mot · G102857 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. Ett grundläggande krav i en socialt inriktad bostadspolitik är att alla skall ha tillgång till en god bostad till överkomligt pris. Bostaden skall vara en primär social rättighet. Utifrån dessa utgångspunkter har kommunisterna ställt sina förslag när det gäller att utforma en bostadspolitik som skall nå upp till dessa målsättningar. Detta är den avgörande skillnaden mellan vpk och de partier som hävdar att de s. k. marknadsekonomiska krafterna skall styra bostads- och hyrespolitiken. Den nuvarande situationen på bostads- och hyresmarknaden kännetecknas av rekordlåg nyproduktion av flerfamiljshus, skyhöga hyror i nyproduktionen och automatiska höjningar av hyrorna i hela bostadsbeståndet. Denna situation är resultatet av en medveten bostadspolitisk linje, där kraven från det privata näringslivet och starka kapital- och bankintressen blivit helt vägledande för den sittande regeringen. upplevde den svenska ekonomin en högkonjunktur. Höga profiter gav utrymme för investeringar. Arbetsmarknadspolitiken inriktades på att dra arbetskraften till de lönsamma företagen i de expanderande orterna med en kraftig eftersläpning i bostadspolitiken. En mycket stor bostadsbrist i de expanderande orterna blev följden, och det var nödvändigt att göra snabba satsningar på ett omfattande bostadsbyggande, som kulminerade i det s. k. miljonprogrammet. Den kraftiga inflation som uppstod , bl. a. till följd av höga profiter under , pressade upp byggkostnaderna. Räntan höjdes från 1954. I detta läge valde staten att börja satsa mera på selektivt stöd genom ökade hyresbidrag till låginkomsthushåll och började successivt att avskaffa de generella stöden. Inom byggbranschen påbörjades en omfattande industrialisering och rationalisering som innebar en kraftig monopolisering. Byggföretagen blev alltmer integrerade med bankintressen och byggmaterialleverantörer. Byggfirmorna lade under sig stora markområden i anslutning till tätorterna. och framför allt började den internationella konjunkturnedgången med ökad arbetslöshet och kraftig inflation att göra sig gällande även i . Industrins utbyggnad stagnerade, folkomflyttningar och immigration avtog, och nybyggda lägenheter, ja hela bostadshus, stod utan hyresgäster. Produktionskostnader och hyror steg kraftigt och ökade ytterligare uthyrningssvårigheterna. Det har inte gått att upprätthålla den bostadsproduktion som planerats. Det som ändå byggts och byggs är främst relativt stora och påkostade småhus. Den reformistiska bostadspolitiken kunde uppnå vissa framgångar gynnsamma ekonomiska klimat. En höjning av bostadsstandarden och ett högt bostadsbyggande var förenliga med kapitalet expansion. Under den innevarande stagnationsperioden när lönsamheten för det privata kapitalet har minskat och de stora profiterna är hotade visar sig svagheterna i denna politik särskilt tydligt. Trots ett helt batteri med stödåtgärder till allt orimligare kostnader, kostnader som delvis täcks med utlandslån och en inflationsdrivande penningpolitik, kan inte staten längre upprätthålla bostadsproduktionen och de hyrespolitiska målsättningar som tidigare gällt. Det sociala inslaget i efterkrigstidens bostadspolitik hotar nu att försvinna med eller utan hjälp av en borgerlig regering. Vi har mot bakgrunden av vad som sagts i bostadsdebatten, från både socialdemokratiskt och borgerligt håll, velat göra denna summariska tillbakablick på bostadsmarknaden. Det är viktigt att ha detta historiska perspektiv då man diskuterar dagens situation i anslutning till regeringens budgetproposition och vad som där behandlas. Orsakerna till den krissituation vi har på bostadsmarknaden måste sökas i den bostadspolitik som den socialdemokratiska regeringen förde