mot · G1021742 · 1978-02-08 00:00:00 — Motion 1977/78:1742 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:87 om statligt engagemang inom handelsstålsindustrin, m. m. I motionen konstaterar vi att den framlagda propositionen (1977/78:87) är ett otillräckligt underlag för att besluta om en näringspolitik för handelsstålsindustrin. Vi stöder planerna på en samordning av de tre stora handelsstålverken till ett bolag, , men vi hävdar att villkoren för statens medverkan i bolaget strider mot sunda affärsprinciper. Socialdemokratin förbehåller sig därför rätten att i regeringsställning uppta förhandlingar om de ekonomiska villkoren med de privata delägarna, och . I motionen begär vi vidare att regeringen redovisar en investerings- och strukturplan för handelsstålsindustrin, innefattande planerna för såväl som för de mindre handelsstålverken. Planeringen av investeringarna i bör vidgas utöver de 2 800 milj. kr. som regeringen angett som gräns för den nödvändiga moderniseringen. När det gäller situationen vid gruvorna begär vi en utredning om hur kostnaderna för malmtransporterna på järnväg skall fördelas för att tå en långsiktigt rationell hantering av våra malmtillgångar. Slutligen begär vi att regeringen skall lägga fram en plan för hur de regionalpolitiska målen skall kunna uppnås på stål- och gruvorterna i den omstrukturering som förestår. En aktiv, statlig näringspolitik är ett viktigt led i socialdemokratins strävan att åstadkomma full sysselsättning. Inom ramen för en sådan inriktning togs en rad initiativ av den socialdemokratiska regeringen för att skapa utvecklingsmöjligheter inom olika industrigrenar. Uppbyggnaden av Investeringsbanken, den och flera andra institut är exempel på åtgärder som syftar till att underlätta finansieringen av näringslivets investeringar. Parallellt med detta skapades former för att öka samhällets insatser för planeringen av industribranscherna. Tillkomsten av stålbranschrådet var ett uttryck för insikten om att branschen stod inför betydande strukturproblem, som skulle kräva ett omfattande engagemang från statsmakternas sida för att förändringarna skulle kunna genomföras på ett socialt acceptabelt sätt. Så t. ex. hade 1 1977/78. i en skrivelse till regeringen pekat på de problem som skulle kunna uppstå på bruksorterna i Bergslagen, om strukturförändringarna inte genomfördes på ett planmässigt sätt och med hänsynstagande till sysselsättningen på dessa orter. skapades ett forum för kontakter mellan statsmakterna, företagen och de fackliga organisationerna. De överläggningar som hölls i stålbranschrådet ledde till viktiga initiativ. Så t. ex. tillsattes handelsstålsutredningen för att få till stånd en aktivitet så att strukturproblemen skulle kunna lösas. Grundvalen för dessa initiativ var uppfattningen att stålindustrin spelaren mycket viktig roll såväl regionalpolitisk! som näringspolitiskt och att statsmakterna därför måste medverka till goda utvecklingsmöjligheter för branschen och trygghet för sysselsättning och inkomster för de människor som är verksamma i branschen eller på annat sätt beroende av dess utveckling. Den borgerliga regeringens näringspolitik för stålindustrin redovisade handelsstålsutredningen sitt betänkande Svensk handelsståisindustri inför 1980-talet (SOU 1977:15-16). Somen följd av utredningens förslag om en samordning av de tre stora handelsstålverken inleddes därefter förhandlingar mellan Statsföretag, och om att bilda ett gemensamt bolag för att driva stål- och gruvrörelserna. Förhandlingarna bedrevs under medverkan av industridepartementet. Så t. ex. hade industriministern tillsatt verkställande direktör som förhandlingsledare. Genom regeringens val av förhandlingsledare och ställningstaganden till förutsättningarna för en samordning av handelsstålsindustrin hamnade förhandlingarna snart i en återvändsgränd, vilket ledde till att industriministern tvingades till en omförhandling för att försöka åstadkomma en uppgörelse på för staten rimliga villkor. Därmed blev det