mot · G1021425 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1425 av m. fl. Det moderna samhället med en omfattande offentlig sektor ställer stora krav på beslutskapacitet. De politiska frågorna blir allt fler och alltmer komplicerade. Skall politikerna kunna möta experter från olika delar av samhället måste de vara väl förberedda. Annars riskerar de att komma i underläge och bli beroende av administrationen eller annan sakkunskap på ett sätt som från demokratisk synpunkt vöre olyckligt. kräver den representativa demokratin att de som förtroendevalda fortlöpande upprätthåller goda kontakter med sina uppdragsgivare. Riksdagsledamöterna får inte isoleras från samhället i övrigt genom ett alltför omfattande arbete i . Här finns alltså ett dilemma som är inbyggt i den representativa principen. Rollen som beslutsfattare kräver att ledamöterna har goda kunskaper i de ärenden som de skall behandla. Rollen som representant för övriga medborgare förutsätter å andra sidan att mycket tid och intresse ägnas åt kontakter med samhället utanför , åt arbete inom partier och organisationer m. m. Dessa anspråk kan råka i konflikt med varandra, och det gäller då att finna en lämplig avvägning. Detta har blivit allt svårare. Enligt den enkätundersökning som arbetsformsutredning genomförde arbetade den genomsnittlige ledamoten under en normal riksdagsvecka närmare söndagen oräknad med uppdrag som hade anknytning till verksamheten i , partier, intresseorganisationer m. m. Den växande arbetsbelastningen är delvis en funktion av samhällsutvecklingen som lett till en allt större ärendemängd. Men den är också ett resultat av att organisation och arbetsformer endast delvis kunnat anpassas till de krav som ställs på ett modernt parlament. har enligt regeringsformen vissa centrala statsrättsliga funktioner: den stiftar lag, beviljar skatter, beslutar om statsutgifter och granskar rikets styrelse och förvaltning. Dessa uppgifter är naturligtvis viktiga. är det uppenbart att och riksdagsledamöterna också har andra funktioner som relativt sett vuxit i betydelse. Sedan demokratiseringen och tillkomsten av riksomfattande politiska partier har riksdagsmännens arbete i allt större utsträckning kommit att knytas till partigrupperna och till olika organ inom resp. partier. Därtill har de i växande utsträckning engagerats som ledamöter i offentliga utredningar, förtroendemannastyrelser m. m. Riksdagsgrupperna har utvecklats till arbetslag med uppgift att företräda partiets medlemmar, sympatisörer och väljare. Denna breddning av det politiska arbetet motiverar en grundlig översyn inte bara av arbetsformer utan också av dess organisation och resurser. Partigrupper och enskilda ledamöter måste få den hjälp som är nödvändig för att de skall kunna fylla sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Inför det förestående beslutet om hus är det av särskilt stor betydelse att se framåt så att en nödvändig utveckling av riksdagsarbetet inte hindras av bristande framsynthet i lokalplaneringen. Det gäller bl. a. att överväga hur ledamöternas egna resurser i form av skrivhjälp, utredningsbistånd m. m. skall kunna förstärkas och hur riksdagsgruppernas gemensamma behov skall kunna tillgodoses. Särskilt för oppositionspartier och deras ledamöter är situationen svår. Genom att regeringen disponerar över kanslihusets och förvaltningens personella resurser finns ett behov för oppositionspartierna att själva rekrytera personal med hög saklig kompetens inom olika områden. Att skapa lokalmässiga och ekonomiska förutsättningar för detta måste vara en viktig uppgift för den utredning som vi förordar. Med hänsyn till det anförda hemställer vi att beslutar tillsätta en särskild utredning i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. () () ()