mot · G1021970 · 1978-05-11 00:00:00 — Särskilda insatser för att informera de anställda och deras organisationer om stödverksamhetens inriktning och syften är därför motiverade. Detta bör av ges regeringen till känna. I den borgerliga regeringens första finansplan från förutsåg man att prisstegringarna skulle bli avsevärt långsammare än . Det faktiska utfallet blev det motsatta. Konsumentpriserna kom att stiga med . Särskilt kraftigt steg priserna på dagligvaror . På de prisstoppade livsmedlen - mjölk, ost, kött, fläsk och charkuterivaror - steg priserna med . Inflationen kom att bli den största , och den representerar ett av den borgerliga regeringens största misslyckanden på den ekonomiska politikens område. För att vi skall kunna återvinna balansen i vår ekonomi är det nödvändigt att vi kraftigt reducerar takten i inflationen. En snabb inflation snedvrider investeringsutvecklingen och håller tillbaka kapitalbildningen på en rad för framtiden avgörande områden. Den ger upphov till ett sparande i former som inte ökar vår produktionsförmåga. Den ökar även klyftorna i vårt samhälle och lägger de tyngsta bördorna på de lågavlönade och på barnfamiljerna. En omfattande förmögenhetsöverföring sker också genom de stora värdestegringarna på fast egendom. De snabba prisstegringarna är i långa stycken ett resultat av den politik som den borgerliga regeringen fört. Höjningen av mervärdeskatten samt olika punktskatter har direkt bidragit till den ökade takten. En ytterligare anledning har varit de tre devalveringar som den borgerliga regeringen medverkat till under sitt första regeringsår. Genom de höjda importpriserna har detta inte endast medfört realinkomstminskningar för löntagarna utan även bidragit till en försämrad kostnadssituation för den långa rad av exportföretag som är beroende av importerade råvaror och halvfabrikat. Vidare har den stagnerande utvecklingen i vår ekonomi också bidragit till den ogynnsamma pris- och kostnadsutvecklingen. En vikande produktion leder i de flesta verksamheter till ökade kostnader, vilka i sin tur leder till ett ökat tryck på priserna. De ökade kostnaderna i t. ex. bostadsbyggandet och detaljhandeln sammanhänger till en inte oväsentlig del med den låga eller vikande aktivitetsutvecklingen. Hade man i stället utformat politiken enligt de socialdemokratiska förslagen hade produktiviteten kunnat fortsätta att öka och kostnaderna alltså att i motsvarande mån sjunka. En ytterligare anledning till den snabba inflationsutvecklingen har varit att regeringen inte med tillräcklig kraft utnyttjat de medel till en kontroll av prisutvecklingen som man har till sitt förfogande. Även då man tillämpat vad som rubricerats som prisstopp har konsumentpriserna stigit i en betydande omfattning . Det ingångna centrala avtalet för LO-PTK-området innehåller en renodlad indexklausul som innebär att om konsumentpriserna överstiger vissa i avtalet fixerade gränser så skall nya förhandlingar upptagas. Genom dessa prisklausuler har de stora löntagarorganisationerna velat gardera sig mot ett upprepande av vad som hände då den borgerliga regeringen genom olika åtgärder kraftigt höjde konsumentpriserna efter det att avtalen undertecknats, varigenom det reala innehållet i de avtalade löneökningarna kraftigt urholkats. Efter relativt kraftiga prishöjningar har prisutvecklingen kommit in i ett lugnare skede under de därpå följande månaderna. Till en viss del sammanhänger detta med sjunkande internationella priser - en utveckling som knappast kan förväntas bli bestående under återstående delar av innevarande år. I viss utsträckning sammanhänger även denna lugnare utveckling med den särskilda form av prisövervakning som bedrivits och där en anmälningsskyldighet har förelegat innan prishöjningar fått genomföras. Men den valda formen av prisövervakning innebär i princip bara att man för fördröjer prishöjningarna. För att förekomma en senare prisstegring bör därför den nuvarande formen för prisövervakning avlösas av ett