mot · G1021347 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. I några riksdagsmotioner, väckta av socialdemokratiska representanter, skildras de svåra sysselsättningsproblem som präglar Norrlandslänen i allmänhet och det norrländska inlandet i synnerhet. Särskilt påfallande är dessa problem i , som är ett inlandslän helt i avsaknad av kustregioner och skeppningshamnar. Låt oss i all korthet erinra om att hade 154 000 invånare, medan folkmängden i runt tal är nere i 134 000, en minskning med ca 20 000 invånare. För att ge mera liv åt siffrorna kan man också uttrycka det så att befolkningsminskningen motsvarar en nedläggning av 25 stora industrier. I realiteten blir minskningen ännu större inom länets tidigare gränser, eftersom Fjällsjö kommun genom en ändring av länsgränsen överflyttades från till . befolkningsminskningen kan främst sökas i den kraftiga rationaliseringen inom skogsbruk och jordbruk samt länets underutvecklade industrisektor, som inte kunde bereda sysselsättning åt de utrationaliserade. Den dåvarande regeringens målinriktade och konstruktiva regionalpolitik, som initierades och sedermera förstärktes och byggdes ut i olika etapper, innebar en avgörande vändpunkt beträffande länets utveckling. Den understöddes av en expansiv näringspolitik och var klart målinriktad mot landets problemregioner. Tack vare denna regionalpolitik ökade länet sin befolkning med 2 339 personer, beroende på att länet som helhet kunde notera ett inflyttningsöverskott . Mot detta skall ställas ett årligt födelseunderskott, som varierat mellan 150 och 300 personer. Utvecklingen 1971-1976 lade grunden till en framtidsoptimism. Befolkningen ökade, nya industrier etablerades och gamla byggdes ut och sysselsättningen ökade stadigt. Men redovisade de allra flesta av länskommunerna ett födelseunderskott, beroende på ogynnsam åldersfördelning. Hälften av kommunerna noterade också stor årlig befolkningsminskning. Grunden var dock lagd, utvecklingen pekade åt rätt håll, men de regionalpolitiska medlen måste förfinas och förstärkas och insatserna måste ökas, det var de slutsatser vi erfarenhetsmässigt drog . ser vi med oro mot framtiden. Regionalpolitiken har tunnats ut och försvagats, och kraften rinner ur näringslivet. Industrier som byggts upp med lokaliseringsstöd läggs ned el ler a vskedar folk. Basen för en fortsatt industriell uppbyggnad av vårt län håller på att svikta. är trots starka regionalpolitiska satsningar det minst industrialiserade länet i riket. Av budgetpropositionen (bil. 17) och andra källor framgår att endast ett län hade lägre inkomstnivå räknat per inkomsttagare 1975, att förvärvsgraden är låg samt att arbetslösheten relaterad till befolkningen i produktiv ålder låg på en hög nivå. ligger här på femte plats i den grupp av fem skogslän, som redovisar den högsta arbetslösheten i landet. Om vi till detta lägger länets svaga och dåligt utvecklade arbetsmarknader, åtskilda av långa avstånd, nedrustningen av järnvägstrafiken och otillräckliga väganslag,så finns det uppenbar risk för att vid en kommande högkonjunktur måhända på nytt kan bli ett utflyttningslän. Vi vet att sysselsättningsutredningen håller på att utreda frågor som rör arbetsmarknads- och regionalpolitiken, men att ett regeringsförslag till kan förväntas först våren 1979.1 avvaktan på detta förslag anser vi oss därför nödsakade begära att snabba åtgärder redan nu sätts in för att öka sysselsättningsmöjligheterna i vårt län. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hemställer hos regeringen om snabba åtgärder för att vidareutveckla näringslivet och därmed öka sysselsättningen i . () ()