under sina senaste regeringsår - i bästa samförstånd med och . Det var en för hyresgästerna dålig politik, som sedan ytterligare har försämrats av den borgerliga regeringen. Denna politik har lagt grunden till de stora orättvisorna på bostadsmarknaden och till den bristsituation vi nu har. Det gäller orättvisorna mellan olika upplåtelseformer, den hastigt ökande boendesegregationen, spekulationen och svart handel med fastigheter och lägenheter. Den borgerliga regeringen fortsätter att falla undan för byggherrarna och bostadsspekulanterna. Den underlättar till och med ännu mera för dessa att parasitera på människors bostadsbehov. Regeringens politik angriper inte de krafter som driver upp boendekostnaderna. Tvärtom gynnar dess politik spekulationen i mark och fastigheter, de stora monopolen inom byggande och materialtillverkning, de stora kapitalägarna och bankkapitalet. Den stora minskningen av bostadsbyggandet är särskilt allvarlig med tanke på den snedvridning som har skett genom den katastrofalt stora minskningen av flerfamiljshus och att bostadssaneringen nästan har upphört. Vi har från vpk varnat för en sådan utveckling och de konsekvenser den skulle fä för bl. a. sysselsättningen bland byggnadsarbetarna i hela byggbranschen och byggmaterialindustrin. Att bostaden är en social rättighet innebär bl. a. att den hyra ett hushåll betalar är sådan att alla får råd att bo i en tillräckligt stor bostad i en god bostadsmiljö och att de arbetande människorna kan hyra en sådan bostad Bostadssociala kriterier måste alltså vara avgörande för hyrans nivå. Vidare innebär det att ingen skall kunna göra vinster på andras behov av att bo. Det innebär att vinst- och spekulationsintressena måste bort i alla led alltifrån marken till bostädernas förvaltning. I begreppet social rättighet ligger också en rättvis fördelning av bostäderna, vilket bl. a. förutsätter en effektiv och obligatorisk bostadsförmedling i samhällets regi. En sådan är också nödvändig för att motverka både att hyresrätten säljs på en svart marknad och att spekulationshandel bedrivs med insats- och andelslägenheter. Ytterligare en förutsättning är att demokratin är utsträckt till boendet. Makt och inflytande över förvaltning och bostadsmiljö måste efter sedvanliga demokratiska principer ligga hos dem som bor i bostäderna. har vi fått erfara hur utvecklingen gått åt det motsatta hållet trots det myckna talet om att bostaden bör vara en social rättighet. Olika partier och intressen har lagt olika innebörd i det begreppet. Bostadskostnaderna har stigit i en takt som är helt oacceptabel. Att rätten till en god bostad heter pengar har många smärtsamt fått erfara, och ännu fler har fått se sina lönehöjningar ätas upp av hyreshöjningar. Monopoliseringen inom byggmaterial- och byggnadsproduktion fortskrider. Ett organiserat samarbete mellan storföretagen i syfte att pressa upp vinsterna kan t. o. m. ske i öppna former utan att kunna lagligt beivras. Vi har också fått otaliga bevis på hur smarta fastighetsägare gör snabba spekulationsvinster på hyresgästernas och samhällets bekostnad. Hyreslagen ger ett dåligt skydd mot oskäliga hyreshöjningar och andra trakasserier mot hyresgäster. Banker, privata byggföretag och särskilt småhusföretag har alltmer kommit att överta de samhälleliga organens roll när det gäller bostadsbyggandets inriktning på hustyper, lägenhetsstorlekar, bostädernas fördelning m. m. Det har inneburit att det främst varit höginkomsttagarnas behov av värdesäkra penningplaceringar som tillgodosetts - inte de stora bostadssociala behoven. I linje härmed har många bostadsförmedlingar skrotats ned. Produktionen av hyreslägenheter har sjunkit drastiskt, dvs. den produktion som domineras av allmännyttiga bostadsföretag. Dessa företag kan, på