mot · G202573 · 1978-01-01 00:00:00 — av m. fl. om kommunala opinionsyttringar och solidaritetsaktioner i internationella frågor Det händer då och då att kommuner och landstingskommuner vill visa sin solidaritet med människor i andra länder. Kommunmedlemmarna kan visserligen delta i solidaritets- och sympatiaktioner inom de politiska partierna, de fackliga organisationerna och andra folkrörelser. Men det finns också ett utrymme som dessa inte kan täcka och där de förtroendevalda i kommunfullmäktige och landsting har ansett att det krävs formliga beslut i dessa församlingar om solidaritetsaktioner. Det har gällt bl. a. bistånd till , katastrofhjälp till en jordbävningsdrabbad jugoslavisk stad, bojkott av sydafrikanska varor och vägran att köpa sallad och vindruvor av vissa leverantörer i . Av rättspraxis att döma har denna typ av beslut blivit allt vanligare fr. o. m. Den kommunala kompetensen enligt 3 § kommunallagen och 4 § landstingslagen har successivt utvidgats genom särskilda lagar. Dessa är bl. a. lagen (1962:638) om rätt för kommun att bistå utländsk studerande, lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet, lagen (1969:596) om kommunalt partistöd, lagen (1970:663) om vissa kommunala befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade och lagen (1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun att lämna internationell katastrofhjälp. Kommunala opinionsyttringar och solidaritetsaktioner med anknytning till främmande länder faller i princip utanför området för den kommunala kompetensen enligt 3 § kommunallagen. Utrikes-, handels- och biståndspolitiken handhas av och regeringen. Sådana aktioner anses också sakna det nödvändiga sambandet med den egna kommunen och därför strida mot den s. k. lokaliseringsprincipen. Möjligheten för kommunerna att vidta solidaritetsyttringar på det internationella fältet öppnades emellertid genom lag om katastrofhjälp. Kommunfullmäktige i beslöt att rekommendera kommunens nämnder och styrelseratt tillsvidare inte köpa vindruvor och sallad från odlare i som inte tecknat kollektivavtal med (). utfärdade samma rekommendation åt organ. Kommunfullmäktiges och beslut, som hade sin grund i socialdemokratiska motioner, var inte enhälliga. Socialdemokrater och centerpartister röstade för rekommendationen. och folkpartisterna reserverade sig mot beslutet. har olika privata sammanslutningar och organisationer såväl inom som utanför tagit initiativ till bojkottaktioner mot de amerikanska sallads- och druvodlare som vägrar att sluta avtal med . Lantarbetarnas situation har behandlats i svenska massmedia, och bojkotten har fått en viss anslutning även i . Kommunfullmäktiges och beslut väckte därför uppmärksamhet även utanför de kommunala befattningshavarnas krets. Debatten kring besluten har gällt framför allt frågan om fullmäktige och får rekommendera förvaltningsorganen att inte köpa sallad och druvor som ej är försedda med amerikanska lantarbetarförbundets örnmärke. Uttryckt mera generellt och med kommunallagens terminologi är frågan, om det är en angelägenhet att delta i bojkotter och sympatiaktioner och avge opinionsyttringar i politiska, sociala och fackliga frågor med internationell anknytning. Regeringsrätten upphävde kommuns och landstings beslut att rekommendera upphandlingsorganen att inte köpa sallad och vindruvor från de nämnda odlarna i . Regeringsrättens avgöranden innebär att kommuner och landsting inte får bojkotta varor från främmande stat eller leverantörer i främmande stat i syfte att uttrycka ogillande av denna stats politik eller stödja ena parten i en konflikt på dess arbetsmarknad. Kommunallagens allmänna kompetensregel lämnar sålunda, som rättspraxis visar, litet utrymme för kommunala sympati- och solidaritetsaktioner med anknytning till främmande länder. Aktioner av här nämnt slag anses inte ha det nödvändiga sambandet med den egna kommunen och därför strida mot den s. k. lokaliseringsprincipen. Men om de kommunala opinionsyttringarna inte