mot · G202177 · 1978-11-30 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:67 om förbud mot aga 1 propositionen 1978/79:67 föreslås att det i (FB) uttryckligen anges att barn inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Justitieminister lägger fram en helt onödig för att inte säga skadlig lag på bord. Det gäller förbudet mot alla handgripliga tillrättavisningar av barn. Hädanefter blir alltså - om inte besinnar sig - all aga i lag förbjuden. Därmed förvandlar man en god del av svenska folket till brottslingar. Så inleder DAGEN en ledare med anledning av propositionsförslaget. Samma ledare avslutas med följande ord: Riksdagspolitikerna skulle kunna inbilla sig att de förstärkt skyddet för barnens rättigheter. Men i själva verket är det en försämring. En sådan lag stoppar inte den verkliga barnmisshandeln men den förstärker osäkerheten hos massor av goda föräldrar. Dra tillbaka propositionen! Tidningen har säkert gjort en riktig bedömning. bör avslå propositionen av många skäl. Om beaktar den starka kritik och den osäkerhet angående förslagets verkningar som framförs av remissinstanserna så måste propositionen avslås. Av remissinstanserna så säger t. ex. RÅ: 1 detta hänseende vill jag också understryka skillnaden mellan små barn och nästan vuxna. Detta är ett viktigt påpekande. Barn kan inte tänka och förstå såsom vuxna. Propositionen tycks inte ta någon hänsyn till detta när departementschefen säger att barnet är en självständig individ som kan kräva full respekt för sin person. RÅ skriver vidare att Det vore olyckligt för de rättsvårdande myndigheterna om den föreslagna lagstiftningen skulle leda till en alltför utökad frekvens av anmälningar som inte leder till fullbordad lagföring. i har anfört: För egen del tror jag inte att effekten av nu föreslagen bestämmelse blir ett minskat antal fall av Möjligen kan man tänka sig som en negativ effekt att man både i trängda och oträngda fall kommer att springa till polisen med anmälningar om barnmisshandel. Därigenom kan polis och åklagare komma att fl göra utredningar i större antal fall än tidigare och även i åtskilliga fall där några förutsättningar för åtal för misshandel ej visat sig föreligga. En dylik effekt av ett utökat angivelseraseri skulle på intet sätt vara önskvärt och en del helt omotiverade polisutredningar skulle kunna fl ordentligt negativa konsekvenser för barnen i många fall. Det viktiga påpekande som här gjorts, nämligen effekten på barnen av en polisutredning om hemförhållandena, har knappast berörts i den allmänna debatten och har förbigåtts av såväl utredningen som departementschefen. Den sidan av frågan bör analyseras närmare! Barnomsorgsgruppen anför att utredningen mycket snabbt dragit slutsatser som trots allt innehåller många aspekter. Ett förbud mot aga bör ses i förhållande till övriga bestämmelser i . olyckligt att bryta ut frågan om aga från den totala genomgången. Allmänt kan självfallet hävdas att lagbestämmelser som ej kan övervakas och på vilka ej kan följa sanktioner är verkningslösa. Enligt vår uppfattning bör stor försiktighet med sådana lagbestämmelser iakttas. i anför: har det varit så att man även vid lätta kroppsliga tillrättavisningar ibland känt sig tvingad att polisanmäla. Detta strider mot det allmänna rättsmedvetandet. Myndigheterna får då ej göra sig skyldiga till onyanserade påföljder som är otillbörligt smärtsamma och kränkande. 1 så fall gör de sig skyldiga till just sådana övergrepp som de i sin tur vill beivra. och Samhälle ifrågasätter om förbudet kan få någon effekt då efterlevnaden inte kan kontrolleras. 1 utredningen som föregick propositionen och även i en del remissyttranden sammanblandas aga och misshandel. Detta kan i viss mån förklara att man ibland har kommit till felaktiga slutsatser. Såsom samtliga ledamöter i lagrådet anfört så krävs det för att misshandel i mening skall föreligga att den kroppsliga störningen ej varit alltför lindrig eller hastigt övergående. I annat fall är det aga. Departementschefen anför också att: Från den egentliga barnmisshandeln är steget långt till de handgripliga tillrättavisningar som kan förekomma i barnuppfostran. Som moderata samlingspartiets kvinnoförbund anfört så finns ingen redovisning av utredningens uppfattning om var gränsen går mellan aga, kroppslig bestraffning och kroppslig tillrättavisning. Det finns inte heller i betänkandet någon redogörelse för var man anser att gränsen går mellan psykiskt kränkande behandling av barn och annan behandling som trots att den strider mot barnets vilja syftar till att göra barnet medvetet om de begränsningar för handlingsfrihet i förhållande till omgivningen som omfattar alla människor i ett fungerande samhälle. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund anser att det är en brist i utredningens arbete att diskussioner rörande dessa frågor inte redovisas i betänkandet. Detta vill vi instämma i. Inte heller departementschefen har gjort något allvarligt försök att rätta till denna brist. Lagförslaget har två delar. Den första innebär att barnet inte får utsättas för kroppslig bestraffning, medan den andra innebär att barnet inte får utsättas för annan kränkande behandling. Departementschefens resonemang i propositionen ger tyvärr inte den klarhet i hur lagtexten skall tolkas som remissinstanserna efterlyser. exempel på hur oklok hela frågan är ger departementschefens uttalande på s. 7 i propositionen: Även fysiska åtgärder mot barn som inte har bestraffningssyfte kan emellertid i vissa fall innebära sådan kränkande behandling som förbjuds i andra ledet av bestämmelsen. 1 vissa fall, vilka då? Hur remissinstanserna ser på detta framgår av följande. och : Uttrycket kroppslig bestraffning kan godtas. Däremot är uttrycket annan kränkande behandling oklart. En klargörande motivering hade varit av värde. Genom den föreslagna ordalydelsen införes ett begrepp utan säkert och avgränsat innehåll. Det läggs nu på den enskilde själv att bestämma vad som skall avses med kränkande behandling. skriver i samma fråga: "Det raka besked som omformuleringen innebär gör det lättare att ge information. alltjämt föras ett resonemang omkring innebörden av 'kroppslig bestraffning . SÖ:s syn står här i direkt kontrast med hovrättens över och ! menar: Det är emellertid felaktigt att kalla en regel för ett förbud, till vilken inte finns kopplad någon sanktionsbestämmelse. i ser det som mycket angeläget, att lagändringen följs av en fördjupad diskussion angående innebörden av 'kränkande behandling av barn. Samma syn utvecklar departementschefen på s. 8 i propositionen: Det får bli en uppgift för utredningen om barnens rätt att under det fortsatta arbetet överväga om det är möjligt och lämpligt att i lag i något hänseende tillerkänna barn mera preciserade rättigheter gentemot sina vårdnadshavare. Detta uttalande är närmast otroligt. Först lagstiftning sedan skall vi utreda hur lagen skall tillämpas! Uttalandet ligger i linje med andra uttalanden i propositionen. På s. 6 sägs först: Med en sådan bestämmelse når man slutpunkten i en rättsutveckling Några rader längre ned: Det nu föreslagna förbudet utgör emellertid endast det första steget i en allmän översyn av de regler som rör vårdnaden av barn. Lagrådets uttalanden angående tolkningen av orden annan kränkande behandling ger ingen vägledning. Det är ytterst oroande om en lagstiftning införs vars innebörd är så pass osäker. Ingen kan tydligen med någon större säkerhet säga vad som skall anses vara annan kränkande behandling. I kan en vårdnadshavare förlora rätten till sitt barn om han undervisar barnet i tro. Det skall väl inte gå så långt i vårt land att denna paragraf skall kunna tas till intäkt för liknande åtgärder beroende på vem som tolkar lagen? Lagförslaget vänder sig också enbart till vårdnadshavare. Det innebär att andra skulle stå utanför bestämmelsen, t. ex. fosterföräldrar som inte är vårdnadshavare, föräldrar med umgängesrätt som inte är vårdnadshavare, sammanboende, dagmammor, daghemspersonal, äldre syskon och alla andra som inte är vårdnadshavare. Flera remissinstanser har anmärkt på detta men utan resultat. I propositionen sägs att lagen skall följas av effektiv och fortlöpande information. Vad kommer den att kosta? Till vilken nytta? Det talas om information i skolorna. Blir resultatet av den att barnen får veta att föräldrarna inte har rätt att röra dem, men att ingen ingriper om barnen slår sina föräldrar? Departementschefen har emellertid - vilket är förmildrande - angivit att det skall vara tillåtet att lyfta eller rycka undan barnet för att hindra det från att göra sig illa eller att skada andra. Särskilt när det är litet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar avslå propositionen 1978/79:67. () . NISSER (m) () ()