ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G102369 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. om information rörande användning av läkemedel Svenska folket använder mediciner i mycket stor utsträckning. Det är därför viktigt att det alltid på flaskor, burkar eller andra läkemedelsförpackningaranges vad medicinen skall användas för. Förväxlingar kan fä olyckliga konsekvenser. En och samma person kan begagna flera mediciner. Inom en familj kan olika personer vara ordinerade skilda mediciner. Gamla mediciner kan bli stående och förväxlas med senare ordinerade. Risker för förväxlingar är över huvud taget stora. Detta gäller även receptfria mediciner. Det är därför berättigat att kräva att det alltid skall anges vilken användning medicinen har. Att uppgiften skall vara på svenska är självklart, då man inte kan förutsätta att uppgifter på latin skall begripas av något större antal personer. I fråga om våra vanligaste mediciner finns ett behov av användningsuppgifter även på de vanligaste invandrarspråken i . Det kan föreskrivas att apoteken skall sätta användningsuppgift på läkemedelsförpackning på något av de vanligaste invandrarspråken, när en kund begär det. Detta krav på uppgiftsanvändning bör skrivas in i lag. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller att den för framlägger förslag om laglig skyldighet att förse läkemedelsförpackningar med uppgifter på svenska och de vanligaste invandrarspråken om medicinens användning. () ()
mot · G102370 · 1978-01-17 00:00:00 — av m. fl. om ökad tillgång på personal för reumatikervård Reumatism är en stor folksjukdom. Det beräknas att mellan 100 000 och 200 000 är sjuka i ledgångsreumatism. Omkring 500 000 personer besväras av nötningsreumatism. Man kan konstatera att ungefär en femtedel av befolkning mer eller mindre lider av reumatism. Ungefär en tredjedel av antalet förtidspensioner anses bero på reumatiska sjukdomar. Denna del ökar. Reumatismen griper hårt in i många människors liv. Det uppstår allvarliga konsekvenser för yrkesarbetet, fritiden, socialförsäkringen och sjukvården. Utöver för många ständigt svåra fysiska smärtor innebär sjukdomen i flera fall en hård psykisk påfrestning genom en besvärande social isolering. Det bör inte glömmas att reumatismen drabbar människor i alla åldrar, t. ex. är barnreumatism inte alls ovanlig. Nämnda förhållanden ställer stora krav på samhällets vårdresurser, vilka är helt otillräckliga för reumatikema. Bristerna består främst i att det inom olika personalkategorier, som krävs för en adekvat reumatikervård, saknas utbildad personal. Detta gäller reumatologer, ortopeder. handkirurger, sjukgymnaster m. fl. Kraven växer sig allt starkare att dessa brister så snabbt som möjligt måste avhjälpas. Det är frågan om starkt berättigade krav. Tillgången på nämnda personalgrupper måste ökas, så att reumatologin kan föras ut även till länssjukhus och länsdelssjukhus. För att ge dessa patientgrupper den vård de har rätt att kräva behövs krafttag av sjukvårdspolitisk och medicinsk-teknisk natur. anger ett exempel på problemen inom ett av områdena för reumatikervården. I finns ungefär 20 000 patienter med reumatoid artrit, vilka är i behov av rekonstruktiv ledkirurgi av någon eller flera av de större lederna, särskilt höft- och knäled, men inte minst av smålederna i handen. Proteskirurgin har nått så långt i utvecklingen att med tillräckliga resurser skulle tusentals människor snabbare komma ifrån smärtor och återfå rörelseförmågan. Men väntetiden för operation är på många håll . Ett annat exempel är att träning för reumatiker i uppvärmd bassäng under ledning av legitimerad sjukgymnast ger mycket positiva resultat. Smärtorna minskar, rörelseförmågan