mot · G102724 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om utbyggnaden av barnomsorgen Han sover i en korridor på sjukhuset. Inte för att han är sjuk utan för att hans mamma inte fått daghemsplats och tvingas jobba natt för att kunna försörja sig, som barntillsynen löses hyfsat. efter skolan går hon bara omkring. I portarna får man inte vara, då blir vuxna arga. Gräsmattan är redan gul och nedtrampad. Gungor och lekredskap ligger . Det enda som får plats är en massa bilar som spyr ut avgaser över småbarnens sandlådor. får han vara hos privat dagmamma . Bägge föräldrar arbetar för att ha råd till hyra, mat osv. Därför ser nästan aldrig sina föräldrar , eftersom den ene jobbar , den andre till elva . Uppräkningen skulle kunna fortsätta i det oändliga. Det finns 800 000 barn i förskoleåldern i och ungefär lika många i åldrarna . Närmare en miljon av dessa barn har förvärvsarbetande föräldrar. av förskolebarnen har plats på daghem, och av skolbarnen har plats på fritidshem. Övriga barn har i stor utsträckning en mycket provisorisk eller obefintlig omsorg. Den 1976 beslutade utbyggnaden, som enligt senaste beräkningar inte kommer att uppfyllas, är en droppe i havet. Om den skulle fullföljas, de senaste dystra prognoserna till trots, får av förskolebarnen och av skolbarnen plats på barnstuga. Vpk:s utgångspunkter är följande: - Barnens behov i centrum - Bra och gratis barnstugeplats åt alla barn - Kvinnans rätt till arbete - Kostnaderna skall inte drabba låg- och mellaninkomsttagarna Barnomsorgen skall dels tillgodose alla barns rätt till en god intellektuell, psykisk och social utveckling, dels utgöra en av de grundläggande förutsättningarna för att kvinnans rätt till ekonomisk och social frigörelse skall kunna förverkligas. är ett klassamhälle. Klassamhällets orättvisor drabbar barnen hårt. Det finns stora brister i barns uppväxtmiljö. Miljön i bostadsområdena är ofta torftig och illa planerad. Segregationen är utbredd. Den planering som sker utgår i första hand från byggkapitalets, bilindustrins m. m. behov inte utifrån barnens. Någon planering werf barnen tillämpas över huvud taget inte, och när man påstår sig planera för barnen, sker detta på ett förvanskat sätt. Som exempel kan nämnas de omöjliga lekplatserna där byggnormerna, trots att man är väl medveten om att dagens typ av lekplatser inte fungerar, i praktiken stöder ett oförändrat lekplatsbyggande. Kunskaper om barns aktionsradie förvanskas och får bilda underlag för en bostadsområdesplanering som reducerar barns aktionsradie osv. Bilar prioriteras över huvud taget mer än barn i det svenska samhället. En bilparkeringsplats omfattar exempelvis , medan på ett daghem varje barn skall få högt räknat att röra sig på. Den omfattande privatbilismen, som inte bara lett till att ett stort antal barn avlider av skador de åsamkats av bilarna utan också leder till en smygande förgiftning av hela det uppväxande släktet, innebär i många, främst större städer, att barnstugeutbyggnaden omöjliggörs inom vissa områden, eftersom miljön betraktas som olämplig för barnen. Att i stället minska bilismen har uppenbarligen aldrig framstått som ett alternativ för beslutsfattarna. Det har under en råd år förekommit ett oansvarigt dubbelspel beträffande barnomsorgen. I kommunerna håller oansvariga politiker tillbaka utbyggnaden, ofta med hänvisning till otillräckliga statsbidrag, brist på personal och i storstadsområdena brist på lokaler och mark. I sitter deras partikamrater och röstar ner vpk-förslag om en ökad satsning på barnomsorgen genom bl. a. ökade statsbidrag och ökad personalutbildning. Detta dubbelspel drabbar kvinnorna och barnen hårt. För arbetarpolitik och socialism Självfallet kan inte barnomsorgen i sig upphäva de ekonomiska,sociala och andra problem - både för barn och vuxna - som är ett resultat av det nuvarande systemets profitjakt och konkurrensmentalitet. För det krävs ett socialistiskt samhälle. Eller för att citera barnmiljöutredningen: främsta och huvudsakliga slutsats är att det inte går att skapa en god miljö för barnen utan att skapa ett gott samhälle för alla, grundat på allas rätt till arbete, en jämn välståndsfördelning, en produktion för de många människornas behov och en rättvis fördelning för inflytandet över det hela, men också över den egna livssituationen. Reformer som syftar till att förbättra barnens levnadsförhållanden kan således inte bara direkt inriktas på barnen. Begränsade reformer av olika slag får inte heller sin fulla verkningskraft om inte samhället förändras i