grund av monopolprisbildningar inom material- och byggnadsindustri samt energipriser och kommunala taxehöjningar, inte hålla en socialt acceptabel hyra trots självkostnadsprincipen. Klämda mellan monopolföretagens profitkrav och hyresgästernas krav på en överkomlig hyra har de fått en allt sämre ekonomi och ett minskat inflytande på bostadsförsörjningen. Som ytterligare påbröd till den utvecklingen har regeringen gett de privata vinstintressena ökat spelrum. Det skedde bl. a. genom att minska behovet av egen insats för privata byggherrar från till . Det innebar en ökad subvention, speciellt riktad till privata fastighetsägare. Det första helt och hållet egna bostadspolitiska förslag den borgerliga regeringen kom med fick helt följdriktigt det innehållet. föreslår regeringen en viss förändring av räntesubventionerna för hyres- och bostadsrättshus som påbörjas samt för de egnahem som påbörjas . Men försämrar man räntestödet för alla hyres- och bostadsrättshus och småhus genom att minska räntebidragen från . Man ger alltså en summa motsvarande ca 20 milj. kr. med den ena handen men tar tillbaka sju gånger mera, ca 140 milj. kr., med den andra! Vpk ställer olika förslag till åtgärder på bostadsmarknaden som tillsammans skulle innebära en radikalt ny bostadspolitik - en bostadspolitik där bostaden blir en social rättighet. Här kommer också frågan om bostädernas finansiering in. Räntans storlek och amorteringstidens längd liksom hur kreditförsöjrningen är organiserad har en avgörande betydelse för bostadskostnaderna. Vi återkommer därför med vårt tidigare förslag om inrättande av en statlig bostads- eller samhällsbyggnadsbank och en statlig totalfmansiering av bostadsbyggandet med enhetslån till låg och fast ränta. Det nuvarande systemet leder till onödiga fördyringar som får betalas av hyresgästerna. En låg och fast ränta är en förutsättning för låga boendekostnader men måste givetvis kopplas till en bostads- och hyrespolitik som präglas av ett socialt innehåll, nämligen att rätten till en bra bostad till rimlig kostnad jämställs med t. ex. rätten till bra undervisning och sjukvård. Men med nuvarande marknadsprisbildning finns stora risker för att den låga och fasta räntan kommer att bidra till ökade profiter, i första hand för privata fastighetsägare men också till andra privata intressenter. Eftersom vi inte kan se någon fördel med privat fastighetsägande, men däremot en rad nackdelar, blir det naturligt att ställa de privata hyreshusen vid sidan av den statliga långivningen. Ett sådant förslag är motiverat redan med nuvarande finansieringssystem och kan genomföras utan längre dröjsmål genom att statliga bostadslån fortsättningsvis inte medges för ny- eller ombyggnad av enskilt ägda flerfamiljshus och småhus som inte skall bebos av låntagaren. De allmännyttiga och bostadskooperativa företagens problem med höga hyror och en sjunkande nyproduktion måste också ges en tillfällig lösning genast. Det kan göras genom att man omgående sänker räntan och förlänger amorteringstiden för de statliga lånen. ränta utan årlig höjning och amorteringstid borde exempelvis kunna införas i avvaktan på en total översyn av bostadsfinansieringen. Dessa lågräntelån skall då riktas speciellt till nybyggda hyres- och flerfamiljshus hos de allmännyttiga och bostadskooperativa företagen. Förutom huvudskälet att endast ägande och förvaltning av hyreshus utan vinstintressen skall få förekomma är förslaget motiverat av de extra kostnader och det extra sociala ansvar som läggs framför allt på de allmännyttiga bostadsföretagen. Vi har ställt krav på ett hyresstopp som ett första steg att bryta den nuvarande ohållbara utvecklingen. Vi är emellertid medvetna om att uteblivna hyreshöjningar även på kort sikt kan medföra konsekvenser som