mot · G102835 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om förbättring av arbetsmiljön, m. m. Utslagningen av människor i samhället ökar ständigt. Den drabbar alla åldersgrupper - både män och kvinnor. Alla mystifierande myter om utslagningens orsaker måste avfärdas. Den står i ett klart samband med avindustrialisering, högt arbetstempo, förslitning, yrkessjukdomar, skador och tvångsmässig omflyttning på grund av strukturrationaliseringar. Kampen mot utslagningen måste utgå från arbetsplatserna. Det är i solidarisk kamp inom arbetarklassen som framgången finns. Kapitalets rovdrift på människor och miljö måste stoppas. Arbetarklassens solidaritet är den kraft som skall stoppa den, dämma upp utslagningsprocessen och återge utslagna deras människovärde. kommunisterna lägger i denna motion fram ett program i tio punkter för kampen mot utslagningen: Alla människor måste garanteras rätten till ett arbete som är anpassat till deras förmåga och inte skadar deras hälsa. Ingen ung människa får ställas utanför arbetsmarknaden. De arbetsplatser som behövs måste tas fram. Jobben måste göras allsidiga. Stopp för avindustrialiseringen. Redan avindustrialiserade landsändar måste industrialiseras. Kraftfulla åtgärder mot faktorer i arbetsmiljön som orsakar skador och förslitning. En omedelbar övergång till 7 timmars arbetsdag, med effektiva åtgärder mot ökad arbetshets. Målsättningen med behandlingsarbete inom vårdsektorn måste vara att främja de utslagnas återkomst i arbetslivet och delta i arbetet på att förebygga utslagning. Systemet för sjukskrivning och förtidspensionering ses över. Brister i arbetslivet skall inte döljas med medicinska diagnoser. Fullgoda arbetsmöjligheter med marknadsmässiga löner måste knytas till alla delar av vårdapparaten som arbetar med utslagna. Alla försök till social nedrustning måste bekämpas. De som arbetar inom vårdsektorn måste göras medvetna om utslagningens orsaker och konsekvenser och delta i arbetet på att förebygga och bekämpa utslagningen. 1 1977/78. Utslagningen av människor är en komplicerad social process, som har en rad olika orsaker och står i växelverkan med flera andra samhällsproblem. Som gemensam grundval för hela utslagningsprocessen står samhällets oförmåga att erbjuda alla människor ett arbete som är anpassat till vars och ens förutsättningar och inte medför onormal förslitning. Den del av utslagningsprocessen som uppmärksammats mest är den som drabbat huvudsakligen medelålders män och som bland annat tagit sig uttryck i en kraftig nedgång av sysselsättningen bland män i åldersgrupperna . Denna utslagning står klart i samband med avindustrialisering, högt arbetstempo, förslitning, yrkessjukdomar, skador och tvångsmässig omflyttning på grund av strukturrationaliseringar. Utslagningen har emellertid, särskilt , gått allt längre ner i åldrarna-många ungdomar slås ut redan i sin uppväxtmiljö eller i skolan och är i verkligheten avstängda från arbetsmarknaden. Utslagningen kan betecknas som en bestående arbetslöshet, där den som drabbas blir allt effektivare avskuren från arbetsmarknaden ju går. Däremot registreras utslagning i allmänhet inte som arbetslöshet utan betydligt oftare som långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Utslagningen står i klart samband med förändringar på arbetsmarknaden. Stora regioner av har avindustrialiserats, vilket dels drabbar de arbetare och tjänstemän som arbetat på industrier som försvunnit, dels de ungdomar som har att söka sig ut på en allt trängre arbetsmarknad. Visserligen har den offentliga sektorn växt, men de arbeten som skapas där är till största delen lågavlönade deltidsjobb. Jämsides med avindustrialiseringen har det skett en strukturrationalisering, som dels inneburit att industrin koncentrerats till vissa delar av landet, dels fört med sig ändrade krav på arbete och utbildning inom samma företag. Särskilt för medelålders och äldre har detta medfört alltför höga krav på omställning. De har tvingats byta bostadsort, lämna en invand boendemiljö och bryta ett invant nät av sociala kontakter. Arbetsbytet har medfört krav på inlärning av nya arbetsuppgifter, vilket blir allt svårare att klara av med stigande ålder. I en del fall har det varit fråga om övergång från arbeten med stora krav på erfarenheter och yrkesskicklighet till rutinbetonat tempoarbete med hög arbetstakt. I andra fall har det varit fråga om övergång till skiftarbete med en omställning av dygnsrytmen, vilket blir allt svårare att klara av med stigande ålder. De ständigt ökande kraven på höjda profiter - företagsekonomisk lönsamhet - har lett till rationaliseringar och en alltmer ökande arbetshets. Den viktigaste arbetsmiljörisken i vårt samhälle och den viktigaste orsaken till sjuklighet finnér vi i den ökade arbetshetsen. Hög arbetstakt, upprepade arbetsuppgifter i högt tempo, ackordshets i kombination med förnedrande övervakning och sönderstyckad produktion utan möjlighet till överblick för den som sköter en enskild arbetsuppgift, avsaknad av makt över produktionens inriktning och resultat - i dessa kombinationer finnér vi de tunga orsakerna till att människor sorteras bort från arbetslivet. Även de rent fysiska arbetsriskerna ger bestående och delvis okända skadeverkningar. En avsevärd del av dagens långtidssjukskrivning och förtidspensionering är frukten av års förslitning i tunga jobb. Tunga lyft, felaktiga arbetsställningar, kyla, drag, buller, vibrationer, damm är arbetsmiljörisker som inte försvunnit. Tvärtom kombineras de numera ofta med ett högt arbetstempo. Lösningsmedel har redan gett åtskilliga arbetare obotliga hjärnskador. Koloxid, bly och cancerframkallande gaser förekommer i rikt mått och kompletteras nu med en flod av kemikalier med ännu okända men troligen än mer förödande skadeverkningar. Den samlade effekten blir att en stor del av arbetarklassen sorteras bort ur produktionen, invalidiserade till kropp och hjärna före pensionsåldern. Utslagningen startar långt före den yrkesverksamma åldem. Socialt åtskilda bostadsområden, daghemsbrist och genomkommersialiserade fritidsmiljöer inleder en process, där en del av den uppväxande generationen görs till förlorare från början i tävlan om arbete. En prestationsinriktad skola med betygshets fortsätter sorteringsprocessen. Nerdrogning, social stämpling i en hopplös rundvandring mellan kriminalvård, socialvård, sjukvård och arbetsvärd fullbordar verket. En stor del av de ungdomar som växer upp kan, om kapitalismen består i , aldrig räkna med att få något stadigvarande arbete. Utslagning från arbetsmarknaden får helt förödande sociala verkningar för dem som drabbas. Den utslagne berövas den självkänsla, de sociala kontakter, den möjlighet till politisk och facklig aktivitet som är förknippad med deltagande i arbetslivet. Den ekonomiska försörjningen blir osäker och knapp. Att gå på arbetslöshetsunderstöd, socialhjälp, eller att vara sjukskriven innebär ofta osäkerhet och tvånget att underkasta sig en förnedrande social kontroll. Förtidspension ger visserligen större långsiktig ekonomisk trygghet, men det blir en trygghet på låg nivå mätt i pengar, särskilt för den som blir pensionerad vid unga år. innebär pension eller sjukbidrag i praktiken den slutgiltiga bekräftelsen på att man är ställd utanför arbetslivet. Social isolering, sviter och smärtor efter långvarig förslitning, ångest bidrar ofta till att lägga grunden till läkemedelsmissbruk och alkoholproblem. De allvarligaste sociala effekterna av utslagningen drabbar dem som slås ut redan vid unga år. Upplevelsen att vara avstängd från arbetslivet och i praktiken berövad en framtid skapar både hopplöshet och desperation. Utslagningen kombineras ofta med avancerat drogmissbruk som ytterligare förvärrar situationen. Det är en händelse som ser ut som en tanke att mellanölet lanserades som en ungdomsdryck och den tunga narkotikan gjorde sitt intåg i som ungdomsarbetslösheten började bli 1* 1977/78. ett allt allvarligare problem. Det finns ett direkt samband mellan utslagning och kriminalitet. Okontrollerad aggressivitet vänds i ökad utsträckning mot vårdapparatens företrädare som de enda tillgängliga samhällsrepresentanterna. Drogmissbruket medverkar till att skapa en kraftigt förhöjd dödlighet bland utslagna grupper också mycket långt ner i åldrarna. Dåliga arbetsmiljöer och utslagning är vår viktigaste orsak till registrerad sjuklighet. Merparten av de diagnoser som ligger till grund för långtidssjukskrivning kan antas sammanhänga med förslitning, arbetshets och en pressad social situation. Den ökade utslagningen skapar ett ständigt ökande tryck mot sjukvården och andra delar av vårdapparaten. Vårdapparaten är ytterst illa för att ta emot utslagningens effekter. Behandlingsåtgärder riktade mot individer slår oftast slint när det rör sig om en social process. Vårdarbetare blir missmodiga och upplever sin situation som hopplös när tio nya hinder slås ut för envar som rehabiliteras. Också vårdapparaten drabbas av utslagningsprocessen. Vårdarbetare slås ut i ökad utsträckning. Människor sorteras bort från arbetsvärdens skyddade verkstäder. Sociala problematiker har svårare att få sjukvård än den som har ett regelbundet arbete. Vård kan till och med konservera problemen. Genom långtidssjukskrivningar isoleras patienten ytterligare från arbetslivet och riskerar att gå in i en passiv sjukroll. Passiviteten förstärks, när sjukskrivningen kompletteras med riklig förskrivning av lugnande mediciner. har det kommit fram allt fler uppgifter som visar utslagningsprocessens enorma omfattning. En normal" industrinedläggning medför att ungefär en tredjedel av de anställda försvinner från arbetsmarknaden. Sysselsättningen bland män har minskat kraftigt efter mitten av . Antalet förtidspensionärer har stigit kraftigt och ligger över en kvarts miljon. tillkommer mellan 40 000 och 50 000 nya. tillkommer ca 150 000 s. k. nittiodagarsfall på . Remisserna till arbetsvårdande åtgärder har stigit till närmare 100 000, och en allt mindre andel resulterar i återgång till den öppna arbetsmarknaden. Utslagningen skapar allt större problem för samhället i dess helhet. Permanent arbetslöshet och avstängning från arbetsmarknaden innebär ett upprörande slöseri med resurser både ekonomiskt och mänskligt. Gemensam kamp mot utslagningen Då den svenska kapitalismen var expansiv och produktionen snabbt steg kunde utslagningens effekter delvis döljas i en växande vårdapparat. råder en helt annan situation. Den svenska ekonomin har drabbats av en djup kris som sprider sig till allt fler samhällsområden. Då föds också reaktionära krav på social nedrustning. Detta drabbar oundvikligen de utslagna. Medvetna försök görs att spela ut dem som är kvar i produktionen mot dem som blivit permanent arbetslösa. Ropen på lag och ordning och ökade tvångsåtgärder i det sociala arbetet gör sig breda. Det talas om att ställa krav, vilket låter bra, men man glömmer bort att krav inte kan ställas rakt ut i luften. Krav måste vara förbundna med bestämda rättigheter, och där är rätten till arbete det mest centrala. Berövar man, som i dagens samhälle, unga människor rätten att utföra ett meningsfullt arbete och delta i samhällets uppbyggnad, innebär det också att kraven ställs i ett tomrum. De behandlingsinsatser man vidtar blir för det mesta meningslösa, och tvångsåtgärder försvårar situationen. Utslagningen och alla dess sociala effekter kan bara angripas genom gemensam kamp mellan dem som befinner sig i produktionen och dem som slagits ut eller aldrig släppts in. Likaväl som det nu behövs ett krisprogram i syfte att bryta den djupa kris som drabbar den svenska industrin, behövs det ett krisprogram mot utslagning, rovdrift och förstörelse av människor. Situationen är nu så allvarlig att det behövs samlade och konkreta åtgärder mot utslagningen. Det går inte längre att plottra bort politiken till att gälla isolerade ingripanden mot några av symtomen på