mot · G102654 · 1978-01-20 00:00:00 — 1977/78: 654 1977/78: 654 av m. fl. om den ekonomiska politiken och budgetregleringen Återhämtningen inom OECD-området efter den djupa internationella lågkonjunkturen 1974 och 1975 har varit relativt svag och oregelbunden. och steg efterfrågan och produktionen med en ganska betydande kraft. Men denna uppgång visade sig vara byggd på en alltför svag grund för att bli bestående. En stor del av ökningen härrörde från ett omslag i lagerinvesteringarna, och när effekterna av detta omslag hade ebbat ut tog inte någon ny expansionsfaktor vid utan utvecklingsförloppet bromsades upp. En viktig anledning härtill var att investeringarna inom OECD-området inte kom i gång. Under tidigare konjunkturcykler hade detta varit ett normal inslag som brukade följa efter en uppgång av lagerinvesteringarna och den privata konsumtionen. Men detta inräffade således inte . Den skärpning av kreditpolitiken som skedde i en rad länder kan vara en anledning till denna svaga investeringsutveckling. Av än större betydelse var emellertid sannolikt att kapacitetsutnyttjandet under nedgångsåren 1974 och 1975 hade blivit så lågt att en utökad kapacitet och ökade investeringar inte framstod som motiverade förrän efterfrågan stigit så mycket att den redan tillgängliga produktionskapaciteten började bli fullt utnyttjad. Uppgången var visserligen kraftig man räknar nu med att OECD-områdets totala BNP steg med under detta första halvår men försvagningen under de tidigare åren hade varit så kraftig att denna uppgång inte räckte till för att höja kapacitetsutnyttjandet så mycket att investeringarna på nytt började öka. Till följd av att investeringarna inte kom i gång har emellertid utvecklingen varit relativt svag. sjönk BNP-tillväxten inom OECD-området ner till med den privata konsumtionen som i stort sett enda expansiva fakor. tyckte man sig på nytt kunna se tecken på en acceleration i uppgången. Vid sidan av den privata konsumtionens fortsatta ökning började nu både bostadsbyggandet, näringslivsinvesteringarna och utrikeshandeln att ge positiva bidrag till uppgången. Men inte heller blev kraften i tillväxten bestående. har BNP-ökningen fallit tillbaka till återigen med konsumtionen som egentligen enda expan 1 1977/78. 1977/78: 654 Enligt vad som kan bedömas har det t. o. m. skett en försvagning av lagerinvesteringarna. Inom denna ram på en totalt sett relativt långsamt växande produktion har utvecklingen inom de olika OECD-ländema varit markant olika. I har visserligen tillväxten blivit något långsammare än vad man kunde registrera , men den har likväl hållits uppe på nivån . Däremot har utvecklingen inom såväl som europeiska varit anmärkningsvärt svag. Den japanska ekonomin har visserligen ökat men försvagningen har varit betydande. Likaså har utvecklingen i varit mycket svag särskilt mot , då BNP-ökningen endast uppgick till 1 å . En motsatt tidsprofil kan man registrera för , som startade med totalt sett vikande produktion men som successivt förstärkt den ekonomiska utvecklingen så att man nu för kan registrera en ökning på . Utvecklingen inom de mindre länderna har varit fortsatt svag. Detta gäller i synnerhet de skandinaviska länderna där man bl. a. till följd av ekonomisk-politiska insatser har kunnat registrera en annan utvecklingsprofil än vad som gällt för de stora länderna. Man motverkade där framgångsrikt nedgångstendenserna och kunde då hålla uppe produktion och sysselsättning i långt större utsträckning än vad som var fallet i de stora länderna. Denna expansiva politik medförde emellertid en relativt sett kraftig försvagning av utrikeshandelsbalanserna, vilket nu motiverat en successivt alltmera restriktiv inriktning av den ekonomiska politiken. Som redan tidigare antyddes spelar den ekonomiska politikens uppläggning i de stora OECD-ländema en viktig roll för att förklara uppkomsten av den utveckling som vi nu kunnat registrera. Redan tidigt under uppgången 1976 lade man om den ekonomiska politiken i en alltmera