inte är önskade. För att klara de allmännyttiga foretag som råkar i svårigheter på grund av att de inte får sina självkostnader täckta måste de erhålla lån. Det kan ske genom en typ av tilläggslån som infördes under det krisartade förhållandet i början av 1950-talet-alltså ränte- och amorteringsfria lån för att klara kostnadsökningarna, jämfört med t. ex. nivå. De lägre hyror och bättre förhållanden ett genomförande av våra förslag skulle medföra för de boende hos allmännyttiga bostadsföretag och bostadskooperationen skulle också medföra fördelar för de hyresgäster som bor privat. De privata fastighetsägarna kan då inte på samma sätt som genom bruksvärdesprincipen - fortsätta att höja hyrorna med hänvisning till de allmännyttiga bostadsföretagens hyror, vilka enligt gällande system med bruksvärdeshyror är prisledande. Den kraftiga minskningen av bostadsbyggandet kan inte få fortsätta. Antalet påbörjade lägenheter har minskat en tredjedel jämfört med närmast föregående år. För flerfamiljshus råder på många orter totalt byggstopp. Bostadssaneringens omfattning har minskat och nästan avstannat. Arbetslösheten bland byggnadsarbetarna fortsätter att öka liksom sysselsättningsproblemen för hela byggbranschen. Den öppna bostadsbristen har kommit tillbaka, och nära två tredjedelar av kommunerna redovisar viss bostadsbrist. Byggnadsverksamheten har också betydelse för andra delar av industrin, ett ökat bostadsbyggande och offentligt byggande för med sig ökad sysselsättning för företag med hundratusentals arbetare. Regering och riksdag måste nu ta sitt ansvar för att snabbt öka bostadsbyggandet, och byggandet av daghem och andra offentliga objekt som kan ge arbete åt de arbetslösa som de fyller akuta behov i samhället. Byggandet av flerfamiljshus och saneringen av äldre hus, förbättringen av bostadsmiljöerna och byggandet av kollektivhus hör till de satsningar som måste göras. Men det är också nödvändigt att genomföra prisstopp och prissänkningar på byggnadsmaterial. För att klara krisen på bostadsmarknaden och den öppna bostadsbristen och för att inte helt förändra och rasera byggapparaten och mer eller mindre omöjliggöra flerfamiljshusbyggandet måste detta ansvar tas. Det går i det fallet inte att som regeringen gör hänvisa till kommunerna och deras ansvar för bostadsförsörjningen. Den bostadsbyggnadsplan regeringen nu föreslår är mot bakgrund av den rådande situationen otillräcklig, och den nybyggnadsram som anges om 60 000 lägenheter måste höjas till minst 75 000 lägenheter. Ett genomförande av våra förslag om bostadsbank, räntesänkning, längre amorteringstider och ränte- och amorteringsfria tilläggslån för hyres- och flerfamiljshus hos allmännyttiga och bostadskooperativa företag skulle verksamt bidra till en nödvändig ökning av bostadsbyggandet. Vpk har i olika motioner till årets riksdag föreslagit en rad åtgärder mot den krisartade utvecklingen på bostadsmarknaden och mot den pågående hyresutvecklingen. Vi har anvisat vägarna hur problemen med skenande hyror och hyresgästernas underläge måste angripas, hur hyreshöjningarna skall stoppas och hyrorna sänkas på kapitalets och vinsternas bekostnad. Några kortsiktiga omedelbara krav som måste genomforas är: O Hyresstopp för en ny bostadspolitik. O Prisstopp och prissänkningar på byggnadsmaterial. O Sänkning av den garanterade räntan för allmännyttiga bostadsföretag. O Ränte- och amorteringsfria lån till allmännyttan. O Förbättrade bostadsbidrag och lika avdragsrätt för olika boende. O Ökat bostadsbyggande i flerfamiljshus och sanering av äldre hus. O Ökad satsning på kollektiva boendeformer och bättre boendemiljö. O - åtgärder mot fastighets- och lägenhetsspekulation. O Ökade anslag och bättre villkor för kommunernas markförvärv och tomträttslån. O Stopp