mot · G102861 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om vissa markpolitiska frågor Markpriserna i vårt land har aldrig ökat så mycket som , och de allt högre kostnaderna har bl. a. inneburit att stora grupper av människor utestängts från alla valmöjligheter i boendet. har värdet på all mark stigit markant, och värdeökningen har varit mest framträdande på obebyggda tomter, bebyggda villa- och andra småhusfastigheter, centralt belägna affärs- eller bostadsfastigheter samt fritidshusfastigheter. Ökningen har varit störst i landets största tätorter, men stor även i landet i övrigt. Det har gett upphov till problem för kommuner och enskilda i form av ökade förmögenhetsklyftor, segregation av boendet, svårigheter att köpa ny bostadsmark, svårigheter att sanera äldre fastigheter, ökade kostnader för en markberedskap osv. De sociala konsekvenserna har blivit allt svårare. Om inget radikalt görs för att hindra detta kommer problemet med markvärdeökningar att förvärras. krävs både utökat bostadsbyggande och byggande av offentliga anläggningar. Knappheten på mark kommer troligen att öka, vilket innebär risk för ökade reala markpriser. Den höga inflationstakten trissar också upp markpriserna. Krav på ökad livsmedelsproduktion, fabriksanläggningar i ett plan, det ökade antalet bilar, nya naturreservat, större behov av rekreationsområden runt om tätorterna och ökad efterfrågan på fritidshus är exempelvis faktorer som leder till höjda markpriser. Trots att den nya expropriationslagen och markvillkoret verkat något hämmande på fastighets-/markpriserna och trots att en ny bygglag eventuellt kan få samma effekt, talar det mesta för att priserna fortsätter att stiga kraftigt. Redan i arbetarrörelsens efterkrigsprogram framfördes krav på ett samhälleligt markägande som en förutsättning för bl. a. en socialt inriktad bostadspolitik. Tyvärr infriades inte dessa krav och förväntningar byggnadslagstiftning. Genom olika förändringar har samhället emellertid senare skaffat sig ökat ansvar och vidgade befogenheter, som emellertid visat sig helt otillräckliga. Dessa förändringar har inte löst frågan om kommunernas möjligheter att driva en aktiv markpolitik och driva tillbaka privatbyggmästare, byggmaterialproducenter och affärsbanker. Inte heller har det hindrat privata fastighetsägare att i betydande utsträckning engagera sig i både exploaterings- och planeringsområden, i samråd och lierade med privata bygg- och finansintressen och ofta med hjälp av statliga lån. De medel som kommunerna har till sitt förfogande är otillräckliga. Den enda effektiva metoden att stoppa markprisstegringar och kapitalintressen och stoppa den del av hyresutplundringen som har sitt upphov i markspekulation är att samhället/kommunerna blir ägare till all mark avsedd för samhälls- och bostadsbyggande. Möjligt är att den från regeringen aviserade nya byggnadslagstiftningen kommer att innehålla förslag som kan förändra nuvarande förhållanden i positiv riktning. Från vpk återkommer vi i anslutning till den behandlingen med förslag till vissa markpolitiska åtgärder. Vi anser att ett reellt samhälleligt planmonopol, som inte begränsas av enskilda ekonomiska vinstintressen, måste skapas samt ett planmonopol som även kan lösa grundläggande problem inom markprisutvecklingen. Bostadsmarknaden kan inte få fungera som en fri konkurrensmarknad, det går inte att förena med en bostadspolitik med ett riktigt socialt innehåll. Det gäller alla led på bostadsmarknaden, från mark och kapital till det färdiga huset, och man måste därför göra slut på ett system som bygger på vinst- och profitintressen. Kommunisterna har tagit olika initiativ och ställt förslag i syfte att bekämpa markspekulation och underlätta för kommunerna att äga mark och upplåta den med tomträtt. Tomrättens praktiska och ekonomiska fördelar för kommunerna och majoriteten av dess invånare är uppenbara, och tomträtten bidrar dessutom till att avprivatisera en del av bostadsmarknaden. Till de förslag som vi i denna motion ånyo vill aktualisera hör förlängningen av amorteringstiden och