ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G102830 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om rätt till tjänstledighet för fackligt och politiskt arbete Det fackliga och politiska livet ökar i omfattning. För dem som väljs till kommunala församlingar eller riksdag finns bestämmelser som garanterar tjänstledighet för uppdragens fullgörande. Detta är en nödvändighet för att dessa församlingar skall kunna fungera. Rekryteringen av ledamöter till kommun- och samt riksdag sker bland aktivt verkande partimedlemmar. I enstaka fall kan sympatisörer komma i fråga. Skolningen av dessa sker före uppdragen i partiernas verksamhet. I många fall finns behov att utföra visst uppdrag inom partiet under ordinarie arbetstid. Då får partierna förlita sig på arbetsköparnas goda vilja att bevilja tjänstledighet. Detsamma gäller behovet av visst fackligt arbete som inte är att anse som förtroendemannauppdrag och därför faller in under den lagstiftningen. Som exempel kan nämnas en facklig ombudsman. När en facklig ombudsman utses avsäger han sig sin anställning hos den tidigare arbetsköparen för att anställas som facklig funktionär. Skulle denne funktionär efter ett eller vilja återgå till det gamla jobbet, kan stora svårigheter uppstå för att återfå anställningen. En lag om tjänstledighet för politiska och fackliga uppdrag bör införas. För partierna skulle detta medföra stora fördelar. Tillfälliga uppdrag för partiet, korta eller långa, skulle kunna fullgöras på ett för politiken befrämjande sätt. Partierna skulle bättre kunna utnyttja sina medlemmar med specialkunskaper för vissa ändamål om ledighet kunde garanteras. En utredning med syfte att klarlägga förutsättningarna för sådan tjänstledighet som anförs i motionen bör tillsättas. Utredningen skulle på kunna komma fram med ett förslag till lag om tjänstledighet för fackliga och politiska uppdrag, som ges av de fackliga organisationerna eller de politiska partierna. Uppdragens art och behov av ledigheten och dess längd bör avgöras av facket resp. partierna. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om en utredning med uppgift att avge förslag om rätt till tjänstledighet för fackligt och politiskt arbete. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G102833 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till invandrarverket Under rubriken allmänna synpunkter på s. 140 i propositionen 1977/78:100 bil. 15 konstateras att nettoinvandringen ökat och att man kan hänvisa invandringsökningen till konjunkturerna. De bedömningar som gjorts visar på att man även i fortsättningen får räkna med en betydande invandring till vårt land. Det är då inkonsekvent av regeringen att till övervägande delen avslå de anslagsyrkanden som framställts av invandrarverket och . De yrkanden som framställts är enligt vår mening välgrundade. Nettoinvandringen har på en sexårsperiod nära nog fyrdubblats, vilket måste medföra ökade arbetsbördor för de myndigheter som har att ansvara för invandrarverksamheten. De senaste två årens nettoinvandring visar också att det är en större del icke nordbor som stannar i vårt land, vilket medför väsentligt större insatser både från invandrarverket och . kommunisterna anser därför att regeringen borde ha tillstyrkt de anslagsyrkanden som invandrarverket framställt under punkterna D. 1 med , D. (ytterligare höjning av anslaget under D. 3 föreslås i annan motion från vpk) och D. samt yrkande under D. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att under propositionen 1977/78:100 bil. 15 punkten D. 2. att under samma bilaga punkten D. 2 Åtgärder för flyktingar anslå , 3. att under samma bilaga punkten D. 3 Åtgärder för invandrare anslå , utöver vad som föreslås i propositionen, 4. att under samma bilaga punkten D. 4 Översättningsservice anslå . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G102837 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om vissa statliga organisationers medlemskap i , m. m. SAF - - är en odemokratisk organisation. Organisationen är så uppbyggd att ju större kapitalisterna är, desto större inflytande har de. Organisationen har alltid företrätt överheten. har den givit uttryck för starkt reaktionära uppfattningar i många samhällsfrågor. Det är inte bara så att SAF står för kapitalet mot arbetarna. Organisationen uppträder direkt utmanande mot folkflertalets intressen. Operan liksom är anslutna till och därmed delägare i SAF. På förbundsplanet är bolagen medlemmar i , som utgör ett av HAO-förbunden inom SAF. Därutöver finns en rad bolag, där staten har endera en avgörande ägarandel eller på annat sätt utövar ett särskilt ansvar. Dit hör t. ex. . skall enligt avtalet med svenska staten befordra mångsidighet och objektivitet. bör vara självständigt. Som monopolföretag över etermedia har företaget ett särskilt ansvar. är medlem i SAF. SR låter sig således företrädas av denna organisation gentemot sina anställda. De anställdas fackliga organisationer och många andra har ofta skarpt kritiserat detta förhållande. Inte minst mot bakgrund av de reaktionära utspel SAF gjort måste det faktum vara djupt stötande att flera organisationer eller bolag, där staten spelar en särskild roll, är medlemmar i . Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar att såväl som Operan och bör utträda ur , 2. att hos regeringen hemställer att en utredning tillsätts för att pröva andra statliga organisationers eller bolags medlemskap i . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G102839 · 1978-01-24 00:00:00 — av och om beredskapsarbete inom jordbruk och fiske åt ungdomar Regeringen har vidtagit effektiva åtgärder för att bekämpa arbetslöshet bland ungdomar. En av dessa åtgärder är den s. k. 10-kronan till beredskapsarbete för ungdomar , nu höjt från lägst 10 till högst . Dessa beredskapsarbeten skall kunna anordnas inom såväl den kommunala som den enskilda sektorn. Även lantbrukare och fiskare har med intresse tagit del av statsmakternas åtgärder för att minska ungdomsarbetslösheten. Många egna företagare inom dessa yrkeskategorier har vid kontakter med arbetsmarknadsmyndigheterna fått klart besked om att det extra stödet på . också skall utgå till beredskapsarbete inom lantbruk och fiske. Dessa arbetsgivare är helt införstådda med att arbetsuppgifterna skall vara av sådan art att de upplevs som meningsfulla och kan ge ungdomarna erfarenhet av arbetslivet. Man är också införstådd med att lön skall utgå motsvarande gällande avtal och att arbetet skall pågå . Det är därför med utomordentlig förvåning som vi konstaterar att formaliteter tas till intäkt för att omintetgöra tillämpningen av de av statsmakten föreslagna åtgärderna. påtalade i en skrivelse till de oformligheter som råder beträffande möjligheterna för ungdom att erhålla beredskapsarbete inom lantbrukssektorn. Förbundet hemställde att statsmakterna skulle ta erforderliga initiativ för att undanröja de formella hinder som rests för beredskapsarbete för ungdom inom lantbruket. Den form av beredskapsarbete som i första hand åsyftades var den som gäller för ungdomar upp till , för vilken den s. k. 10-kronan skulle kunna utgå som stöd. I den praktiska tillämpningen har ett mycket stort antal ungdomar utestängts från arbete då det krävts att den jordbrukare som anställer ungdomar med AMS-stöd skall vara ansluten till . Vi menar att då det här, inom jordbruk, skogsbruk och fiske, i de flesta fall rör sig om familjeföretagare, som i vanliga fall inte har någon anställd, borde ett enkelt hängavtal eller en förbindelse om att avtalsenliga förmåner skall utgå vara tillräckligt. Då läget för arbetslösa ungdomar förefaller vara mycket dåligt och