mot · G2021101 · 1978-01-01 00:00:00 — om Törbud mot kollektivanslutning till politiskt parti har ett flertal gånger - åren 1973, 1974, 1976, 1977 och 1978 ställt sig bakom uttalanden som innebär att kollektivanslutning till politiskt parti inte skall förekomma, men att frågan inte i forsta hand bör lösas genom lagstiftning utan genom egna åtgärder från det socialdemokratiska partiets sida. Tyvärr har dessa uttalanden ännu ej resulterat i några mera betydande konkreta åtgärder, varför det åter är nödvändigt att på nytt gör ett sådant uttalande. I en demokrati som vår är det viktigt att slå vakt om de politiska partiernas möjligheter att arbeta obundet. Det är i och genom de politiska partierna och givetvis också genom andra folkrörelser som medborgarna har de största förutsättningarna att vara med och forma samhället. Ju större dessa förutsättningar är, desto vitalare blir demokratin och desto större blir medborgarnas intresse och ansvar. Självfallet är det angeläget att så många som möjligt sluter upp som medlemmar i de politiska partierna för aktivt arbete och engagemang. Vid ställningstagandet till frågan om medlemskap i ett politiskt parti måste en viktig princip komma till uttryck: medlemskapet i ett politiskt parti måste alltid få bestämmas av den enskilde själv genom egen aktiv handling. Det är mot denna grundläggande princip som det nuvarande systemet med kollektivanslutning av medlemmar till det socialdemokratiska partiet strider. Här finns alltså ett betydande problem som man numera diskuterar djupt inne i de socialdemokratiska leden och som många är djupt oroade av, inte minst inom fackföreningsrörelsen. Detta har medfört tillsättandet av en socialdemokratisk arbetsgrupp. Dess rapport vid den socialdemokratiska kongressen 1978 kom ingalunda att visa vägen från kollektivanslutningen utan i redovisningen enligt snabbprotokollet konstateras: Det är ställt utom allt tvivel att kollektivanslutningen har ökat de anslutna fackföreningarnas politiska inflytande och detta har varit till fördel för såväl medlemmar som samhälle. Det är också ställt utom allt tvivel att framtiden kommer att kräva en allt starkare sammanhållning mellan partiet och fackföreningsrörelsen. Därför måste en eventuell reformering av den tekniska formen för anslutning ta sikte på att vidmakthålla starka band mellan den politiska och fackliga arbetarrörelsen. Detta innebär att frågan om kollektivanslutning redueras till en fråga om teknisk anslutningsform och eventuell reformering. Vi som anser att man inom det socialdemokratiska partiet bör kunna rensa upp i denna fråga utan lagstiftning måste efter att ha tagit del av denna rapport, medge att många frågetecken kvarstår. Detta är en principfråga och inte en fråga om vilka praktiska lösningar man bör välja. Individens rätt att fritt och självständigt välja politiskt parti är grundläggande för vårt ställningstagande här liksom för demokratin. Därför kan man av principiella skäl inte acceptera en kollektivanslutning av människor till ett politiskt parti. Ett sådant system kan anses strida mot den åsiktsfrihet som gällande grundlag utgår från vad gäller de medborgerliga fri- och rättigheterna. I snabbprotokollet från den socialdemokratiska partikongressen finns ett annat avsnitt om hur man går till väga när det gäller att kollektivansluta: "Rätten till kollektivanslutning innebär att arbetarekommunen säger till en fackförening, som vill stödja partiet politiskt och ekonomiskt: Om ni vill, ställer vi till ert förfogande en rätt för alla era medlemmar till demokratiskt inflytande på den politik ni vill stödja. Ni avgör själva om ni vill utnyttja denna rätt eller inte. Blir fackföreningens svar positivt kan den enskilde fackföreningsmedlemmen - utan att uppge orsaken - ställa sig utanför detta medlemsinflytande. Det är det som kallas reservationsrätt. Besluten tas i demokratisk ordning och ingen tvingas till medlemskap i partiet. Man slår alltså fast att initiativet till kollektivanslutningen ligger hos det socialdemokratiska partiet. Detta har vi också hävdat, men socialdemokraterna har då oftast velat flytta över initiativet till facket. Här säger man emellertid själv att initiativet ligger hos partiet. Sedan är det enbart fråga om ett enkelt majoritetsbeslut för att ansluta personliga åsikter. Reservationsrätten ändrar ingenting i denna grundläggande principfråga. Den enskilde tvingas att offentligt avslöja att hon eller han inte vill tillhöra ett visst politiskt parti. På grund av att detta också kan komma att framgå av vissa avlöningslistor eller liknande ligger det nära till hands att, om man så vill, betrakta reservationsrätten som en omvänd åsiktsregistrering. Det finns anledning att kraftigt poängtera att uttalandet mot kollektivanslutning inte riktar sig mot de fackliga organistionemas rätt att besluta i egna angelägenheter. Denna rätt är självklar och skall vara orubbad. Vems angelägenhet är det att avgöra och ansluta personliga åsikter till ett visst politiskt parti? Detta är självklart inte ett avgörande som man beslutar med enkel majoritet på ett