prisstopp på dagligvaror. Först då erhåller samhället de möjligheter att aktivt ingripa som den nu föreliggande situationen kräver. För att klara köpkraften hos de mest utsatta grupperna och för att upprätthålla den inhemska efterfrågan måste emellertid ambitionen på inflationsbekämpningens område sättas väsentligen högre än vad den borgerliga regeringen gjort. Enligt den reviderade finansplanen beräknas nu konsumentprisstegringen under loppet av 1978 uppgå till . Men en så hög prisstegring kommer att leda till en real minskning av köpkraften hos mycket betydande grupper av löntagare. Enligt vår mening bör därför inflationen begränsas till ett klart lägre tal. Ett verksamt medel för att åstadkomma detta är att inom ramen för jordbruksregleringen öka subventionerna av de s. k. baslivsmedlen. Vi föreslår att subventionerna ökas så, att konsumentpriset på mjölk sänks med per liter fr. o. m. juni månad . Priset på mjölk är olika högt i olika delar av landet. Vi föreslår därför att budgetmedel används så att ett enhetligt konsumentpris på mjölk kan genomföras fr. o. m. samma tidpunkt. Kostnaden härför beräknas till 24 milj. kr. Genom denna åtgärd kan mjölkpriset sänkas med ytterligare per liter i de delar av landet där priset ligger över det som uttas i det s. k. grundprisområdet i . Vi föreslår vidare att konsumentpriset på ost sänks med . per kilo, på nötkött med . per kilo, på matbröd med per kilo och på mjöl med per kilo. Totalt sett skulle de av oss föreslagna åtgärderna kosta ca 850 milj. kr. Därigenom kan den genomsnittliga prisnivån på de ifrågavarande baslivsmedlen sänkas med och den allmänna konsumentprisnivån med inemot . Dessa prissänkningar bör vara av särskild betydelse för låginkomsttagare, barnfamiljer och pensionärer. Dessa baslivsmedel spelar en betydande roll i deras totala konsumtionsutgifter. Ett annat område där prisstegringarna varit kraftiga är bostadsområdet. föreslår därför att den av oss föreslagna temporära stimulansåtgärden bör kombineras med ett prisstopp på byggnadsmaterial. Detta bör verksamt kunna ta ner boendekostnaderna i nyproduktionen. Sammantaget börden av oss föreslagna inriktningen av prispolitiken medföra en lägre takt i inflationen än den som regeringen synes acceptera. Med vår politik bör prisstegringarna kunna begränsas till 6 å . är även denna prisstegring för hög, men med de nu givna omständigheterna framstår det knappast som möjligt att under detta år få ner inflationen till ännu lägre tal. Genom dessa i förhållande till regeringens politik kraftigare insatser mot inflationen kommerden reala efterfrågan att bli större vilket i sin tur kommer att leda till en högre efterfrågan på arbetskraft. Särskilt prissänkningarna på baslivsmedel medför att de utsatta grupperna får en bättre köpkraftsutveckling. Vinstuppgången i näringslivet blir visserligen mera begränsad genom vår politik men som vi redan tidigare anfört kommer den av regeringen förda politiken att leda till att företagsvinsterna och kapitalinkomsterna generellt gynnas på ett för oss oacceptabelt sätt. Stöd till de insalta grupperna Den borgerliga regeringens politik har lagt tunga bördor på de svagaste grupperna i vårt samhälle. Det material som redovisas i kompletteringspropositionen klargör t. ex. att den privata konsumtionen gått tillbaka under både 1977 och 1978 med vartdera året. De sammanlagda effekterna av löne- och prisförändringarna har lett till minskningar i reallönerna för stora löntagargrupper. I den reviderade nationalbudgeten presenteras en närmare analys av realinkomstens utveckling inom hushållssektorn och hur den fördelar sig på olika grupper av inkomsttagare. Av denna framgår att det i första hand är löntagarna som fått vidkännas de stora realinkomstminskningarna. Pensionärerna är genom tidigare riksdagsbeslut garanterade att folk- och tilläggspensioner behåller sitt reala värde och att de som saknar eller har låga ATPbelopp får förbättrade pensionstillskott. ATP-systemet får också snart full verkningskraft. Den borgerliga politiken har således gått ut på att sänka levnadsstandarden för de stora löntagargrupperna. Men har man beviljat förmåner åt dem som redan är välbeställda. Genom ändringar i skattelagstiftning och genom utformningen av skatteomläggningarna har högre inkomsttagare och företagare gynnats. 