då den allmänna lågkonjunkturen tyvärr verkar fortsätta, är det vår uppfattning att statsmakterna i sina direktiv till arbetsmarknadsmyndigheterna angående handläggningen av berörda beredskapsarbeten klart bör säga ifrån att sysselsättningseffekten skall prioriteras och att några särskilda krav beträffande organisationstillhörighet inte skall få ställas varigenom hela idén kan stjälpas. I ett lantbruk eller på en fiskebåt finns en mängd arbeten som beredskapsarbetande ungdomar kan göra utan att ta arbete från någon annan och som ger arbetslivserfarenhet. Dessa arbetstillfällen skulle dessutom bidra till att det av statsmakterna avsedda syftet, att minska ungdomsarbetslösheten, lättare uppnås. Med stöd av det anförda hemställer vi att ger regeringen till känna att frånvaron av organisationstillhörighet inte skall utgöra något hinder för att utnyttja stödformer såsom ungdomsvän för att ge beredskapsarbete åt ungdomar inom jordbruk och fiske. () KARL-A. GOTAB 57393 Slockholm 1978
mot · G102840 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot fortsatt installation av direktverkande elvärme m. m. Vid tiden för tillsättande av den s. k. elvärmeutredningen () motionerade vpk (1976/77:1603) i anslutning till en regeringsproposition (1976/77:129) och föreslog att regeringen skulle låta utreda frågan om totalförbud mot direktverkande elvärme. (NU 1976/77:45) och civilutskottet (CU 1976/77:39) ansåg att motionärernas synpunkter i huvudsak skulle komma att bli tillgodosedda i kommande utredningsarbete, och majoritet avslog vpk-motionen. Vi påpekade redan i motionen att utredningsuppdraget inte fick begränsas på sätt som kunde utläsas av propositionen och framhöll vikten av att sådana begränsningar inte borde anges i direktiven. Det visar sig nu att våra farhågor var befogade och våra invändningar berättigade. När elvärmeutredningen nu avgett sitt betänkande (DS I 1977:9, Restriktioner för uppvärmning med elradiatorer) visar det sig att vpk:s förslag inte tillgodosetts. De snäva direktiven har bundit utredaren så att han bara kunnat behandla av den förväntade marknaden. Betänkandet kan av den anledningen inte läggas till grund för en bedömning av mera omfattande elvärmerestriktioner. Den snabba utvecklingen när det gäller eluppvärmning av bostäder och lokaler är vid sidan av satsningen på elslukande råvaruindustrier kapitalets och kraftindustrins bästa motivering för höga prognoser och fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Fortsatt installation av elvärme i bostäder, fritidshus och lokaler måste begränsas främst av två skäl. Dels innebär denna användning av elektricitet ett slöseri med högvärdig energi, dels leder utbyggnad av direktverkande elvärme (= elradiatorer eller element) till minskad framtida frihet i valet av energikällor för uppvärmning. För uppvärmning av bostäder och lokaler behövs lågtemperaturvärme. Lokaluppvärmningen, som använder omkring en tredjedel av bruttoenergiförbrukningen, borde från energikvalitetssynpunkt i första hand ske med solvärmt vatten och spillvärme och i andra hand med prima energislag som olja och gas. Elektrisk uppvärmning av bostäder innebär / allmänhet en slösaktig användning av extra prima energi. Den marginella elproduktionen sker nämligen i vårt land i kärnkraftverk och oljekondenskraftverk med en verkningsgrad på 32 resp. . 1 1977/78. När det gäller framtida valfrihet är varmvattenuppvärmningssystemen helt överlägsna den direktverkande elvärmen. Varmvattensystemen kan försörjas med spillvärme eller annan fjärrvärme och med solvärme eller lokala pannor. eller annat organ bör nu ges i uppdrag att snabbt genomfora de kompletterande utredningar som behövs för att skapa underlag för ett eventuellt beslut om totalförbud (med vissa dispenser) mot fortsatt installation av direktverkande elvärme eller om restriktioner som i motsvarande grad begränsar den totala elvärmeanvändningen (i både nuvarande och tillkommande fastigheter). Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om en kompletterande snabbutredning, som skapar underlag för ett ev. beslut om förbud mot fortsatt installation av direktverkande elvärme. (vpk) (vpk)