restriktiv riktning. Detta gällde i första hand kreditpolitilcen, men även finanspolitiken gavs successivt en alltmera restriktiv utformning. Motiven för detta var i stor utsträckning att söka i rädslan för att man snabbt skulle komma in i samma situation som den som vi upplevde 19721973, då världsekonomin uppvisade mycket kraftiga prisstegringar och på en hel del håll allmänna balansrubbningar. Men den underliggande konjunktursituationen var mycket svagare än vad den var , vilket ledde till att den restriktiva inriktningen av politiken på nytt förde ner expansionstakten till en alldeles för låg nivå och att arbetslösheten på nytt började öka. Denna karakteristik av den ekonomiska politikens uppläggning gäller långtifrån alla länder inom OECD-området. Olikheterna i uppläggningen har successivt blivit allt större mellan länderna. har fört en i huvudsak expansiv ekonomisk politik med inriktning på att få 1977/78: 654 ner den höga arbetslösheten även om detta sker till priset av en successivt försämrad utrikeshandelsbalans. Det är i första hand som står för den restriktiva uppläggningen av politiken, men även har i stort sett haft samma inriktning detta trots att dessa båda länder egentligen har bättre förutsättningar med hänsyn till sin prisstabilitet och utrikeshandelsbalans än något av de andra att föra en efterfrågeskapande och sysselsättningshöjande politik. publicerades en expertrapport som för räkning utarbetats av ett antal ledande nationalekonomer. Efter sin ordförande har gruppen kommit att kallas för Mc Cracken-gruppen. I gruppens rapport, som inte officiellt har sanktionerats av vare sig eller organisationens sekretariat, föreslår experterna att OECDländerna gemensamt skall försöka åstadkomma en mera balanserad ekonomiskt utveckling framöver än vad som kunnat registreras. Man ställer upp två krav på utvecklingen , nämligen att tillväxten skall vara så pass stark och ihållande att den leder till en successivt växande investeringsefterfrågan men dock inte så stark att den leder till en ny våg av inflationistiska prisstegringar. Innebörden i Mc Cracken-gruppens rekommendationer är att man med hänsyn till risken för nya prisstegringar övergångsvis skulle acceptera den höga arbetslösheten och endast långsamt avveckla denna. Men till följd av att man startar ifrån ett så lågt utgångsläge leder dock gruppens rekommendationer till att tillväxten under en följd av år måste hållas relativt hög för att man på nytt skall ha kommit tillbaka till ett läge med full sysselsättning. Det förhållandet att Mc Cracken-gruppen övergångsvis accepterat en fortsatt hög arbetslöshet har blivit föremål för kritik från bl. a. fackföreningshåll. Men det stora problemet med den ekonomiska utvecklingen i vår omvärld är att tillväxten inte ens nått upp till de tal som ligger i Mc Cracken-gruppens rekommendationer. Arbetslösheten har därför på nytt visat tendenser att börja öka, och man emotser nu en successiv försvagning av arbetsmarknaden under loppet av 1978. En viktig anledning härtill har redan berörts, nämligen att i första hand och fört en restriktiv politik. Men en annan viktig anledning är enligt vår mening att de olika länderna endast använder generella ekonomisk-politiska medel när man vill påverka den ekonomiska aktiviteten. Man har exempelvis i en del fall försökt stimulera fram en investeringsuppgång genom generella åtgärder som verkar via företagens vinstnivå. Men något nämnvärt resultat av sådana åtgärder har inte materialiserat sig. Mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts i under den socialdemokratiska regeringens tid finns det anledning att peka på de möjligheter som en selektiv uppläggning av politiken innehåller. Sålunda har exempelvis industriinvesteringarna i vårt land ända utgjort ett jämförelsevis stabilt inslag i konjunkturut 1977/78: 654 vecklingen detta i klar motsats till andra länder där just industriinvesteringarna ofta är en av de mera instabila faktorerna. Enligt de nu föreliggande prognoserna från