grunden. (Barns livsmiljö SOU 1975:30). I en av delrapporterna till samma utredning av E-M (Barns uppfostran och utveckling, SOU 1975:33) konstateras att de reformförslag som direkt eller indirekt berört barn haft som utgångspunkt arbetsmarknadspolitiska överväganden. Man har heller inte sett till de olika betingelser som gäller för barn i olika klasser i samhället. Som ett tydligt exempel på detta kan man se den nu avmattande tendensen Barnstugorna har setts som ett medel att reglera tillgången på kvinnlig arbetskraft inom näringslivet. är det nästan omöjligt för en familj att klara sig på en inkomst. Hyror och matpriser stiger rekordartat, och förvärvsarbete för båda blir en absolut nödvändighet för de flesta föräldrar. Både för dessa familjer och för alla ensamstående föräldrar blir barnomsorgen en livsnödvändighet. Men även för att bryta kvinnans isolering i hemmet är det nödvändigt att hon kommer ut på arbetsmarknaden. Det är först då som det skapas verkliga möjligheter för jämlikhet mellan könen. Förkortad arbetstid för alla lönearbetare krävs för att bl. a. kunna göra en rättvis fördelning av hemarbetet. Vpk menar att barnomsorgen skall utveckla en kollektiv känsla hos barnen, exempelvis genom lekar där laget och inte individen spelar huvudrollen. Det kan ske genom att man utvecklar respekt för gemensamma leksaker och gemensam egendom, att man värdesätter och vårdar relationer till andra barn och vuxna högre än till saker och ting. Verksamheten inom barnomsorgen skall vidare aktivt motverka könsroller och andra fördomar samt framhäva och utveckla respekten för arbetet som den värdeskapande faktorn i samhället. Även hos barn måste man utveckla en kunskap om det omgivande samhället - om hur det kan påverkas och förändras. Allt detta kräver en kamp mot nuvarande värderingar och konkurrensuppfostran. Det kräver en rekrytering och utbildning av personal, såväl manlig som kvinnlig, som bättre utvecklar kollektiv fostran. Det krävs således en socialistiskt ideologisk grund för arbetet. Det är enligt vår mening väsentligt att det inom den kommunala bamomsorgsverksamheten ständigt pågår en rik försöksverksamhet med alternativ pedagogik och arbetsmetoder, bl. a. i samarbete med utbildningsoch forskningsinstitutioner. Initiativ från enskilda barnstugor måste tillvaratas. En viktig förutsättning för en bra verksamhet på barnstugorna är vidare att barnen, personalen och föräldrarna har ett reellt inflytande över verksamheten. Det finns alltså ca 800 000 barn i förskoleåldern och ungefär lika många i åldrarna . flertalet av dem förvägras rätten till en bra barnstugeplats. Ser man till kommunernas utbyggnadsplaner ligger de långt under det av 1976 beslutade platsantalet - ca 25 000 platser saknas, och därtill kommer att planerad utbyggnad inte alltid genomförs. 200 kommuner kommer inte att genomföra den utbyggnad som var riktpunkten i överenskommelsen mellan regeringen och . kommunisterna har aldrig accepterat denna överenskommelse, eftersom vi anser att det är en alltför låg utbyggnadstakt. Vpk anser att grunden för det totala behovet bör utgöras av det totala antalet barn i åldrarna resp. . Den modell som man använder sig av ute i kommunerna - en modell rekommenderad av - tar inte hänsyn till verkligheten. Modellen utgår från den nuvarande och förväntade förvärvsfrekvensen för kvinnor. En hög arbetslöshet - dold eller statistiskt redovisad - bland kvinnorna tas alltså till intäkt för en låg utbyggnadstakt även i fortsättningen. Man bortser helt från det faktum att många kvinnor inte kan söka eller ta ett arbete på grund av brist på daghemsplatser. Med denna beräkningsmetod kan en kommun som f. n. har få daghemsplatser även i fortsättningen motivera en låg utbyggnadstakt. modell tar alltså vid uppskattningen av förvärvsfrekvensutvecklingen inte hänsyn till dynamiken i ett ökat utbud av barnstugeplatser, dvs. att hemarbetande kvinnor vid möjligheten att få barnstugeplats stimuleras till att söka arbete utanför hemmet. Därmed ökar behovet i takt med utbyggnaden. Modellen tar inte heller hänsyn till att man kan förändra efterfrågan genom förändringar av avgifterna, barnstugornas kvalitet, deras belägenhet osv. kommunisterna anser att modellen över huvud taget inte skall användas. I stället för att sysselsätta sig med teoretiska beräkningar med en mängd osäkra antaganden borde man ta reda på det verkliga behovet. Ett första steg är att gå till kösiffrorna för att sedan via kontakt med samtliga föräldrar med barn i de aktuella åldrarna undersöka behovet i en vidare