mot · G102843 · 1978-01-24 00:00:00 — av och om kostnaden för byggnadsgaranti finns möjligheter för småhusköpare att skaffa sig konsumentskydd i form av byggnadsgaranti. Detta innebär att man kan försäkra sig för allvarliga fel och brister i uppförda hus som uppkommit . Försäkringen sker genom AB Bostadsgaranti. Köparen har möjlighet att själv avgöra huruvida han vill skaffa sig detta skydd eller inte genom att träffa överenskommelse med byggföretaget. Skyddet måste ses som tillfredsställande för konsumenten, eftersom det trots allt finns ett visst antal mindre seriösa byggföretag på marknaden. Det finns flera exempel på att småhusköpare blivit lurade på grund av att husets kvalitet inte varit den man har upplysts om. Detta har inneburit betydande kostnader för köparen . Flera kommuner medverkar aktivt genom information till blivande småhusköpare om möjligheten att skaffa sig konsumentskydd. Kostnaden för konsumentskyddet uppgår till av den totala kontraktssumman och betalas av byggföretaget. Byggföretagen tar sedan i sin tur ut beloppet av köparen. Kostnaden för denna byggnadsgaranti får inte inräknas i låneunderlaget och detta innebär att köparen själv får betala avgiften i sin kontantinsats för köpet. Enligt vår uppfattning är detta inte tillfredsställande, utan en ändring bör komma till stånd som innebär att kostnaden för byggnadsgarantin får inräknas i låneunderlaget. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte besluta hos regeringen anhålla att kostnaden för byggnadsgarantin får inräknas i låneunderlaget för småhusköpare. () ()
mot · G102844 · 1978-01-24 00:00:00 — Motion 1977/78:844 av om ersättning för ekonomisk skada vid lokal trafikreglering Frågan om ersättning för de skadeverkningar som uppkommer för köpmän och butiksägare vid lokal trafikreglering och ändrad vägsträckning har varit uppe till riksdagsbehandling . och riksdagsmajoriteten har dock avstyrkt motioner i ärendet. S. k. trafiksanering pågår och förbereds i allt större utsträckning i våra städer och tätorter. I regel innebär dessa att vissa delar av ortens centrum spärras av för biltrafik. Dessa försök har självfallet stort värde när det gäller att utröna förutsättningarna för att uppnå en fungerande stadsmiljö utan den del störande verkningar av buller m. m. som trafiken medför. Men de nackdelar och skadeverkningar för många köpmän och butiksägare vilka har sina butiker och lokaler inom det trafiksanerade området som blir en följd av försöken bör enligt vår mening så långt som möjligt kompenseras. De som lider ekonomisk skada i samband med trafiksanering bör därför hållas skadeslösa. Myndighet som beslutat om försök med trafiksanering eller permanent trafikomläggning borde utreda vilka eventuella skadeverkningar för enskilda som beslutet kan ge anledning till. För framför allt bensinstationer och kiosker kan en ändrad vägsträckning få motsvarande effekt som vid trafiksanering. Försäljningsunderlaget kan för dessa minska mycket kraftigt. I de fall vederbörande ej rimligen kan förutse den utveckling som skett och alltså oförskyllt lider avbräck till följd av samhällsåtgärd bör enligt min mening vederbörande hållas ekonomiskt skadeslösa. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag om bestämmelser innebärande att myndighet som meddelar lokal trafikföreskrift eller som föranstaltar om ändrad sträckning av allmän väg skall ta initiativet till överenskommelse om ersättning till sakägare som ekonomiskt drabbas av den berörda trafikändringen.