omöjligt för regeringen att lägga fram propositionen om statens engagemang i handelsstålsindustrin, vilket var den ursprungliga avsikten. Under förhandlingarna arbetade man fram ett förslag till konsortialavtal och bolagsbildningsavtal. Avtalen förutsatte omfattande ekonomiska insatser från statens sida. Därefter fortsatte förhandlingarna om en rad s. k. sidoavtal. Avtalen låg sedan till grund för MBL-förhandlingar mellan arbetsgivarsidan och de fackliga organisationerna i de berörda företagen. Efter behandling i företagens styrelser undertecknades avtalet om att bilda ().Innebörden av de träffade uppgörelserna är att ett bolag bildas och att , och överlåter sina stål- och gruvrörelser till det nya bolaget. Den överlåtna egendomen från resp. företag beräknas vara värd 700 milj. Vartdera moderbolaget får i gengäld aktier för 500 milj. kr. i , och reservfonden tillförs 200 milj. kr. från vardera parten. Avsikten är att aktiekapitalet skall utökas till sammanlagt 2 000 milj. kr. och att Statsföretag skall teckna samtliga aktier värda 500 milj. kr. i en nyemission samt tillföra bolaget ytterligare 200 milj. kr. Därmed har Statsföretag uppnått 50 96 av aktiekapitalet i . innehar 25 96 av aktierna och 25 96. I uppgörelsen ingår också att järnvägsbolaget skall överlåtas av till . För detta har begärt och erhållit 480 milj. kr. Betalningen sker genom att staten lämnar ett särskilt bidrag på 340-350 milj. kr. i form av ett skuldebrev att användas som köpeskilling. I köpet ingår en pensionsskuld på 140 milj. kr. som lår överta utan någon särskild finansiering. Enligt de prognoser som gjorts upp i samband med förhandlingarna kommer att gå med betydande förluster . För att täcka dessa förluster har i uppgörelsen förutsatts att staten skall ge ett s. k. rekonstruktionslån på 1 800 milj. kr. Detta lån är så konstruerat att det under vissa omständigheter kan skrivas av och är då alltså att betrakta som ett bidrag. För att skall bli bärkraftigt fordras omfattande investeringar. Som underlag för prognosarbetet i förhandlingarna arbetade man med en investeringsram på 3 600 milj. kr. Regeringen drog sedan ned den till 2 800 milj. kr. För att möjliggöra för bolaget att genomföra ett sådant investeringsprogram förutsätts i uppgörelsen att staten lämnar ett lån på generösa villkor, ett s. k. strukturlån, på . I bolagets styrelse är förutsatt att Statsföretag får fem platser, två, två och arbetstagarna tre platser. I konsortialavtalet är överenskommet att och under vissa omständigheter skall kunna bli inlösta. Det gäller bl. a. om Statsföretag har blivit ägare till minst 80 96 av aktierna i bolaget eller om det uppstår en tvist om hur bolaget skall bedrivas. Statsföretag har som villkor för sin medverkan begärt att staten utfäster sig att säkerställa att Statsföretag kan fullgöra sina förpliktelser att lösa in de övriga parternas aktier. Socialdemokratins syn på det statliga engagemanget i stålindustrin De initiativ som socialdemokratin tog i regeringsställning på stålindustrins område syftade bl. a. till att ersätta konkurrensen inom landet med ett ökat samarbete för att på så sätt stärka den svenska stålindustrins internationella konkurrenskraft. Den samordning som sker ligger helt i linje med de riktlinjer som vi då utarbetade och kan ses som ett fullföljande av vår politik. Vi ställer oss helt bakom förslaget att bilda och att i det nya bolaget sammanföra gruv-, stål- och järnvägsrörelserna från , och NJA. Vi delar uppfattningen att det är nödvändigt med en 1* 1977/78. finansiell rekonstruktion om man skall kunna undvika omedelbara och drastiska nedskärningar i produktion och sysselsättning och om man skall fä till stånd investeringar och utbyggnad av en modern handelsstålsindustri. Vi anser att det är utomordentligt angeläget att det skapas goda möjligheter för det nya företaget att åstadkomma en samordning och få till stånd en utveckling som kan skapa en långsiktigt trygg sysselsättning. Vi är emellertid kritiska till villkoren i den uppgörelse som ligger till grund för tillkomsten av bolaget. 