för nya taxehöjningar- en rättvis taxepolitik. O Förbättrad bygg-, mark-, hyres- och saneringslagstiftning. Utöver dessa omedelbara åtgärder för att mildra verkningarna av den förda bostadspolitiken måste man ta itu med orsakerna till de höga hyrorna, de dåliga bostadsmiljöerna och hyresgästernas underläge mot fastighetsägarna. Man måste göra slut på de privata vinst- och spekulationsintressena på hela bostadsmarknaden. Det måste ske på kapitalets och vinsternas bekostnad, genom samhällsinsatser och ingripande då det gäller kapital, mark, byggnadsmaterial, byggande, ägande och förvaltning av flerfamiljshus. Till dessa mera långsiktiga krav hör: O All mark i kommunernas ägo, upplåtelse endast mot tomträtt. O Förstatliga byggmaterialindustrin. O Statliga och kommunala byggföretag. O Alla hyreshus i och/eller bostadskooperativ ägo. Ett genomförande av den bostadspolitik vpk föreslår och som förutsätter långt gående förändringar av vårt samhälle och en definitiv, slutlig lösning av bostadsfrågan som en social rättighet - utan några begränsningar - är inte möjlig förrän i ett socialistiskt samhälle. Man kan emellertid åstadkomma betydande förbättringar för de flesta människorna i vårt land inom nuvarande kapitalistiska samhälles ram. En bostadspolitik med en annan inriktning, ett annat innehåll än den nuvarande, med en socialistisk inriktning, skulle innebära lägre boendekostnader och garantera bättre boendeförhållanden och ett verkligt hyresgästinflytande. Det skulle medföra större valfrihet, där gemenskap mellan människorna var vägledande. Det skulle innebära en minskad privatisering och ett slut för alla vinst- och spekulationsintressen på bostadsmarknaden. En bostadspolitik med en socialistisk inriktning skulle få ett riktigt socialt innehåll och förhindra all spekulation och handel med mark, fastigheter och lägenheter. Den skulle medföra mer av kollektiva boendeformer och kollektiv service och bättre boendemiljö i flerfamiljshusområdena. Och det skulle innebära att rätten till en bra bostad till en rimlig kostnad blev lika självklar som rätten till undervisning och sjukvård. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer att denna med förtur behandlar och framlägger förslag till statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet genom en bostads- eller samhällsbyggnadsbank som tillhandahåller kapital till bostadsbyggandet och dess följdinvesteringar till en låg och fast ränta, 2. att beslutar uttala att den garanterade räntenivån för allmännyttiga och kooperativa hyres- och bostadsrättshus fastställes till för hela lånetiden, vilken med hänsyn till husens livslängd bestämmes till , att gälla låneärenden där ansökan om preliminärt beslut om bostadslån inkommit till förmedlingsorganet , 3. att beslutar uttala att statliga bostadslån efter inte längre skall utgå till ny- eller ombyggnad av enskilt ägda flerfamiljshus och småhus som inte skall bebos av låntagaren, 4. att - om yrkandet 3 inte bifalles - avslår förslaget i prop. 1977/78:100 om sänkning av den garanterade räntan för enskilt ägda flerfamiljshus och småhus påbörjade och 1978 som inte bebos av låntagaren, 5. att - om yrkandet 2 inte bifalles - avvisar förslaget i prop. 1977/78:100 om att minska räntebidragen för alla hyresoch bostadsrättshus, 6. att hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag till ränte- och amorteringsfria tilläggslån för hyreshus hos allmännyttiga bostadsföretag i syfte att dels hålla kostnaderna nere i nyproduktionen, dels hejda kostnadsökningarna i det äldre bostadsbeståndet, 7. att med ändring av förslaget i prop. 1977/78:100 beslutar att ramen för bostadsbyggnads pia nen skall omfatta en nybyggnadsram motsvarande minst 75 000 lägenheter . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)