mot · G102990 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om riktlinjer för kriminalpolitiken Kriminalpolitikens grund - ett solidaritetens samhälle Vi har kommit ett långt stycke på väg mot ett frihetens och jämlikhetens samhälle. Samhället ger människorna hjälp och stöd vid sjukdom, arbetslöshet och på ålderdomen. Välfärden har ökat och fördelats jämnare. Vägen till utbildning står i princip öppen för alla. Samhällsutvecklingen har emellertid inte bara fört välfärd med sig för de många människorna. Omflyttningen från land till stad och mellan olika landsändar och försvagningen av familjebanden har för många fört med sig rotlöshet, isolering och osäkerhet om den egna identiteten. Den alltmer ökande stressen i arbetslivet lämnar många efter sig, fysiskt skadade eller med förlorat självförtroende. Ofta börjar utslagningen i barndomen som ett socialt arv från föräldrarna, förstärks i skolan och är fullbordad redan i ungdomen genom dålig utbildning och svårigheter att få arbete. Sysslolösheten slår lätt över i alkohol- och drogmissbruk som drar med sig brottslighet för att skaffa pengar till missbruket. Varje människa har rätt till trygghet både för sin säkerhet till liv och lem och för sin egendom. Också egendomsbrott som riktar sig mot enskilda människor känns för dessa som ingrepp i den personliga integriteten och måste bekämpas. Särskilt allvarliga är de tendenser till organisering av den traditionella brottsligheten som gör sig gällande. Vi återkommer i det följande till den organiserade brottsligheten. Men vi får aldrig glömma att också de grövsta brottslingar är människor och skall behandlas med respekt för sitt människovärde. Den s. k. ekonomiska brottsligheten utgör i dagens samhälle ett allt allvarligare problem. Den för ofta med sig skador för helt oskyldiga utomstående, t. ex. arbetaren som skadas genom brist på skyddsanordningar, hyresgästerna som blir lidande på spekulationsaffärer med fastigheter. Beteckningen ekonomisk brottslighet är något oegentlig, eftersom den brukar användas även för förfaranden som inte är straffbelagda men anses som ohederliga. Att straffbelägga dessa förfaranden är inte alltid det mest effektiva sättet att bekämpa dem. Men det är inte möjligt att ge en överblick över brottslighetens verkningar och de motåtgärder som krävs utan att gå in på dessa förfaranden. Vi återkommer i det följande till den ekonomiska brottsligheten och vad vi kan göra åt den. Nyckeln till kriminalpolitiken - liksom till samhällsutvecklingen i stort heter solidaritet. 1 det socialdemokratiska partiprogrammet uttalas: 1 1977/78. Socialdemokratin vill låta solidariteten prägla samhällsförhållandena. Solidariteten får inte stanna vid gränserna utan omfattar alla folk. Solidariteten är de svagas vapen i kampen för rättvisa. Solidariteten utgör grunden för den trygghet på vilken varje människa har berättigade anspråk och för den gemenskap som måste prägla ett gott samhälle. Solidariteten kräver därför insatser efter vars och ens förmåga och en försörjning som svarar mot vars och ens behov. Solidariteten innebären inlevelse i varandras villkor och en vilja till omsorg och omtanke om varandra. Det är i solidaritet med dem som drabbas av brott av olika slag som vi måste göra allt för att förebygga och bekämpa brott. Det är i solidaritetens namn som vi vill bekämpa det profiterande på andra, som går under namnet ekonomisk brottslighet. Men solidariteten kräver också att vi ger det starkaste stödet till dem som riskerar att bli utslagna och dras in i brottslighet eller som redan hamnat i en sådan situation. Det bästa sättet att förebygga brottslighet är att undanröja dess orsaker. Att förebygga brottslighet - en uppgift för samhällspolitiken i stort Att undanröja brottslighetens orsaker är en uppgift för samhällspolitiken i stort. Om vi kan bygga ett solidariskt samhälle som utjämnar ekonomiska, sociala och kulturella orättvisor, bör vi därmed också kunna undanröja många av de motsättningar som ger upphov