3.1 Förhandlingsuppläggning och förhandlingsresultat Uppgörelsen mellan regeringen. , och Statsföretag har tidigare utsatts för kritik av de fackliga representanter som deltagit i förhandlingarna. Redan valet av förhandlingsledare - direktör, som i sin verksamhet har att företräda två av de tre förhandlande parterna - blev föremål för kritik. Även regeringens ställningstagande när det gäller ägarfördelningen har kritiserats. En samlad bedömning av förhandlingsresultatet leder oss fram till samma slutsats som de fackliga organisationerna har dragit, nämligen att de privata intressenterna haft som utgångspunkt att det är skattebetalarna som skall bära hela bördan av den finansiella rekonstruktionen, medan de privata aktieägarna skall få full kompensation. Regeringen har accepterat detta som grund för avtalet, och det innebär att regeringen har träffat en uppgörelse som strider mot sunda affärsprinciper. Enligt vår mening bör den principen gälla att aktieägare och andra finansiärer skall bära sin del av bördan vid en rekonstruktion av det här slaget. Vi förbehåller oss därför rätten att när vi återkommer i regeringsställning uppta förhandlingar med de privata delägarna, och , efter de riktlinjer som anges i det följande. 3.2 Värderingen av egendomen De egendomar som överlämnas som apportegendom vid bildandet av ger f. n. upphov till betydande förluster. uppgick förlusterna i stål- och gruvrörelserna till sammanlagt ca 800 milj. kr. Enligt resultatprognosen kommer stora förluster att uppstå även . Det är först sedan ett omfattande investeringsprogram och en genomgripande omstrukturering har genomförts som företaget kan väntas bli bärkraftigt. Avkastningsvärdet på de tillskjutna egendomarna är således negativt. Trots detta har regeringen i förhandlingarna accepterat att vartdera moderbolagets anläggningar värderas till 700 milj. kr. Därtill kommer att erhåller 480 milj. kr. som ersättning för TGOJ, som f. n. går med förlust och vars bokförda värde är upptaget till 120 milj. kr. Redan detta är uttryck föratt den uppgörelse som regeringen träffat inte är affärsmässig. Med den värdering som skett hade det varit naturligt att andra, vinstgivande rörelsegrenar, t. ex. kraftrörelsen i och , i rimlig omfattning hade ingått i apportegendomen. Om man skall få en rättvisande bild av affärens förmånliga innebörd för de privata bolagen måste man till de ovan nämnda siffrorna lägga det faktum att och som delägare får möjlighet till utdelning den dag då de statliga insatserna föratt rekonstruera, strukturera och modernisera gruv- och stålrörelserna ger resultat. En genomgång av det här slaget bekräftar intrycket att regeringen icke på ett tillfredsställande sätt bevakat statens intressen vid uppgörelsen. 3.3 Aga/fördelningen Uppgörelsen innebär att staten genom Statsföretag kommer att ha i sedan nyemissionen genomförts. och får tillsammans den andra . Vid en affärsmässig uppgörelse skall aktiefördelningen återge resp. parts kapitalinsats och risktagande. I fallet har emellertid också i detta avseende de affärsmässiga principerna åsidosatts. De tillskjutna egendomarna har, som redan visats, åsatts ett värde som inte är affärsmässigt. Därtill kommer att de privata delägarna, och , inte har för avsikt att bidra finansiellt till bolagets investeringar och att de inte heller kommer att ta några risker , svarande mot den ägarfördelning som skett i bolaget. Enligt vår mening borde fördelningen av aktiekapitalet på ett annat sätt ha återspeglat den fördelning av de finansiella åtaganden och risker som ligger till grund för bolaget. Detta borde i första hand ske genom en omfördelning av de finansiella insatser som staten gör. Staten skall bidra med 700 milj. kr. i nyemission och därutöver lämna ett rekonstruktionslån på 1 800 milj. kr. med generösa avskrivningsregler. En möjlighet att åstadkomma en rimligare ägarfördelning i bolaget hade varit att låta en del av rekonstruktionslånet, t. ex. 1 000 