1 det borgerligt styrda växer klyftorna och genom de enorma budgetunderskotten läggs växande bördor . De förändringar av de sociala förmånerna regeringen föreslagit förtar inte detta intryck. I motion 1977/78:351 har vi bl. a. påvisat hur regeringens förslag beträffande bostadsstödet i praktiken innebär försämrade förmåner. Genom otillräcklig uppräkning av inkomstgränserna kommer många barn familjer att få sänkta eller helt slopade bidrag. Och detta sker i en situation med en stark press uppåt på hyrora. Höjningen av barnbidragen ger inte heller en rimlig kompensation för barnfamiljernas försämrade levnadsstandard. Socialdemokratin kan inte acceptera denna politik. Vi kräver därför att genomför åtgärder i syfte att förbättra situationen för de sämst ställda grupperna. De har rätt att fordra en solidaritet från de välbeställda grupperna vilka redan gynnats av den borgerliga regeringspolitiken. Vi föreslår en temporär höjning av det allmänna barnbidraget med . att utbetalas i början av nästa budgetår. En motsvarande höjning bör göras av studiebidraget och det förlängda barnbidraget inom studiehjälpen. I enlighet med vad som skedde 1974 bör denna höjning sättas till nio tolftedelar av , dvs. Denna höjning bör utbetalas efter höstterminens start. Vi beräknar kostnaderna för dessa förslag till ca 950 milj. kr. 1 det föregående har vid redovisat våra förslag om en omedelbar sänkning av priserna på vissa baslivsmedel (mjölk, nötkött, ost, bröd, mjöl). Kostnaderna härför beräknas till ca 850 milj. kr. Sammantaget kan våra förslag för en låginkomsttagarfamilj med två barn beräknas medföra en förstärkning av köpkraften med ca . Idet alternativ till regeringens politik som vi lade fram (motion 1977/78:654) ingick bl. a. en förstärkning av bostadsstödet. 1 motion 1977/ 78:351 föreslog vi bl. a. en höjning av den övre hyresgränsen med . utöver budgetpropositionens förslag. Vidare borde enligt vår mening inkomstgränsen för oreducerat bidrag sättas till . (mot i regeringens förslag .) och för skärpt inkomstreducering till . mot av regeringen föreslagna oförändrat . De förbättrade reglerna föreslogs träda i kraft . Ett bifall till våra förslag skulle innebära betydande förbättringar för låginkomsttagare. För en tvåbarnsfamilj med årsinkomsten . skulle ytterligare ca . utgå i bostadsstöd och för en familj med ca . i inkomst skulle förbättringen bli inemot . Det är således fråga om mycket betydande förstärkningar till de grupper som drabbats hårdast av regeringens politik. Kostnaderna för våra förslag - en höjning av anslaget Bostadsbidrag m. m. nästa budgetår med 163 milj. kr. - finansieras av de besparingar i den statliga budgeten som vi lagt fram i motion 1977/ 78:654. Ett genomförande av våra förslag-om extra utbetalning av barnbidrag och studiebidrag, som sänkta matpriser och om förbättrat bostadsstöd - skulle på ett påtagligt sätt stärka köpkraften hos de lägre inkomsttagarna. Den konsumtionsstimulans som ligger i våra förslag bör också bidra till en ökad efterfrågan på arbetskraft. Finanspolitiken på kortare och Under innevarande budgetår har statsbudgeten undergått en nästan dramatisk försvagning. Så sent som beräknade den borgerliga regeringen att budgetunderskottet /78 skulle stanna på . Enligt kompletteringspropositionen beräknas underskottet nu till 29,6 miljarder. Regeringen förklarar denna försvagning bl. a. med hänvisning till kraftigt ökade insatser för sysselsättningsstöd i olika former. En närmare analys av budgetens utveckling ger emellertid vid handen att en stor del av försvagningen är en konsekvens av den kraftigt ökade inflationstakten i kombination med den vikande reala tillväxten i ekonomin. Inflationen