mot · G1021426 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1426 av m. fl. om redovisning av förmögenhetsfördelningen i Sammanfattning Sedan den borgerliga regeringen trädde har inträffat åtskilligt som kan öka förmögenhetsklyftorna i . Inflationen blev större än . Genom den snabba urholkningen av kronans värde uppstår väldiga vinster för dem som skaffat sig stora fasta tillgångar med hjälp av lån. Vanliga banksparare gör däremot kraftiga förluster på inflationen. Momshöjning, devalveringar och ovanligt snabbt stigande priser på dagligvaror har sänkt standarden för de breda grupperna av löntagare. Kapitalägare och företagare har fått en praktfull bukett av skattelättnader och andra förmåner av den borgerliga regeringen. Tyvärr har vi inte någon statistik över den verkliga förmögenhetsfördelningen och hur den utvecklar sig. Vi vet inte ens hur stora förmögenhetstillgångar vi har i . Ingen vet säkert ens på när. De studier som görs av förmögenhetsfördelningen bygger på ett bristfälligt statistiskt underlag. Därför är det hög tid att ta itu med frågan om en fortlöpande och tillförlitlig redovisning av förmögenhetsförhållandena. Förmögenhetsfördelningen måste därvid ses i sitt samband med inkomstutvecklingen. bör hos regeringen begära förslag om en fortlöpande redovisning av den faktiska förmögenhetsfördelningen i . Hur stora kapitaltillgångar har vi i vårt land? Ingen vet säkert ens på 100 eller 200 miljarder när. har dock gjorts försök att uppskatta vår samlade nationalförmögenhet. uppskattades den till 15 miljarder och för till 239 miljarder i resp. års priser. antas nationalförmögenheten vara 650 miljarder och för i storleksordningen 1 000 miljarder. Man måste göra stora reservationer när det gäller de beräkningarna av nationalförmögenheten. Totalsiffran bygger på en rad osäkra uppskattningar som kommit fram enligt olika metoder för olika områden. tar man försäkringsvärdena som utgångspunkt, ibland uppskattar man tillgångarnas värde efter en bedömning av deras framtida avkastning. Detta innebär att nationalförmögenheten blir beroende av rådande förväntningar om företagens avkastning, av den ränta man väljer för att beräkna det samlade dagsvärdet av denna avkastning osv. Tyvärr lider beräkningarna av den svenska nationalförmögenheten inte bara av stor osäkerhet. Deras användbarhet begränsas dessutom av att man nöjt sig med en grov uppdelning av kapitalet på olika användningsområden. Vad som från fördelningssynpunkt skulle ha varit angeläget, nämligen en uppdelning efter ägare och nyttjare, saknas på det hela taget. Diskussioner om den personliga förmögenhetsfördelningen grundas som regel på skattestatistiken. Denna ger nämligen den enda återkommande redovisningen av fysiska personers förmögenhet. Tyvärr ger denna statistik en mycket ofullständig bild. Orsakerna är bl. a. följande: Skattestatistiken gäller bara sådana förmögenheter som är tillräckligt stora för att komma över skattepliktsgränsen (f. n. Statistiken omfattar bara deklarerade tillgångar. För det första finns det viktiga tillgångar som inte är skattepliktiga och som därför inte tas upp i deklarationen. Det gäller bl. a. värdet av kapitalförsäkringar samt vissa lösören som är avsedda för personligt bruk. För det andra är falskdeklaration tyvärr en inte alldeles sällsynt fågel. Det förekommer underdeklaration av redovisade tillgångar. Till stor del får man lov att göra en försiktig värdering av vissa tillgångar. Av särskilt vikt är därvid att fastigheternas taxeringsvärden kraftigt understiger marknadsvärdet. I sparundersökning för gjordes en mer ingående beräkning av hushållens tillgångar. Man fick då fram ett kapital på drygt 81 miljarder att jämföra med skattestatistikens knappt 28 miljarder . Enligt låginkomstutredningen kunde man även för uppskatta att grovt räknat bara en tredjedel av hushållens samlade förmögenhet redovisas i den årliga förmögenhetsstatistiken. I en vid gjord studie över förmögenhetsfördelningen hävdas däremot att endast omkring en tiondel av hushållens verkliga förmögenhetssumma kommer fram i skattestatistiken. undersökte hur stor andel av förmögenhetssumman som tillfaller de största förmögenheterna. Man utgick då från skattestatistiken. Andel av förmögenheterna och deras motsvarande andel av förmågenhetssumman åren 1945,1950 och 1964. Motsvarande andel av förmögenhetssumman (29)( De tal sorn står inom parentes är uppskattade med större felrisk än de övriga. Förmögenheterna är ordnade i fallande storlek. Källa: V, SOU 1968: 7. Vilka slutsatser kan dras av dessa siffror? Ja, absolut inte de bestämda uttalanden som ibland gjorts i debatten om förmögenhetsfördelningen. För det första kan variationer i aktiekurserna påverka procentandelarna enstaka år. Aktieinnehavet är starkt koncentrert till de största förmögenheterna. var aktiekurserna exempelvis lägre än , och man kan därför räkna med att man fått en något jämnare fördelning. För det andra är felmarginalerna stora. Uppgifterna för de 1, 2 och rikaste är särskilt osäkra. Vad man kanske kan säga om dessa siffror är att de befäster intrycket av en stor stabilitet i de stora förmögenhetemas fördelning. 19451964 har det endast skett obetydliga förskjutningar i fördelningens utseende. Enligt koncentrationsutredningen gäller motsvarande för perioden 19301951. En slutsats kan således bli att det inte skett någon påtaglig utjämning i förmögenhetsfördelningen såsom denna framgår ur skattestatistiken. På grundval av uppgifter års självdeklarationer gjorde kapitalskatteberedningen en specialundersökning av förmögenheterna är 1966. Summan av redovisade tillgångar var drygt 150 miljarder och redovisade skulder knappt 50 miljarder, vilket alltså ger en nettoförmögenhetsusmma på ca 100 miljarder. Till skillnad från koncentrationsutredningen tar man med tillgångarna för samtliga inkomsttagare inte enbart för dem som når upp i förmögenhet på . (dåvarande skattepliktsgräns). De värden som inte kommer med är framför allt följande: tillgångar i försäkringsfonder och vissa lösören som inte behöver deklareras, skillna den mellan marknadsvärdet och taxeringsvärdet för fastigheter samt genom falskdeklaration undanhållna värden. Kapitalskatteberedningens siffror visade en mycket ojämn förmögenhetsfördelning. Mer än 1,5 miljoner skattskyldiga, dvs. , saknade förmögenhet. Sammanlagt låg nästan 3,3 miljoner (85,) . I denna helt dominerande grupp fanns av förmögenhetssumman. Denna breda bas kan jämföras med den tunna toppen av förmögenhetsägare ovanför skattepliktsgränsen. Bara ca 210 000 skattskyldiga eller kom över den dåvarande gränsen på . Denna lilla grupp tog hand om nästan hälften (48,) av förmögenhetssumman. Allra högst upp finner vi miljonärerna, som bara utgjorde en tusendel av de skattskyldiga men som ändå tog av förmögenhetssumman. Invändningen kan göras att de som kapitalskatteberedningen redovisade utan förmögenhet i många fall faktiskt hade nettotillgångar i form av möbler, husgeråd och annat som inte behövde deklareras. Å andra sidan bör man notera låginkomstutredningens bedömning att utelämnande av bl. a. tillgångarna i försäkringsfonder (drygt 17 miljarder vid slut) innebar en klar undervärdering av förmögenheterna främst bland hushåll i högre förmögenhetsklasser. Man vet därför inte säkert om den faktiska förmögenhetsspridningen var större, mindre eller lika stor som den spridning som redovisades i kapitalskatteberedningens material. Vid institutet för social forskning har kartlagt förmögenhetsförhållandena . Kartläggningen utfördes med hjälp av redan existerande material. Om sina beräkningar säger bl. Även om vi accepterar dessa i flera avseenden osäkra beräkningar fångar vi med denna metod inte in av den totala privatägda förmögenhetsmassan. Den totala förmögenhetsfördelningen kan därför starkt skilja sig från den som gäller för den tredjedel av denna som är någorlunda känd. tillägger att mycket talar för att de okända förmögenhetstillgångarna har en fördelning som är starkt olik de kända tillgångarnas fördelning. har gjort tabeller för realkapitalstocken för hela ekonomin och för den offentliga sektorn. Dessutom har tagit fram ett grundmaterial som kan användas vid studier av hushållens förmögenheter. Genom försorg finns nu ett datamaterial som möjliggör vissa sammankopplingar mellan inkomster och förmögenheter. Utredningen om löntagarna och kapitaltillväxten I den av ledda utredningen om löntagarna och kapitaltillväxten utförs en studie av förmögenhetsfördelningen vid slutet av . Denna studie följer upp arbete vid . Den kommer bl. a. att kunna kasta nytt ljus över de stora innehaven av aktier och fastigheter. Redogörelsen i det föregående visar att det finns allvarliga brister i statistiken över den faktiska förmögenhetsfördelningen. Detta förhållande kommer tyvärr inte att ändras på ett avgörande sätt av nu pågående projekt. återstår ett mödosamt arbete för att få fram ett tillförlitligt och tillräckligt primärmaterial. uttalade finansutskottet att en periodiskt återkommande uppföljning av den studie som utförs av den Mehrska utredningen skulle vara av stort värde. Beslut om sådan uppföljning har dock inte fattats. Vi behöver ett samlat grepp över förmögenhetsförhållandena i . Vi måste få noggranna beräkningar av den faktiska kapitalfördelningen och dess utveckling. Förmögenhetsutvecklingen får därvid inte isoleras från inkomstutvecklingen. Utgångspunkt för arbetet bör vara att ta fram underlag för åtgärder som leder till förmögenhetsutjämning. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till en fortlöpande redovisning av den faktiska förmögenhetsfördelningen i . () ()