mot · G1021910 · 1978-04-17 00:00:00 — Motion 1977/78:1910 med anledning av propositionen 1977/78:135 om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete m. m. Regeringen har i propositionen 1977/78: 135 föreslagit riktlinjer för internationella utvecklingssamarbete. I förslaget blandas riktiga synpunkter med förslag till åtgärder som icke gagnar långsiktiga utveckling utan anpassats för att främja profitintressen nationellt och internationellt. Vid de alliansfria staternas senaste konferens i i föredrogs en mycket kritisk rapport av Gamani Corea, generalsekreterare i handels- och utvecklingskonferens. Han nämnde de förhoppningar som knutits till den s. k. internationella utvecklingsstrategi som antog 1970, och han redogjorde för orsakerna till att den i stort sett hade blivit en besvikelse. En svaghet i strategin, sade han, var att den inte tillräckligt tog med i beräkningen det faktum att relationerna mellan utvecklade länder och utvecklingsländer i tilltagande grad hade kommit att bli dominerade av de transnationella bolagens verksamheter, som kontrollerar en väsentlig del av handel och har ett avgörande inflytande över deras inhemska produktion. Allmänt talat, sade Corea, ligger deras intressen inte så mycket i en allmän ekonomisk utveckling i värdländerna som i att öka sina globala profiter till högsta möjliga höjder. Detta är, enligt vår mening, ett sakligt riktigt konstaterande, och regeringens proposition bryter inte med det mönster som varit förhärskande och som kvarhåller i fattigdom och underutveckling. I propositionen föreslås upprättandet av en fond för att stärka och svenska företags möjligheter att stödja försök att bygga ut sin industriella kapacitet. Fonden föreslås få ett grundkapital på 100 milj. kr., varav 35 milj. kr. tillförs /79. Vi vill i likhet med flertalet remissinstanser konstatera att man lätt kan spåra industripolitiska motiv för förslaget, dvs. att det kan betraktas som en åtgärd för att stödja svensk industri. Förslaget kan till en del innebära ökad utflyttning av svensk industri och strider mot vår mening att kapitaltillskott i biståndsverksamheten i princip bör vara obundet. För gäller det framför allt att bygga upp en egen industriell bas. Härvid måste uppmärksamhet riktas på att det svenska biståndet inte hamnar hos svårt korrumperade grupper i reaktionära regimer i stället för att komma progressiva länder och nationella och sociala befrielserörelser till godo. I stället för att vidta nya åtgärder, som ökar biståndets bundenhet till varor och till de kapitalägande i , bör vårt land i ökad utsträckning gå in för projekt av typ Bai Bang, dvs. uppförandet av en stor fabrik sorn sedan överlämnas till landet i fråga. Ett sådant bistånd innebär en verklig hjälp till självhjälp för fattiga länder, och bör i större utsträckning använda sig av sådana möjligheter att ge bistånd. Ett uppförande och överlämnande av industrier innebär att de inhemska tillgångarna kommer folket till godo och medför stora fördelar för ett land som vill frigöra sig från ekonomiskt beroende i förhållande till andra länder. Det är också självfallet att valet av länder är betydelsefullt. Vår åsikt är att i det fortsatta biståndsarbetet måste ländervalet styras av ambitionen att hjälpa progressiva stater och nationella befrielserörelser. De länder som har frigjort sig från imperialistiska bojor och kapitalistisk dominans lägger grunden för en sund och naturlig utveckling, och vårt land bör framför allt inrikta sitt bistånd på att hjälpa dessa. Ökat stöd till befrielserörelserna innebär att vi bidrar till att påskynda den sociala och nationella befrielse som är nödvändig för en utveckling i folkens intresse. kommunisterna anser mot den bakgrunden att ländervalet måste styras så att de nationella och sociala befrielserörelserna ges ett ökat stöd. Vi anser det också viktigt att de s. k. afrikanska frontstaterna ges ökad hjälp. Dessa länder , , , och är nu utsatta för rasistregimernas alla onda anslag. I samtliga fall har de drabbats hårt ekonomiskt genom sin modiga politik mot rasistregimerna i och . De har tagit emot stora mängder flyktingar, och deras ekonomiska uppbyggnad störs ständigt av rasistregimernas provokationer och sabotagepolitik. Det finns skäl att i biståndsverksamheten speciellt uppmärksamma deras behov av hjälp. I propositionen förutsätts ett fortsatt engagemang i . I propositionen (s. 91) heter det bl. a.: Fortsatt stöd för IDA:s och verksamhet bör enligt min mening vara en väsentlig del av vår multilaterala biståndspolitik. kommunisterna är djupt oense med propositionen om detta. Vi anser Världsbanksgruppen vara en organisation som främjar imperialismen och motarbetar progressiva strävanden i världen. En rad exempel kan bekräfta denna bedömning. Det är som styr och dirigerar denna bank och även bestämmer bankens övergripande strategi. bör därför i fortsättningen kanalisera sitt bistånd på annat sätt än genom och avbryta sitt samarbete med densamma. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås 1. att hos regeringen begär att den svenska biståndspolitiken utformas i enlighet med principen a. att stödet till reaktionära regimer upphör och i ökad utsträckning kanaliseras till progressiva länder och nationella och sociala befrielserörelser, b. att de s. k. frontstatema , , , och prioriteras som ett led i kampen mot rasistregimerna och för att markera vårt lands solidaritet, c. att regeringen skyndsamt låter utreda möjligheterna att igångsätta flera industriprojekt av typ Bai Bang i lämpliga hjälpbehövande länder, d. att utträder ur , 2. att avslår propositionens förslag om upprättandet av en särskild fond för att stödja svenska företags möjligheter att stödja u-ländemas försök att bygga ut sin industriella kapacitet.