mot · G1021975 · 1978-05-11 00:00:00 — Motion 1977/78:1975 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /79, m. m. Under har haft en borgerlig regering. Vad som hänt med samhällsekonomin sedan den tillträdde förskräcker. Bruttonationalprodukten har minskat - utlandsskulden har ökat. Industriproduktionen har minskat - antalet nedläggningar har ökat. Industriinvesteringarna har minskat - kapitalexporten har ökat. Arbetsgivaravgiften har minskat och skall nu bort - momsen har ökat. De arbetandes konsumtion har minskat gåvorna till företagen har ökat. Bostadsbyggandet har minskat hyresstegringstakten har ökat. Antalet sysselsatta har minskat - arbetslösheten har ökat. Inga sociala reformer - men statsskulden har ökat. Naturligtvis kan inte regeringen ensam lastas för allt detta. I vårt samhälle bestäms inte ekonomins utveckling av riksdag och regering. Den bestäms i stället av den kapitalistiska jakten efter profiter, av den planlösa hushållning där enskilda kapitals vinstbegär är samhällsutvecklingens drivmotor. Krisen är i grunden en produkt av det kapitalistiska systemet och inte av den ena eller andra regeringens politik. Detta frånhänder inte regeringar det politiska ansvaret för vad som händer. Inget tvingar regeringar att föra en politik som stärker den kapitalistiska spekulationens grepp över den ekonomiska utvecklingen. Kristendenserna i hänger ihop med den internationella krisen för de kapitalistiska ekonomierna. Men detta flyttar inte orsakerna och ansvaret utomlands. Tvärtom har kristendenserna i vissa tillspetsade drag. Flera av nyckelbranscher är hårt drabbade. BNP har i ökat avsevärt långsammare än genomsnittet för de utvecklade kapitalistiska staterna. Också industriproduktionens ökningstakt har märkbart släpat efter. Både den förra och den nuvarande regeringen behandlar krisen som om det handlade om en tillfällig störning i systemet. Regeringens strategi har därför i huvudsak varit uppehållande manövrer till dess att en internationell högkonjunktur skall komma och dra med sig den svenska ekonomin mot en ny lång högkonjunktur. Dess värre vilar denna strategi på falska föreställningar om verkligheten. Förvisso finns det kortsiktiga konjunkturella vågrörelser i vår ekonomi, och mycket tyder på att vi nu är nere i en sådan vågdal. Men konjunktursvängningarna kan liknas vid krusningar på större vågor. är mönstret tydligt: högkonjunkturerna blir allt mattare, när de kommer, medan stagnationsperiodema tycks bli både längre och djupare. Förhoppningen om en högkonjunktur /80 kan lika gärna bytas ut mot förberedelser för nya och kanske ökade ekonomiska svårigheter /81. Kapitalismen utvecklas på det sättet. Längre perioder av högkonjunktur hör till undantagen i dess historia. Kriser är lika normala företeelser som s. k. goda år. Dessa växlingar är ett med kapitalismen. Den har utvecklat produktionen så att olika företags handlande har samhällelig räckvidd och betydelse. Men de olika företagen fungerar inte efter samhälleliga mål. De styrs av ambitionen att göra egna profiter på andras bekostnad. Arbetet som i samhället borde tjäna allas väl förvandlas härigenom till tjänare åt enskilda kapital och underordnas dessas vinstbegär. Härur framträder kapitalismens planlösa och anarkiska karaktär, de motsättningar den skapar mellan kapital och arbete, mellan olika företag, branscher och näringsgrenar, mellan produktion och konsumtion, osv. Koncentrationen av kapital har skärpt dessa motsättningar. Storföretagen, som dominerar de flesta branscher och näringsgrenar, spelar var för sig en viktig samhällelig roll, men de uppträder allt hänsynslösare i sin jakt efter profiter, utan att se till de samhälleliga följderna. De flesta av dem satsar på export för att kunna utnyttja sina stordriftsfördelar. De satsar på export av kapital, på investeringar i andra länder, för att säkra marknader, för att genom interna transaktioner öka sina vinster och för att effektivisera utsugningen genom att få effektiva motmedel mot de arbetandes fackliga krav. De koncentrerar till sig produktion och skärper den regionala obalansen. De åstadkommer näringsmässig obalans genom att dra till sig kapital från delar av näringslivet med mindre profiter, genom att de både genom sin stordrift och sin sammansmältning med finanskapitalet kan hindra nya företag från att växa fram. De deformerar ekonomin därför att allt större insatser måste göras för själva varucirkulationen, för reklamen och för att de skall kunna upprätthålla försäljning och profiter, och därför att de för att inte förstöra sina egna marknader försöker etablera sig inom ständigt nya fält och förslösa resurser på onödig produktion av lyxprylar och bjäfs. Koncentrationen har i gått mycket långt. Samstämmiga uppgifter pekar mot att det svenska näringslivet domineras av färre och relativt mäktigare kapitalister än vad förhållandena är utomlands. har statsapparatens roll i näringslivet i ur vissa synvinklar varit av större omfattning än i de flesta andra kapitalistiska stater. Detta har påverkat krisens utseende i . Den öppna arbetslösheten har kunnat hållas låg genom omfattande statliga utbildnings- och reservarbetsprogram. Men de omkring 300 000 personer som är arbetslösa eller ej kan ges plats på den ordinarie arbetsmarknaden visar att själva det kapitalistiska näringslivet i har skapat massarbetslöshet. Skillnaden mot omvärlden är möjligen den att staten här lyckats gömma undan delar av den. Många andra ekonomiska data är för del illavarslande. tillväxten i har under en rad år legat lägre än genomsnittet för andra kapitalistiska stater- har här tillväxttakten uppgått till endast något mer än en tredjedel av BNP-tillväxten inom i genomsnitt. Inget tyder heller på att denna skillnad nämnvärt kommer att förändras till svensk fördel . Också industriproduktionen sackar efter och har inte hållit ens halva den ökningstakt som industriproduktionen inom hållit i genomsnitt. har industrins investeringar inom landet minskat kraftigt och väntas fortsätta att minska . Vad som däremot inte minskat är den svenska storfinansens investeringar i utlandet. Trots att industriinvesteringarna inom landet 1977 minskade växte de direkta svenska investeringarna i utlandet från 2 779 milj. kr. 1976 till 3 364 milj. kr. 1977, vilket är en ökning . växer den svenska skuldsättningen utomlands på ett oroande sätt. Bara var valutautflödet ur landet för betalning av räntor på lån som tagits i utlandet 3 108 milj. kr. lånade olika svenska instanser 1977 24 800 milj. kr., vilket är avsevärt mer än en fördubbling av den dåvarande rekordnoteringen 1976. Detta innebär att enbart räntebetalningarna till utlandet kan stiga till . 1 denna situation bedriver den borgerliga regeringen sin ekonomiska politik som är stödpolitik åt kapitalet men angreppspolitik mot folkflertalet. Huvudlinjen i den borgerliga politiken är att smörja det kapitalistiska näringslivet med gåvor men i övrigt huvudsakligen överlåta inriktningen och takten i den ekonomiska utvecklingen till kapitalägarna. skulle siffran på gåvor, subventioner, subventionerade krediter och garantier enligt det s. k. konjunkturrådets rapport /78 uppgå till , vilket nästan är en summa identisk med vad det skulle kosta att köpa alla aktier på i nu gällande marknadsvärde. På ett annat sätt handlar regeringen mot de lönearbetande. Där gäller det att begränsa deras inkomster och konsumtion. "Bidraget till ökningen i totala efterfrågan i ekonomin måste huvudsakligen komma från utlandet", skriver ekonomiministern i den reviderade finansplanen. Håll nere levnadsstandarden för de lönearbetande - öka exportkapitalets profiter - så ljuder i korthet regeringens ekonomiska filosofi. Regeringen lägger skulden för den ekonomiska krisen på de lönearbetande och placerar också bördorna där. klarar sig inte enbart på export. Sysselsättningsläget förbättras inte genom ensidiga exportsatsningar, genom ensidiga satsningar på de stora exportföretagen som i allmänhet i förhållande till omsättningen sysselsätter lite arbetskraft. I dessa företag kan ytterligare expansion lika gärna betyda ökad automation, ökade ansträngningar från kapitalägarnas sida att slå ut arbetskraft med maskiner. Det är en farlig linje för den ekonomiska politiken om den ytterligare ökar landets exportberoende. Detta försvårar ytterligare möjligheterna för att föra en självständig och aktiv ekonomisk politik. Dessutom innebär ensidiga satsningar på exportföretagen sämre läge för den