kommer 1978 att kännetecknas av en fortsatt långsam uppgång. kommer visserligen att innebära en viss ökning i tillväxten, men enligt de bedömningar som redovisar kommer ökningen att avta . från svensk synpunkt innehåller visserligen denna utvecklingsbild en del ljusa inslag: De för vår export betydelsefulla länderna och förväntas öka relativt kraftigt som läget i och stabiliseras. Men den allmänna bilden som presenterat innebär dock att uppgången i såväl produktion som handel blir fortsatt relativt långsam med klara risker för en ökning av arbetslösheten. Vid tolkningen av dessa resultat bör man emellertid erinra sig att genomför sina prognoser under förutsättning av en oförändrad ekonomisk politik. Det innebär sålunda att man tar hänsyn till effekterna av vid prognostillfället kända stimulansåtgärder, men förutsätter att några nya sådana åtgärder inte skall vidtas. Detta förklarar till en del den vikande utvecklingen under loppet av 1978. Under början av detta år finns det fortfarande anledning att räkna med eftersläpande effekter från tidigare ekonomisk-politiska beslut, men dessa effekter ebbar successivt ut under loppet av året. Detta aktualiserar emellertid frågan om vilken ekonomisk politik som faktiskt kommer att föras under detta år. Att som regelbundet gör och som man måste göra som en internationell samarbetsorganisation utgå ifrån en förutsättning om en oförändrad ekonomisk politik fritar inte de nationella beslutsfattarna från ansvaret att bedöma vilka förändringar som kommer att vidtas på det ekonomisk-politiska området. Enligt vad som kan bedömas förefaller det som om man kommer att fullfölja den expansiva inriktningen av politiken i under en stor del av 1978, trots de stora underskotten i utrikeshandeln. I och för sig kommer denna faktor att utgöra en expansiv faktor för hela OECD-området, men erfarenheterna visar att om denna expansivitet motverkas av en kontraktiv uppläggning av politiken i andra länder, så kan nettoeffekten härav ändå bli relativt blygsam. Den centrala frågan är därför vilken politik man kommer att föra i de för den internationella handeln och därigenom även i de indirekt för oss så viktiga länderna och . Båda dessa länder är utsatta för ett betydande tryck för att föra en mera expansiv ekonomisk politik. måste man emellertid konstatera att båda dessa länder har en produktionsstruktur som i betydande utsträckning är inriktad på exportproduktion. Möjligheterna att via en expansion av den inhemska efterfrågan starta en intern expansion i dessa ekonomier blir därför av naturliga skäl begränsade. Dessa länder är egentligen i större utsträckning 1977/78: 654 än flertalet andra beroende av att den internationella konjunkturen vänder uppåt. Genom det stora bytesbalansunderskott som andra länder har framstår detta emellertid som en inte särskilt sannolik utveckling. Det finns därför skäl att räkna med att den allmänna utvecklingen även om man skulle vidta olika expansiva åtgärder i och inte kommer att bli särskilt kraftigt uppåtriktad. Det finns i och för sig inte särskilt mycket som talar för att utvecklingen kommer att vika under loppet av 1978, men ökningarna kommer sannolikt att ligga kvar på en relativt låg nivå. Man får nog även räkna med att arbetslösheten i vår omvärld kommer att bli fortsatt hög. På något förefaller det emellertid finnas anledning att hysa viss tillförsikt. Även om utvecklingen efter 1975 har varit relativt svag och oregelbunden, innebär den likväl att produktionen successivt vuxit, och på viss sikt bör detta innebära att förhållandena återigen kommer att normaliseras. Investeringarna kan då på nytt komma i gång och lägga grunden för en starkare konjunkturuppgång. Även om det är svårt att mera exakt ange när detta kommer att ske, kan man ingalunda utesluta att denna bättre utvecklingsbild kommer att kunna förverkligas . Trots de ljusa inslagen i en sådan utvecklingsbild måste man även peka på de framtida risker som finns med i denna bild; vi har exempelvis kunnat notera en