleken och inriktningen av den valutaspekulation som föregick devalveringen. Regeringen bör därför ta initiativ till en offentlig utredning med uppgift att göra en sådan kartläggning. Man bör därvid undersöka betalningsströmmarnas förändring vid devalveringen Särskilt bör förändringarna av bankernas värderegleringskonton studeras avseende devalveringen . Flera omständigheter motiverar sålunda en omprövning av valutabankernas rättigheter att handla med utländsk valuta. Det gäller den tidigare omnämnda intressekonflikten för valutabankerna mellan å ena sidan valutaspekulation som motverkar samhällets intentioner och å andra sidan deras uppgift att som samhällets ombud fullfölja valutapolitiken. Det gäller vidare den starkt ökande omfattningen av valutahandel och valutaspekulation och den ökande betydelsen av en stark valutapolitik i ett läge med stor osäkerhet på de internationella valutamarknaderna. Flera alternativ kan övervägas. En möjlighet är att minska bankernas rätt till valutahandel så att denna rättighet endast skulle omfatta de betalningstransaktioner som förorsakas av bankernas uppgift att ge service till sina kunder, företag och allmänheten. En annan möjlighet är att delegeringen av valutahandelstiilståndet från till privata banker upphävs så att all valutahandel omhänderhas av samhällsintresset. För den senare lösningen skulle tala omständigheten att riskerna för valutaspekulation utomlands av utländska intressen mot den svenska kronan väsentligt minskas om transaktionerna sker gentemot en enda motpart i i stället för mot ett stort antal olika banker. Frågan om en kraftigt ökad samhällsstyrning av valutahandeln bör analyseras i en statlig utredning. Oavsett vilken formsom väljs förden framtida valutahandeln måste vidare samhäilskontrollen över allmänhetens och företagens utlandstransaktioner ökas väsentligt. Som påvisats i debatten är kontrollen av valutabankernas utlandsservice till företagen mycket bristfällig. Ingen kontroll sker av valutaregleringens efterlevnad i bankerna. Revisionen liksom bankinspektionens undersökningar syftar främst till att övervaka bankernas solvens. egna kontrollresurser är blygsamma. har vidare påtalat en bristande samordning mellan bankinspektionens övervakning och kontroll. Sålunda föreligger ingen kontroll från sida av företagens löpande betalningar. Vidare är patent- och licenshandeln oreglerad. I samband med den ökande valutaoron har många storföretag byggt upp egna arbitrageavdelningar. Företag med dotterbolag utomlands har härigenom möjlighet att bedriva valutaspekulation genom interntransaktioner. Med nuvarande system åläggs enskilda tjänstemän i valutabankerna en skyldighet att på eget initiativ delge uppgifter som kan vara besvärande för kunden men har betydelse för prövning av ett ärende. Detta kan leda svårlöst intressekonflikt för enskilda tjänstemän i privata affärsbanker, där en stark ägarmässig koppling kan förekomma mellan kundföretag och banken. En särskilt allvarlig svaghet i den svenska valutakontrollen är det mycket dåliga informationsunderlaget när det gäller införsel till av utländsk valuta, t. ex. varulikvider. Genom att man inte kan kontrollera hemtagning till av utländsk valuta försvagas väsentligt hela apparaten för att kontrollera illegalt valutautflöde. I detta avseende har länder som t. ex. och väsentligt hårdare regler än som gäller i vårt land. En annan svaghet i den svenska valutalagstiftningen är att förberedelse till valutabrott ej är straffbar. Mot bakgrund av de brister som redovisats ovan är det motiverat med en förstärkning av egna kontrollresurser och skärpta regler för kontroll av de företagstransaktioner som exemplifierats. Vidare behövs ett fristående kontrollorgan - i debatten har föreslagits en valutainspektion som skulle ha till uppgift att göra uppsökande kontroller hos företag och i banker för att främja valutaregleringens efterlevnad. Det bör understrykas att en förstärkt kontroll i detta avseende måste vara till fördel för de många seriösa företag som genom valutabrott hos andra företag i samma bransch får sitt konkurrensläge försämrat genom illegala transaktioner. Saneringen av valutahandeln bör därför vara gynnsam för det stora flertalet företag. De förslag som redovisats ovan bör prövas i en statlig utredning. Det bör understrykas att förslagen i denna motion inte är intäckta i direktiven till den ännu inte tillsatta valutaregleringsutredningen. Mot bakgrund av vad ovan anförts får vi hemställa 1. att hos regeringen begär utredning med uppgift att belysa och offentliggöra storleken och inriktningen av de extraordinära valutatransaktioner som föregått de svenska devalveringarna , 2. att hos regeringen begär utredning med uppgift att lägga förslag om valutabankernas framtida ställning och en förstärkt samhällsstyrning av valutahandeln liksom förslag om bättre kontroll, t. ex. genom en valutainspektion, av valutatransaktioner mellan och utlandet i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () ()