mot · G1021921 · 1978-04-17 00:00:00 — Motion 1977/78:1921 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:159 om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst, m. m. Det svenska militära försvaret är uppbyggt på allmän värnplikt, varigenom ett krav på deltagande i utbildning i fred för medverkan i krig reses mot i princip samtliga manliga medborgare. Av hävd har man från samhällets sida ansett sig kunna efterge detta krav i de fall där den enskildes etiska inställning till vapenbruk träds förnär. Vapenfrilagstiftningen har således att lösa konflikten mellan två viktiga principer: å ena sidan att hela folket måste vara berett att träda upp till försvar för landets oberoende och frihet, å andra sidan respekten för den enskildes moralregel att inte vilja döda. Man har försökt att i lagstiftningen lösa denna konflikt på olika vägar . , som tillsattes , har haft fyra huvuduppgifter: a) att precisera förutsättningarna för vapenfri tjänst, b) att överväga frågor om de vapenfrias tjänstgöringsområden, c) att undersöka möjligheterna att ytterligare förbättra utrednings- och prövningsförfarandet hos vapenfrinämnden och d) att överväga sanktionsformerna vid fall av vägran att fullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Utredningen, vars förslag redovisats i betänkandet (SOU 1977: 7) Rätten till vapenfri tjänst, har enligt vår mening på ett förtjänstfullt sätt löst de uppgifter som ålagts den. Vi har därför kommit till slutsatsen att utredningens förslag i huvudsak kan läggas till grund för en ny lagstiftning. Det innebär att vi i åtskilliga avseenden har invändningar mot innehållet i propositionen 1977/78: 159. Av praktiska skäl följer vi i det följande ordningen i propositionen. Nuvarande lagstiftning använder när det gäller förutsättningarna för vapenfri tjänst uttrycket att tillstånd kan ges om bruk av vapen mot annan icke är förenligt med den värnpliktiges allvarliga personliga övertygelse och skulle medföra djup samvetsnöd för honom. För utredningen har det gällt att kunna finna en formulering, som klarare än vad nuvarande regler utsäger uttrycker förutsättningarna för att få vapenfri tjänst och också leder till att möjligheterna att erhålla sådan tjänst vidgas. har i sitt betänkande förordat dels att djup samvetsnöd utgår som förutsättning, dels att vissa smärre ändringar i övrigt skall göras i den inledande paragrafen. Den aktuella paragrafen skulle då i här aktuell del lyda: Om övervägt bruk av vapen mot annan ej är förenligt med värnpliktigs personliga allvarliga övertygelse, äger han erhålla tillstånd att i stället för värnpliktstjänstgöring fullgöra vapenfri tjänst. Propositionen accepterar att begreppet djup samvetsnöd utgår men har i övrigt frångått utredningens förslag och formulerat den centrala meningen på så sätt att om det kan antagas att bruk av vapen mot annan är så oförenligt med den värnpliktiges allvarliga personliga övertygelse att han icke kommer att fullgöra värnpliktstjänstgöring skall vapenfri tjänst erhållas. Lagrådet har i sitt yttrande över lagförslaget i denna del känt tvekan inför propositionens förslag, vilket framgår av lagrådets yttrande över 1 § i vapenfrilagen. För vår del finner vi att utredningens förslag klarare än propositionens ger uttryck för den förändring av vapenfrilagstiftningen som bör ske. Den formulering som föreslås i propositionen kommer att skapa oklarhet i tillämpningen. Begränsningen till att han icke kommer att fullgöra värnpliktstjänstgöring har inte motiverats i propositionen. Det framgår inte om detta tillägg i lagtextens 1 § skall medföra någon förändring vid bedömningen av de sökandes motiv. Formuleringarna om det kan antagas och är så oförenligt med kan leda till stora variationer vid prövningen inför vapenfrinämnden. Enligt vår mening är det angeläget att finna formuleringar av villkoren för vapenfri tjänst som kan leda till en likformig praxis från tid till annan. Vi anser att utredningens förslag i detta avseende är väl grundat. Enligt vår mening bör därför 1 § första stycket i lagen om vapenfri tjänst erhålla den lydelse som utredningen föreslagit. En vidgning av möjligheterna att erhålla vapenfri tjänst ställer krav på att många skilda tjänstgöringsalternativ står till förfogande och att de kan ordnas snabbt. Utredningen hade därför i sitt betänkande gått igenom möjligheterna till nya placeringsmöjligheter och också lagt fram förslag om en rad sådana. Medan regeringsförslaget å ena sidan kan antas öka trycket i fråga om den vapenfria tjänsten i jämförelse med nuläget, innebär det å andra sidan en snävare syn i fråga om vilka alternativ som skall stå till buds. För det första finns i nuvarande lagstiftning inte den bestämning till verksamhet i krig och beredskap som propositionen för in, och för det andra har regeringen i propositionen inte den klara ställning till alla de förslag om nya tjänstgöringsalternativ som utredningen fört fram. I en beredskaps- och krigssituation måste varje medborgare ta sin del av uppgifterna i samhället. Det fria val av arbete etc. som finns i fredssamhället ersätts av en skyldighet att fullgöra de uppgifter som samhället ålägger medborgarna. Utbildning och tjänstgöring i totalförsvaret är nödvändiga förberedelser härför. Detta är den självklara utgångspunkten för bedömning av frågan om vilka tjänstgöringsalternativ som skall finnas för de vapenfria. Det går också tämligen lätt att identifiera en rad olika behov där full gjord utbildning/tjänstgöring kan leda till en krigs- eller beredskapsplacering. Men är det frågan om man för varje uppgift kan göra en sådan precisering att detta krav bör upprätthållas. Även om en viss i fred bedriven verksamhet läggs ned under beredskaps- eller krissituationer torde man kunna hävda att de erfarenheter och den utbildning de som deltagit i denna verksamhet fått kan vara av betydelse även för andra uppgifter. Härtill kommer att det kan väntas bli svårt att med propositionens tjänstgöringsalternativ svara upp mot det ökade trycket på vapenfri tjänst; en ökad köbildning har f. ö. numera inträtt. Man får inte heller bortse från risken för att regeringsförslaget kan leda till fler vägransfall än vad utredningens förslag kunde medföra. Enligt vår mening är det av anförda skäl bättre att bibehålla de möjligheter för tjänst, icke ledande till krigsplacering i totalförsvaret, som både dagens lagstiftning innehåller och utredningen föreslagit. Vad som sägs i propositionen om tillgodoseende av de vapenfrias önskemål om tjänst, tjänstgöring på egen arbetsplats och besvärsmöjlighet har vi ingen erinran emot. Vad vi här förordat kräver en ändring i 2 § i lagen om vapenfri tjänst. Detta kan lämpligast ske genom att orden under beredskap och krig i propositionens lagförslag utgår. När det gäller de konkreta tjänstgöringsalternativen har både utredningen och propositionen uttalat att man dels måste finna uppgifter som ligger utanför myndighetens ordinarie arbetsplan, dels måste erhålla de fackliga organisationernas medverkan till att de vapenfria utbildas och tjänstgör inom de aktuella områdena. Vi delar denna uppfattning och anser att man genom t. ex. överläggningar med organisationerna bör kunna skapa en ökad förståelse för vad lagstiftningen i dessa avseenden konkret medför. Vad utredningen föreslagit om olika alternativ kan enligt vår mening ligga till grund för det fortsatta arbetet. Vi vill därvid särskilt understryka att om den väntade utökningen av antalet vapenfria inte skall leda till en orimlig kösituation måste arbetet beträffande nya verksamhetsområden för de vapenfria bedrivas skyndsamt. Detta kräver också att vederbörande statliga organ har resurser för arbetet. Någon redovisning av vilka åtgärder regeringen avser att vidta i detta hänseende finns inte i propositionen. Utredningens förslag om att flera organisationer skall få anordna utbildning etc. för vapenfria har tillgodosetts i propositionen. Vi vill särskilt understryka vikten av att studieförbunden får tjänstgöra som utbildningsorgan. En fråga som länge varit föremål för diskussion gäller möjligheterna att få tjänstgöring i internationellt utvecklingsarbete godtagen som alternativ till värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. När frågan tidigare behandlats har den avvisats av statsmakterna. emellertid nu enhälligt förordat införade av u-landstjänst som alternativ till vapenfri tjänst och även skisserat ett system härför. Remissopinionen är delad i frågan, och propositionen avstyrker förslaget. Enligt vår mening kan det med den syn vi anlagt på tjänstgöringsalternativen finnas skäl att se positivt på överväganden i enlighet med utredningens förslag. Det kan konstateras att den lösning utredningen förordat måste prövas ytterligare innan ett definitivt beslut kan fattas. Vi föreslår därför att något slutligt ställningstagande inte görs nu utan att en förnyad prövning sker av utredningens förslag mot bakgrund av inkomna remissyttranden. Detta bör ges regeringen till känna. I fråga om prövningsförfarandet har utredningens majoritet anslutit sig till uppfattningen att en prövning alltjämt bör ske. Vi delar utredningens uppfattning att det inte är möjligt att godta en ordning som innebär att den sökande utan särskild prövning skulle kunna befria sig från värnplikten genom att förklara att han uppfyller villkoren. Att en prövning i sak måste ske har också understrukits av lagrådet och även godtagits i propositionen. Vi har i det tidigare avvisat propositionens förslag om utformning av 1 § i lagen om vapenfri tjänst och i stället anslutit oss till utredningens förslag. Därav följer att vid den sakprövning som måste ske bör utredningens motivtext vara vägledande. I fråga om de praktiska frågorna hur ansökningar om vapenfri tjänst skall behandlas kan vi godta förslagen i propositionen. Genom de förändringar vi här föreslagit i vapenfrilagstiftningen bör man kunna räkna med att antalet fall av vägran att fullgöra värnplikt och vapenfri tjänst kommer att