mot · G1021093 · 1978-01-24 00:00:00 — av m. fl. om samhällets barn- och ungdomspolitik Under allmänna motionstiden vid 1976/väcktes en motion - nr 718 - angående samhällets barn- och ungdomspolitik av riksdagsmän från moderata samlingspartiet, vilken behandlades i socialutskottets betänkande 1976/77:23.1 motionen hemställdes att uttalade sig för att en bred kartläggning gjordes av barn- och ungdomsproblem i samhället och att förslag framlades om ett samlat program för samhällets barn- och ungdomspolitik. I utskottets betänkande framhölls att den övergripande kartläggning som motionärerna yrkat på naturligtvis i och för sig skulle vara av intresse men att den snabbt skulle mista sin aktualitet genom den snabba utveckling som sker på olika områden. Vidare anförde utskottet att de barn- och ungdomsproblem som uppkommer inom olika sektorer av samhällslivet är av mycket varierande natur samt att de måste lösas utifrån de skiftande förhållanden som finns på olika områden. Vidare uttalades att problemen bör angripas efter hand och i de sammanhang där de uppstår. De som stod bakom motionen kan inte dela socialutskottets principiella uppfattning sådan den kommer till uttryck i betänkandet nr 23 /77. Argumentet att en kartläggning av efterlyst slag snabbt skulle mista sin aktualitet genom den snabba utvecklingen torde endast delvis ha täckning. En stor del av den socialt inriktade forskningen bygger på tanken att man genom kartläggning av såväl tidigare som nuvarande förhållanden kan möta framtida förväntade problem och finna orsak till utvecklandet av olika negativa mönster. Att barn- och ungdomsproblem är av varierande natur, att de måste lösas utifrån olika skiftande förhållanden och att de bör mötas efter hand och i de olika sammanhang där de uppstår är en hållning till ett allvarligt och brett samhällsproblem som inte är godtagbar. Det svenska samhället har ungdomsproblem. På vissa områden framträder dessa problem som svårartade. Det är sannolikt att dessa problem kommer att växa om inte samhället i ett brett samarbete med ungdomarna själva finner medel för att bryta den negativa utveckling som pågår. Samhällets barn- och ungdomspolitik, sedd i ett brett perspektiv, uppvisar en splittrad bild. Olika, i och för sig betydande, satsningar har skett punktvis och områdesvis, men ett samlat grepp på de olika problem som dagens barn och ungdom ställs inför har inte kommit till stånd. Ett sådant samlat grepp måste bygga på en genomarbetad syn, i vilken betydande hänsyn tas till hur ungdomen själv upplever sin situation. Den måste ta hänsyn till hur det moderna samhällets olika miljöfaktorer i vid mening 1 1977/78. påverkar barns och ungdoms uppväxt, utbildning, fritid, fysik och hälsa samt inträde på arbetsmarknaden. I förevarande motion återkommer vi därför med krav påen bred kartläggning av dessa faktorer och på attén såvitt möjligt bred enighet uppnås kring formulerandet av realistiska och uppnåeliga mål för samhällets politik inom dessa områden. Det svenska samhället har efter förändrats utomordentligt snabbt. Att beskriva denna förändring mer ingående är här inte möjligt. Några i detta sammanhang särskilt viktiga faktorer bör dock understrykas. Näringslivets omfattande strukturomvandling har inneburit en snabb och delvis kraftig befolkningsomflyttning från landsbygd till tätort och storstadsort. Detta har i sin tur medfört en ökad koncentration av befolkningen. Uppväxten av stora bostadsområden i tätorternas ytterområden har radikalt förändrat den sociala miljön för hundratusentals människor. Rörligheten på arbetsmarknaden har ökat kraftigt, vilket medfört en snabb och omfattande social rörlighet från en arbetsplats till en annan, från ett bostadsområde till ett annat, från en umgängeskrets till en annan osv. Denna snabba omvandling och rörlighet har bl. a. varit en av förutsättningarna för den stigande materiella välståndsutvecklingen i vårt land. är det uppenbart att en sådan snabb omvandlingsprocess har medfört stora psykiska och sociala omställningsproblem på olika områden. Här begränsas problembeskrivningen till barn- och ungdomsproblem även om det är uppenbart att de äldres problem också är avhängiga av denna process och också påverkar de yngres situation. 1 allt fler familjer är båda föräldrarna yrkesarbetande. Barnomsorgen har därmed blivit en avgörande samhällsfråga. De lösningar som presenterats från olika politiska partier uppvisar betydande skiftningar i attityderna till föräldrarnas ansvar och roll för barnomsorgen. Psykologisk expertis torde dock vara relativt samstämmig i sin uppfattning att de mycket små barnen inte bör tillbringa större i en institutionaliserad miljö. Ju äldre barnet blir, desto viktigare är det dock att det ges tillfälle att komma i kontakt med andra barn och lära sig samarbeta och ta hänsyn till andras behov och önskemål. Barns särskilda behov av en fast och trygg miljö och deras utomordentligt viktiga behov av att ha en djup trygghets- och närhetsrelation till pappa och mamma utgör dock viktiga element i diskussionen om att skapa en harmonisk tidig uppväxt. Ett särskilt problem utgör den allt oftare förekommande dåliga kontakten med far- och morföräldragenerationen. Det bör övervägas om inte i ökad utsträckning pensionärer, som är roade av och lämpade för detta, kan engageras i samhällets barnomsorg för att återknyta den naturliga kontakten mellan de tre generationerna. Inget fritt samhälle har dock erfarenhet av de långsiktiga effekterna av omfattande institutionaliserad barnomsorg. Innan samhället mer definitivt väljer en sådan väg för att lösa barnomsorgsproblemen bör de långsiktiga effekterna härav såvitt möjligt analyseras och diskuteras. Flera olika utredningar sysslar och har sysslat med hithörande frågor, varför resultaten av dessa kan utnyttjas i den kartläggning som här eftersträvas. Såväl den institutionaliserade barnomsorgens som de moderna bostadsområdenas lekmiljöer för barn har tid efter annan utsatts för kritik. Man har ansett att dessa miljöer är onaturliga", sterila, kreativitetshämmande etc. samt att de uppammar till rivalitet och konflikter genom det stora antal barn de är avsedda för. Otvivelaktigt finns det exempel på lekmiljöer för barn som ger ett mycket trist och enahanda intryck och där dessutom det stora antalet barn ger upphov till åtskilliga problem både för föräldrar och barn. Några enkla lösningar på dessa förhållanden kan inte ges. Ändå är det nödvändigt att barns behov av en naturlig och väl tilltagen miljö för lek beaktas noggrannare i samhälls- och bostadsplanering. Mycket torde därtill kunna vinnas om den ursprungliga landskapsmiljön kunde bevaras mer orörd vid uppbyggandet av nya bostadsområden. Landskapet och naturen som sådan är oftast den bästa lekmiljön. Hemmaförälderns dagliga vandring mellan varuhuset, bostaden och lekplatsen utgör tyvärr ofta de enda inslagen i en enahanda tillvaro för stora medborgargrupper. Bostadsmiljön och bostadsområdenas utformning som sådan torde oftast erbjuda små möjligheter till en bättre social sammanhållning eller till vänskapskontakter. Vad en sådan tillvaro och miljö har för inverkan på föräldrar och barn har man föga eller ingen kunskap om. Troligt är dock att den ofta dåliga sammanhållningen mellan de boende skapar en grund för otrygghet. Ett inte ovanligt fenomen i dessa bostadsområden är också tendenser till nedbusning och skadegörelse. Ett viktigt element i barns omsorg är att de tidigt övas i de enkla rutinersom har att göra med skötseln och omsorgen om den egna hygienen och hälsan. Detta är en ofta tidskrävande och tålamodsprövande process. Tandskötsel, tvättning, badning, byte av kläder osv. har en tendens att bli försummade när ansvaret för omsorg och uppfostran är delat mellan föräldrar och barnomsorgsinstitution. Sådana ansvarsförhållanden måste klarläggas. Daghemspersonalen gör här oftast betydande insatser, men deras dryga arbetsbörda i form av omsorg om ett mycket stort antal barn är här ett av problemen. Sannolikt förhåller det sig också så att personalen ogärna tar upp dylika vårdproblem med föräldrarna, om inte personalen uppmärksammar alltför uppenbar vanvård från föräldrarnas sida. I detta sammanhang bör också beaktas de känsliga problem som kan uppstå mellan barnomsorgspersonalen och föräldrarna rörande normer i uppfostran eller, helt enkelt, vad barnet får eller inte får göra. Etiska, moraliska, kanske t. o. m. som politiska uppfattade värderingar är omöjliga att undvika vid en barnomsorgsinstitution. Att invandrarfamiljerna, särskilt de som kommer från en för oss främmande kultur, här kan uppleva allvarliga problem har omvittnats i den allmänna debatten. Med det perspektiv som anlagts i förevarande motion är effekterna på barnen av dylika normkonflikter särskilt viktiga att uppmärksamma. Flera olika undersökningar har redan gjorts rörande arten och omfattningen av misshandel, övergrepp och våld mot barn i vårt samhälle. Självfallet bör orsakerna till barnmisshandel, effekterna därav m. m. ingå i den breda analys av barn- och ungdomsmiljön som här eftersträvas. De moderna massmediernas påverkan på barn och ungdom har gjorts till föremål för olika undersökningar. TV, film, tidningar, reklam etc. har snabbt förändrat förutsättningarna för föräldrarna att ge sina barn den uppfostran de önskar. Särskilt angeläget framstår det att söka förhindra skadliga effekter av de våldsinslag som förekommer i TV, film och vissa serietidningar och som sannolikt bidrar till vissa av de värdemönster inom ungdomsgenerationen som leder till problem. En särskild fråga är i detta sammanhang också vilken omfattning TV-tittandet har och i vilken omfattning TV påverkar det sociala mönstret. har barnens trafikmiljö kommit att uppmärksammas. Många värdefulla erfarenheter rörande barns möjligheter att över huvud taget anpassa sig till vår trafikmiljö synes härvid ha vunnits. Det framstår som uppenbart att barns behov av en mer säker trafikmiljö måste påverka trafikpolitiken i vid mening. Ungdomsskolan anses nu i stort sett utbyggd. Ändå är det nödvändigt att, mot den bakgrund som anläggs i denna motion, diskutera utformningen av framför allt mer förutsättningslöst. Det gäller här åldem för skolstarten, terminssystemet, olika ämnens relativa vikt och inbördes sammanhang samt de särskilda problemen på högstadium. Ett särskilt problemområde utgör övergången mellan högstadium och inträdet på arbetsmarknaden för dem som inte går vidare till gymnasieskolan. Den svenska skolans terminssystem kan från såväl de studerandes som lärarnas synpunkt i hög grad sättas i fråga. Man kan - mot bakgrund av vårt lands klimat m. m. - i hög grad hysa tvekan om lämpligheten av våra mycket långa vårterminer. De synes ha en uttröttande och nedslitande effekt på både lärare och elever. En lösning som här bör prövas är att skapa en längre ledighet i samband med påskuppehållet och justera terminsstarten och terminsslutet med hänsyn härtill. Skolelevers hälsa är inom läkarkåren föremål för betydande oro. Skolläkarnas rapporter och värnpliktsverkets inskrivningsstatistik rörande de värnpliktigas hälsa ger en bitvis mycket oroande bild av läget. Orsakerna till detta får sökas i många olika faktorer. Här skall endast pekas på några. Dålig kunskap om riktiga kostvanor och kroppens behov av både vila i tillräcklig omfattning och motion kan vara en viktig orsak. Tidig rökoch alkoholdebut i förening med mycket stillasittande och för många ingen eller obetydlig motion, gymnastik eller idrott torde sätta tydliga spår i hälsostatistiken. Olämplig modeklädsel med hänsyn till klimat- och temperaturförhållanden har också angetts som orsak till vissa sjukdomar eller ohälsa. Mot denna bakgrund ter det sig nödvändigt att mer grundligt pröva biologi- och gymnastikämnenas innehåll och relativa betydelse i skolarbetet. Hela skolsystemet måste därtill på ett mer aktivt och i samarbete med idrottsrörelsen och eleverna själva mer engagerande sätt starta kampen mot ohälsa, dålig kondition m. m. och tidigt lägga grunden för en naturlig och positiv syn på friskvård. Sådant det nuvarande gymnastikämnet är utformat synes det endast engagera en mindre grupp elever. Orsakerna härtill kan vara flera. Olämplig schemaläggning, dålig tillgång på lokaler för ett brett motionsutövande eller för bastu och dusch kan vara hindrande. Särskilt flickornas uppfattning om gymnastikämnet synes ge vid handen att både uppläggningen av ämnet som sådant och arrangemangen för omklädning och dusch m. m. utgör negativa faktorer. Orternas lokala idrottsföreningar torde, förutsatt att de erhåller tillräckligt stöd härför, kunna ge skolan en god hjälp vad beträffar både attityder och genomförande av en stimulerande motion, gymnastik och idrott. De i många fall mycket tidiga debuterna när det gäller rökning, alkoholkonsumtion och det svåra narkotikaproblemet måste angripas på bred front tidigt i åldersgrupperna. Det gäller framför allt att arbeta bort vissa av de normer och attityder inom ungdomsgenerationen som mer eller mindre uttalat innebär att det är tufft, inne, fränt m. m. att röka och att dricka. Dessa attityder är speciellt svåråtkomliga, emedan gängnormerna ofta har den karaktären att de måste accepteras eller omfattas av den som vill tillhöra gänget. Dessa attityder spelar därför in i en process som har att göra med tryggheten i att vara accepterad av kamraterna. Samma process torde utvecklas när det gäller de normer som leder till mobbing, utstötning ur gänget samt i vissa ungdomsgäng till kriminalitet i form av snatteri, ofredande av äldre, väskryckning m. m. Det framstår som uppenbart att enda sättet att komma åt dessa normer är att ungdomarna själva engageras i en verksamhet som syftar till att göra dylika normer eller attityder oacceptabla i kamratkretsen. Ungdomar söker ofta sitt föredöme i olika idoler inom artistlivet, idrottsvärlden etc. Här bör prövas möjligheterna att göra dessa idoler mer uppmärksamma på den roll de spelar i opinionsbildningen i ungdomsvärlden och, om de har intresse och engagemang för det, engagera dem mer aktivt i arbetet för att motverka den ovan påtalade negativa normbildningen. Det torde vidare vara angeläget att söka komma fram till mer personliga och förtroendeingivande kontaktvägar mellan äldre och yngre så att föräldrar, lärare, ungdomsledare och ungdomarna själva kan förenas i en gemensam syn på hur gott kamratskap, socialt ansvar och personlig frihet skall kunna växa fram. Speciellt viktigt är att engagera den föreningslösa ungdomen i detta arbete. Samhällets uppgift måste i första hand innebära att man angriper och löser de sociala problem som är orsak till olika former av missbruk etc. Detta är i ett längre perspektiv en mera konstruktiv ungdomspolitik än en planlöst insatt förbudslagstiftning mot enskilda företeelser. Att utveckla en normbildning som bygger på hänsyn, omdöme, omsorg och ansvar är en process som inte låter sig kommenderas fram. I familjen, i skolan, i föreningslivet och i kamratkretsen byggs dock ursprungligen sådana attityder in som befrämjar en sådan normbildning. Många barns och ungdomars splittrade och osäkra uppväxtmiljö skapar stora svårigheter för ett sådant arbete. Utan tvivel har dock det officiella samhällets och massmediernas ansvar för hithörande frågor varit svagt utvecklat. Ungdomens fritidssysselsättning måste i detta sammanhang när det gäller olika samhälleliga stödformer utformas med större inriktning mot vad ungdomarna själva vill göra, antingen de framträder inom ramen för en etablerad organisation eller inte. Den oro och rastlöshet som gör sig gällande bland vissa elever på framför allt högstadium har säkert många och svåråtkomliga orsaker. En naturlig och sannolikt riktig förklaring är helt enkelt den att dessa elever mer eller mindre vantrivs med skolarbetet sådant det f. n. är upplagt. kan man naturligtvis inte bortse från att elevens hemmiljö, utbildningstraditionen inom familjen m. m. kan spela stor roll. Här bör en förutsättningslös diskussion börja, om det inte inom ramen för en bibehållen allmän nioårig skolplikt vore möjligt och riktigt att ge elever med en tydligt uttalad större fallenhet för praktisk yrkesutbildning eller praktiskt yrkesarbete tillfälle att tidigare i större eller mindre grad växla över till sådan utbildning. Ortens myndigheter, näringsliv och fackföreningsrörelse bör här gemensamt samarbeta med skolan för att åstadkomma en enkel och obyråkratisk ordning för en sådan utbildningsgång för de elever som i högre eller mindre grad vantrivs med den teoretiska utbildningen. Särskilda åtgärder måste därtill vidtas för att underlätta ungdomens inträde på arbesmarknaden. Åtskilligt har gjorts inom detta område, och ytterligare förslag till förbättringar har aviserats. Vad som framstår som särskilt viktigt är att ungdomar såväl på högstadium som inom gymnasieskolan får ökade möjligheter att vara verksamma ute i arbetslivet. Den nuvarande pryoverksamheten torde alls inte ge den inblick, erfarenhet och sociala träning som bör vara syftet med verksamheten. Vad som också erfordras är att ungdomar med intresse för visst yrkesarbete bereds möjlighet att pröva på detta och i planerad form, så att en värdering av erfarenheterna för varje enskild elev blir möjlig. Härigenom kan felaktigt val av studieinriktning eller yrkesarbete undvikas och elevernas föreställningar om arbetslivet ges en avsevärt mer verklighetstrogen prägel. Särskilt viktigt är att de yrkesinriktade linjerna i skolan här kan samarbeta konstruktivt med näringslivet samt fackliga organisationer och myndigheter. I motionen har endast en ringa del av hela ungdomsproblemet kunnat beröras, och endast vissa synpunkter på efter vilka vägar man måste söka sig fram för att lösa problemen har lämnats. Barn och ungdom är samhällets stora tillgång för framtiden. Det svenska samhället bör ha både råd och kraft att ta itu med våra ungdomsproblem på bred front och framfört allt i samarbete med ungdomarna själva. Slutligen vill vi understryka betydelsen och värdet av fostran i hem och skola. Vi skall ge familjen den centrala roll den skall ha i vårt samhälle. Människorna måste få bättre förutsättningar att handla under eget ansvar, efter normer och värderingar som bygger på livssyn i enlighet med de traditioner som den västerländska kulturen bygger på. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att uttalar att en bred kartläggning görs av barn- och ungdomsproblemen i samhället och att förslag framläggs om ett samlat program för samhällets barn- och ungdomspolitik. () ()