mot · G1021431 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1431 av m. fl. om svenska åtgärder inom ramen för en ny ekonomisk världsordning generalförsamlings sjätte extra session till fastslog ramarna för en ny ekonomisk världsordning. har bland många andra länder bidragit till en för utvecklingsländerna positiv skrivning i FN-programmet. Dock har vi saknat det konsekvensbeslut inom landet som behövs för att vi själva skall kunna leva upp till deklarationen om en ny ekonomisk världsordning. En central frågeställning måste vara: Hur ska vi organisera vårt svenska samhälle så att vi kan göra en mjuk övergång till en ny ekonomisk världsordning? Vårt land har genomgått en snabb strukturomvandling under 1900talet. Utvecklingsriktningen har gått mot stordrift och en centraliserad produktionsstruktur. Befolkningen har också koncentrerats, vilket lett till avfolkning i stora delar av vårt land. Denna utveckling har medfört avsevärda miljöproblem, beträffande både den inre och yttre miljön. Detta är till betydande del ett resultat av att samhället fört en politik för att vårt näringsliv i så hög utsträckning som möjligt skall kunna anpassas till den internationella arbetsfördelningen. Vårt land har genomgått en snabb välfärdsutveckling, men det finns flera anledningar att noga analysera, om det inte är möjligt att utveckla en samhällsstruktur som hushållar med våra tillgångar, som inte bygger på utsugning av fattiga länder men som ändå kan möjliggöra en hög välfärdsnivå. Det ideala vi behöver är en enda värld grundad på samarbete, i vilken varje del utgör ett centrum, som lever utan att det sker på någon annans bekostnad, i förening med naturen och i solidaritet med kommande generationer. Cocoyoc-deklarationen, , . Dagens världsordning har skapats av de rika länderna och fungerar så att de rika blir rikare och de fattigare hamnar allt djupare i fattigdomen. Vi måste nu leva upp till den nya ekonomiska världsordningen. Den liberala frihandelsteorin, som är den dominerande handelsteorin, bygger på utsagan om de komparativa fördelarna. Detta får till konsekvens att, globalt sett, varje land blir högt specialiserat till ett fåtal branscher och produktionsenheterna växer ständigt i storlek. Stimulans av handel på dessa premisser främjar således centralisering av de deltagande ländernas ekonomiska verksamhet. Ett klart samband mellan strukturen på ländernas handel och samhällsstrukturen kan spåras. Vi behöver i vårt land göra en koppling mellan dessa två komponenter. Vår utgångspunkt för världshandeln måste vara att varje region skall tillvarata sin totala kapacitet. En regional fördelning måste också ske inom varje lands gränser. Världssamhället har inte råd att låta från företagsekonomisk synpunkt för dagen mindre lönsamma tillgångar ha en minimal utnyttjandegrad. Varje land måste utnyttja sina resurser på ett bättre sätt och på det viset tära mindre på övriga länders resurser. Detta förhållande är speciellt viktigt mellan de fattigare och rika länderna. Ett maximalt utnyttjande av lokala resurser utifrån ekologiska grunder och en hög grad av vidareförädling lokalt måste åstadkommas, detta från såväl hushållnings- som försörjningssynpunkt. En struktur baserad på lokal produktionlokal konsumtion är den för samhället fördelaktigaste strukturen. På samma sätt som det från olika synpunkter är nödvändigt att slå fast vikten av en hög nationell jordbruksproduktion, måste en målsättning för varje samhällssektor och dess produktionskapacitet upprättas i varje land. Detta innebär inget avståndstagande till handel länder emellan. Självfallet måste vårt land delta i världsförsörjningen med framför allt de speciella resurser vi förfogar över. Men världshandeln måste ges en social inriktning. Det bästa sätt varpå vi kan hjälpa dagens är att inte tära på deras resurser. Den sifferlek som används med olika procentsatser av BNP i bistånd är mer bunden till överföring av överkapacitet inom svenska storföretag till u-ländema än till direkta insatser för att bistå dessa länder i deras utveckling. Ofta överförs genom dagens biståndspolitik vår teknologi, som bygger på stora specialiserade och ofta mekaniserade produktionsformer, till u-ländema. Detta leder helt naturligt till koncentrationer i de biståndsmottagande länderna, vilket inne gynnar folkflertalet. De komparativa fördelar som dessa länder har, t. ex. i form av god tillgång på arbetskraft, tas inte till vara. I samband med att vi inriktar vår teknologi till småskaleteknologi, vilket vi bör sträva efter, är det lämpligt att ge biståndsländema möjlighet att ta del av denna och sedan bygga upp en näringslivsstruktur på sina villkor. Vi skall inte exportera våra nackdelar till dessa länder, utan de skall ges ett aktivt stöd att på egen hand utforma sin produktionsstruktur. I detta sammanhang är det väsentligt att påpeka att vi inte skall tära på resurser genom att inte utnyttja vår fulla produktionskapacitet inom skilda områden, såsom energisektorn och livsmedelssektorn. Utgångspunkten för omstruktureringen av vår produktionsapparat måste vara lokal produktion för lokal konsumtion. Den samhällsstruktur som bäst uppfyller dessa krav är det decentraliserade samhället. Att planera för fungerande lokalsamhällen är den enda framkomliga vägen för att vi skall kunna göra en någorlunda mjuk övergång från dagens centraliserade produktionsstruktur till den nödvändiga, lokala produktionsidén. Lokalsamhällesidén innebär en inriktning på en samhällsstruktur, där varje region tar till vara sin kapacitet och inte för sin existens är beroende av att utsuga andra regioner. Det lokala produktionsöverskottet skall fördelas genom handel, mellan regioner eller mellan länder. Resonemanget har både ett globalt och ett nationellt perspektiv. bör omgående tillse att ledig kapacitet inom jordbruket tillvaratas i form av ökad livsmedelsproduktion, med tanke på att en stor del av jordens befolkning svälter. En teknik som har sin utgångspunkt i småskalig produktion kan med små insatser tas fram, vilket är synnerligen angeläget. Produktionen måste också vara behovsrelaterad. Med det avses att den lyxproduktion som förekommer för att ge kortsiktiga ekonomiska vinster för företagen bör begränsas. Det är också av synnerligen stor vikt att produktionen underordnas ekologins lagar. En produktion som strider mot naturens grundläggande lagar är en felaktig produktion och bör alltså avvecklas. Vårt specialiserade samhälle har medfört en hel del negativa konsekvenser, framför allt då på miljöområdet och resursutnyttjandet. Det drivs inom många sektorer av samhället något som kan karakteriseras som rovdrift. Naturtillgångarna exploateras hänsynslöst och utan tanke på att de är ändliga. Genom att minska specialiseringsgraden når vi en råd fördelar. Framför allt kan man peka på att den som producerar produkten får en bättre överblick av vad han producerar, tillgångarna utnyttjas på ett mer rationellt sätt etc. Produktionsinriktningen skall vara sådan att avfallet skall minimeras. Problemen är svåra men möjliga att lösa. Men då måste samhällets resurser inriktas på detta. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om det av FN-besluten om en ny ekonomisk världsordning föranledda behovet av en ny inriktning av produktion och struktur hos det svenska näringslivet. () ()