mot · G202480 · 1978-01-01 00:00:00 — av m. fl. har konsumentpolitiken förändrats från att under 1950och 1960-talen i hög grad ha präglats av information och rådgivning till de enskilda konsumenterna till att i dagens läge främst inriktas mot producentpåverkan och omfattande konsumentskydd. Tillkomsten av samt förändringen i verkets organisation har inneburit att samhällets resurser i fråga om konsumentpolitiska strävanden har samlats hos en och samma myndighet. är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har enligt sin instruktion till uppgift att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Verkschefen är tillika konsumentombudsman och svarar därmed för de uppgifter som enligt marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen ankommer på denne. Om målet för samhällets konsumentpolitik, liksom också att konsumentpolitiken skall utformas inom ramen för vårt marknadsekonomiska system, har det rått stor politisk enighet. Den diskussion som förevarit har i hög grad endast gällt detaljer. I regeringens proposition 1975/76:34 framhöll departementschefen att den konsumentpolitiska verksamheten skall bedrivas i en decentraliserad ekonomi, där besluten om produktion och konsumtion fattas av ett stort antal individer under starkt skiftande förutsättningar. I nu nämnda proposition, som medförde en utvidgning av marknadsföringslagen, gavs möjligheter att påverka företagens produktutformning och den information som företagen lämnar om sina produkter. I första hand skulle detta ske i s. k. obundna former och bygga på resultat som kunde åstadkommas på frivillig väg. Under vissa förutsättningar borde det dock, enligt vad som framhölls i propositionen, vara möjligt att tillgripa vissa tvingande åtgärder. Till stöd härför infördes två paragrafer i marknadsföringslagen enligt vilka fick rätt att dels ålägga näringsidkare att lämna information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt, dels förbjuda näringsidkare att saluföra en vara som på grund av sina egenskaper medför särskild risk för skada på person eller egendom eller som är uppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål. Dessa bestämmelser trädde i kraft , och har konsumentpolitiken fått en förändrad innebörd och inriktning och enligt vår mening mera övergått till att bli producentpolitik. Det må emellertid påpekas att vi för vår del inte i första hand vill kritisera innehållet i de nya lagbestämmelserna, utan fastmer de konsekvenser dessa för med sig. Den praktiska tillämpningen av dessa bestämmelser sker oftast genom 1 1978/79. riktlinjer som utfärdar och som publiceras i verkets författningssamling. Riktlinjerna är till sin karaktär inte bindande för företagen, eftersom beslutanderätten enligt marknadsföringslagen ligger hos . En riktlinje är därför att betrakta som en rekommendation. Eftersom flertalet riktlinjer kommer till efter överläggningar med berörda branschorganisationer och företag innebär detta att företagen i praktiken rättar sin marknadsföring och sin utformning av varor och tjänster efter vad riktlinjerna säger. Under /78 utfärdade tretton riktlinjer. Inom verket pågår arbetet med eller planeras ytterligare ett 50-tal riktlinjer. I då köpkraften minskat och kraven på kunskap, noggrannhet och ekonomisering i hushållens inköp och konsumtion ökat har till största delen frångått politiken att tillgodose behovet av information om varuutbudet, priser, kvaliteter m. m. för att i stället alltmer satsa på att styra företagen genom detaljerade riktlinjer. Det finns anledning att nu fråga sig om det är rimligt att hart när alla konsumentvaror skall regleras i ett byråkratiskt nätverk av detaljerade lagparagrafer och andra bestämmelser. Till vilken kostnad sker detta arbete? På vilket sätt kommer det den enskilde konsumenten till hjälp i en köpsituation? Vilket pris får konsumenten betala i form av prishöjningar på de varor och tjänster som berörs av riktlinjer? I vilken utsträckning hämmas företagens produktutveckling? Konsumentpolitiken har förändrats så till den grad att man kan tala om att den har kommit in i en återvändsgränd. arbete med riktlinjer för olika varor och tjänster är inte det enda exemplet på att konsumentpolitikens inriktning har förändrats . Under detta decennium har vi alltmer fått erfara hur statsmakterna genom en råd olika utredningar initierat lagstiftning i syfte att