mot · G102846 · 1978-01-20 00:00:00 — av Per m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:76 med energisparplan för befintlig bebyggelse I propositionen 1977/78:76 med energisparplan för befintlig bebyggelse som hänvisats till civilutskottet redovisas nödvändigheten av en kompetent drift och skötsel av byggnaders anläggningar för ventilation och uppvärmning. Föredraganden anför efter samråd med statsrådet att utbildningsbehovet bör tillgodoses såväl inom ramen för gymnasieskolan som inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen. Föredraganden anmäler dessutom att inkommit till med en skrivelse om inrättande av en drift- och underhållsteknisk linje för bl. a. fastighetsskötare och att dessa frågor kommer att behandlas i samband med budgetpropositionen 1978/79.1 denna framläggs förslag om försöksverksamhet inom gymnasieskolan avseende en tvåårig drift- och underhållsteknisk linje. Linjen som föreslås inrättad på försök avses få 720 intagningsplatser fr. o. m. /79. Även om frågan om den aktuella gymnasiala utbildningen inte skall behandlas i detta sammanhang kan vi inte avstå från att med förvåning notera den knappa resurstilldelningen samt att utbildningen av redan yrkesverksamma ej beaktats. Detta konstaterande gör vi mot bakgrund av de relativt stora utfästelser som bostadsministern gjort i propositionen 1977/78:76 och som ovan refererats. Förslag saknas om utbildning och fortbildning av de yrkesverksamma inom fastighetsförvaltnings- och underhållsledet. I vad alltså gäller de yrkesverksamma inom byggprocessen och anslutande näringar som t. ex. sotning och fastighetsskötsel finns ett klart behov av utbildning och fortbildning redan med dagens relativt enkla system för uppvärmning och ventilation. Framtidens blir mer komplicerade, och ny teknik kommer att successivt tas i bruk, vilket också reser krav på en organiserad form av återkommande fortbildning. Detta beror inte minst på de förslag om energibesparande åtgärder som läggs fram i propositionen 1977/ 78:76. I propositionen anges att sparmålet svarar mot ett totalt investeringsprogram på . Spareffekterna står och faller i mycket stor utsträckning med dels hur de utförs, dels hur de drifttekniskt underhålls och senare moderniseras. Enligt vår mening bör vid behandlingen av propositionen frågan om en ökning av satsningen på utbildning prövas, inte minst mot bakgrund av de spareffekter som direkt och relativt enkelt och till låg kostnad kan erhållas och vidmakthållas genom insatser på detta område. Med hänsyn till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen 1977/78:76 med energisparplan för befintlig bebyggelse beaktar vad som i motionen anförts om utbildning av fastighetsskötare m. fl. P. O. () () ()
mot · G102847 · 1978-01-20 00:00:00 — av och om den kommunala förköpsrätten Primärkommunerna har i jämförelse med enskilda personer genom vissa lagar en prioriterad ställning vid förvärv av fast egendom. Till dessa lagar hör den om den kommunala förköpsrätten. Enligt denna kan - så snart en säljare funnit köpare och genom köpeavtal utfäst försäljning av sin fastighet kommunen, dock med vissa undantag, gå in och överta köpet. Särskilda omständigheter kan ofta ligga till grund för att en viss person fått köpa säljarens fastighet. Dessutom kan försäljningspriset vara lågt med hänsyn till just den speciella köparen. Trots dessa förhållanden kan enligt nu gällande bestämmelser kommunen mot säljarens vilja med tvång överta köpet. En tvångsförsäljning blir således följden av den kommunala förköpsrätten, vilket från rättssynpunkt måste anses vara helt oacceptabelt. Förköpslagen bör därför enligt vår uppfattning ändras så att i de fall där kommunen beslutar utöva förköpsrätt köpet skall återgå och fastigheten förbli i säljarens ägo, om säljaren så önskar. Givetvis kan i sådana fall kommunen uppta förhandlingar med säljaren om frivilligt köp. Vidare kan säljaren ånyo salubjuda fastigheten till försäljning. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta erforderliga författningsändringar. Med stöd av ovanstående hemställs att beslutar att förköpslagen ändras så att Säljare skall kunna häva köpet därest kommunen vill utöva sin förköpsrätt. . () ()
