mot · G102798 · 1978-01-23 00:00:00 — om åtgärder för att främja varvs- och sjöfartsnäringarna Den allmänna kapitalistiska krisen drabbar nu en hel produktionskedja av vårt land: gruvor, stålindustri, fartygsbygge, hamnar, fartygsservice och frakt och fraktfart. För att förhindra att den arbetande befolkningen drabbas av arbetslöshet och standardsänkningar måste åtgärder vidtas genom hela kedjan. Åtgärderna måste innebära att även i fortsättningen kan ha en hög teknisk, kommersiell och sysselsättningsmässig nivå. De måste också förhindra skadeverkningar på hamnsidan, inom fartygsservicen och inom fartygsbyggandet. De investeringar svenskt redar- och varvskapital gör sker i utlandet och undanhålls den svenska industrin. Fartygsbyggen beställs utomlands och rederiföretag utomlands köps upp. Flera rederier är inblandade i denna handel - med Broströmskoncernen i spetsen. har t. ex. genomfört investeringsstopp vid varv och dragit in Göteborg-London-linjen i stället för att tillföra dessa verksamheter nödvändigt kapital för upprustning av varv och fartyg. Detta kapital har man i stället använt till att t. ex köpa in Holland-Amerika-linjen för 400 milj. kr. och en rad andra engagemang i utlandet. Ett ytterligare exempel på redar- och varvskapitalisternas medvetna agerande för att säkra högsta avkastning på investerat kapital är att svenskägda fartyg övergår till att segla under bekvämlighetsflagg. Redarkapitalet har haft en kampanj för att rättfärdiga sina strävanden att i allt högre grad föra över det svenska handelston naget till länder med bekvämlighetsflagg. Ledande kretsar inom redarkapitalet har nämnt siffran som ett minimum av det tonnage som enligt redarna måste flaggas ut. Den svenska handelsflottan har en genomsnittsålder av och omfattar dw fördelat på över 500 fartyg. Flera helsvenska fartyg seglar redan nu under bekvämlighetsflagg. Det finns också ett 50-tal helt eller delvis svenskägda fartyg registrerade i andra västeuropeiska länder. Bankofullmäktiges beslut att ge tillstånd till utflaggning under bekvämlighetsflagg kan inte accepteras. Det finns ett kompakt motstånd till utflaggningen hos de fartygsanställdas fackliga organisationer. Rederiernas benägenhet att beställa nya fartyg vid utländska varv måste förkastas. Den svenska varvsnäringen måste behållas. Några fler varv får inte läggas ner. Den sittande varvsutredningen har i sina direktiv fått besked om att nedskärningar är nödvändiga och främst då i . Enligt utredningen kommer enbart av sysselsättningen att vara kvar. I riskzonen ligger Arendalsvarvet och Öresundsvarvet. Motiven för att behålla en svensk varvsnäring är många. Den är en viktig del i produktionskedjan: gruvor, stål, fartygsbygge och fraktfart. Fraktfarten behöver varven för fartygens service. Stålverken får avsättning för sina produkter. En mångd industrier utanför själva varven är beroende av produktionen där. Föra» trygga sysselsättningen förde anställda måste alternativa produkter produceras under lågkonjunkturer, då efterfrågan på fartyg blir mindre. Exempel är projektering och produktion av flytande ammoniakfabriker, offshore plattformar, broar och flytdockor. bör i internationella sammanhang framföra krav om nya hårdare internationella klassningsbestämmelser. Många "likkistor trafikerar haven och skapar med det risk för manskap och last. (Utdömning av sådana fartyg skulle skapa fler arbeten.) Den svenska varvsnäringen behöver statliga kreditgarantier 1978 för att klara sysselsättningen för sina anställda. Någon långsiktig planering för utvecklingen inom den svenska fartygssektionen finns inte. Kortsiktiga vinstgivande affärer går före landets intresse av en stabil ekonomisk utveckling. Ingen satsning läggs t. ex. på de expansiva marknaderna med mindre tonnage runt , och . Inte heller de krisfria socialistiska ländernas marknader eller utvecklingsländers marknader har fått tillräcklig uppmärksamhet. Dessa marknader ökar. De har behov av snabb utveckling av fraktfarten, hjälp med uppbyggandet av en fartygsflotta, hamnanläggningar, fartygsservice och varv för nybygge och reparation. utvecklade teknik på dessa områden är en värdefull tillgång. Utvecklingen av handeln med utvecklingsländerna och de socialistiska marknaderna innebär att staten måste träda in med lånegarantier och långsiktiga krediter för att dessa projekt skall bli ekonomiskt fördelaktiga både för och för mottagarlandet. Projekten bör innehålla alla delar av produktionskedjan gruvor-stål-fartyg-frakt. En stabil utveckling av hela rederinäringen innebär en ökad statlig etablering inom detta område. I produktionskedjan gruvor-stål-fartyg-fraktfart behärskar staten någon del i alla led utom det sista. Med stöd av det anförda föreslås att 1. uttalar sig för en statlig etablering inom rederinäringen för att skapa en stabil ekonomisk utveckling, 2. garanterar långfristiga kreditgarantier till den svenska varvsnäringen för att säkra sysselsättningen och för att densamma kan upprätthållas genom produktion av alternativa produkter, 3. beviljar långsiktiga lån och kreditgarantier till projekt inom varvs- och rederinäringen till intresserade länder. GOTAB 57387 Slockholm 1978