till brottslighet och skapa en respekt och förståelse människor emellan som bäst kan avhålla människorna från att skada varandra genom brott. Det är naturligtvis inte vår avsikt att i denna motion lägga fram förslag som rör samhällspolitiken i stort. Men vi tror att det är viktigt att i detta sammanhang ge en realistisk bild av brottslighetens orsaker genom att peka ut några områden där en rättvisare fördelning av ekonomiska, sociala och kulturella fördelar skulle vara av särskild betydelse också för att förebygga brott. Vi talar nu praktiskt taget bara om den traditionella brottsligheten. Den ekonomiska brottsligheten har andra orsaker och måste bedömas efter andra grunder. Ofta tillhör de som dras in i brottslighet redan i barndomen de sämst ställda. Föräldrarna - liksom i sin tur deras föräldrar hade samma problem som barnen sedan mötte. Detta är vad som kallas det sociala arvet. Det måste brytas. Det sker genom att i fråga om arbete, utbildning, bostäder ställa drabbade grupper lika med andra människor och därmed ge dem självtilliten åter. Men för att möta akuta kriser måste samhällets socialtjänst söka upp dessa familjer och erbjuda dem och därmed också barnen stöd och hjälp som kan minska riskerna för att också barnen ska bli utslagna. En del barn får redan tidigt en stämpel på sig i skolan att de är dåliga - i skolarbete, i sport, som kamrater. En sådan stämpel följer ofta med . Lärare, kamrater och föräldrar måste gemensamt motverka sådana tendenser. Skolarbetet måste utformas så att det ger möjlighet att bearbeta dessa problem. Genom en jämlik skola måste vi hindra den utslagning som i skolan tar sig starkare uttryck än kanske på något annat område. Därför är det angeläget att SI A-skolan snabbt förverkligas och att det nuvarande betygssystemet avskaffas. Sysselsättning och inkomstfördelning. Välfärdssamhället för med sig en spridning av lyxartiklar som sticker i ögonen på dem som intet har. I ett materialistiskt inriktat samhälle leder orättvisor i fråga om ekonomiska resurser ofta till frestelser att begå brott. En jämnare inkomstfördelning är därför ett sätt att förebygga brott. Det hårda tempot i arbetslivet och den därmed följande utslagningen leder till hopplöshet, alkohol- och drogmissbruk och i följd därav också brottslighet. Arbetslivets förnyelse motverkar därför också risker för brottslighet. Allra viktigast är kanske att utrota ungdomsarbetslösheten. Vi har knappast rätt att ställa några krav på ungdomar som vi inte ger sysselsättning och därmed ej heller underlag för självförtroende. Utvecklingen mot ett segregerat boende är oroande. Stora lägenheter byggs i enfamiljshus på ett ställe, små lägenheter byggs i flerfamiljshus på ett annat ställe, saneringen av äldre bostadsområden går alldeles för långsamt. Detta medför uppenbar risk för att vi framför allt i storstäderna och i vissa närförorter till dessa kommeratt få slumområden, där bara de som inte har någon annanstans att ta vägen kommer att bo. Erfarenheter från utlandet, inte minst från , lär oss att sådana slumområden är den värsta grogrunden för social misär och brottslighet. Bostadssegregationen måste därför bekämpas med alla medel. Vi har länge varit ett homogent folk som levt i tron att vi är fria från fördomar mot andra folkgrupper. har en betydande del av landets befolkning sina rötter i främmande länder och kulturer. Det har då visat sig att här finns samma risker för främlingshat som i andra länder. Dessa måste med all kraft motverkas inte minst genom skolan och kulturpolitiken. Olika folkgrupper måste lära sig att förstå och respektera varandras särart, så att vi därmed undanröjer de risker för våldsamheter och diskriminering som har sin rot främst i fruktan för det okända. Hur ska vi upprätthålla reglerna för samlevnad? De flesta människor handlar efter vissa regler som bygger på gemensamma värderingar i samhället om vad man får och inte får göra. De gör det inte av fruktan för obehag av olika slag, utan därför att de gjort dessa