föreningsmöte utan detta är en sak som måste bygga på varje människas individuella ställningstagande. De kollektivanslutna utgör två tredjedelar av det socialdemokratiska medlemsantalet. Mer än en tredjedel av LO:s medlemmar röstar på ett annat parti än det socialdemokratiska. En femtedel, av det socialdemokratiska partiets kollektivanslutna medlemmar, röstar på annat parti än det socialdemokratiska, trots att de är medlemmar där. Detta säger något om problemen med kollektivanslutningen och även med reservationsrätten som de flesta oliktänkande inte utnyttjar, bl. a. på grund av den åsiktsregistrering detta ändå innebär genom att öppet redovisa att man inte vill vara ansluten till det socialdemokratiska partiet. I SCB:s undersökning av valet konstaterades det att partivalet blir allt mindre beroende av väljarnas yrkestillhörighet eller sociala ställning. Följande tabell belyser LO-medlemmarnas partival : Medan socialdemokraterna hade stöd av mer än fyra femtedelar av LO:s medlemmar var motsvarande andel endast två tredjedelar. Inställningen till kollektivanslutningen bland medlemmar och förtroendemän inom har undersökts av professor . I Hur styrs facket? Om demokratin inom fackföreningsrörelsen tecknar en huvudsakligen ljus bild av den fackliga demokratin. Han ser emellertid kollektivanslutningen som ett av dess mörka avsnitt. Det mest omdiskuterade fenomenet beträffande fackföreningsrörelsen och systemorienteringen gäller naturligtvis kollektivanslutningen av avdelningar till det socialdemokratiska partiet. Av tabell 24 C framgår inte blott det i och för sig anmärkningsvärda förhållandet att en klar majoritet bland medlemmarna - - anser att kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet är en felaktig form för medlemskap i ett politiskt parti. Även bland sektions- och avdelningsstyrelseledamöterna finns det en majoritet mot kollektivanslutningen. Endast på den centrala nivån är man klart för denna form av medlemskap. Tabell 24 C. Inställningen till kollektivanslutningen: medlemmar, sektionsstyrelseledamöter, avdelningsstyrelseledamöter och central nivå. Kollektivanslutningen till so- M S A C cialdemokratiska partiet är en felaktig form för medlemskap i ett politiskt parti instämmer ej 36 48 44 67 (N = 1 957) (N =241) (N = 327) (N = 252) visar vidare att närmare en femtedel av de kollektivanslutna medlemmar som ej reserverat sig mot andra partier uppger andra partisympatier än socialdemokraterna: Av det förhållandet att så många som av de kollektivanslutna medlemmar, som ej reserverat sig, har en annan partiuppfattning än socialdemokraternas kan vi dra en bestämd slutsats: kollektivanslutningen av fackföreningsavdelningar till det socialdemokratiska partiet fungerar i praktiken på ett sådant sätt att det innebär ett brott mot den demokratiska principen om minoriteternas rättigheter. Tabell 24 D. De kollektivanslutna medlemmarnas partisympatier och reservationer. a) som ej reserverat sig 2 96 kommunister (vpk, SKP etc.) 5 vet ej, inga partisympatier, ej svar 16 b) som reserverat sig de borgerliga" 0 kommunisterna (vpk, SKP, etc.) 2 vet ej, inga partisympatier, ej svar 1 5 96 5 96 (N = 1371) I riksdagsdebatten om grundlagsskydd för medborgerliga fri- och rättigheter erinrade om att kollektivanslutningen är omtvistad även inom arbetarrörelsen. Mot bakgrund av den debatt som förts har uttalat att frågan om det kollektiva medlemskapet skulle tas upp till omprövning av det socialdemokratiska partiet. Denna förhoppning kvarstår. Det är emellertid motiverat att åter klargör sin principiella uppfattning om åsiktsfrihetens innebörd i ett demokratiskt samhälle enligt följande: Individens rätt att fritt och självständigt välja politiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottet kan därför av principiella skäl inte acceptera kollektivanslutningav människor till politiskt parti. Ett sådant system strider mot den åsiktsfrihet som gällande grundlag utgår från såvitt gäller de medborgerliga fri- och rättigheterna. Reservationsrätten för den enskilde förändrar ingenting i denna demokratiskt grundläggande fråga. Den tvingar den enskilde att offentligt avslöja vilket parti vederbörande inte vill tillhöra. Det finns anledning att understryka att ett uttalande mot kollektivanslutning på intet sätt riktar sig mot fackliga föreningars rätt att själva besluta om egna angelägenheter. Denna rätt skall självklart vara orubbad. Däremot riktas uttalandet till det parti - socialdemokraterna - som registrerar som medlemmar andra än dem som individuellt sökt medlemskap i partiet. Nuvarande missförhållanden bör, som uttalat, bringas att upphöra i första hand genom åtgärder från partiets egen sida. Utskottet konstaterar att uttalande ännu ej har verkställts av det socialdemokratiska partiet. Då individens rätt att själv avgöra medlemskap i politiskt parti har utomordentligt stor principiell betydelse i en demokrati, bör ånyo göra ett uttalande i denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställs att åter uttalar sin principiella inställning mot politisk kollektivanslutning. H. ()