har - till följd av i första hand olika indexbindningar - kraftigt höjt statsutgifterna som inkomstsidan försvagats dels till följd av den stagnerande ekonomiska utvecklingen, dels även till följd av olika ekonomisk-politiska åtgärder som försvagat statsinkomsterna-t. ex. sänkningen av den allmänna arbetsgivaravgiften. Det är därför missvisande att presentera detta stora budgetunderskott som ett resultat av en aktiv och sysselsättningsskapande ekonomisk politik. Snarare är den en återspegling av den stagnerande utveckling under hög inflation som vi upplevt . Det nu föreliggande budgetförslaget /79 leder till att underskottet skulle ytterligare kraftigt öka - till 41,8 miljarder. Detta bekräftar den uppfattning som vi redovisade i vår motion (1977/78:654) med anledning av budgetpropositionen att regeringen presenterat en missvisande bild av den statsfinansiella utvecklingen mellan budgetåren 1977/78 och 1978/79. 1 början av 1978 valde man att presentera en utveckling som skulle innebära en förbättring av saldot mellan dessa båda budgetår. Vi ifrågasatte detta och framhöll att ett fullföljande av regeringens ekonomiska politik skulle leda till en försvagning av finanspolitiken mellan de båda budgetåren. Detta har bekräftats i kompletteringspropositionen. Även om man räknar bort den senast föreslagna sänkningen av den allmänna arbetsgivaravgiften kommer saldot att uppvisa en kraftig försvagning mellan de båda budgetåren. Därtill kommer sedan den ytterligare effekt som den föreslagna arbetsgivaravgiftssänkningen medför och som för hela budgetåret reducerar inkomstsidan med ca . Vad värre är - den i samband med kompletteringspropositionen framlagda långtidsbudgeten indikerar därtill att man skulle komma att ligga kvar på detta kraftiga underskott även fram till /83. Då är att märka att denna situation föreligger trots att man i underlaget för beräkningarna förutsatt en relativt kraftig återhämtning av den ekonomiska aktiviteten och därefter beräkningstekniskt förutsatt en fortsatt BNP-ökning på . Den tillväxt i inkomstunderlaget och statsinkomsterna som följer av den förutsatta uppgången i ekonomisk aktivitet tas emellertid nästa helt i anspråk för automatiska utgiftsökningar och för finansiering av de snabbt växande Den utveckling av statsfinanserna som foijer av kompletteringspropositionen är enligt vår mening inte förenlig med de mål som på både kortare och måste gälla för den ekonomiska politiken. Att finansiera ett budgetunderskott i storleksordningen . kommer att skapa svåra påfrestningar för kreditpolitiken. Även om man tillgriper en mycket hård kreditransonering vilken kan få negativa följer för betydande delar av investeringarna, kan man knappast undgå att skapa en kraftig likviditetsökning i ekonomin, som leder till klart ökade risker för ytterligare inflation. Budgetpolitiken måste därför - på såväl kortare som inriktas på att kraftigt nedbringa den statliga upplåningen. En ytterligare invändning mot den borgerliga regeringens finanspolitik är att den leder till en allvarlig felanvändning av vårt lands ekonomiska resurser. Stora belopp används för generella subventioner av näringslivet utan att vare sig sysselsättningen, produktionen eller investeringarna ökar . Finanspolitiken ingår inte som ett led i en effektiv satsning på sysselsättning och kapitalbildning utan får som egentligen enda resultat att likviditeten och det finansiella sparandet inom företagssektorn kraftigt ökar. Enligt de beräkningar som presenterats i den reviderade nationalbudgeten kommer företagens finansiella sparande som en följd av regeringspolitiken att förbättras mycket kraftigt och ligga på nästan samma nivå som beräknats för . Men till skillnad från förhållandena har denna kraftiga förbättring av företagssektorns ekonomiska situation nu främst åstadkommits genom en betydande återhållsamhet från löntagarnas sida i kombination med kraftiga sänkningar av företagens avgifter. Detta har i sin tur lett till en mycket dramatisk försämring