värderingar till sina. Men denna gemensamma samhällsmoral är inte något självklart, den måste ständigt byggas under. Det sker i första hand genom hemmen, skolan, samhällsinformationen, opinionsbildningen. Men att se andra människor göra sig skyldiga till handlingar som bryter mot gemensamma värderingar 1* 1977/78. utan att drabbas av några som helst påföljder är nedbrytande för moralen. Vi behöver alltså bestämmelser som gör klart att vissa förfaranden är otillåtna och ställer upp påföljder för överträdelser. Reglernas innehåll står självfallet alltid öppet för debatt. Värderingar förnyas och ändras. Men en kärna blir ändå kvar som är gemensam för de flesta. Det har stor betydelse att de regler som bygger på dessa värderingar upprätthålls. Utan dem skulle vi hamna i kaos. Det finns också regler, som bygger på nya värderingar vilka arbetat sig fram. Till en del sker det på grund av nya faktiska omständigheter t. ex. trafikens utveckling, till en del sker det i reaktion mot missbruk som är gammalt men som tidigare fått florera ostraffat eller med mycket obetydliga påföljder, t. ex. skatteflykt och farlig arbetsmiljö. När det gäller den senare typen av förändringar är det ofta arbetarklassens värderingar som trängt sig fram. För att samlevnadsreglerna skall kunna upprätthållas eller inskärpas, krävs det att påföljderna har ett konkret innehåll. Om påföljderna är innehållslösa, genomskådas detta mycket snabbt och de värderingar man velat upprätthålla bryts förr eller senare ned. Överträdelser av reglerna måste alltså följas av konkreta ingripanden från samhällets sida. Men måste dessa av hänsyn till dem mot vilka ingripanden riktas göras så mjuka som möjligt, utan att de blir verkningslösa. Detta är en svår balansgång. Vilka avvägningar som måste göras återkommer vi till i avsnittet om åtgärder mot lagöverträdare. Prioriteringar inom strafflagstiftning och rättsvård* Vår lagstiftning innehåller ett mycket stort antal straffbestämmelser. Många av dem vilar på gamla traditioner. De har inte på länge blivit föremål för någon genomgripande översyn. Andra bestämmelser har tillkommit efter kanske ingående överväganden i det enskilda fallet, men utan att någon har skaffat sig en överblick av det samlade resultatet av ständigt nya straffbestämmelser. Det står inte heller i mänsklig makt att göra en samlad bedömning av de olika straffreglemas förhållande till varandra. Men det får inte hindra oss att ta upp olika områden till diskussion och genomföra de förändringar som vi finnér nödvändiga för att få bättre relationer mellan det enskilda området i fråga och regelsystemet i stort. Det finns ett gammalt uttryck som säger att de små tjuvarna hänger man, de stora låter man löpa. En sådan uppfattning har fortfarande ett underlag om man jämför de straffregler som gäller förbrott mot egendom och de som gäller för brott mot t. ex. anställdas hälsa och trygghet. För att respekten för lagstiftningen ska upprätthållas krävs det att påföljderna för olika handlingar står i ett förhållande till deras skadlighet för samhället och enskilda vilket kan godtas av människorna i gemen. Det är därför nödvändigt att i olika sammanhang se över straffbestämmelserna för att få rättvisa proportioner mellan påföljderna för olika brott. Vi framhåller på olika ställen i denna motion att ekonomisk brottslighet ofta bekämpas med bättre effekt genom andra åtgärder än straff. Detta hindrar inte att profitbegär som tar sig uttryck i bristande samhällssolidaritet bör kriminaliseras, oavsett om det är den mest effektiva åtgärden eller inte. Detta är nödvändigt för att rimliga rättvisekrav ska tillgodoses. Å andra sidan måste beaktas att blotta existensen av ett stort antal straffbestämmelser, som av människorna upplevs som bristfälligt motiverade, kan medföra bristande respekt för lagregler över huvud taget. Det är därför redan för att upprätthålla respekten för de regler som är starkt motiverade nödvändigt att rensa ut straffbestämmelser som inte har något