ökar och många dyrbara vårddagar på sjukhus inbesparas. På många av reumatikervårdens områden har sjukgymnasternas insatser stor betydelse. För att åstadkomma en förbättring av reumatikervården måste vi öka tillgången på reumatologer, ortopeder, handkirurger, sjukgymnaster och annan personal inom reumatikervården. Regeringen bör snabbt låta utreda behovet av sådana åtgärder. Med hänvisning till vad som framförts hemställer vi att anhåller hos regeringen att denna utreder behovet av åtgärder för att snabbt öka tillgången på reumatologer, ortopeder, handkirurger, sjukgymnaster och annan för reumatikervården nödvändig personal och för framlägger förslag till åtgärder. () ()
mot · G102371 · 1978-01-18 00:00:00 — 1977/78 371-373 Motion 1977/78:371 av m. fl. om vården av autistiska barn Autism hos barn, infantil autism, beskrivs yttra sig så att deras relationer till människor genomgående kännetecknas av djup ensamhet. Det tar att få bort stereotypa och aggressiva beteenden hos barnen och för att träna in sociala beteenden och färdigheter. Problemen med barnens kontaktavskärmning och svårigheterna att fl dem att komma över dessa problem i umgänget med andra barn är svåra att lösa. Man vill ge det svårskötta barnet kontakt, när man bedömer att barnet kan tolerera kontakten. Det är viktigt att barnet får tillfredsställa sina symboliskt uttryckta behov. Inte förrän har man i börjat intressera sig i någon större utsträckning för de autistiska barnen. På många ställen är man inte överens om vilken instans som skall svara för behandlingen - de barnpsykiatriska klinikerna eller omsorgsstyrelserna. Detta kan ge som resultat att barnen förblir obehandlade. Det synes därför nödvändigt att klarhet skapas kring dessa barns problem och angående vilken huvudman som bör bära ansvaret för deras vård och sociala anpassning. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om att klara bestämmelser skapas för huvudmannaskap och vård av autistiska barn. () () () () () AXEL () 1 1977/78.
mot · G102375 · 1978-01-18 00:00:00 — av m. fl. om ökade utbildnings- och forskningsresurser för åldringssjukvården Genom det ökande antalet åldringar utgör långtidsvården en allt större del av den totala sjukvården. Politiker och centrala myndigheter har också bestämt att utbyggnaden av långtidsvården skall prioriteras. I praktiken är långtidsvården till övervägande del detsamma som åldringssjukvård, och genomsnittsåldern hos patienterna ligger på de flesta långvårdssjukhus omkring . Eftersom antalet gamla ökar så snabbt, är det önskvärt med en obligatorisk undervisning i geriatri (åldringssjukvård) för medicine kandidater och sjuksköterskeelever. Långtidsvården kämpar med oerhörda problem då det gäller personalrekryteringen. En av orsakerna därtill - kanske den väsentligaste -är bristande kännedom om vad åldringssjukvård egentligen är. En åldrad människa har annorlunda biologiska och psykologiska förutsättningar än en ung eller medelålders att klara av en stressituation, dit sjukdom hör. En geriater behöver, förutom gedigna kunskaper i geriatrisk medicin, ha goda insikter i geriatrisk psykiatri och psykologi, socialmedicin och rehabilitering. Absolut nödvändigt är att geriatern intresserar sig för patientens hela person och livssituation. Först då kan man nå tillfredsställande behandlingsresultat. Geriatrin uppvisaren provkarta på de mest skilda sjukdomar: ortopediska, neurologiska, reumatiska och hjärt-kärlsjukdomar för att nämna några exempel. En dominerande grupp utgör de psyko-geriatriska patienterna, dvs. åldrande patienter med sjukligt nedsatt hjärnfunktion med allt vad detta innebär. Gemensamt för ett geriatriskt klientel är också att nästan alla patienter har flera