av den statliga sektorns sparande. Man skuldsätter alltså staten och därigenom skattebetalarna för att åstadkomma en finansiell förbättring av företagens situation. Men trots detta kraftiga stöd åt företagen - där merparten utgör generella åtgärder - har man alltså inte åstadkommit någon nämnvärd ökning av den reala aktiviteten i samhällsekonomin. Enligt vår mening måste denna inriktning av finanspolitiken med dess starka inslag av generellt stöd till företagssektorn upphöra och ersättas med en mera ansvarsfull ekonomisk politik som på kort sikt effektivt bidrar till att upprätthålla produktion och sysselsättning och på bidrar till att öka vårt lands produktionskapacitet. Vi tar därför avstånd från den av regeringen föreslagna sänkningen av den generella arbetsgivaravgiften och vill i stället använda en del av dessa medel till att finansiera den av oss föreslagna strukturfonden samt för riktade åtgärder som på kort sikt håller uppe efterfrågan och sysselsättningen och värnar köpkraften hos de grupper som särskilt hårt drabbats av den borgerliga regeringens åtstramningspolitik. Vi föreslår vidare en ökning av statens insatser i övrigt för att stimulera investeringarna, främja teknisk utveckling och forskning och för att inrikta näringslivets planering på nya framtidsområden. För att finansiera dessa insatser och för att därtill åstadkomma en nödvändig statsfinansiell åtstramning föreslår vi på inkomstsidan en rad åtgärder som förstärker statens inkomster. Därtill har vi även tillgodoräknat oss de ökade intäkter och minskade kostnader som skulle blivit följden av en fullföljd av energipolitiska beslut . Resultatet av våra olika förslag på inkomst- och utgiftssidan blir ett budgetunderskott /79 på icke fullt . Tar man dessutom hänsyn till den förbättring av statsfinanserna som skulle erhållas genom att vår politik leder till en större aktivitet och en lägre inflation så skulle underskottet minska till 35 å . Även om detta innebär en i jämförelse med regeringens förslag klar förbättring av budgetsaldot kommer det ändå att nödvändiggöra en fortsatt utländsk upplåning. Det kommer också att utsätta vår inhemska kreditmarknad för betydande påfrestningar och leda till risker för en fortsatt inflation. Att vi nu framlägger förslag som leder till denna kraftiga upplåning innebär emellertid inte att vi anser denna försvarbar - varken i dagens läge eller på . Men vi har tvingats acceptera det utgångsläge som den borgerliga regeringens ekonomiska politik nu skapat för oss. Skulle våra riktlinjer för den ekonomiska politiken och för budgetregleringen följts alltsedan hösten 1976 så skulle detta utgångsläge ha varit bättre. Genom våra förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken grundläggs emellertid en återhämtning av den svenska ekonomins styrka, som kommer att medföra en därtill svarande förstärkning även av statsfinanserna. Med den av oss förordade inriktningen av den ekonomiska politiken bör vi kunna grundlägga en utveckling som medför att vi successivt kan återvinna styrkan i vårt lands ekonomi. Det kraftiga stöd till investeringarna som ligger i vårt förslag bör leda till att vi nu på nytt kan räkna med en uppgång av de totala bruttoinvesteringarna. I stället för den fortsatta nedgång som regeringen accepterar skulle de kunna öka med inemot . Satsningen på strukturfonden och investeringsbankens förstärkta utlåningsresurser bör leda till att vi kan bryta den nedåtgående tendensen i fråga om industriinvesteringarna. De bör således kunna hållas på en oförändrad nivå . Bostadsinvesteringarna kommer likaledes att bli klart större än vad de beräknas till i finansplanen. Även de statliga affärsverkens investeringar kommer att öka kraftigt. Vi har inte accepterat regeringens förslag att ta bort den allmänna arbetsgivaravgiften. Detta kommer att höja kostnadsläget i näringslivet med i jämförelse med regeringens förslag. Mot bakgrund av den allmänna vinstförbättring som kan förutses för innevarande och kommande år