berättigande eller bara ett mycket begränsat berättigande eller kan ersättas med andra påföljder än straff. Sådana begränsningar av det kriminaliserade området är nödvändiga också från andra synpunkter. Det ständigt ökande antalet straffbestämmelser har vid sidan av ökningen av den traditionella brottsligheten - medfört en stegrad belastning på rättsväsendet. Betydande förstärkningar av polisväsendets, åklagarnas och domstolarnas resurser har genomförts. Det finns här ett stort behov av en mera långsiktig prioritering när det gäller användningen av rättsväsendets resurser. Det är inte realistiskt att ständigt söka fylla gapet mellan vad som behövs för att upprätthålla både viktiga och oviktiga lagregler och den kapacitet som redan finns enbart genom ytterligare kraftiga personalförstärkningar och andra mycket kostnadskrävande åtgärder. Vid sidan av de starka kriminalpolitiska skäl som kan åberopas för att man inte skall behöva stämpla snart sagt var och en som överträder en samlevnadsregel som en brottsling, finns det sålunda betydande praktiska och ekonomiska fördelar att hämta genom att ta bort straff för handlingar med litet eller inget straffvärde. Vi återkommer i det följande till frågor om ekonomisk och organiserad brottslighet. Vi kommer där att förorda att skärpt uppmärksamhet ägnas åt dessa företeelser och att åtgärder vidtas i olika hänseenden för att bekämpa sådan brottslighet. Självfallet måste därvid också straffbestämmelserna ses över och i en del fall kriminalisering eller straffskärpning användas som medel. Den ekonomiska och organiserade brottsligheten framstår som mera straffvärd än åtskilligt av den traditionella brottsligheten. De flesta brott av traditionell typ som lagfors är brott mot egendom. Sådana brott som riktas mot enskilda personer känns för dessa som ett ingrepp i den personliga integriteten och måste självfallet motverkas. Också ekonomiskt är egendomsbrotten av betydelse för enskilda människor. Även om det är möjligt att försäkra sig mot dem, medför egendomsbrotten förluster för enskilda genom ständigt stegrade försäkringskostnader. Det är också nödvändigt att genom fortsatt kriminalisering av egendomsbrott skydda samhällets ekonomiska intressen i stort och framhäva behovet av samhällssolidaritet hos männi Någon ändring i fråga om utformningen av de grundläggande reglerna om egendomsbrott är därför inte möjlig. Stöld och bedrägeri kommer att vara straffvärda handlingar också . Men polisens och domstolarnas verksamhet är enligt vår mening i alltför hög grad koncentrerad kring egendomsbrotten. Ett av skälen till denna prioritering från de rättsvårdande myndigheternas sida är naturligtvis den syn på straffvärdet för dessa brott som kommer till uttryck i straffsatserna. Egendomsbrotten medför regelmässigt straff som i jämförelse med påföljderna för många av de ekonomiska brotten framstår som stränga. Detsamma gäller vid jämförelse med en del andra brott av traditionell typ, t. ex. misshandel. Vi anser att det finns skäl att genomföra en allmän sänkning av straffnivån för egendomsbrott, i enlighet med det synsätt som kom till uttryck i de ursprungliga direktiven till förmögenhetsbrottsutredningen. Vi vill i detta sammanhang också peka på möjligheten att använda bötesstraff för en del enklare brott av den typ som medför fängelse eller kriminalvård i frihet, t. ex. mindre allvarliga stölder. Det är här fråga om brott som begås för skull, och en ekonomisk påföljd kan då vara väl så verkningsfull som t. ex. någon form av kriminalvård i frihet. Bötesstraffet har dock sina begränsningar, eftersom en stor del av dem som begår dessa brott saknar möjligheter att betala böter. bör begära att tilläggsdirektiven till förmögenhetsbrottsutredningen återkallas. När det gäller den stora mängden av ordningsförseelser som kriminaliserats bör fortlöpande övervägas om olika grupper av handlingar kan föras bort från den kriminaliserade sektorn. Vi anser att man därvid bör fortsätta på den redan beträdda vägen att