mot · G102848 · 1978-01-24 00:00:00 — om förenklat rättegångsförfarande i tvist rörande byggnads- och planärenden I propositionen 1977/78:47 har föreslagits vissa ändringar i lagen om rättegång i tvistemål om mindre värden m. m. Förslaget har behandlats av justitieutskottet i dess betänkande nr 15. Dessa lättnader i rättegångsförfarandet i mål om mindre värden är behövliga, och de föreslagna lagändringarna är därför av stort värde. Det finns emellertid andra områden, där det fortfarande råder både rättsosäkerhet och stora svårigheter för allmänheten att göra sin rätt gällande. Jag syftar därvid på byggnads- och planlagstiftningen, där allmänheten i egenskap av fastighets- eller tomtägare har svårigheter att göra sin rätt gällande gentemot de offentliga myndigheterna inom kommun och länsstyrelse. Ofta gäller det ärenden som inte rör så stora värden att normalt rättegångsförfarande är rimligt att tillämpa. De rättskipande myndigheterna uppträder dessutom som parter i målen, och informationerna om vad som är väsentligt undertrycks ofta. Här fordras därför att en allmän domstol avgör ärendena med utgångspunkt i gällande rättsregler i tvister samt att dessa kunna bli föremål för avgörande inom rimlig tid, vilket numera inte alltid är fallet, vilket påpekats i granskningsmemorial 1975/ 76:50. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att låter utreda möjligheterna att tillämpa formerna för rättegång i tvistemål om mindre värden, även när det gäller tvister framför allt i byggnads- och planärenden mellan rättsägare och kommunen resp. . GOTAB 57394 Slockholm 1978
mot · G102849 · 1978-01-24 00:00:00 — 1977/78 849-857 av m. fl. om kostnaderna för olika bostadsupplåtelseformer Man kan konstatera att 1977 varit ett oerhört besvärligt år ur alla perspektiv: löntagarnas, företagarnas, kommunernas och statens. Kriserna i näringslivet och samhällsekonomin skakar många orter och arbetslösheten ökar. Man kan också konstatera att arbetslösheten bland byggnadsarbetarna ökat katastrofalt under sista delen av 1977. Detta när efterfrågan på bostäder ökat kraftigt och den bostadsreserv som funnits i landet nu reducerats och är begränsad till ett lätal orter. Minskningen av bostadsbyggandet drabbar också indirekt hela byggmaterialindustrin och försvårar också sysselsättningen på detta område. Den stora minskningen i produktionen av bostadsbyggandet är alltså en mycket allvarlig sysselsättningsfråga. Än allvarligare är att det på nytt skapas en bostadsbrist i . Vad detta medför i form av sociala problem vet var och en. Målsättningen för bostadsbyggandet har varit en årlig produktion på ca 70 000 bostäder. av låg bostadsproduktionen på uppemot 100 000 lägenheter. av dessa var lägenheter i flerfamiljshus. har flerfamiljshusproduktionen inte ens varit av produktionen . Flerfamiljshusen med dess energisnålhet och möjlighet till variation i bebyggelse håller på att nästan helt försvinna ur samhällsbyggandet. Detta kan definitivt inte vara en önskvärd utveckling. Skälet till denna utveckling är skillnaden på subventioner till olika typer av upplåtelseformer och hustyper. Flerfamiljshuset upplåts i allmänhet med bostadsrätt eller hyresrätt, och den subventionerade räntan för dessa upplåtelseformer är mycket ofördelaktigare för de boende än den subventionerade räntan i kombination med avdragsrätt för den som äger sin bostad. Det måste samhällsekonomiskt vara mycket viktigt att neutralisera skillnaden mellan de olika upplåtelseformerna. 1 nuvarande läge sker en segregation där familjer med medelstora och stora inkomster bosätter sig i villaområdena och de betalningssvaga familjerna koncentreras till flerfamiljshusområdena. Till de problem som ovan nämnts skall också läggas att produktionskostnaderna stigit med . måste varje ny bostad belånas med ca . utöver de lån som staten garanterar. Dessa lån kan endast anskaffas till mycket höga räntor och amorteringar. Äganderättshusen får till största delen denna ränta subventionerad genom avdragsrätten, medan övriga upplåtelseformer får betala dessa kapitalkostnader till . Kostnadsfördyringen för en normallägenhet uppskattas till . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen angående angelägenheten av att fullständig kostnadsneutralitet uppnås mellan olika bostadsupplåtelseformer. () ()