hemmamarknadsproducerande industrin och andra näringar. Detta är en oförsvarlig politik. Förutsättningen för en bra exportindustri är en utvecklad hemmamarknad - och en utvecklad hemmamarknad ger både mera sysselsättning och har det omedelbara syftet att kunna tjäna de arbetandes intressen och levnadsförhållanden. Regeringens ekonomiska politik innebär aktivt stöd åt kapitalismen. Den går inte ut på någon ökad planmässighet. Den överlåter åt de mäktiga kapitalägargrupperna att bestämma landets utveckling. Den går i mest gynnsamma fall ut på att lägga ner företag - som inte givit kapitalägarna tillräckliga profiter eller åsamkat dem förluster - i en något mera dämpad takt än om kapitalägarna skulle få sköta saken helt efter sina egna huvuden och intressen. Regeringens ekonomiska politik utgår från att bevara och syftar till att stärka kapitalägarnas makt. Den kan därför inte i något avseende accepteras. Arbetslöshet och kriser hör till kapitalismens natur. De ekonomiska kriserna kan inte avskaffas med mindre än att kapitalismen avskaffas. Kapitalismen utvecklas planlöst och bär på motsättningar som kommer ur att enskilda kapitals profitjakt styr en produktion vars olika delar är inbördes beroende. Enskilda kapitals vinstbegär styr beslut som borde fattas efter samhälleliga hänsyn. I en planerad socialistisk hushållning, där de enskilda kapitalintressena hävts, kan näringslivet utvecklas efter samhälleliga mål. Då skapas harmoni mellan produktionens karaktär och organisation. De inbördes beroende delarna av näringslivet behandlas som inbördes beroende och med målsättningen att tillfredsställa samhälleliga behov. I och med detta skapas förutsättningarna för ett näringsliv som kan garantera rätten till arbete. En omvandling till socialism kräver en bred folklig mobilisering. Den kräver utveckling av den kamp som på olika områden bedrivs till försvar för levnadsstandarden och rätten till arbete. Den ekonomiska krisen avslöjar kapitalismen. Den visar nödvändigheten av en högre form av samhällsorganisation. Fortsatt och förstärkt kapitalmakt - vilket är regeringens mål - innebär nya kriser och nya angrepp mot de arbetandes levnadsförhållanden. Den ekonomiska politiken måste utgå ifrån dessa realiteter. Den måste angripa kapitalmakten. Den måste syfta till ökad grad av planmässighet. Den måste aktivt bekämpa den arbetslöshet kapitalet skapar. Den måste öka den samhälleliga kontrollen över näringslivets utveckling, för att underlätta övergången till planhushållning. Den måste försvara och öka de arbetandes andel av den produktion de åstadkommer. Denna övergripande inriktning av den ekonomiska politiken är nödvändig om arbetslöshet och kriser skall bekämpas. och framtiden hör ihop. Nutiden är framtidens historia. skapas förutsättningar för framtidens utveckling. Vad som görs påverkar våra framtida möjligheter. Hur vi vill att framtiden skall se ut måste därför påverka vårt handlande . Därför måste den ekonomiska politiken redan nu inrikta sig på att attackera kapitalets snedvridning av landets näringsliv och dess misshushållning med våra tillgångar. Därför måste folkflertalet vinnas för en offensiv ekonomisk politik som ger flera jobb och som säkrar och utvecklar folkets levnadsnivå. Den ekonomiska politiken för /79 bör ha två huvudmål: 1. 100 000 nya arbeten . Stopp för inflationen - höjd levnadsstandard. Program fö'' 100 000 nya arbeten Den borgerliga politiken går ut på att kapitalägarnas vinstjakt skall få avgöra vilka som skall få arbete och vilka som skall slås ut eller förbli utan jobb. Regeringspolitiken går ut på att med subventioner och gåvor söka trygga kapitalägarnas vinster, men i övrigt överlämna näringslivets utveckling till kapitalägarnas godtycke. Regeringen har inga planer på att skapa nya jobb. Det är en skändlighetens politik i då nära hundratusen går i öppen arbetslöshet och då nära tvåhundratusen är föremål för s. k. arbetsmarknadspolitiska åtgärder därför att de inte kan få ordinarie jobb. Det är en skändlighetens politik när denna situation - även enligt regeringen själv kommer att bestå under ytterligare . Det är en skändlighetens politik när så många socialt nödvändiga arbetsuppgifter finns. Arbetslösheten är en oerhörd kostnad för samhället och en oerhörd påfrestning på de arbetslösa. Inga ansträngningar är för stora när det gäller att skapa arbeten. Varje människa har rätt att få göra sin insats. En första målsättning måste vara att åstadkomma minst 100 000 nya jobb. Dessa 100 000 nya jobb kan åstadkommas genom ökade satsningar på sociala områden som barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård. Genom ett ökat bostadsbyggande. Genom kraftiga insatser för en förbättrad kollektiv trafik. Genom att sysselsättningen garanteras inom stål-, varvs- och textilbranscherna. Genom kommunala ungdomsarbeten. Genom arbeten för att återställa förstörd miljö. Genom verkliga satsningar på framtagande av alternativa energikällor, som t. ex. vindkraftverk. Målsättningen kan preciseras på följande sätt: Ett bostadsbyggnadsprogram med 25 000 fler lägenheter än regeringens planer. Byggnads- och industrijobb: 15 000 20 000 ytterligare barnstugeplatser. Byggnads- och produktionsarbeten: 6 000 Ökad personaltäthet från 1/5 till 1/4 vid barnstugor och fritidshem 8 000 Ökad personaltäthet inom sjukvården 6 000 Utbyggd äldreomsorg 5 000 Ökad kollektivtrafik (förare, service, produktion och anläggningsarbeten) 12 000 Alternativ energiproduktion och energibesparande åtgärder 5 000 Miljöåterställande arbeten 3 000 Alternativ produktion och sysselsättning vid varven 8 000 Sysselsättningsgaranti inom gruv- och stålbranschen 4 000 Bevarad sysselsättning inom textilbranschen 2 000 Statliga lån och bidrag till landstingen och kommunerna för tidigareläggning av angelägna investeringar samt ungdomsarbeten i och landstingsregi 20 000 Nya idrotts- och fritidsanläggningar 1 000 Ett sådant program för 100 000 nya arbeten är det enda aktiva och effektiva medlet för att kunna minska arbetslösheten. Programmet bör också ses i ett mera långsiktigt perspektiv. Det skall delvis utgöra utgångspunkten för en ökad förädling av svenska råvaror inom landet. En sådan ökad förädling är nödvändig av flera skäl. Vidareförädling ger fler jobb än s. k. processproduktion (råvaror-halvfabrikat). Vidareförädling kan dämpa takten i råvaruutvinningen vilket möjliggör förbättrad hushållning med landets naturtillgångar. Vidareförädling är dessutom mera energisnål. Massa- och pappersindustri samt järn-, stål- och metallverk tar sammanlagt i anspråk av det svenska produktionssystemets energianvändning, men svarar bara för av sysselsättningen. Verkstadsindustrin svarar för av energianvändningen, men för av sysselsättningen. Dessa siffror framtagna av sysselsättningsutredningen i SOU 1978:22 - visar produktionsinriktningens betydelse för resursanvändningen och avslöjar argumentet att större energiförbrukning är liktydigt med fler arbeten. Den omläggning av produktionen till ökad förädling som vi anser vara en nödvändig målsättning för den ekonomiska politiken kommer också att leda till ett minskat beroende av utrikeshandel. Detta beroende är nu så stort att det försvårar en kraftfull och självständig ekonomisk politik och utveckling. Den ensidiga satsningen på exportindustri - som såväl den förra som den nuvarande regeringen står för - är ett knäfall för de för tillfället mäktigaste kapitalgruppernas intressen. Inget säger att en dryg fjärdedel av landets BNP skall vara utrikestransaktioner. Detta har inte uppstått till följd av medvetna politiska beslut utan genom storfinansens agerande. Läget för att skapa 100 000 nya samhällsnyttiga arbeten är synnerligen gynnsamt i nuvarande konjunktur. Alternativet till de flesta av dessa arbeten är arbetslöshet. Detta gör det arbetsskapande programmet billigt. Även arbetslösheten kostar samhället stora pengar och dessa måste räknas av från det arbetsskapande programmets bruttokostnad. innebär också förbättrad kollektiv trafik minskade kostnader för privatbilism, framtagande av alternativ energi innebär besparingar inom detta område m. m. Bruttokostnaden för ett arbetsskapande program av den typ vi redovisar är av storleksordningen . Men eftersom de annars arbetslösa skulle åsamka staten och kommunerna kostnader, eftersom de nya arbetena ger upphov till nya statsinkomster faller kostnaden för samhället ner . Men mycket av denna kostnad är investering, som i ett längre perspektiv