sjukdomar. Resurser för geriatrisk forskning, inkluderande såväl grundforskning, klinisk forskning som inte minst s. k. omvårdnadsforskning, måste skapas. I är den geriatriska forskningen eftersatt och behöver all den stimulans den kan få. Blott vid något enstaka långvårdssjukhus bedrives forskning av betydelse. Inte ens vid långvårdssjukhus, vilka ligger i anslutning till universitetskliniker, bedrivs någon nämnvärd geriatrisk forskning, emedan anslag härtill saknas. För att få en optimalt fungerande åldringssjukvård krävs Obligatorisk undervisning i geriatri för medicine kandidater och sjuksköterskeelever. Forskning i geriatri. Mot bakgrund av det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökade utbildnings- och forskningsresurser för åldringssjukvården. () ()
mot · G102379 · 1978-01-17 00:00:00 — 1977/78 379-388 av om en ombyggnad av järnvägsstationen Inom finns - med undantag av endast en fjärrtågsstation, Södra. Stationen togs i bruk 1927 och är huvudstation inom kommunen med express- och snälltågstrafik på linjerna Stockholm-Göteborgoch , med regional tågtrafik /- /, med pendeltågstrafik S-Stockholm -och med lokaltågstrafik S - och S - C. Därutöver förekommer en relativt omfattande godsvagnsväxling vid stationen. Tågtrafiken är, som framgår av detta, omfattande och varierande. Trafikföringen är komplicerad, och trafiken på de olika linjerna måste i många fall korsa varandra i samma plan. Tågtrafiken har vidare ökat och ändrat karaktär betydligt . Den största förändringen skedde då den tidigare lokaltågstrafiken - C ersattes av pendeltågen . Trafiken drivs av statensjärnvägar på uppdrag av AB enligt ett särskilt avtal, det s. k. pendeltågsavtalet, som upprättades och undertecknades av KSL och SJ. Omläggningen till pendeltågstrafik har medfört en avsevärd ökning av antalet tåg och av antalet resenärer. Vardagar trafikeras stationen av 84 pendeltågsturer. Antalet resande per dag är ca 8 000. Trots dessa stora förändringar och denna stora utökning av antalet trafikanter är stationen och spårområdet i stort sett oförändrade. Inga genomgripande ombyggnader eller upprustningar har skett sedan stationen togs i bruk för . Detta har medfört att stationen såväl trafikmässigt som från allmänhetens synpunkt mycket dåligt motsvarar de krav som kan och bör ställas 1978. Problemen är många och av skiftande karaktär. Några av de viktigaste är följande: - Förbindelserna mellan de tre perrongerna sker genom en enda gångtunnel. Denna är smal och trapporna upp till perrongerna är likaså smala, branta och halkiga. Utrymmena motsvarar på inget sätt behoven. Trängseln vid tågbyten är mycket stor. - Handikappade och rörelsehindrade, föräldrar med barnvagn och flera andra grupper tvingas genom avsaknaden av hiss och rulltrappa att passera spåren. Inga särskilda säkerhetsanordningar finns. 1 1977/78. avsevärd säkerhetsrisk, och förhållandet torde utan tvivel medverka till att avskräcka dessa grupper från att utnyttja trafiken. - Perrongerna är smala, och även där föreligger uppenbara säkerhetsrisker på grund av trängseln vissa tider . - Spårnätet möjliggör enligt SJ ej att pendeltågen gärner till C eller ens att samtliga byten mellan pendeltåget - - S och lokaltåget C och S sker vid samma perrong. Däri ligger en grundläggande orsak till de ovan nämnda utrymmes- och säkerhetsproblemen för allmänheten. Dessa problem är helt oacceptabla vid en station med en sådan omfattande trafik och ett sådant strategiskt läge i som Södra. Genomgripande ombyggnader och upprustningar är nödvändiga för såväl pendeltågstrafiken som fjärrtrafiken. att måtte besluta att hemställa hos regeringen om åtgärder för att projektera en genomgripande ombyggnad och upprustning av järnvägsstationen .