för olika grupper av ofta förekommande förseelser använda andra och mera lätthanterliga påföljder än straff, påföljder som dessutom inte stämplar dem som överträtt reglerna som brottslingar. Vid översyn av lagar och förordningar som sker av andra orsaker bör det undersökas om inte avvikelser från föreskrifterna har kriminaliserats i onödan och vissa straffbestämmelser därför kan upphävas. På så sätt kan både polisens och övriga rättsvårdande myndigheters arbete med struntsaker minskas och människor undgå att stämplas som kriminella för småsakers skull. Vad som anförts bör ge regeringen till känna. I många fall måste dock förbud och påbud som är nödvändiga för att samhället skall fungera upprätthållas med straffhot. En tillämpning av detta straffhot i varje enskilt fall som upptäcks är dock inte möjlig om polisen skall hinna med sin uppgift att bekämpa allvarligare brottslighet av både traditionell och ekonomisk art. Det är därför nödvändigt att när det gäller polisens och därmed ocks övriga rättsvårdande myndigheters - arbetsinsatser för att bekämpa brottslighet göra prioriteringar, dvs. sätta in de största arbetsinsatserna mot de allvarligaste brotten. De grundläggande prioriteringarna kommer till uttryck i straffskalorna i lagstiftningen. Men därutöver bör statsmakterna ta ställning tili den närmare inriktningen av den brottsbekämpande verksamheten. ske i samband med att anslagen till polisväsendet prövas. Detta bör ge regeringen till känna. Vi bör också genom ändringar i lagstiftningen göra det möjligt för poliser och åklagare att i större utsträckning än f. n. avstå från att utreda och åtala enklare förseelser, när det inte finns något behov av åtal från allmän eller enskild synpunkt. Vidare bör en utredning kunna läggas ned när den hotar att bli alltför omfattande och kostsam i förhållande till vad som står att vinna genom en eventuell fällande dom. 1 likhet med andra samhällsfunktioner måste också rättvisan vara underkastad regeln att insatta resurser måste utnyttjas rationellt. bör hos regeringen begära skyndsamt förslag till lagstiftning om begränsning av åklagares åtalsskyldighet och om möjlighet för polisen att lägga ned utredningar enligt vad som angetts. Vi har i vårt land länge varit förskonade från brottslighet som drivs affärsmässigt. Visserligen har det funnits människor som mer eller mindre systematiskt levt på brott, t. ex. i senare tid kassaskåpssprängningar, postbedrägerier, våningsstölder. Men numera förekommer det - på samma sätt som länge skett i - att vissa typer av brott organiseras som näringsverksamhet. Det är detta som avses med uttrycket organiserad brottslighet. Det nya inslaget av organisation har gett brottsligheten en betydligt allvarligare prägel. De som utförden brottsliga hanteringen är ofta människor som lever i oordnade sociala förhållanden, medan de som leder verksamheten och tar hem de ofta betydande vinstema till synes har en god social ställning. Typer av organiserad brottslighet som är kända från utlandet men som fått en viss utbredning också i är illegal spel- och klubbverksamhet. Prostitutionen har ändrat karaktär, och koppleriet har fått ett tidigare okänt drag av affärsmässig verksamhet. Bordeller drivs i form av sexklubbar, massageinstitut osv. Det behöver knappast understrykas hur mycket elände denna verksamhet för med sig. Värst drabbas de kvinnor som utnyttjas för verksamheten. De allvarligaste problemen för kanske narkotikahandeln med sig. Den sprider droger till ett stort antal missbrukare, vilkas hälsa ofta tar obotlig skada. Många människor dör till följd av narkotikamissbruket, de som distribuerar narkotikan är i regel själva missbrukare, som genom hanteringen skaffar sig inkomster för förvärv av narkotika. De som köper narkotikan tvingas i stor utsträckning skaffa sig inkomster för inköpen genom stöld av kapitalvaror. Ökningen av egendomsbrott i landet kan antagligen till stor del tillskrivas narkotikamissbruket. De som leder verksamheten är i allmänhet inte