klart ökad protektionism i vår omvärld delvis förorsakad av den alltmer växande konkurrens som vi kunnat registrera från de nya industrinationer som börjar uppträda på våra exportmarknader. Även om vi skulle komma in i ett läge med en klart snabbare ökning av världshandeln, får vi räkna med en fortsatt mycket kraftig internationell konkurrens. Den ekonomiska politiken måste läggas upp med utgångspunkt i detta förhållande. Den ekonomiska utvecklingen i har varit utomordentligt svag. Den samlade produktionen såsom den mäts av bruttonationalprodukten (BNP) har sjunkit med ca 2 1/. Industriproduktionen har minskat med så mycket som 4 1/. har konsumentpriserna ökat . Bytesbalansen har kraftigt försvagats, och man kan nu registrera ett underskott på ca . Även statsfinanserna har på ett avgörande sätt påverkats av den vikande utvecklingen i den reala ekonomin och den accelererade inflationen. Underskottet för det nu innevarande budgetåret skulle enligt regeringens egna bedömningar uppgå till . 1977/78: 654 I den borgerliga regeringens första finansplan deklarerade man att målen för den ekonomiska politiken skall vara full sysselsättning, social och regional utjämning, prisstabilitet samt ekonomisk tillväxt. Redan då hade vi anledning att peka på förhållandet att den borgerliga regeringen i motsats till vad som gällde under den socialdemokratiska regeringens tid inte längre hade balans i utrikeshandeln som ett mål för den ekonomiska politiken. Men de övriga målen skulle enligt finansplanen vara vägledande för den borgerliga regeringens ekonomiska politik under dess första regeringsår. När vi nu kan registrera utfallet för detta kan vi konstatera att regeringen i allt väsentligt har misslyckats med att förverkliga sina ambitioner. Arbetsmarknaden har kraftigt försvagats, den ekonomiska politiken i allmänhet och skattepolitiken i synnerhet har lett till ökade ekonomiska och sociala klyftor, prisstegringstakten, som väntades bli avsevärt långsammare än , har inemot tredubblats i förhållande till regeringens målsättning och tillväxten har varit negativ. Till en viss del sammanhänger denna svaga utveckling med att den internationella konjunkturen inte utvecklades enligt de förväntningar som förelåg utan försvagades . Detta är en av förklaringarna till varför exporten blivit klart lägre än vad som förutsågs . Men regeringens egen politik bär även ett visst ansvar för denna svaga exportutveckling. beslöt man att förlänga lagerstödet till . gjorde man om detta stöd så att det inte längre primärt syftade till att upprätthålla sysselsättningen utan i stället skulle förhindra en alltför snabb avveckling av dessa lager. Detta åstadkoms genom att företagen erhöll ett bidrag på på utgående överlager per , dock högst på av ingående överlager per . Enligt vår mening bör denna åtgärd ha verkat återhållande på de svenska exportföretagens utbud. Man har således anledning att räkna med att vi bättre skulle kunnat utnyttja de exportmöjligheter som gavs om lagerstödet helt hade upphört fr. o. m. . Detta skulle sannolikt ha kunnat göras utan att man på kort sikt hade fått några negativa effekter på sysselsättningen på hade däremot produktionsutvecklingen förstärkts som även vår handelsbalans fått ett välbehövligt tillskott. Den helt dominerande anledningen till den svaga ekonomiska utvecklingen ligger emellertid på den inhemska efterfrågans område. I finansplanen förutsåg den borgerliga regeringen att den inhemska efterfrågan fortfarande skulle vara väl hävdad . Detta var en nödvändig förutsättning för att produktionen och arbetskraftsefterfrågan skulle kunna hållas uppe. 1977/78: 654 privata konsumtionen förutsågs stiga med 2 1/och den samlade kapitalbildningen med 3 1/. Utvecklingen blev emellertid en helt annan. Den privata konsumtionen har minskat med ca 11/och den samlade kapitalbildningen har minskat med lika mycket som man förutsåg att den skulle öka . I stor utsträckning är detta ett resultat av den ändrade inriktningen av den borgerliga regeringens