mot · G102380 · 1978-01-19 00:00:00 — av om utbyggnad av Situationen i blir allt allvarligare när det gäller sysselsättningen. Även de statliga basindustrierna skär ner sin verksamhet. av den norrbottniska arbetskraften var vid ställd utanför den normala arbetsmarknaden. Det står klart att situationen kräver en kombination av åtgärder för att skapa sysselsättning både på lång och på kort sikt. Alla realistiska projekt måste snabbt sättas i gång för att hindra massarbetslöshet. har både malmbrytningen och malmtrafiken skurits ner i betydande omfattning. Det sysselsättningsbortfall som följer därav måste balanseras upp genom andra åtgärder. Ett av de projekt som förts fram från fackligt håll och fått understöd från Norrbottendelegationens sida är frågan om en utbyggnad av , i första hand mellan och . Det skulle ge arbete åt flera hundra människor och får dessutom ses som nödvändigt för att trygga framtiden för södra del och som malmhamn. En förstärkning av banvallen skulle kunna påbörjas relativt snabbt. Det måste ses som ett framåtsyftande projekt som blir till stor nytta, när situationen normaliseras när det gäller såväl gruvdriften som användningen av som malmhamn. Det är också en viktig angelägenhet att få till stånd en sådan ordning att malmtransporter med järnväg tryggas. För , ja, för framtid är det av största vikt att malmfrakten inte belastas med orimliga kostnader. Alla begriper att något är galet när det gäller fraktsättningen på malm: kunde det konstateras att det blev billigare för NJA att hämta malmbergsmalm i för vidarebefordran runt och till bestämmelseorten. Eller för att ta det mest drastiska: det är billigare för statens järnverk i att transportera malm med lastbil än med järnväg. I skilda sammanhang hävdas att detta är en sak mellan SJ och dess kunder. Detta är ett oacceptabelt resonemang, framför allt när konsekvenserna får sådana groteska uttryck som i detta fall. Det måste finnas en samordning mellan skilda statsföretag och en viljeinriktning från regering och riksdag att rätta till uppenbara galenskaper i relationerna. Med stöd av det anförda föreslås att beslutar 1. att hos regeringen skyndsamt begära förslag om upprustning av , främst av delen , 2. att hos regeringen begära snar översyn av formerna för malmfrakt och fraktavtal samt förslag som gynnar malmtransport per järnväg.
mot · G102381 · 1978-01-19 00:00:00 — av om underhållet av bygdevägar Överförandet av allmänna vägar till enskilt underhåll, som planerar och genomfor i olika delar av landet, är inte försvarligt. Enskild väghållning borde i stället begränsas och alla viktiga enskilda vägar övertas av det allmänna. 1 orter som är attraktiva för friluftslivet har trafiken en betydande omfattning även på de mindre vägar som tid efter annan föreslås till indragning från allmänt underhåll. Då möjligheterna till nya eller ökade statsbidrag ofta är små, kommer en orimligt hård börda att falla på de enskilda väghållarna. För trafikanterna kan det också innebära att vägarnas farbarhet minskar. Det måste vara ett allmänt intresse att så icke sker. Det bör göras ett uttalande från att indragning av allmänt underhåll till lokalvägar icke får ske utom i rena undantagsfall samt vid nybyggnader av sträckor och under inga omständigheter i skärgårds- och turistbygder. Med hänvisning till det anförda hemställs att beträffande bygdevägar uttalar att sådana endast i undantagsfall får avföras ur allmänt underhåll och framför allt inte i bygder med betydande friluftsliv.
mot · G102382 · 1978-01-19 00:00:00 — av och om körkortsutbildning i skolan har internationellt sett en mycket stor biltäthet, och ungdomen i vårt land betraktar det som självklart att efter uppnådd körkortsålder skaffa sig körkort. Behovet av gedigen utbildning är väl dokumenterat. Viss undervisning i trafikkunskap förekommer i den obligatoriska skolan, men den direkta körskoleutbildningen är frivillig och får betalas av eleverna. Körträning utan anlitande av körskola är tillåten enligt vissa bestämmelser. Den teoretiska utbildningen kan även ske utanför körskolorna. Uppkörning utan deltagande i körskola är fortfarande tillåten men förekommer . Tiden borde nu vara mogen för att inordna körskolan i den obligatoriska skolan, i den frivilliga postgymnasiala utbildningen eller i frivillig kvällsutbildning. All körkortsutbildning skulle således i princip vara gratis för eleverna och inordnas i det allmänna skolväsendet. Det finns anledning att genom en särskild utredning belysa möjligheterna att genomföra en obligatorisk kostnadsfri utbildning för körkortsprov samt samhällets kostnader för en sådan utbildning. Lämpligen bör denna utredning vara parlamentarisk. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning av möjligheterna att anordna en för eleverna kostnadsfri körkortsutbildning i det allmänna skolväsendets regi. () ()