den amorteringsfria tiden för kommunernas markförvärvslån, liksom en höjning av anslaget till lånefonden för kommunala markförvärv. Vidare återkommer vi till förslagen i vår fjolårsmotion om ändrade grunder för tomträttslån. Den försämring som genomfördes av 1975, mot vpk:s röster, genom förkortningen av amorteringstiden för markförvärvslån var olycklig och har fått skadliga konsekvenser för kommunerna. Ett stort antal kommuner, och andra sakkunniga har också vid olika tillfällen påtalat detta och föreslagit en återgång till vad som gällde , nämligen en längre amorteringstid. En återgång till längre amorteringstider och en utökning av den amorteringsfria tiden för markförvärvslån bör genomföras utan dröjsmål. Skall en angelägen och välmotiverad ökning av kommunernas markförvärv kunna ske behövs också ett med 50 milj. kr. förhöjt investeringsanslag i förhållande till regeringens förslag i budgetpropositionen. Av oss föreslaget belopp innebär oförändrat belopp jämfört med föregående budgetår och är 5 milj. kr. högre än vad föreslagit. Våra förslag då det gäller problem på tomträttens område syftar till att förhindra att kommunerna gör sig av med kollektivt ägd mark och till att underlätta för kommunerna att i ökad utsträckning tillämpa tomträtt. Regeringen tillsatte en tomträttskommitté för att se över bestämmelserna om tomträttsavgäld m. m. Kommittén har emellertid inte erhållit sådana direktiv att man kommer att ta upp de brister och svagheter på tomträttens område som vi från vpk:s sida tagit upp i olika sammanhang. Kommittén kommer av allt att döma att inskränka sitt arbete till regler för omprövning av tomträttsavgäld, avgäldsperiodernas längd och uppsägning. Det är naturligtvis viktigt och väsentligt att dessa problem blir föremål för utredning och förslag till förbättringar, men vi menar att det måste vara ännu viktigare att ta upp problem som försvårar en tillämpning och utökning av tomträtten. Det finns enligt vår mening anledning att ändra på två förhållanden som framför allt skulle få betydelse om man vill främja en utveckling mot vidgad tomträtt som ett medel i samhällets mark- och bostadspolitik och om man vill stödja tomträtten framför den vanliga äganderätten. Det ena gäller frågan om statliga tomträttslån också till andra ändamål än bostäder, dvs. även till tomträtt för industri, affärsändamål, mark för fritidshus osv. Vi föreslår således att de statliga lånen skall kunna utgå för alla de användningsområden som kommunerna finner lämpliga för tomträttsupplåtelse. Det andra sammanhänger med låneunderlag, ränta och amorteringstid, dvs. kommunalekonomiska problem eller låneproblem. Här föreslår vi en förändring av de statliga tomträttslånen enligt följande: 1. låneunderlagen utökas från , 2. förlängd amorteringsfrihet från 10 till , 3. förlängd amorteringstid från 40 till , 4. subventioner av räntan på tomträttslånen till en nivå som gäller för statliga bostadslån, 5. snabbare utbetalning av tomträttslånen så att de närmare ansluter sig till tidpunkten för kommunernas kostnader för markexploateringen. Dessa krav måste nu tas upp och genomföras, om tomträttens alla fördelar på ett riktigt sätt skall kunna tillvaratas. De medel kommunerna har till sitt förfogande är otillräckliga. Att de förbättras är ett samhällsintresse och en nödvändighet om man vill främja en social bostads- och markpolitik. borges tilläggsdirektiv att även komma med förslag då det gäller tomträttslån till andra ändamål än bostäder och se över problem som sammanhänger med låneunderlag, ränta och amorteringstid, i enlighet med vad som sägs i motionen. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att vid behandlingen av anslaget under IV: 14, bil. 16, i budgetpropositionen, till Lånefonden för kommunala markförvärv anvisar ett investeringsanslag på . för /79, 2. att beslutar att amorteringstiden för markförvärvslån förlängs till , varav amorteringsfria. 3. att hos regeringen hemställer att tomträttskommittén ges tilläggsdirektiv i enlighet med vad som föreslås i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)