mot · G1021360 · 1978-01-25 00:00:00 — av och om lantmäteriverksamhetens organisation Genom riksdagsbeslutet möjliggjordes inrättandet av så kallade specialenheter för tätortsutveckling. För att främja en effektiv samverkan mellan sådan fastighetsbildningsmyndighet (FBM) och andra organ inom samhällsplaneringen kunde dessa specialenheter stå under kommunalt huvudmannaskap (KFBM). Ytterligare ett motiv för inrättande av KFBM var de större möjligheter som därigenom erbjöds att samordna den totala mätningstekniska verksamheten i kommunerna. Kommunala önskemål skulle också tillmätas stor betydelse vid organisationens detaljutformning. Den nuvarande organisationen företer en splittrad bild. Allteftesom planläggningskraven ökar blir fastighetsbildningsåtgärdernas genomförande mer och mer beroende av samverkan mellan fastighetsbildare och i stadsbyggnadsprocessen deltagande kommunala organ. Inom det mätningstekniska området erfordras stora insatser i kommunerna för att förbättra samordningen mellan de förvaltningsenheter som för sin verksamhet är beroende av sådana åtgärder. I samband med fastighetsbildningsåtgärderna svarar den mätningstekniska delen normalt för en större resursinsats än det judiciellt betonade handläggningsmomentet. I reglerade former förekommer förrättningshandläggning eller förrättningsförberedelse vid förvaltningsenheter i sammanlagt 118 kommuner. Antalet lantmäteridistrikt är 87. Av de kommunala enheterna är endast 42 st. KFBM, medan 52 har , dvs. utför självständigt förrättningsförberedelser för statlig FBM och 24 st. har , dvs. utför under distriktslantmätares ledning bl. a. förrättningsförberedelser för statlig FBM. En klar tendens i utvecklingen av relationerna mellan stat och kommun är att kommunerna alltmer självständigt får svara för frågor av detalj- och genomförandekaraktär. intentioner om ett nära nog totalt behärskande för kommunerna av byggnadsprocessen torde komma att genomföras i takt med att den översiktliga planeringen förstärks. Kommunerna borde i konsekvens härmed få större frihet att råda över organisationen för fastighetsbildningen, som är hårt integrerad i detaljplaneläggningen och utgör en del av plangenomförandet. Tillämpningen av principbeslutet till grund för fastighetsbildningens organisation har lett til! att tätorter utanför kommunens centralort inte har tillåtits ingå i den kommunala FBM:ens kompetensområde när sådan myndighet inte omfattar hel kommun. Förhållandet medför att invånarna i sådana tätorter kan få en i förhållande till centralortsbefolkningen sämre service i byggnadsfrågor. Detta får anses vara en oacceptabel ordning och 1* 1977/78. innebär dessutom en dubbelorganisation för den totala mätningstekniska verksamheten, eftersom kommunens stadsingenjörskontor eller motsvarande normalt utför de mätningstekniska åtgärder som sammanhänger med skyldigheter enligt byggnadslagstiftningen (nybyggnadskarta, utstakning och kontroll av läge). När det gäller den ekonomiska sidan kan konstateras att lantmäteritaxan bygger på självkostnadsprincipen. Kommunernas direkta mätningstekniska insats skall kostnadstäckas genom återbäringstaxan. Däremot ersätts inte kommunernas investeringar i stomnät och primärkartor. Dessa investeringar utnyttjas vid fastighetsbildningen utan att kommunerna erhåller kostnadstäckning. Den nuvarande lantmäteriorganisationen trädde i kraft . De kommuner som därigenom tvingades avstå från egen fastighetsbildningsorganisation framförde i olika sammanhang sina farhågor för att organisationen skulle innebära en försämring jämfört med tidigare gällande ordning. 1 vissa fall har dessa farhågor besannats, och många kommuner har ett starkt önskemål om att få återgå till de regler som gällde tidigare och att således själva få avgöra huruvida huvudmannaskapet för fastighetsbildningen skall vara kommunalt eller statligt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam översyn av den rådande gränsdragningen mellan staten och kommunerna i fråga om lantmäteriverksamhetens organisation.