mot · G1021787 · 1978-03-23 00:00:00 — Motion 1977/78:1787 med anledning av propositionen 1977/78:91 om radions och televisionens fortsatta verksamhet m. m. Den enda sysselsättning som tar lika som tevetittandet är sömnen, kan man läsa i . Förhållandet gäller barn i . I visar statistiken att barn redan i åldern tillbringar mer än framfor TV. 1 vårt land har vi sedan ganska länge svårigheter att få olika kulturella uttrycksmedel att klara sin ekonomi. Vi försöker bl. a. med statsmedel stötta ekonomiskt sviktande utbudsvarianter. I andra länder har man börjat ge upp sådana vällovliga strävanden och låter de lättast säljbara kulturutbudsmedlen slå ut de andra. Kulturutbudet är stort i det modern samhället och bör så vara! Även mångsidighet i utbudsformer är önskvärt. subventioneras i betydande omfattning teatrar, konserthus o. d. för att de över huvud taget skall kunna erbjuda medborgarna föreställningar av god kvalitet. Samhällsstödet på denna kulturutbudssektor belastar hårt inte minst kommunernas budget. Filminspelning och filmvisning subventioneras av staten för att inte detta kulturutbudsmedel helt skall slås ut av etermedia. Tryckning och utgivning av böcker, försäljning av sådana och deras tillhandahållande på bibliotek är verksamheter som inte skulle kunna klara sig ekonomiskt utan statliga och kommunala subventioner. Och vi vill ju att böcker av god kvalitet skall kunna erbjudas. Våra studieförbund är för sin kursuppläggning, sin studiecirkelverksamhet m. m. helt beroende av generöst samhällsstöd. På sektor efter sektor av kulturlivet kan samhällsstödets betydelse inte nog uppskattas. Statsstöd och kommunstöd lämnas till kulturverksamheter som konkurrerar med varandra och hotar att slå ut varandra ekonomiskt. Höjs stödet på en sektor så ropar en annan på större stöd även för sin verksamhet. Kan vi fortsätta så här? Har vi råd att samhällsfinansiera alla kulturutbudsmedel? Finns det skillnader mellan dem som skulle kunna motivera en prioritering av vissa? Som jag ser det kan det finnas anledning att se över fördelningen av samhällets kulturstöd. Det kan inte råda någon tvekan om att vissa av kulturutbudsmedlen har en aktiverande effekt för den enskilde medborgaren medan andra förför medborgaren till ett passivt godtagande av allt som serveras. Läsandet av böcker, köpta eller lånade på bibliotek, är en aktiv kulturkonsumtion, som termen lyder. Deltagande i studiecirklar med inläsning av studiematerial m. m. är en annan sådan aktiv kulturform. Fördem som bor så att de har möjlighet att besöka teater och konserthus eller en konsert eller teaterföreställning i en skolaula osv. innebär det ett visst mått av personligt deltagande i kulturaktiviteten. Ovannämnda exempel kan vara tillräckliga för att bevisa hur vissa kulturutbudsmedel aktiverar medborgaren. Som motvikt till dessa står så radio-TV, som till övervägande delen medför ett passivt godtagande för lyssnaren/tittaren av allt som bjuds. Erfarenheter från med betydligt längre TV-verksamhet än men även från ca 20-åriga - visar, att detta kulturutbudsmedel (TV mer än radio) inbjuder till okritiskt avnjutande av det ena programmet efter det andra. Den tid som USA-medborgaren tillbringar framför TV gör honom/henne till passiv kulturmottagare på ett sätt som är närmast skrämmande. Den kontinuerliga matningen med våld, fylleri, vinklad politisk information, reklam, förljugen romantik osv. har lätt för att göra tittaren till en passiv, okritisk registrator. - förhindrar det myckna TV-tittandet aktiv kulturkonsumtion från den tittandes sida. Med det anförda vill jag inte alls underkänna de positiva sidor, som kulturutbudsmedlet TV har. Instruktiva filmer från olika forskningsområden, högklassiga teaterföreställningar, direktsända kulturdebatter och anföranden av ledande politiker är exempel på kulturutbud av hög klass, som endast genom TV blir åtkomligt för masspublik. Det kan väl knappast råda politiskt delade meningar om att de mera aktiverande kulturutbudsmedel som exemplifierats i början av motionen gagnar medborgarens utveckling till en mångsidigt informerad, aktiv och kritiskt tänkande individ. Ett okritiskt TV-tittande på program av högst varierande kvalitet har lätt för att inbjuda tittaren till passivitet. Detta har redan konstaterats i framför allt hos efterkrigsgenerationen. Det kan finnas anledning överväga om inte samhällsstöd till olika kulturutbudsmedel borde avvägas så att medborgaren så att säga fick hjälp till ökad utövning av mera aktiviserande kulturformer. För egen del vill jag framföra tanken att en kanske två TV-fria kvällar skulle innebära en övergång för många medborgare till egna aktiviteter såsom deltagande i studiecirkel, föreningssammankomst eller besök för avnjutande av teaterföreställning, konsert o. d. Kostnaden för två TV-program är så stor att betydande utökning av andra kulturaktiviteter vore möjlig om vi nöjde oss med eti TV-program präglat av hög kvalitet. - Någon större förlust skulle det inte vara om cowboys skjutande av oskyldiga indianer försvann ur bildrutan. Förljugna romantiska filmer, utländska såväl som svenska, med fylleri, svordomar, könsdiskriminering m. m. kunde också gärna undvaras osv. Någon tycker kanske att den uppfatting som jag framför är reaktionär? är den från den synpunkten, att den för tankarna till de positiva värden som låg i tidigare generationers kulturutövning - högläsning, amatörteaterverksamhet, egen musikutövning i hemmet osv. Själv anser jag min uppfattning vara närmast radikal, då den starkt opponerar mot det slentrianmässiga inglidandet i TV-ålderns passivitet såsom något önskvärt och naturnödvändigt! Låt oss radikalt bryta med efterkrigstidens oreflekterade godtagande av automatisering och passivisering i kulturutbudet och försöka finna en avvägning, som låter de självutövande och aktiviserande kulturformerna förenas med ett måttligt TV-utbud till gagn för vår utveckling till väl informerade, aktiva, kritiskt tänkande individer! Med hänvisning till det anförda hemställer jag att begär att regeringen på lämpligt sätt låter utreda 1. hur samhällets kulturstöd skall utformas så att det gagnar de enskilda medborgarnas utveckling till mångsidigt informerade, kulturaktiva, kritiskt tänkande individer, 2. vilken avägning som därför för framtiden bör göras mellan olika kulturella uttrycksmedel, när det gäller statsstödets fördelning.