mot · G102278 · 1978-01-11 00:00:00 — av m. fl. om lönesättningen för unga arbetstagare Principen lika lön för lika arbete är en formellt sett allmänt accepterad rättviseprincip, som ingår i FN:s deklarationer om de mänskliga rättigheterna. Principen innebär att ovidkommande faktorer ej skall bestämma den lön man erhåller för utfört arbete. Sådana faktorer är t. ex. kön, ras och nationalitet. Men dagens verklighet stämmer inte med FN:s deklaration. används både dessa och andra ovidkommande faktorer som motivering för löneskillnader. En ovidkommande faktor som flitigt utnyttjas för att legitimera en lägre lönesättning är ålder. På de flesta av arbetsmarknadens avtalsområden finns särskilda ungdomslöner fastställda. Detta innebär att anställda på grund av ej uppnådd tillräckligt hög ålder diskrimineras lönemässigt. Olika åldersgränser gäller inom olika avtalsområden. Inom en del branscher är åldersgränsen 18 och . Inom andra, exempelvis den offentliga sektorn stat och kommuner, där är en part, är gränsen . De olika satta åldersgränserna tyder inte på enighet om var gränsen för den diskriminerande lönen skall sättas. Användandet av åldersgränser för att legitimera löneskillnader är orimliga och borde inte förekomma. Det enda som från rättvisesynpunkt kan accepteras för skillnader i lönesättningen är yrkeserfarenhet, branschvana, utbildning och liknande. Det är det jobb som utförs som skall vara utslagsgivande för lönesättningen. Systemet med särskilda ungdomslöner som utnyttjas både på den privata arbetsmarknaden och inom den offentliga sektorn måste bort. Inom stat och kommuner finns i avtalen s. k. befordringsgångar. Utgångspunkten är här att de anställda flyttas upp löneklasser och lönegrader efter anställningsår. Även här diskrimineras ungdomen. För stora grupper offentligt anställda gäller att kvalificeringstid för löneklassupplyftning inte får tillgodoräknas förrän man nått åldersgränsen , som är den gräns som fastställts för inplacering i grundlönen. Detta kan i realiteten betyda att den som går ut på arbetsmarknaden direkt efter tvingas göra en extra kvalificeringstid innan samma lön utgår som för den som nått åldersgränsen för grundlöneplacering vid anställningen. Trots yrkeserfarenhet och branschvana ersätts yngre arbetare sämre än en helt oerfaren nyanställd äldre arbetskamrat med samma jobb. De får inte heller tillgodoräkna sig anställningstiden före som tjänsteår. Detta påverkar deras möjligheter att avancera genom att söka en annan tjänst, där löner och tillsättandet av tjänsten fastställs efter det antal tjänsteår som den sökande Samma gäller bestämmelser för beräkningen av underlag för pension etc. De unga drabbas av spärrar på många områden där olika åldersgränser fastställts. Anmärkningsvärt är konstaterandet att när det gäller ungdomens skyldigheter gentemot samhället är åldersgränserna lägre satta än när det gäller deras rättigheter - rättigheter som borde vara en naturlig följd av skyldigheterna. som gräns för att räknas som fullvärdig arbetskraft är orimlig och måste bort. Trots att kravet om likalönen ställts i upprepade avtalsförhandlingar och trots att 1976 ställde sig bakom principen genom beslutet att rekommendera sina medlemsförbund att slopa åldersgränserna i de förekommande avtalen har ingenting hänt. Det är därför nödvändigt att ger sin anslutning till detta obestridliga rättvisekrav, i likhet med vad gjort i andra arbetsmarknadsfrågor, detta inte minst då staten själv i den här frågan är part. Staten är på den offentliga sektorn en stor arbetsköpare som borde gå före och slopa systemet med särskilda ungdomslöner på sitt avtalsområde. Med stöd av det i motionen anförda föreslås att uttalar sin anslutning till principen att lika lön för lika arbete oavsett ålder bör gälla på arbetsmarknaden som helhet samt hos regeringen hemställer att denna princip genomförs på det statliga och kommunala avtalsområdet. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)