mot · G102531 · 1978-01-20 00:00:00 — av m. fl. om översyn av bestämmelserna för vapenexport Den svenska neutralietspolitiken förutsätter att parterna i en konflikt har tilltro till vår förmåga och vilja att stå utanför konflikten, och denna tilltro förutsätter att har ett tillräckligt väl anpassat försvar. Det är därför nödvändigt att industriella resurser finns för en produktion av militär materiel inom landet. På samma sätt som i den civila produktionsapparaten måste också krigsmaterielproduktionen ständigt få tillgång till den internationella tekniska utvecklingen på tillverkningsområdet i fråga. Det nödvändiga studie-, forsknings- och utvecklingsarbetet förutsätter såväl import som export. Redan av dessa angivna skäl är en viss krigsmaterielexport nödvändig. Därtill kommer ekonomiska och arbetsmarknadsmässiga skäl. Mot en svensk krigsmaterielexport kan också resas flera invändningar. Huvudlinjen i svensk utrikespolitik är ju att aktivt verka för en fredlig lösning av internationella konflikter och för internationella överenskommelser om nedrustning. En internationell handel med krigsmateriel står alltså i principiell motsättning till dessa politiska mål. En svensk export av krigsmateriel måste därför ha karaktär av undantag från en regel som förbjuder export av krigsmateriel. Majoriteten av svenska folket torde dela detta synsätt och har också upprepade gånger gjort uttalanden i denna riktning. Krigsmaterielexporten regleras i kungörelsen 1949:614 (senast ändrad 1974:127), som stadgar förbud mot utförsel från riket av krigsmateriel. Huvudregel är att sådan export icke får ske utan tillstånd. Frågan om utförseltillstånd prövas av chefen för handeldepartementet. Avser ärendet utförsel i större omfattning eller är det eljest av större vikt, skall tillståndsfrågan prövas av regeringen. Enligt praxis prövar regeringen numera ärenden som rör utförsel till ett högre värde än . eller som är av principiell natur. De ärenden som enligt kungörelsen prövas av handelsministern får efter bemyndigande avgöras av krigsmaterielinspektionen. Krigsmaterielkungörelsen har ändrats . En betydelsefull princip fastslogs genom riksdagsbeslutet , som innebar att exporttillstånd inte fick meddelas till: - stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring avgivits eller ej, - stat som är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt, - stat som har inre väpnade oroligheter. De av antagna riktlinjerna har varit i kraft , vissa erfarenheter vunnits. Så långt är dock klart att med nuvarande utformning av bestämmelserna har svårt att utöva sin kontrollmakt över regeringsbesluten på detta område. I längden är detta ett otillfredsställande läge, som inte överensstämmer med de grundläggande principerna i vårt statsskick. Förutsättningen för att granskning skall kunna ske, och vara meningsfull, är ju att bestämmelserna är preciserade och inte ger anledning till alltför vidsträckta tolkningar. Som exempel vill vi påpeka att begreppet "inre väpnade oroligheter inte är preciserat. Alldeles oavsett om inre väpnade oroligheter uppstått genom aktioner från en frihetsrörelse eller har andra syften är vapenexport till sådana länder diskutabel. En väpnad inre konflikt är i sig ett frö till en internationell konflikt, som vårt land inte bör medverka till. En vapenexportlicens innebär i de flesta fall ett klartecken för en affär på lång sikt, där slutleveransen sker först åtskilliga år . Resultatet kan bli att en affär som släpps fram i ett tillfälligt lugnt läge ofta måste fullföljas i ett upptrappat läge. Slutsatsen måste bli att svensk vapenexport endast får ske till länder med stabila politiska system. Som motiv för en generös vapenexportpolitik har ibland anförts vapenexportens betydelse från sysselsättningssynpunkt. Detta motiv kan inte sägas vara särskilt starkt. Inget svenskt företag är helt inriktat på krigsmaterieltillverkning. Ett hundratal är delvis inriktade på branschen, men totalt torde högst 2 000 personer vara sysselsättningsberoende av vår vapenexport. Om man utgår från en oförändrad vapenexport till våra nordiska grannländer och de neutrala staterna i , behöver en restriktivare hållning i övrigt inte få någon mätbar inverkan på vår sysselsättning. Som vi tidigare påpekat regleras vapenexporten genom den s. k. krigsmaterielkungörelsen. Vi ifrågasätter om inte krigsmaterielexporten borde reglernas genom lag. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om översyn av innehåll och utformning av bestämmelser för vapenexport. () ()