minska. Likväl tvingas man räkna med att en del personer fortfarande kan komma att vägra fullgöra den ålagda tjänsten, varför frågan om sanktionsformer alltjämt kommer att vara aktuell. Att någon form av påföljd måste finnas uttrycktes i direktiven till utredningen, och denna har också beaktat detta uttalande. Utredningen har tagit fasta på den tvekan som finns både i direktiven och i den allmänna opinionen mot att tillämpa fängelsestraff för vägran. Förslag har lagts fram om en särskild s. k. samhällstjänst. Meningarna är delade i remissopinionen, där särskilt instanserna med anknytning till domstols- och åklagarväsendet uttryckt tveksamhet inför utredningens förslag. I propositionen föreslås en ordning med villkorlig dom förenad med ett kraftigt bötesstraff vid förstagångsvägran och vid förnyad vägran fängelse . Det kan ifrågasättas om propositionens förslag om villkorlig dom med böter får någon nämnvärd preventiv effekt. I många fall kommer dagsboten att bli mycket låg eftersom det rör sig om studerande utan egna löneinkomster. Den tvekan som både direktiven och utredningen redovisar beträffande bötesstraffet delar vi därför. Vi vill också påpeka att det förslag som redovisas av regeringen inte remissbehandlats. Vidare är fängelsestraffet vid förnyad vägran enligt vår mening onödigt långt. De preventiva effekterna torde bli i stort sett desamma vid ett kortare fängelsestraff. Vi anser mot denna bakgrund att man bör kunna ta fasta på grunderna i utredningens förslag om särskild samhällstjänst men begränsa den till ett enda område, nämligen inom befolkningsskyddet (civilförsvaret). Genom att inte ge samhällstjänsten den bredd utredningen föreslagit bör man också kunna undvika de jämförelser med nu avskaffade regler om tvångsarbetsanstalter som vissa remissinstanser tagit upp. Den särskilda samhällstjänsten i civilförsvaret bör organiseras enligt följande. Den bör inledas med en utbildning och därefter följas av en verksamhet inom i första hand undsättningsfacket. Den sammanlagda tiden bör vara lika lång som gäller för vapenfri tjänst. I fråga om den närmare utformningen bör man kunna ta sin utgångspunkt i civilförsvarets planer för organisation 80. Det bör ankomma på regeringen att efter förslag från närmare utforma erforderliga bestämmelser. En utgångspunkt bör därvid kunna vara förslag till vapenfriutredningen , vari dock modifikationer måste göras med hänsyn till den kortare utbildningstid vi föreslagit. Domstolens beslut om särskild samhällstjänst i civilförsvaret skall kunna förverkas om någon vägrar att fullgöra tjänsten. I så fall bör i stället fängelsestraff ådömas. Med hänsyn till vad vi uttalat om längden för fängelsestraffet, bör det sättas . Vad vi här föreslagit innebär en klar avvikelse gentemot regeringens förslag. En viktig fördel med vår konstruktion liksom utredningens förslag är att en vägrare inte döms för sin vägran att genomgå militärtjänstgöring utan den särskilda samhällstjänsten. Vapenfri verksamheten sköts av två olika myndigheter, vapenfrinämnden och . har föreslagit en enda organisation för verksamheten, vilket dock propositionen avvisar. Vi kan ansluta oss till ståndpunkten att man även tills vidare skiljer på uppgiften att behandla ansökningar om vapenfri tjänst och att svara för administrationen av vapenfriutbildningen. Med ett genomförande av utredningens förslag skulle dock ha följt en viktig fördel, nämligen en lekmannamedverkan på nära håll. Visserligen leds även av en lekmannastyrelse men det ligger i sakens natur att denna inte har stora möjligheter att kontinuerligt följa den begränsade och specifika verksamhet som vapenfrisektionen i verket har hand om. rymmer denna verksamhet just de känsliga avvägningsfrågor där en medverkan från lekmannahåll kan vara av särskilt värde. Vid det fortsatta utredningsarbete som krävs kan också en sådan vara betydelsefull. Vi föreslår därför att inom inrättas en särskild delegation för vapenfriverksamheten. Den bör sammansättas av företrädare för allmänna intressen men också innefatta ett par representanter för de större utbildningsanordnarna. Till ordförande bör utses tjänsteman i . Regeringen bör besluta om antal ledamöter, ersättare, mandattidens längd m. m. bör hos regeringen begära inrättandet av denna delegation. Våra förslag innebär förändringar i den lagstiftning som föreslås i propositionen. Med ledning av vad vi anfört torde det få ankomma på utskottet att upprätta erforderliga lagförslag. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beträffande förutsättningarna för vapenfri tjänst beslutar godkänna det förslag som redovisats i motionen, 2. att godkänner att vapenfri tjänst skall fullgöras i verksamhet som är betydelsefull för samhället, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om u-landstjänstgöring, 4. att beslutar om de sanktionsformer vid vägran som redovisas i motionen, 5. att begär inrättande vid av en delegation för styrelsens vapenfriverksamhet. () AXEL () () () () () () () () () () ()