inkräktar på den officiella utrikes-, handels- och biståndspolitikens område finns det knappast något avgörande sakligt skäl mot att utvidga den kommunala kompetensen i fråga om opinionsyttringar av detta slag. Det finns enligt vår mening ett klart behov i kommunerna av en sådan utvidgning av kompetensen. Bojkott i syfte att visa solidaritet med förtryckta grupper är den form av opinionsyttring som är mest intressant i detta sammanhang. Beslut att en kommun inte skall köpa varor från vissa länder eller leverantörer kan inte fattas av någon annan än kommunens egna organ. Här kan man inte hänvisa till partier och folkrörelser. Det skulle vara orimligt om kommunen tvingades köpa förhatliga varor och stå utanför en bojkottaktion som enskilda och företag, däribland kanske kommunens egna bolag, deltar i och som allmänt uppfattas som befogad och rättvis. Ett vanligt argument mot att utvidga den kommunala kompetensen i angelägenheter med internationell anknytning har varit att kommunalmännen saknar tillräckliga insikter i dessa frågor. Kommunernas kapacitet har emellertid ökat väsentligt med indelningsreformerna och de ständigt Intresset för förhållandena i andra länder är överallt stort. Uppdelningen mellan riks- och politiska frågor är inte längre lika självklar som . Den gamla misstron mot lokalförnuftet när det gäller frågor med internationell anknytning har därför numera inte mycket fog för sig. Det är emellertid uppenbart att det föreligger en principiell skillnad mellan beslut om solidaritetsaktioner som fattas av frivilliga organisationer och sådana som fattas av konstitutionella organ vars beslut kan bli bindande för medborgarna. Man kan inte utesluta möjligheten att en kommun med anledning av en inträffad händelse skulle kunna fatta beslut om en solidaritetsaktion som inte överensstämmer med den officiella svenska utrikespolitiska linjen. Om ett sådant beslut fattas av internationell spänning, såsom i ett neutralitetsläge då krigstillstånd råder i , skulle en besvärande situation kunna uppkomma för regeringen. Även om en utvidgning av den kommunala kompetensen således inte är utan komplikationer kan man dock inte bortse från det värde som kan ligga i att kommuner och landsting ges möjlighet att delta i internationella solidaritetsyttringar. Det är av stor vikt att arbetet för internationell solidaritet får förankring i en så bred folklig opinion som möjligt. Från denna synpunkt är det önskvärt att solidaritetsyttringar på det internationella fältet även kan ske via de kommunala organen. Enligt vår mening talar sålunda starka skäl för att kommuner och landstingskommuner genom lagstiftning får rätt att vägra att köpa varor från vissa leverantörer i syfte att stödja människor som på grund av dessa leverantörers handlande försatts i en situation som i politiskt, socialt, fackligt eller ekonomiskt hänseende är outhärdlig och förnedrande. När en sådan lag skall utformas, uppkommer naturligtvis åtskilliga frågor av teknisk natur och gränsdragningsproblem. Man måste bl. a. bestämma och precisera mot vem den kommunala aktionen skall få riktas, vilka grupper av människor som skall få stödjas därigenom och vad som skall vara godtagbara syften för en aktion. Det behöver emellertid inte vara något märkvärdigt i och för sig med att genom särskild lagstiftning möjliggöra kommunala solidaritetsyttringar på det internationella fältet. Det var ju vad som skedde genom lag om katastrofhjälp. En särskild fråga som bör övervägas i detta sammanhang är om de olika nämnda speciallagarna som reglerar den kommunala kompetensen bör sammanföras till en lag. Det olämpliga i den splittring på särlagar som råder har påtalats bl. a. av kommunalrättskommittén och i remissyttranden över kommunallagsutredningens betänkande (SOU 1974:99) Enhetlig kommunallag. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag omen vidgning av kommunernas och landstingskommunernas kompetens enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () () () () HANS ()