denna sociala process. Program mot utslagning och rovdrift Ett program mot utslagningen måste ha sin bas på arbetsplatserna. Alla människor måste garanteras rätten till ett arbete, som är anpassat till deras förmåga och inte skadar deras hälsa. Den rätten måste också omfatta ålderspensionärer och förtidspensionärer, som bör ha möjlighet att arbeta på hel- eller deltid. Rätten måste också gälla oberoende av fysiska och psykiska handikapp. Rätten till arbete kan bara förverkligas fullt ut i ett socialistiskt samhälle, men kampen måste föras här och . Allra viktigast är det att säkra ungdomens rätt till arbete. Ingen ung människa får ställas utanför arbetsmarknaden. De arbetsplatser som behövs måste tas fram. Beredskapsarbeten och olika former av skyddad sysselsättning måste utformas på ett sådant sätt att även ungdomar med svåra sociala problem kan delta i arbetet. Här lönar det sig verkligen med massiva sociala insatser. Arbetslivets struktur måste angripas så att de arbetstillfällen som finns blir allsidiga. Av särskilt stor vikt är det att angripa den avindustrialisering som drabbar hela landsändar och bygga upp ny industriell sysselsättning i regioner där denna saknas. Arbetsmiljön måste angripas på ett allsidigt sätt i syfte att angripa arbetshets och faktorer som orsakar skador och förslitning på arbetsplatserna. Av avgörande betydelse är här att ge de fackliga organisationerna ökade maktbefogenheter. Exempel på konkreta åtgärder är följande: - införandet av pauser på betald arbetstid, avbytarsystem, ökad bemanning och reservstyrkor vid löpande bandarbeten, - rätt för lokal facklig organisation att förbjuda ackord och andra prestationer, vilka utgör en fara för arbetsmiljön, - rätt för facklig organisation att avgöra personalstyrkans storlek vid ett givet arbete, - rätt för facklig organisation att stoppa prestationsuppdrivande tidmätning eller motsvarande rationaliseringsåtgärder, - rätt för facklig organisation att utse kontrollanter som bevakar att sjukskrivnas arbete inte överförs på de kvarvarande. Frågan om arbetstidens längd bör också granskas i detta sammanhang. En omedelbar övergång till 7 timmars arbetsdag eller 35 timmars arbetsvecka, med effektiva åtgärder mot ökad arbetshets, är med all sannolikhet ett effektivt instrument i syfte att minska utslagningen. Hela vårdsektorn bör ses över. Målsättningen för behandlingsarbete måste vara att främja de utslagnas återkomst till arbetslivet och delta i arbetet att förebygga utslagning. Alla försök att använda vårdsektorn i syfte att dölja sociala problem och passivisera de utslagna måste bekämpas. Av särskild vikt är att se över nuvarande system för sjukskrivning och förtidspensionering. Brister i arbetslivet skall inte döljas med medicinska diagnoser. Den utslagnes ekonomiska standard och sociala trygghet skall kunna säkras, utan att han förs in i en sjukroll. Fullgoda arbetsmöjligheter med marknadsmässiga löner måste knytas till alla delar av vårdapparaten som arbetar med utslagna. Arbetsvärden måste ses över och förses med så goda sociala och medicinska resurser att utslagning också från skyddat arbete undviks. Alla försök till social nedrustning, vilket i första hand drabbar utslagna grupper, måste bekämpas. Kraven på bibehållna eller t. o. m. utökade tvångsåtgärder inom socialvård och psykiatrisk vård måste bekämpas. I stället måste inriktningen vara att förbinda krav som ställs med rätten till arbete. Massiva utbildningsinsatser måste sättas in för att göra alla inom vårdsektorn medvetna om utslagningens sociala orsaker och konsekvenser med syfte att de skall delta i arbetet på att förebygga och bekämpa utslagning. Under hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar sitt stöd för det i motionen presenterade programmet mot utslagningen av människor, punkterna 1-10, 2. att hos regeringen hemställer om förslag till konkreta åtgärder med utgångspunkt i detta program. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)