mening. Utgångspunkten måste vara att alla barn har rätt till en daghemsplats. kommunisternas krav är att 250 000 platser skall byggas i daghem och fritidshem . Det betyder ett genomsnittligt byggande av lägst 50 000 platser . Utbyggnadstakten måste successivt öka, bl. a. av den anledningen att man måste hinna i kapp med personalutbildningen. Utbyggnadstakten måste därefter ytterligare stegras , och det är viktigt att man redan nu utarbetar en plan för denna utbyggnad i syfte att inom rimlig tid nå full behovstäckning. En av de vanligaste invändningarna mot en utbyggd barnomsorg är att det blir för dyrt. Det finns inte samhällsekonomiskt utrymme för så många barnstugor. Kommunerna är inne i en ekonomisk kris och har inte de ekonomiska möjligheterna att klara utbyggnaden av barnomsorgen. I stället måste staten ta på sig kostnadsansvaret och göra de omprioriteringar som är 50 000 barnstugeplatser kostar att bygga. Den totala kostnaden för försvaret kommer att uppgå till 20,5 miljarder, varav rena försvarskostnader utgörs av 14,5 miljarder. Ett enda Viggenplan motsvarar ca 1 000 barnstugeplatser eller mer, beroende på hur man räknar. Vi har råd meden hämningslös privatbilism som slukar energi, smutsar ner miljön och dödar eller lemlästar tusentals människor. Hur mycket motsvaras inte kostnaderna för en enda meter motorväg i barnstugeutbyggnad? Resurserna finns alltså men i stället för att göra nödvändiga omprioriteringar inom hela samhällsekonomin, som skulle möjliggöra en fullt utbyggd barnomsorg i de arbetandes intresse, väljer man från ansvarigt politiskt håll att tvinga fram höjningar av taxor och kommunalskatter som slår hårt mot lönearbetarna, barnfamiljer och pensionärer. har t. ex. en rad höjningar också av barnstugetaxan förekommit, höjningar som inneburit att barn tas ur daghemmen och lämnas utan tillsyn, därför att familjen inte har råd med denna självklara rättighet. Som sådan bör barnstugorna göras avgiftsfria. Den sänkning av anordningsbidraget som genomdrevs av de borgerliga parterna tillsammans med socialdemokraterna har lett till en kraftig nedgång också i vad gäller planeringen av antalet platser. Därtill kommer att byggkostnaderna stigit mycket kraftigt . Jämsides med kravet på utbyggnad av barnomsorgen måste man ställa krav på kvalitativa förbättringar. Det faktum att kvaliteten på daghemmen och fritidshemmen kan variera mycket kraftigt, såväl inom som mellan kommunerna, har i debatten tagits som intäkt för att daghemmen inte skulle vara bra. Ett sådant resonemang måste bestämt tillbakavisas. Visst finns det många brister inom barnomsorgen, men dessa bör i stället tas till intäkt för en förbättring och inte en nedrustning. Hur en sådan nedrustningspolitik skulle slå kan man t. ex. se genom att gå till de av föregående år redovisade siffrorna beträffande . Enligt hade 14 000 barn till förvärvsarbetande föräldrar lämnats helt utan tillsyn. För en tredjedel av barnen i präglas uppväxtmiljön fortfarande av kulturell fattigdom, ekonomiska svårigheter, arbetslöshet, påfrestande arbetsförhållanden, hälsoproblem, knappt tilltagen fritid, brist på natur, sömnproblem, få grannkontakter osv. Mot denna bakgrund är det lätt att förstå att kollektiv barntillsyn är nödvändig för barnens skull. Men också att barnstugorna måste få ökade resurser och att en jämn standard garanteras över landet. Vi är visserligen långt från forna tiders barnkrubbor för arbetarklassens barn och barnträdgårdar för medel- och överklass, men det är de barnrika fattiga kommunerna, där behoven är som störst, som också har störst barngrupper, lägst utbildad personal och långa vistelsetider för barnen. För att uppnå en enhetlig miniminivå beträffande kvaliteten på barnstugorna anser vpk att den centrala tillsynsmyndigheten, , bör utfärda miniminormer beträffande personaltäthet liksom beträffande lokalernas och yttermiljöns ytor, standard och utrustning, tillgång på lek- och hobbyredskap m. m. Vid fastställande av normer för personaltäthet bör självfallet hänsyn tas till lokalernas utrymmesstandard m. m. Vidare bör ett högsta platsantal fastställas som inte får överskridas. Någon s. k. överinskrivning bör alltså under inga omständigheter få förekomma, beträffande platsantal för olika avdelningar föreslår vi följande: späd- och koltavd. Beträffande personaltätheten bör gälla 1 personal på 4 barn - tätare för spädbarnsavdelning - på daghemmen föreståndare oräknad och för fritidshemmen 2 personal samt medhjälpare på varje avdelning, föreståndaren oräknad. Som regel bör personaltätheten