mot · G102704 · 1978-01-24 00:00:00 — Motion 1977/78:704 av om användningen av smärtstillande medel I skriften Morfinanalgetika av (för läkemedelsinformation 1977) redovisas att förskrivningen av analgetika av morfintyp i minskade från ca 600 000 recept 1961 till 48 000 . Tillgänglig leveransstatistik visar att förskrivningen efter 1971 har förblivit på i stort sett den lägre nivån. Den kraftigt minskade förskrivningen kommenteras av på följande sätt: Det är knappast troligt att vi tidigare hade en sådan överförbrukning av smärtstillande medel av morfintyp att vi nu efter en så drastisk nedgång i förskrivningen har en förbrukning som skulle vara medicinskt motiverad. Det kan nämligen också vara så att nedgången hårt drabbat de patienter som bäst behöver effektiva analgetika. Det är en uppenbar risk att patienter med svåra smärttillstånd, t. ex. cancersmärtor, inte får en tillfredsställande smärtlindrande terapi. Det kan understrykas att några effektiva ersättningsmedel för nuvarande morfinanalgetika ej tillkommit. Däremot används i vissa länder även heroin som smärtstillande medel i sjukvården, något som ej förekommer i p. g. a. riskerna för tillvänjning. I är behandlingen av smärttillstånd, speciellt terminal smärta, mer utvecklad än i vårt land. har man exempelvis särskilda centra för detta ändamål. I skriften och smärta av och (för läkemdelsinformation 1977) redovisas verksamheten vid Hospice. Några citat är motiverade. Den kunskap man på sjukhuset vill lära ut kan formuleras ungefär så att smärta är en självgenerande process, så att smärta föder ny smärta och en tids smärtbefrielse fördröjer uppkomsten av nästa smärta. behöva dämpa smärtan när den väl är tillstädes, då är det . Då har smärtupplevelsen redan ökat och kulminerar som en följd av rädsla, spänning och skräck. Analgetika skall ges enligt ett tidsschema, så att ingen behöver ligga orolig, väntande på nästa dos. De som arbetar länge med dessa patienter upptäcker snart att narkotiska analgetika är de enda läkemedel som hjälper vid svår terminal smärta och att dessa, om de användes rätt och med skicklighet, kan behålla sin effekt under långa perioder. Det finns flera orsaker till att man på många håll ger en otillfredsställande smärtlindrande terapi. I rapporten I livets slutskede. Utbildning och attityder (SOU 1977:81) pekas på otillräcklig läkarutbildning men även på att en fördomsfull inställning till problemet kan förekomma hos Också patienten kan hysa uppfattningen att hon bör vara tålig och ej till besvär och kan därmed förorsaka sig onödigt lidande. Denna aspekt tas upp i I livets slutskede. Patienter(1977:85). Vid 1977 angav som en orsak en alltför stor rädsla för tillvänjning och andningsdepressioner med de narkotiska preparaten. Tydligen befinner vi oss i en situation där möjligheterna att ge en adekvat behandling av smärttillstånd är goda men trots detta vållas patienter mer lidande än situationen ger anledning till. Rädslan för tillvänjning till narkotiska preparat torde ha det största ansvaret. Narkotikadebatten, som syftat till att begränsa missbruket, har som en egenartad biverkan undandragit av sjukdom plågade människor en effektiv smärtlindring. Denna utveckling måste brytas. Ett ökat ansvarsfullt utnyttjande av morfianalgetika inom sjukvården är knappast förenat med några risker. Möjligheterna till brottslig åtkomst av narkotika denna väg är p. g. a. dubbla kontroller mycket små. En korrekt terapi för skilda sjukdomssituationer är givetvis av avgörande betydelse. Läkarna behöver en bättre vägledning för att bemästra de konkreta fallen. De speciella problemen inom terminalvården måste särskilt beaktas. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att hos regeringen hemställer om skyndsamma åtgärder med syfte att underlätta ett adekvat utnyttjande av morfianalgetika inom sjukvården.