själva missbrukare utan gör sig stora vinster som sedan investeras i annan verksamhet. Varor som stjäls går ofta till hälare. förutsättningen för att det ska löna sig att stjäla och för att t. ex. narkotikamissbrukare ska få avsättning för de kapitalvaror de tillgripit och därmed kontanter till sitt missbruk. Häleriet förekommer ibland under täckmantel av affärsverksamhet, t. ex. handel med skrot, antikviteter, begagnade bilar och andra begagnade kapitalvaror. Den mindre seriösa handeln med begagnade bilar har visat sig ha nära beröringspunkter med olika former av brottslighet. Stulna bilar förs in i och ut ur landet för att överlåtelse till ny ägareskall kunna ske med mindre risk för upptäckt. Även annan tillgripen egendom, t. ex. konst, antikviteter och pälsar, förs ut ur landet för att riskfritt kunna försäljas. Som framgår av det anförda omfattar den organiserade brottsligheten handlingar som redan nu är belagda med höga straff. För vissa av dem, nämligen de grova narkotikabrotten, dömer också domstolarna ut mycket långvariga fängelsestraff. Lagstiftningen behöver därför i allmänhet inte skärpas på detta område. Den organiserade brottsligheten och dess verkningar måste, i den praktiska tillämpningen, angripas från två håll. För det första måste spaning mot och utredning av organiserad brottslighet ges hög prioritet i polisens och åklagarnas verksamhet. Få saker kan vara mera skadliga för den allmänna laglydnaden än vetskapen om att brott sätts i system och att vissa personer gör sig stora vinster på dem. Den organiserade brottsligheten, främst narkotikahandeln och häleri verksamheten, ger upphov till ett stort antal egendomsbrott. Särskilt narkotikahandeln och prostitutionen för också med sig svåra lidanden för missbrukarna resp. de utnyttjade kvinnorna. Det är därför naturligt att andra uppgifter kan få stå tillbaka för insatser mot sådana typer av brott. En sådan prioritering kan kräva viss omorganisation av den nuvarande polisverksamheten. Men även personalförstärkningar kan bli nödvändiga. Dessa bör i så fall sättas in i de polisdistrikt, främst i de större städerna, där organiserad brottslighet är vanlig. Både polis och åklagare behöver särskild utbildning för att kunna bättre bekämpa den organiserade brottsligheten. De polismän och åklagare som fått kunskaper om och erfarenheter av bekämpning av denna typ av brottslighet måste också få möjlighet att koncentrera sig på uppgiften. För det andra måste offren förden organiserade verksamheten ges stöd och hjälp för att kunna komma bort från sitt liv som kunder eller som utnyttjade i verksamheten. Narkotikamissbrukarna måste erbjudas all tänkbar social och medicinsk hjälp för att få kraft och vilja att överge missbruk. När det gäller de prostituerade krävs framför allt åtgärder för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten, men också uppsökande kurativ verksamhet. bör som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om bekämpande av den organiserade brottsligheten. Det förekommer inom företag och andra former av ekonomisk verksamhet i allt större omfattning handlingar som är ohederliga och skadliga både för samhället och för enskilda människor. är de redan nu klart brottsliga, ibland ligger de på gränsen till det straffbara, ibland är de inte i och för sig belagda med straff men förekommer i förening med brott, främst skattebrott. Dessa företeelser brukar med ett gemensamt namn betecknas ekonomisk brottslighet. De är i regel av så olikartad karaktär, att det inte finns någon generellt användbar metod att angripa dem. Om vi är medvetna om sambandet mellan olika former av ekonomisk brottslighet och mellan ekonomisk och organiserad brottslighet, för vi dock bättre underlag för att angripa de icke önskvärda metoder det här är fråga om. Vi vill till en början ge några exempel på sådana metoder. Det finns företagare som systematiskt kör en rörelse, driven i form av ett aktiebolag, i botten och tar ut den avkastning som rörelsen ger för egen räkning.