ekonomiska politik. Så sent som förordade man i en fullföljd av de riktlinjer för den ekonomiska politiken som man uttalat sig för i finansplanen. lade man emellertid om politiken i en kraftigt restriktiv riktning och bröt därigenom mot de riktlinjer som fattat beslut om. Ett viktigt led i denna restriktiva politik har varit en accelererad inflation. Såväl besluten om olika punktskattehöjningar som höjningen av mervärdeskatten och de tre olika devalveringar som genomförts har medverkat till detta. Hushållens och löntagarnas inkomster har genom de accelererade prisstegringarna holkats ur, och ett flertal grupper har fått se sin standard reducerad. Även utvecklingen på investeringsområdet faller i mycket tillbaka på regeringens eget handlande. I stället för att få en fortsatt uppgång av industriinvesteringarna faller dessa nu med . Visserligen kan man peka på en rad omständigheter som verkat försvagande på investeringsbenägenheten: Det relativt låga kapacitetsutnyttjande som regeringens politik nu lett till och det på en del håll pressade vinstläget är exempel på sådana faktorer. Men ovanpå dessa har sedan lagrats effekterna av den systematiska svartmålning av den svenska ekonomin och dess framtidsutsikter som den borgerliga regeringen ägnat sig åt under sitt första regeringsår. Den fullständiga förvirring som man skapat på energiområdet är ytterligare en sådan faktor. Även bostadsbyggandet har kraftigt reducerats i förhållande till regeringens bedömningar. utgick man ifrån att bostadsbyggandet skulle kunna bli i stort sett oförändrat . På ett tidigt stadium varnade vi för att denna utveckling var för svag i förhållande till de långsiktiga målen för vår bostadspolitik och i förhållande till de effekter denna svaga utveckling skulle få för sysselsättningen. Men regeringen ville inte lyssna på våra förslag utan fortsatte med sin passiva politik på detta område vilket inte endast ledde till en oförändrad volym utan t. o. m. medfört en försvagning på upp emot . I den socialdemokratiska motionen med anledning av budgetpropositionen 1977 förordades en klart annorlunda inriktning av den ekonomiska politiken. Industriinvesteringarna skulle ges ett ökat stöd genom inrättande av en särskild strukturfond. Kraftfulla insatser skulle göras 1977/78: 654 för att dämpa prisstegringarna. Budgetunderskottet skulle minskas genom en rad olika inkomstförstärkande åtgärder, vilket skulle ha medfört ett lägre ianspråktagande av den inhemska kreditmarknaden och en klart lägre internationell skuldsättning. En väsentlig del av inkomstförstärkningarna skulle åstadkommas genom en höjning av socialförsäkringsavgiften till folkpensioneringen, men denna skulle avräknas från det tillgängliga löneutrymmet och skulle således inte höja kostnaderna för företagen. Med en ekonomisk politik enligt dessa riktlinjer kunde vårt lands ekonomiska läge ha utvecklats mindre ogynnsamt än vad som skett. Naturligtvis skulle den långsammare internationella uppgången ha satt sina spår även om den socialdemokratiska inriktningen av politiken hade följts. Men de negativa effekter på exportutbudet som förlängningen av lagerstödet medfört skulle ha kunnat undvikas. Därmed kunde företagen ha haft en bättre utveckling och en starkare finansiell ställning genom ökade lagerutförsäljningar. En klart lägre takt i prisstegringarna hade blivit följden av en politik utan momshöjning. Den största skillnaden borde ha uppnåtts på investeringsområdet. Med en socialdemokratisk bostadspolitik hade vi kunnat undvika den kraftiga nedgång i bostadsbyggandet som inträffat . Vi skulle ha kunnat upprätthålla sysselsättningen inte endast i byggsektorn utan även i den långa rad av industriföretag som fungerar som underleverantörer till byggnadsverksamheten. Genom att strukturfonden hade kommit i verksamhet redan på ett tidigt stadium hade bättre förutsättningar skapats för att undgå den kraftiga försvagningen av industriinvesteringarna. Dessutom hade på ett helt annat och mera offensivt sätt