mot · G102385 · 1978-01-17 00:00:00 — om statligt stöd för iordningställande av enskilda avloppsanläggningar Det finns ett stort antal enskilda avloppsanläggningar som inte uppfyller miljöskyddslagens krav. Det gäller dem som fanns innan nämnda lag trädde i kraft. Enligt 7 § miljöskyddslagen får avloppsvatten som kommer från vattenklosett eller härrör från tätbebyggelse och som ej undergått längre gående rening än slamavskiljning ej släppas ut i sjö eller annat vattendrag. De äldre anläggningar det här är fråga om släpper ut avloppet i täckdike eller öppet dike efter slamavskiljning. Normalt krävs inte att dessa avlopp åtgärdas om inte a) fastighetsägaren anhåller hos hälsovårdsnämnden att få installera vattenklosett, inreda badrum eller liknande sanitära installationer, b) hälsovårdsnämnden erhåller skriftliga klagomål och i samband därmed inventerar ett större område. För avloppsanläggning kan i vissa fall utgå statsbidrag med normalt högst av kostnaden. Detta förutsätter emellertid att anläggningen är allmänförklarad och omfattar minst 50 personer. Däremot utgår inte statsbidrag för enskild avloppsanläggning. Självfallet är det så att de sanitära och miljövårdsmässiga olägenheterna är mest framträdande när det gäller ett större antal hushåll. Detta utgör emellertid inte skäl att negligera de problem som finns på grund av att enskilda anläggningar inte uppfyller de problem som finns på grund av att enskilda anläggningar inte uppfyller nu gällande miljökrav. Det förefaller naturligt att fastighetsägare skall ha möjlighet till statligt stöd för iordningsställande av enskilda avloppsanläggningar, särskilt som de kan bli ålagda att göra detta. En satsning på upprustning av de enskilda avloppsreningsanläggningarna skulle också verksamt kunna bidra till bättre sysselsättningsmöjligheter på landsbygden. I nuvarande sysselsättningssituation borde det därför vara naturligt att iordningställande av enskilda avloppsanläggningar kunde ske som beredskapsarbete. Med stöd av det anförda hemställs att begär att regeringen prövar möjligheten av att enskilda avloppsanläggningar kan iordningställas genom beredskapsarbete och/eller med statsbidrag på motsvarande sätt som allmänna anläggningar.
mot · G102387 · 1978-01-17 00:00:00 — om inrättande av en styrelse för försäkringsinspektionen Enligt instruktion (1965:709, ändrad) har försäkringsinspektionen till uppgift att öva tillsyn över försäkringsväsendet. Närmare bestämmelser om tillsyn över försäkringsbolag meddelas bl. a. i lagen om försäkringsrörelse (1948:433, ändrad). Tillsynslagstiftningen bärs upp av fyra huvudprinciper. Soliditetsprincipen betyder att bolagen skall kunna klara sina åtaganden. Skälighetsprincipen säger att tjänsternas pris skall vara rimligt. Principen om försäkringstagarnas inflytande innebär att konsumenterna i legala former skall kunna göra sig gällande i företagen. Behovsprincipen slutligen medger etablering eller rörelseutvidgning endast om svensk försäkringsmarknad har behov av nya enheter eller mer omfattande verksamhetsföremål. är en av de få statliga myndigheter som saknar styrelse. Inspektionens organisation framgår av 6 ii instruktionen. Chef för inspektionen är en generaldirektör. I övrigt är den uppdelad i tre byråer, en för livförsäkringsärenden, en för försäkringsjuridiska och administrativa ärenden samt en för skadeförsäkringsärenden. Dessutom är två sakkunniga i ekonomiska frågor, utsedda av regeringen, knutna till inspektionen. Enligt 8 i; inspektionens instruktion tillkommer högsta beslutanderätten generaldirektören ensam i fråga vars prövning han deltagit i. I vissa undantagsfall (disciplinfrågor) skall dock beslut fattas av generaldirektören och byråcheferna. I 9 ii fastslås möjlighet att i arbetsordning eller genom särskilt beslut delegera beslutanderätten i visst ärende eller grupp av ärenden till annan tjänsteman än generaldirektören. Beslut fattas efter föredragning av antingen chef för byrå dit ärendet hör eller av särskilt förordnad föredragande (13 ii). Inspektionen tillvaratar ej enskild försäkringstagares rätt gentemot försäkringsbolaget. 1 inspektionens beslutsprocess ingår därför inga representanter för konsumenterna. I jämförelse med den demokratisering som genomförts och håller på att genomföras i praktiskt taget alla andra delar av central, regional och lokal förvaltning framstår försäkringsinspektionen som ett märkligt undantag. Varken förtroendevalda politiker eller konsumenter har medinflytande. Detta är klart otillfredsställande. bör få en styrelse på samma sätt som de flesta andra statliga myndigheter med representation av såväl politiker som konsumenter. Mot bakgrund av det anförda hemställer jag att beslutar att hos regeringen hemställa att försäkringsinspektionen skall tillföras en demokratisk styrelse på samma sätt som de flesta andra statliga myndigheter.
