mot · G2022588 · 1978-01-01 00:00:00 — 1978/79: 2588 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:159 med förslag till lag om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag inom skolan, m. m. Socialdemokraterna har efterlyst en lagstiftning på detta område. De borgerliga partierna har dock inte visat något större intresse för frågan. Enligt vår mening behövs en lagstiftning som ger föreningsledare möjlighet att medverka i föreningsdriven verksamhet i skolan. Den föreslagna lagen tillgodoser emellertid inte vare sig i sak eller form de behov som finns. Den föreslagna omfattningen av ledigheten är alltför begränsad och lagen är dessutom krångligt uppbyggd. Förslaget bör på dessa grunder avvisas. föreslog i betänkandet (SOU 1974:53) Skolans arbetsmiljö bl. a. att föreningsledare skulle ges lagstadgad rätt till ledighet från sin anställning eller för medverkan i föreningsdriven verksamhet under skoldagen och i den allmänna fritidsverksamheten. Remissinstanserna var i stort sett positiva till utredningens förslag om rätt till ledighet för föreningsledare. I SIA-propositionen (1975/76: 39) anförde föredragande statsrådet att sådan rätt till ledighet var kopplad till den kommande arbetsrättsreformen och att hon ville avvakta denna reform och senare återkomma till regeringen i frågan. beslutade i enlighet med propositionen (UbU 1975/76: 30, rskr 1975/76: 367). Vi vill med anledning av den nu framlagda propositionen anföra följande. Lagförslaget är ur detaljregleringssynpunkt mycket långtgående. Som exempel kan framhållas begränsningen till samt en bestämmelse om nedsättning av denna volym om tjänstgöringen kan antas bli . Vidare regeln om att arbetsgivare får vägra ledighet som överstiger per kalendermånad eller tar i anspråk av den tid som arbetstagaren kan antas tjänstgöra under en kalendermånad. Arbetsgivaren har dessutom givits rätt att vägra även annan ledighet, om den skulle medföra allvarlig olägenhet för arbetsgivarnas verksamhet. Propositionen återspeglar således inte förslag om lagstadgad rätt till ledighet för föreningsmedlemmar. Det framlagda förslaget har med denna utgångspunkt stora brister. Vi menar att bakom förslag till lagreglering låg en positiv grundsyn på behovet att öka föreningsmedverkan i skolan och i den allmänna fritids 1978/79: 2588 Denna syn återspeglas inte i de konkreta förslag regeringen nu lägger fram. Därför kan vi från socialdemokratisk utgångspunkt inte godta att lagen får den utformning som föreslås i propositionen. I sammanhanget bör även erinras om att den borgerliga trepartiregeringen tidigare tagit bort det särskilda stödet till allmän fritidsverksamhet som via kommunerna slussades ut till det lokala föreningslivet för insatser före och efter den samlade skoldagen. Det är ytterligare ett uttryck för hur liten vikt de borgerliga partierna lägger vid föreningslivets medverkan i skolan och den allmänna fritidsverksamheten. Förutom en överdriven vilja att detaljreglera frågan kännetecknas lagförslaget av en strävan att göra rätten till ledighet till en angelägenhet endast mellan arbetsgivaren och den anställde. Den anställde förutsätts själv diskutera med arbetsgivaren om rätt till ledighet. Den senares fackliga organisation skall så långt möjligt hållas utanför, vilket ter sig märkligt då föredragande som grund för avvägningen av ledighetens omfattning själv anför att denna kan påverka arbetskamraternas situation. Vi kan inte se några skäl varför arbetstagarorganisationerna inte skall ha samma insyn i denna lag som t. ex. förtroendemannalagen. I propositionen framhåller också föredraganden att det kan tänkas uppstå situationer då arbetsgivaren kan anföra sådana skäl mot ledighet, att arbetstagaren inte finner det lämpligt att åta sig uppdraget. Arbetstagaren förutsätts således i vissa situationer frivilligt avstå från sin lagliga rätt till ledighet trots alla övriga begränsningar i lagen till arbetsgivarens