milj. kr., utgå i form av ägartillskott med motsvarande ökning av aktiekapitalet. Därmed hade den statliga andelen uppgått till två tredjedelar av aktiekapitalet, även vid den värdering av apportegendomen som regeringen har accepterat. En sådan omfördelning av de statliga finansiella insatserna hade givit ett mera rättvisande uttryck för parternas ekonomiska prestationer och har en ekonomisk betydelse när det gäller framtida utdelningar, värderingen av aktiernas värde vid försäljning m. m. 3.4 Inflytandet i styrelsen I styrelsen för har Statsföretag fött majoritet över de privata intressenterna med fem platser mot fyra. I vissa frågor, såsom utseende av verkställande direktör och slutande av avtal med moderbolagen, krävs emellertid enighet mellan ägarrepresentanterna i styrelsen, vilket i praktiken är detsamma som vetorätt för minoriteten. I övriga frågor skall enighet eftersträvas i styrelsen. Styrelsens sammansättning representerar således formellt sett en riktigare fördelning av ägaransvaret än vad fördelningen av aktiekapitalet skulle ge grund för. Men det är inte möjligt att se reglerna för styrelsens sammansättning isolerade från övriga regler i konsortialavtalet, vilket har betydelse för maktfördelningen mellan ägarintressenterna. Det gäller bl. a. reglerna om rätt till inlösen av aktierna i vissa fall. Med den utformning som dessa regler har fått finns det anledning att ifrågasätta vem som har den reella majoriteten i styrelsen. I uppgörelsen mellan moderbolagen och industridepartementet har inarbetats regler om rätt för de privata intressenterna att få sina aktier inlösta om det skulle uppstå oenighet om hur bolagets verksamhet skall bedrivas. Till stöd för en sådan begäran får dock, enligt avtalet, inte åberopas beslut som genomdrivits tidigare än före utgången av , dvs. Enligt vår uppfattning finns det risk för att dessa regler kan utnyttjas av minoriteten i styrelsen för att hindra en från samhällsekonomisk synpunkt angelägen utveckling av den svenska stålindustrin. Vi anser därför att den nämnda regeln inte borde ha ingått i avtalet. I sammanhanget vill vi framhålla att de föreslagna inlösensreglerna (7.1-7.3 i konsortialavtalet) demonstrerar bristen på affärsmässighet i uppgörelsen. Statsföretag har nämligen inte funnit att uppgörelsen står i överensstämmelse med de affärsmässiga regler som gäller för dess verksamhet och har därför som villkor för sin medverkan begärt att staten utfäster sig att säkerställa att Statsföretag kan fullgöra sina förpliktelser i vad avser inlösen av aktier. 3.6 Investeringar och strukturförändringar Som grundval för prognosen för ligger vissa antaganden om investeringar och strukturförändringar . Ursprungligen hade man i förhandlingarna arbetat med en investeringsram på , men under behandlingen i industridepartementet skars investeringsramen ned till för femårsperioden. Syftet med prognosen har varit att beräkna bolagets ekonomiska utveckling och kapitalbehov under vissa betingelser. Prognosen har däremot inte betraktats som en fastställd investerings- och strukturplan. Från de fackliga organisationernas sida har man nämligen inte accepterat de strukturlösningar som föreslogs i handelsstålsutredningen. Man har i stället begärt att nya tekniska och ekonomiska utredningar skall göras för att skapa ett tillfredsställande underlag för ett ställningstagande om den framtida strukturen inom . Ett sådant arbete har inletts inom de företag som avses ingå i . I strukturutredningen (82) deltar representanter för företagsledningarna och de fackliga organisationerna. pågår ett särskilt utrednings- och förhandlingsarbete avseende de mindre handelsstålverkens situation och framtidsförutsättningar. Såväl strukturutredningen inom som utredningen om de mindre handelsstålverken kan bli av stort värde för utformningen av en långsiktig näringspolitik för stålindustrin. Det är därför betydelsefullt att arbetet ges en sådan inriktning att det kan läggas till grund för statsmakternas ställningstagande i dessa frågor. En