strukturfrågorna i det svenska näringslivet kunnat angripas. Inte heller hade en socialdemokratisk regering utnyttjat regeringsmakten till den systematiska svartmålning av den svenska ekonomin som vi nu fått uppleva från den borgerliga regeringens representanter. En bevarad tilltro till den svenska ekonomins framtid borde ha haft en positiv betydelse för investeringsbesluten i företagen. Under en socialdemokratisk regering hade dessutom energipolitiska beslut fullföljts, vilket skulle ha lett till att vi hade kunnat undvika det omfattande slöseri med resurser som blivit en följd av den borgerliga regeringens förhalningstaktik och beslutsångest i energifrågan. Sammanfattningsvis kan det hävdas att om den ekonomiska politiken följt de av socialdemokratin angivna riktlinjerna hade produktionsutvecklingen blivit starkare, framför allt till följd av en högre investeringsnivå. Den kraftiga försvagning av statsfinanserna som har inträffat hade kunnat undvikas, och utlandsupplåningen hade blivit mindre. Människorna hade kunnat beredas sysselsättning inom den egentliga produktionen, och man hade inte behövt ta så mycket av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i anspråk. 1977/78: 654 Med en socialdemokratisk politik hade också fördelningen av inkomster och välfärd blivit mera rättvis än vad den borgerliga regeringens politik lett till. I stället har regeringspolitiken skapat ökade klyftor i vårt samhälle. Detta lägger en dålig grund för det arbete på att trygga vår ekonomiska framtid som förestår. Såväl vår allmänna inriktning av den ekonomiska politiken som alla de olika enskilda förslagen har emellertid konsekvent avvisats av den borgerliga majoriteten i . I det läge som uppstått kvarstår ändå socialdemokratins ansvar för alla de människor som kommer att drabbas av konsekvenserna av detta misslyckande. Vi kommer därför att i det följande framlägga en råd förslag som tar sikte på att vända tillbakagången i vår ekonomi och på nytt få till stånd en positiv produktions- och sysselsättningsutveckling med lägre prisstegringar och en återupprättad balans i vår utrikeshandel. Den ekonomiska politiken Målen för den ekonomiska politiken Målen för socialdemokratins ekonomiska politik arbete åt alla och ett fullt utnyttjande av landets produktionsmöjligheter, en rättvis fördelning av produktionsresultaten och välfärden, en återställd balans i våra utrikesbetalningar, en socialt och ekonomisk balanserad tillväxt och en markant dämpning av prisstegringarna. Allas lika rätt till arbete och trygghet utgör själva grundvalen för socialdemokratins ekonomiska politik. Vi har alltid vägrat att acceptera en ökad arbetslöshet som ett medel i den ekonomiska politiken vare sig det gäller att bekämpa inflationen eller att åstadkomma balans i utrikesbetalningarna. Allas lika rätt till arbete och trygghet är för oss grunden för ett rättvist och jämlikt samhälle. Även om sysselsättningspolitiken spelar sin självklara roll för att åstadkomma ett jämlikt samhälle, måste våra strävanden efter en social och ekonomisk rättvisa även prägla skattepolitiken. Vi måste bygga vidare på det solidaritetens samhälle som fördelar bördorna efter bärkraft och skapa den känsla av gemensamt ansvar som är en nödvändig utgångspunkt för vår politik för framtiden. För att långsiktigt kunna värna den fulla sysselsättningen är det nödvändigt att återställa jämvikten i våra utrikesbetalningar. Erfarenheter från en lång rad andra länder visar att när ett land väl råkat in i en situation med brist på balans i sin utrikeshandel blir det allt svårare att återställa balansen ju längre man dröjer med den nödvändiga anpass 1977/78: 654 De strukturella problemen tilltar som ränteoch skuldbördan successivt växer. minskar möjligheterna att ta upp fortsätta lån, och långivarna ställer direkt eller indirekt krav på en ekonomisk politik så utformad att långivarnas intressen tryggas. I många fall har detta tvingat fram en deflationistisk politik med ökad arbetslöshet och sänkt levnadsstandard.