förmån. Den anställdes fackliga organisation heller inträda till skydd för arbetstagarens rätt till ledighet. Lagförslaget avviker i dessa överväganden på ett markant sätt från annan lagstiftning på området. Några avgörande skäl för dessa avvikelser anges inte. Samtliga bestämmelser i lagen har gjorts tvingande vilket omöjliggör en anpassning till särskilda branscher, arbetsplatser och arbetsgrupper osv. genom kollektivavtalsreglering av lagens tillämpning. I detta avseende skiljer sig denna lag från motsvarande ledighetslagar på den svenska arbetsmarknaden, exempelvis de lagar som redovisas i bilaga 3 till propositionen (jfr t. ex. 8 § lagförslaget med 2 § andra stycket och 11 § lagen om rätt till ledighet för vård av barn m. m.). Sammanfattningsvis kan sägas att de fackliga organisationerna till skillnad från andra motsvarande ledighetslagar inte förutsätts få någon reell uppgift inom lagens tillämpningsområde. Propositionens inriktning synes vara att reglera förhållandet mellan den enskilde arbetstagaren och arbetsgivaren medan de fackliga organisationerna forts åt sidan som en utanförstående part. Än märkligare blir denna ståndpunkt mot bakgrund av att föredragande statsrådet framhåller i propositionen att ledighetsuttag utöver bör bygga på exempelvis reglering i kollektivavtal. 1978/79: 2588 Vi kan inte finna annat än att det är ett anmärkningsvärt urholkat lagförslag som nu har att ta ställning till. Lagen kommer om den antas att skapa problem ute i arbetslivet. Den långtgående detaljregleringsgraden och då inte minst alla de regler som begränsar lagens tillämpning kommer att ställa till med problem för alla berörda. Det framstår som en uppenbar risk att lagen kommer att innebära krångel och onödig byråkrati ute på arbetsplatserna. Inte minst de enskilda arbetstagarna och småföretagarna kan på grund av exempelvis bristande tid att sätta sig in i lagens alla detalj bestämmelser komma att få svårigheter med att tillämpa lagen. Vidare finns det risk för att de fackliga organisationerna kommer att visa ointresse för lagens tillämpning efter som lagstiftaren lämnar dessa utanför vid tillämpningen, vilket bryter mot vad som gällt för likartad lagstiftning. är det otvivelaktigt på det sättet att en lag om rätt till ledighet för detta ändamål behövs. Den är redan åtskilligt försenad med tanke på att i samband med SIA-beslutet endast ville avvakta den kommande arbetsrättsreformen innan ett ställningstagande skulle tas till frågan om rätt till ledighet. Arbetsrättsreformen trädde i kraft /77. Vi är starkt kritiska mot de borgerliga regeringarnas långsamma handläggning av frågan. Det nu framlagda förslaget har dock sådana brister att fördelarna av att beslutar anta lagen med vissa justeringar inte överväger de nackdelar som skulle uppkomma ute på arbetsplatserna när lagen skall tillämpas. Vi föreslår därför att beslutar uppdra åt regeringen att utarbeta ett nytt förslag till lag om rätt till ledighet från anställning för person som skall delta i föreningsverksamhet i skolan. Det nya förslaget bör utformas i större överensstämmelse med intentionerna i SIA-reformen och på ett sådant sätt att det motverkar krångel och svårigheter vid tillämpningen ute på arbetsplatserna. De fackliga organisationerna bör tillerkännas en aktiv roll vid lagens tillämpning. Därför bör lagen så långt möjligt anknyta till redan befintliga ledighetslagar av motsvarande karaktär, exempelvis de i propositionens bilaga 3 redovisade lagarna. Det nya förslaget bör utarbetas skyndsamt och föreläggas . Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar avslå propositionen 1978/79: 159, 2. att beslutar anhålla att regeringen återkommer till med ett nytt förslag till lag om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag inom skolan med beaktande av vad som i motionen anförts om inriktning, ledighetens omfattning och lagens tillämpning. 1978/79: 2588 () () () HANS () () () () () () () () () ()