mot · G102388 · 1978-01-17 00:00:00 — av Per m. fl. om regler för energibesparing i personalbodar På alla byggarbetsplatser används normalt bodar som personallokaler och arbetsutrymmen. Bättre personalbodar är givetvis en arbetsmiljöfråga men även andra synpunkter kan anföras. En överenskommelse trädde i kraft som bl. a. kommer att medföra att alla personalbodar får högre sanitär- och utrym messtandard. Förändringen skall ske successivt och vara helt genomförd i hela bodbeståndet . Detta innebär bl. a. att omkring 10 000 äldre personalbodar, avsedda för tio man, skall byggas om till åttamans och att ett lika stort antal personalbodar kommer att nyanskaffas. Totalkostnaden för åtgärderna har uppskattats till ca 400 milj. kr. Olika mätningar har visat att personalbodarna på byggarbetsplatserna förbrukar hälften av den energi som används där och att förbrukningen för uppvärmning kräver ca . Möjligheten att här spara energi är uppenbarligen stor genom t. ex. förbättrad isolering och styrning av uppvärmningen. Någon tillsynsmyndighet för energianvändningen i personalbodar finns inte. Svensk Byggnorm är inte tillämplig och arbetarskyddsstyrelsen sysslar med dessa enbart från arbetsmiljösynpunkt. Enligt vår mening bör energibesparande åtgärder genomföras i anslutning till den pågående upprustningen av bodbeståndet och regler bör fastställas av regeringen i detta syfte. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att regler för energibesparing i personalbodar skall fastställas. () () () () ()
mot · G102391 · 1978-01-17 00:00:00 — om lokaliseringen av en central stiftelse för arbetsvårdsföretagen beslöt , med bifall till regeringens proposition 1977/ 78:30 och arbetsmarknadsutskottets betänkande 1977/78:16 att en organisationskommitté skulle ges i uppdrag att närmare studera organisation och lokalisering av en central stiftelse för arbetsvårdsföretagen. i har redan i sitt yttrande över betänkandet arbete (SOU 1976:82) föreslagit som lokaliseringsort förden centrala stiftelsen. kommun har också i en skrivelse till chefen för hemställt att den centrala stiftelsen skulle placeras i . I samband med att beslutade om den andra etappen av omlokalisering av central statlig förvaltning uttalades att ytterligare utflyttning av verksamheter endast kan bli aktuell i samband med att ny statlig verksamhet kommer till stånd. Det är därför mycket angeläget att allt organisationsarbete med nytillkommande statlig verksamhet i första hand inriktas på en utlokalisering. Förutom de mycket tungt vägande skäl för en lokalisering till som såväl kommun som länsarbetsnämnd anfört vill vi peka på de föreskrifter och riktlinjer som statsrådet på regeringens uppdrag utfärdat för regionalpolitiken i : industridepartementet, departementsprotokoll , § 16. Mot denna bakgrund hemställer vi att hos regeringen anhåller att den i anledning av propositionen 1977/78:16 tillsatta organisationskommittén får i uppdrag att närmare studera förutsättningarna för en lokalisering av den centrala stiftelsen till . () ()