anser vi emellertid att näringslivet med en bibehållen konkurrenskraft kan bära denna i jämförelse med regeringsförslaget ytterligare kostnad. Därtill bör man även beakta de mycket stora insatser som enligt vårt förslag kommer att göras för att tillföra företagen nytt kapital och stödja deras investeringar och tekniska utveckling. Avsikten är att de företag och branscher som är inriktade på export och som kan skapa en för framtiden konkurrenskraftig produktion och teknik skall få ett väsentligen större stöd för sin expansion än vad som motsvarar effekten på deras kostnader av en oförändrad allmän arbetsgivaravgift. Med selektiva medel skall således samhällets stöd i högre grad inriktas på den del av vårt näringsliv som måste utvecklas om vårt land skall kunna fortsätta att vara en högt utvecklad industrination. Vårt förslag om en oförändrad arbetsgivaravgift återverkar också på kommunernas kostnadsläge. Vi anser emellertid att det är klart olämpligt av regeringen att mitt under pågående förhandlingar gå in och föreslå en förändring i kommunernas kostnader på det sätt som skett genom det nu framlagda förslaget om en sänkning av arbetsgivaravgiften. Vi kommer därför att avvakta resultatet av nu pågående förhandlingar om de kommunalanställdas löner innan vi tar ställning till behovet av eventuella insatser från statsmakternas sida för att trygga en fortsatt utveckling. Vi har visserligen kunnat konstatera att den kommunala sektorns ekonomi till följd av bl. a. den senaste höjningen av kommunalskatterna förbättrats . På utgör dock frågan om finansieringen av den kommunala sektorns verksamhet ett växande problem till vilket vi återkommer när klarhet skapats om kostnadssituationen för innevarande och eventuellt även kommande år. Genom våra förslag om ett extra barnbidrag och förbättrade bostadstillägg kommer hushållssektorns disponibla inkomster att öka i förhållande till regeringens förslag och bedömningar. Effekterna av våra olika förslag på inflationsbekämpningens område får likaledes en positiv effekt på hushållens konsumtionsmöjligheter. Sammantaget bör dessa leda till att man kan räkna med en i stort sett oförändrad privat konsumtionsnivå . Men bör således kunna undvika en fortsatt nedgång av den för viktiga hemmamarknadssektorer så betydelsefulla omsättningen i detaljhandeln. Exporten är självfallet svår att förutsäga mot bakgrunden av den fortsatta osäkerhet som råder om den internationella konjunkturutvecklingen. Det finns dock en del tecken som tyder på att den svenska exporten börjar skjuta fart. De positiva effekterna på bytesbalansen av en sådan utveckling motvägs emellertid av den sannolikt fortsatta försämringen av vårt bytesförhållande med omvärlden och av fortsatt kraftiga försämringar av tjänste- och transfereringsbalanserna. Den av oss förordade politiken kan leda till ett något större underskott i bytesbalansen än vad regeringen förutsatt. Detta bör dock kunna accepteras eftersom detta ingår som ett led i en politik som syftar till att upprätthålla sysselsättningen och på föra tillbaka den svenska ekonomin till ekonomisk balans. Sammantaget innebär detta att med vår inriktning av den ekonomiska politiken skulle bruttonationalprodukten kunna öka med inemot 1978. Detta är visserligen en i förhållande till våra produktionsmöjligheter låg ökningstakt men den utgör inledningen till en mer expansiv fas i den svenska ekonomiska utvecklingen. Socialdemokraternas budgetalternativ för /79 I vår partimotion om den ekonomiska politiken presenterade vi ett budgetalternativ som innebar att underskottet kunde reduceras med . i förhållande till regeringens förslag. Innebörden i detta alternativ varatt besparingar på drygt 500 milj. kr. föreslogs som vi ökade utgifterna av konsumtionsnatur på statsbudgeten med i stort sett samma belopp. Vi förordade en offensiv satsning på bugetens utgiftssida genom olika investeringsåtgärder till ett sammanlagt belopp av . Dessutom föreslogs en rad inkomstförstärkningar på sammanlagt .