mot · G102567 · 1978-01-19 00:00:00 — om forskning beträffande den psykiska omvårdnaden av barn på sjukhus Traditionellt sett har sjukvården enbart betraktat människan som en kropp och därigenom helt satsat på den rent kroppsliga vården. Utifrån de kunskaper vi har är detta ett helt förlegat synsätt. I böcker och tidskrifter har man också riktat stark kritik mot den ensidigt medicinskt-tekniska utvecklingen på bekostnad av andra mänskliga värden (se t. ex. H. Lohmann: Psykisk hälsa och mänsklig miljö, 1972). Barnet har inte bara en kropp utan också ett psyke. Psykiska konflikter ligger ofta bakom såväl kroppsliga symptom, t. ex. huvudvärk och magont, som psykomatiska sjukdomar, t. ex. astma. Omfattande medicinska utredningar visar inga kroppsliga rubbningar eller kan inte till fullo förklara barnets svårigheter. Att lämnas med detta besked innebär för barnet och familjen fortsatt onödigt lidande. Med stor sannolikhet leder det också till fortsatta "onödiga läkarbesök och kanske t. o. m. fortsatta utredningar hos andra läkare. Detta kostar mycket pengar, men är ändå inte till något värde vare sig för familjen eller för samhället. En psykologisk utredning och samtal med en psykolog skulle ge föräldrarna förutsättning att förstå och våga se de bakomliggande problemen. Detta är en förutsättning för att familjen ska få adekvat hjälp. Problemet är bara att det knappast finns några psykologtjänster på barnsjukhus, trots astt säkert minst 30 96 av barnen tillhör denna grupp. All medicinsk och psykologisk expertis förstår vikten av en tidig och nära kontakt mellan mor och barn. Utländska undersökningar visar att de mödrar till för tidigt födda eller sjuka nyfödda barn som inte fått möjligheter att ta i och sköta sitt barn får kontaktsvårigheter med barnet . Många för tidigt födda barn får efter utskrivningen från sjukhuset läggas in igen på grund av s. k. vantrivselsymptom. Barnen är skrikiga, går inte upp i vikt osv. men man finner inga somatiska orsaker. Dessa barn ingår också i stor utsträckning i gruppen misshandlade barn. Detta till trots är det fortfarande sällsynt att föräldrarna får delta i skötseln av sådana barn på sjukhus. Motståndet tycks i första hand bero på ett förlegat antagande om ökad infektionsrisk för barnen. Det är också utländska undersökningar som gett oss insikt i att ett stort antal barn, 65-95 96, har psykiska störningar efter utskrivningen från sjukhuset. Det bör rimligen anses viktigt att få kunskap om hur vården fungerar på våra sjukhus och hur vi på ett bättre sätt kan försöka förebygga negativa effekter av sjukhusvistelsen. Ökad föräldramedverkan anses vara en viktig del i en förändrad utveckling. Detta innebär dock en helt ny arbetssituation för personalen. Föräldrarna får ta över de arbetsuppgifter som personalen fått utbildning för. Det får anses mycket viktigt att studera relationen föräldrar-personal, vilket bl. a. ger förutsättning att utforma nya adekvata riktlinjer för personalens arbetsfunktion. Sammanfattningsvis kan sägas att en god medicinsk vård inte kan anses tillräcklig . Den psykiska vården är minst lika viktig som den fysiska. En god psykisk vård förutsätter att vi tar hänsyn till barnets totala livssituation. Ett sjukt barn på sjukhus innebär också en svår psykisk situation för föräldrarna. Vi bör därför även bry oss om föräldrarnas upplevelse och reaktion. Förändring och utveckling förutsätter dock kunskaper om hur barnsjukvården fungerar i vårt Iand. Hittillsvarande forskning är minimal. Arbetsgruppen för samhällets barnomsorg betonar också starkt vikten av forskning och utvecklingsarbete inom detta område (SOU 1975:87). Följande forskningsområden betraktar jag som speciellt viktiga: Den psykiska vårdens innehåll och utformning på barnsjukhus. Graden av rent psykiska störningar och psykosomatiska symptom och sjukdomar bland intagna och besökande barn vid olika kliniker på barnsjukhusen. Detta leder i sin tur till ett behov av fler psykologer vid barnsjukhusen. Vikten av en tidig nära kontakt mellan barn och föräldrar måste ses i förhållande till eventuell ökad infektionsrisk om föräldrarna deltar i skötseln av för tidigt födda eller svaga barn på sjukhus. Barnens och föräldrarnas psykiska reaktion på sjukdom och vistelse på barnsjukhus. Relationen mellan personal och föräldrar vid ökad föräldramedverkan i vården av barnet, bl. a. föräldrarnas roll och personalens arbetsfunktion. Lekterapins betydelse för barn och föräldrar. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att forskningsrådsnämnden bör få i uppdrag att framlägga förslag om forskning beträffande den psykiska omvårdnaden av barn på sjukhus.