mot · G102377 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. om vidareutbildning av sjukgymnaster Under en följd av år har det rått brist på sjukgymnaster, vilket i första hand har drabbat den offentliga hälso- och sjukvården. Enligt senaste utredning väntas det totala antalet sjukgymnaster i yrkesverksamma åldrar uppgå till drygt 7 000. Med en antagen förvärvsfrekvens om , vilken förefaller trolig med hänsyn till åldersfördelningen och tidigare utvecklingstendenser, kommer ca 4 900 sjukgymnaster att stå till arbetsmarknadens förfogande . F. n. examineras ca 300 sjukgymnaster . Enligt beräkningar bör examinationen ökas till 500 . Mot bakgrund av den brist som råder och det behov som kommer att uppstå i samband med sjukvårdshuvudmännens ambitioner att kraftigt bygga ut hemsjukvården och långtidsvården. Till den uppgivna vakanssituationen hos landstingen kommer en inte beräkningsbar brist, beroende på att landstingen, under hänvisning till den allmänna bristen på sjukgymnaster, är återhållsamma vid inrättandet av nya tjänster. Det har rått en betydande enighet om att en utbyggnad av sjukgymnastutbildningen är angelägen. En rad enskilda landsting har - mot bakgrund av en besvärande brist på sjukgymnaster inom sina resp. områden begärt att få starta utbildning. Utredningar har genomförts i , , , och läns landsting. De har visat att de tekniska förutsättningarna finns för att starta utbildning och bereda eleverna övningstillfällen. I samtliga fall - utom i läns landsting - har lärarfrågan varit den faktor som inte kunnat lösas. Det beror i sin tur på att sjukgymnastutbildningen ansetts kräva utomordentligt välmeriterade läkare, bl. a. för undervisning i anatomi, fysiologi och medicinsk rehabilitering. Vi saknar emellertid i vårt land rehabiliteringsspecialister i den omfattning och med den meritering som sjukgymnastutbildningen ansetts kräva. Det fåtal specialister som finns är koncentrerade till universitetskliniker och vissa regionsjukhus. Förutom den efterfrågan som framgår av sjukvårdshuvudmännens långsiktsplanering kan erinras om att U 68 beräknade en nära nog fördubblad kapacitet för sjukgymnastutbildningen . av sjukgymnasttjänsterna inom offentlig vård är f. n. vakanta. Tillgången på lämpliga lärare förhindrar en fortsatt utbyggnad av sjukgymnastutbildningen. Läkare används f. n. i stor omfattning som lärare som det i riket finns ett mycket begränsat antal läkare med den kompetens som efterfrågas. I annan vårdutbildning på samma stadium och med jämförbar längd - t. ex. sjuksköterskeutbildningen - bedrivs utbildningen huvudsakligen av vårdlärare med grundutbildning inom området, yrkeserfarenhet, ämnesfördjupning och pedagogisk överbyggnad. Samma system borde med samma framgång kunna användas i betydligt större omfattning inom sjukgymnastutbildningen. Därigenom skulle läkarna kunna avlastas och enbart användas i de moment där deras specialutbildning är oundgängligen nödvändig. Därigenom skulle möjligheter skapas för att starta sjukgymnastutbildning även på orter utanför de stora universitetsorterna, men där resurser för den kliniska utbildningen ändå finns. Det borde också kunna finnas förutsättningar för att öka kvantiteten på de fyra utbildningsanstalter där det utbildas sjukgymnaster, nämligen vid sjukgymnastinstitutet i , sydsvenska sjukgymnastinstitutet i , och sjukgymnaster i samt vårdskolan i . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att begär att regeringen kommer med förslag om att vidareutbilda sjukgymnaster som skall kunna överta en del av den undervisning som bedrivs av läkarlärare. () () () () () () () ()