stärka konsumenternas rättsliga ställning i stället för att medverka till att åtgärder vidtas där konsumentens ställning förbättras utifrån den individuella konsumtionssituationen. Detta kan endast komma till stånd genom att den enskilde får möjlighet att själv utifrån medvetandet om sina behov och krav bedöma erbjudandet av en vara eller en tjänst som saluförs på marknaden. Att ge konsumenten en chans att själv bestämma måste vara ledmotivet i en samhällelig konsumentpolitik. Det är givetvis otvetydigt att samhället måste bestämma de ramar inom vilka företag och enskilda får agera. Det måste finnas lagar och förordningar som reglerar sådant som rör den enskildes situation i frågor som exempelvis gäller arbetsmiljö och medinflytande. Likaså måste konsumentens ställning i marknadsekonomin uppmärksammas och stärkas. Därför behövs regler som avser relationerna mellan den som tillverkar och utbjuder varor eller tjänster å ena sidan och den som är mottagare och konsument å den andra sidan. Men konsumentpolitiska åtgärder får inte syfta till att ensidigt stärka konsumentens ställning utan måste också ge producenterna en ökad kunskap om konsumenternas situation och önskemål. Samhällets konsumentpolitik måste utgå från konsumentens rätt till valfrihet och rätt att utifrån sin egen situation träffa ett önskat konsumtionsval. Det är individernas valfrihet som skall styra företagens utbud av varor och tjänster. För att underlätta för konsumenten bör denne få dels den hjälp som fordras för att kunna bedöma olika alternativ, dels rättsligt skydd och stöd. Konsumentpolitiken måste således ta sikte på att nå alla konsumenter. Det är emellertid uppenbart att skilda konsumenter har olika förutsättningar att dra nytta av samhällets konsumentpolitiska åtgärder. Det kan vara skiljaktigheter i fråga om ekonomiska, sociala och utbildningsmässiga förhållanden som motiverar speciella insatser. Ett ytterligare motiv för en aktiv konsumentpolitik, som vi ser det, är att den enskildes situation ständigt förändras beroende på ändrade livsvillkor, t. ex. ålder, familjesituation, inkomst eller hälsa. Samhällets insatser för att stärka och förbättra konsumentens ställning får enligt vår mening inte enbart ske genom lagstiftning eller genom att man på annat sätt reglerar vissa förfaranden från producenter etc. Samhällets insatser borde nu i högre grad än tidigare ta fasta på möjligheterna att ge utbildning och information åt konsumenterna. Många felaktiga köp, dåliga kostvanor, felaktig skötsel av varor kan undvikas om konsumenten ges en chans att träffa bättre konsumtionsval men också får bättre kunskaper i att använda och vårda det han/hon förvärvar. Ingen lagstiftning kan hindra att dåliga och felaktiga val träffas av den enskilde, och ingen lagstiftning kan heller kompensera den enskilde för vad som inträffat. Det finns här anledning att särskilt peka på den lokala konsumentverksamheten, som genom sin närhet till konsumenterna har goda förutsättningar att hjälpa dem till rätta. De kommunala konsumentvägledama är givetvis dock i hög grad beroende av centrala insatser från främst i form av informationsmaterial. Det är nu började sin verksamhet. Målinriktningen för samhällets konsumentpolitik hade fastställts av året innan. Nya lagar har tillkommit. Nya utredningar har ständigt tillsatts för att finna nya former för att stärka konsumentskyddet. Det närmaste året kommer flera utredningar som berör dessa frågor att publicera sina förslag till ytterligare åtgärder. Denna utveckling mot att alltmer lagstifta och reglera konsumenternas och producenternas situation kan inte vara rimlig. Det kan även ifrågasättas om det var avsikt då målet för samhällets konsumentpolitik fastställdes . Konsumenternas krav på en allsidig och tillförlitlig information om varor och tjänster har alltmer åsidosatts och därmed försvagat konsumenternas situation. verksamhet bör därför i högre grad inriktas mot hushållsekonomisk forskning, varutester, utbildning och information, varför nya riktlinjer för verkets verksamhet bör utarbetas. 1# 1978/79. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att en kommitté tillsätts med uppgift att utarbeta nya riktlinjer för verksamhet så att densamma får en inriktning som tillgodoser konsumenternas krav på information om varor och tjänster enligt vad som i motionen anförts. () () () () () () () () ()