första förutsättning för att detta skall vara möjligt är att man väljer en annan utgångspunkt än den som regeringen har gjort i propositionen 1977/ 78:87. Där framställs handelsstålsindustrin genomgående som en bransch med dåliga och osäkra framtidsutsikter. Med en sådan inställning måste det vara svårt att skapa den nödvändiga optimismen och få till stånd utvecklingsansträngningar som kan trygga sysselsättning och utkomstmöjligheter på stålindustriorterna. Utgångspunkten måste i stället vara att vi skall åstadkomma en ökad grad av förädling av våra råvaror och att vi skall gå vidare mot ökad manufakturering av stålet. En annan förutsättning är att man inte låser fast utredningsarbetet i en snäv ram som omöjliggör en mer offensiv inriktning av näringspolitiken. Det är uppenbart att regeringen med sin begränsning till ett investeringsprogram på har åstadkommit en sådan olycklig låsning. Det är nödvändigt att den näringspolitiska planeringen utformas så att man kan få utrymme för andra angelägna projekt, som faller utanför den ramen. En tredje förutsättning är att arbetet ges en mer långsiktig inriktning. Stålindustrin befinner sig f. n. i en djup kris över hela världen. Vad som inträffat är att stålindustrin i industriländerna utanför har drabbats av fyra-fem förlorade år. De långsiktiga prognoserna pekar emellertid på ett kraftigt ökat behov av stål . Det är angeläget att den svenska stålindustrin får en offensiv roll i uppgiften att tillgodose detta behov och att en långsiktig planering nu genomförs. Regeringen har i propositionen anlagt ett kortsiktigt och pessimistiskt synsätt på handelsstålsindustrins möjligheter, vilket vi inte delar. Regeringens synsätt kommer till uttryck bl. a. i behandlingen av planerna på en utbyggnad av handelsstålsproduktionen vid NJA i . enhälligt ett principbeslut om att bygga ett stålämnesverk i för produktion av stålämnen . 1975 i samband med beviljandet av anslag för arbetena med 80. 1976 ändrade detta beslut till att avse en produktion av stålämnen, varjämte en om- och tillbyggnad av valsverken skulle ske. Detta skulle ge samma antal sysselsatta, 2 300, som angavs beslut. Mot bakgrund av konjunkturproblemen och på grund av det finansiella läget beslöt att lägga upp planeringen i tre etapper. Först måste en finansiell rekonstruktion ske, sedan skulle valsverkskapaciteten byggas ut och därefter skulle utbyggnaden av stålämneskapaciteten ske. Den socialdemokratiska riksdagsgruppen har i ett uttalande enhälligt ställt sig bakom denna inriktning. Vi står fast vid uppfattningen att näringspolitiken för stålindustrin måste inriktas på att inom landet åstadkomma en ökad vidareförädling av råvaror och halvfabrikat. Näringspolitiken måste vidare ges en långsiktig inriktning som syftar till att göra det möjligt att genom ökad kapacitet och förbättrad konkurrenskraft minska det starka importberoende som har uppstått när det gäller olika stålprodukter. En fjärde förutsättning är att de företagsekonomiska bedömningarna kompletteras med en samhällsekonomisk bedömning av vilken roll som investeringarna i stålindustrin kan komma att spela i vår industriella utveckling, i strävan att trygga sysselsättningen och åstadkomma balans i våra utlandsaffärer. Med en sådan uppläggning bör det vara möjligt att göra en näringspolitisk planering, i vilken riktlinjerna för stålindustrins utveckling dras upp. 1 propositionen sägs att skall lämna en redogörelse för sin planering och utveckling. Vi utgår ifrån att det innefattar det nu pågående arbetet med investerings- och strukturplanen för stål- och gruvrörelserna och hemställer att detta material och regeringens bedömningar av planen samt regeringens förslag till att lösa de mindre handelsstålsföretagens problem redovisas för . Vi har för avsikt att återkomma med en utförligare redovisning av våra riktlinjer för 1980-talets industripolitik för stålbranschen när den planen och det nya utredningsmaterialet föreligger. 