vara sådan att personalen inte behöver arbeta ensamma i barngrupp. kommunisterna anser att kommunerna bör ges statsbidrag till driften av barnstugor, som täcker hela personalkostnaden. Bestämmelserna för dessa statsbidrag bör dessutom vara utformade så att det blir möjligt att få ersättning för personalkostnader utöver miniminormen. Denna konstruktion av driftbidragen gör att kommunerna inte har anledning att inskränka på personalsidan för att göra besparingar och bör dessutom ge kommunerna möjlighet att väsentligt förbättra barnstugornas kvalitativa standard i övrigt. På det området är behoven f. n. mycket stora. Förslaget innebär också att statsbidragen stiger i takt med kostnadsökningarna. När det gäller personalen finns det också anledning att peka på det orimliga förhållandet att det finns två personalkategorier, förskollärare och barnsköterskor, som har olika utbildning och olika lön, men för vilka arbetsuppgifterna är i praktiken desamma. Utbildningen av barnstugepersonal bör göras om, så att alla får samma utbildningsnivå, och de som är barnsköterskor bör få möjlighet att med bibehållen lön genomgå utbildning till förskollärare. Vpk har utvecklat detta i en särskild motion till årets riksdag. Under hänvisning till ovanstående föreslås: 1. att uttalar att målet för samhällets barnomsorg skall vara att tillgodose alla barns rätt till en bra och avgiftsfri barnstugeplats, 2. att uttalaratt målsättningen församhällets utbyggnad av barnomsorgen bör fastställas till ett genomsnitt av minst 50 000 platser i daghem och fritidshem, 3. att hos regeringen hemställer om en plan för barnstugeutbyggnaden , 4. att uttalar att föräldraavgifterna inom barnomsorgen bör vara avskaffade , 5. att hos regeringen hemställer om förslag beträffande anordningsbidrag till barnstugor, innebärande att anordningsbidrag skall utgå med det belopp om . som fastställdes , uppräknat i förhållande till kostnadsutvecklingen för barnstugebyggandet.samt att detta anordningsbidrag skall utgå fr. o. m. /79 tills barnomsorgen är fullt utbyggd, 6. att hos regeringen hemställer om förslag till driftbidrag för barnstugorna, innebärande att driftbidragen vid daghem skall beräknas efter en norm av 1 personal per 4 barn tätare på späd- och koltavd. - föreståndaren oräknad, och vid fritidshem 2 personal jämte medhjälpare per avdelning, föreståndaren oräknad, och att bidrag till extra personella insatser vid barnstugorna utgår efter särskild redovisning samt att vid beräkning av driftbidrag redan färdigställda barnstugor skall likställas med nytillkommande, 7. att beslutar anta följande Förslag till Lag om ändring i Lag om barnomsorg (SFS 1976:381) Nuvarande lydelse Motionärernas förslag Samhällets barnomsorg fritidsverksamhet. Den har till syfte hos barnen. Förskoleverksamheten avser barn Förskoleverksamheten avser barn som ej har uppnått skolpliktig ålder som ej har uppnått skolpliktig ålder och barn vilkas skolgång har upp- och barn vilkas skolgång har upp skjutits enligt 32 8 andra stycket skjutits enligt 32 8 andra stycket skollagen (1962:319). skollagen (1962:319). Fritidsverksamheten omfattar Fritidsverksamheten omfattar barn till och med . barn till och med . Barnomsorgen ankommer som avses i 9 8 Kommun skall bedriva förskole- Kommun skall genom planmässig och fritidsverksamhet för de barn som utbyggnad av förskola, familjedag är kyrkobokförda i kommunen eller stadigvarande vistas där. Kommun skall genom en planmässig utbyggnad av förskola, familjedaghem, fritidshem och annanförskole- och fritidshemsverksamhet sörja för att de barn som på grund av föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller av andra skäl behöver omvårdnad utöver vad som följer av 5 och 6 §§ får sådan omvårdnad, om ej behovet tillgodoses på annat sätt. I kommunen skall minst hem, fritidshem och annan förskoleoch fritidshemsverksamhet sörja för att alla i kommunen kyrkobokförda eller stadigvarande boende barns rätt till en god daghems- eller fritidshemsplats säkras. / kommunen skall finnas en av kommunfullmäktige antagen plan för barnomsorgen. I planen skall redovisas det faktiska behovet av förskolor, fritidshem och annan försköte- och fritidshemsverksamhet inom kommunen samt på vilket sätt behovet skall tillgodoses. Planen skall avse en period av . 'em år. utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar vägledande information till kommunerna. utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar normer och föreskrifter för verksamheten. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)