3.7 Gruvorna och transportkostnaderna I uppgörelsen om att bilda ingår att den gruvrörelse som och bedriver skall överföras till bolaget. Verksamheten bedrivs f. n. i , , , Blötberget, Håksberg och . Antalet anställda var vid slutet av ca 2 200. Det innebär att en stor del av den mellansvenska gruvhanteringen nu samordnas och förs in i . Enligt vår mening är situationen inom den svenska gruvindustrin som helhet mycket allvarlig. Sysselsättningen för flera tusen människor är hotad. Vi krävde därför näringspolitiska åtgärder för gruvindustrin. I en särskild motion till årets riksdag har vi utvecklat våra förslag. Vi har i den bl. pekat på att transportkostnadsproblemen snabbt måste få sin lösning. De nuvarande kostnadsförhållandena när det gäller malmfrakterna i medför orimliga konsekvenser. utformning innebär ett allvarligt hot mot viktiga delar av verksamhet, och snabba åtgärder måste till för att undanröja detta hot. Situationen för gruvindustrin, som i sin helhet är belägen inne i landet och måste transportera malmen på järnväg till kustbaserade verk eller exporthamnar, påverkas negativt av de extremt låga sjöfrakter som f. n. råder. som transporteras sjövägen får härigenom en kraftig men uppenbarligen tillfällig kostnadsfördel gentemot malm som transporteras på järnväg. Från samhällsekonomiska utgångspunkter kan det knappast vara klokt att lägga en sådan situation till grund för en långsiktig planering. Det krävs därför särskilda åtgärder från samhällets sida för att undvika en samhällsekonomiskt felaktig inriktning av produktionen. En sådan åtgärd är att finna former för att fördela transportkostnaderna, så att tillfälliga förändringar i sjöfrakterna inte leder till konkurrensnackdelar för de svenska järnmalmsgruvorna. 3.8 Forsknings- och utvecklingsarbete Ett viktigt led i statsmakternas insatser för stålindustrin är att skapa resurser för forsknings- och utvecklingsarbete. I propositionen om bildandet av framhålls att det krävs en fortsatt långsiktig satsning på forskning som bas för kvalitets- och produktutvecklingen av järn- och stålprodukter. Det sägs vidare att samordningen av de tre handelsstålverken gör det möjligt att effektivera forskningen i branschen. Man anser vidare att bolaget på egen hand bör kunna bedriva en stor del av den långsiktiga forskning som är nödvändig. Inom STU har ett flerårsprogram för forskning och utveckling inom stålindustrin arbetats fram. Enligt uppgifter i propositionen har regeringen för avsikt att senare lägga fram förslag för på grundval av STU:s program. Vi har i en motion till årets riksdag lagt fram omfattande förslag till förbättringar i statens stöd till teknisk forskning, utveckling och utbildning. Vi har bl. a. föreslagit en fördubbling av det nu gällande extra skatteavdraget på för att snabbt stimulera företagen till ökade fou-insatser. Vi har vidare lagt fram förslag om att inrätta en strukturfond, med vars hjälp bl. a. ett utvidgat forsknings- och utvecklingsarbete skall kunna finansieras. I vår motion om åtgärder för att underlätta strukturomvandlingen inom specialstålsindustrin har vi pekat på att medel från strukturfonden bör kunna riktas direkt till speciella utvecklingsprojekt. Som exempel har vi nämnt den forskning som pågår beträffande nya produktionsprocesser inom stålindustrin. Vi har för avsikt att återkomma med förslag om forsknings- och utvecklingsinsatserna i stålindustrin i samband med att regeringen redovisar sina ställningstaganden till STU:s program. 3.9 Regional- och arbetsmarknadspolitiska insatser Enligt uppgifter i propositionen skulle sysselsättningen inom Svenskt Stål komma att minska med 4 000 arbetstillfällen . Om denna prognos verkligen skulle stämma innebär detta mycket drastiska effekter på arbetsmarknaden i de orter och regioner där stål- och gruvrörelserna är belägna. För det första berörs de anställda i företaget genom att tidigare arbetstillfällen försvinner. Det är utomordentligt angeläget att den nödvändiga omstruktureringen genomförs på ett sådant sätt att anställningstryggheten kan bevaras.