kommer att medföra inkomster eller förbilliganden för samhället. Genom att allmänna arbetsgivaravgiften slopas får arbetsgivarna under nästa budgetår . Vi motsätter oss slopandet av allmänna arbetsgivaravgiften. Dessa medel skall i stället utgöra en grundplåt till det arbetsskapande programmet. Kommuner och landsting skall dock slippa att betala in arbetsgivaravgiften till staten utan i stället anmodas att använda medlen för kommunala arbeten. Att allmänna arbetsgivaravgiften finns kvar och inte efterskänks arbetsgivarna är ingen pålaga på dem. Allmänna arbetsgivaravgiften är de lönarbetandes pengar. De har till huvuddel uppstått genom att lönarbetarna avstått annars möjliga lönehöjningar. Dessa pengar skall inte försvinna i arbetsgivarnas fickor. Därför bör också avslå förslaget om slopande av allmänna arbetsgivaravgiften som regeringen framfört i propositionen 1977/ 78:187 (se särskild motion i ärendet). De direkta subventionerna och gåvorna till kapitalägarna uppgick till . gav staten kapitalägarna en subventionerad långivning och kreditgarantier till sammanlagt . Ett belopp motsvarande av gåvorna, subventionerna och garantierna till kapitalägarna skulle bli en annan grundplåt till det arbetsskapande programmet. Genom att arbetsgivaravgiften inte slopas och genom att medel som används som stöd åt kapitalägarna, och vars sysselsättningseffekt kan ifrågasättas, frigörs för det arbetsskapande programmet behöver detta inte nämnvärt belasta statsbudgeten och förstora budgetunderskottet. Inte heller behöver kommunernas ekonomi ytterligare pressas, då de får disponera över de arbetsgivaravgifter de annars skulle betala till staten och då det förutsätts att övriga kommunala och landstingsutgifter till övervägande delen finansieras med statsbidrag. De närmare detaljerna i programmets genomförande måste överlåta åt regeringen som är verkställande makt och som besitter de personal- och utredningsresurser som behövs för programmets verkställighet. Stopp för inflationen - höjd levnadsstandard 1977 innebar sänkt levnadsstandard för många arbetande i . Den privata konsumtionen sjönk med 0,8 96, konsumtionen av livsmedel sjönk med 2 96. 1978 förväntas bli ett lika dåligt eller kanske än sämre år. Ett reallönesänkningsavtal har redan ingåtts mellan arbetsmarknadens s. k. parter. Inflationen har uppgått till ca 4 96. Den senaste månaden har dock prisstegringarna varit begränsade till 0,1 96. Tillfället synes därför synnerligen gynnsamt att nu införa ett allmänt och effektivt prisstopp som förhindrar vidare inflation . Också hyrorna är ett stort problem för många. En fortsättning på de senaste årens chockhöjningar av hyrorna kan inte accepteras. Hyresstopp måste införas till att börja med . måste en bostadspolitik börja verkställas som sänker hyrorna, ökar bostadsbyggandet och låter en god och rymlig bostad till billig hyra bli en social rättighet. Det är också nödvändigt att sänka priserna på nödvändighetsvaror för att reallönenedpressningen skall vändas till sin motsats. Därför bör mervärdeskatten slopas på nödvändighetsvaror: baslivsmedel - dit också fisk bör räknas; vissa pappershygienvaror såsom blöjor, toalettpapper, mensskydd; tvättmedel etc. Det allmänna barnbidraget måste höjas och knytas till basbeloppet. Ett slopande av momsen på nödvändighetsvaror finansieras genom höjning av skatten på stora förmögenheter, slopande av 80/85-procentsregeln, höjning av skatten på arv och gåvor med i genomsnitt 50 96, skärpning av realisationsvinstbeskattningen, allt enligt grunder som närmare preciseras i motionen 1977/78:321. Medel fås vidare genom sanering av avdragsdjungeln, genom slopande av sparavdraget, slopande av representationsavdraget, slopande av rätten att göra avdrag för underskott i en förvärvskälla från inkomsten i en annan förvärvskälla, begränsning av ränteavdragen så att de ej medges för räntor på skuldbelopp överstigande . Medel kan vidare fås genom en befogad och kraftig sänkning av militärutgifterna. Detta bör ske genom att de medel som avsatts för prisreglering för det militära försvaret avräknas. Detta innebär en minskning med 2 030 milj. kr. Vidare bör /79 bli ett repetitionsövningsfritt år, vilket skulle innebära en ytterligare besparing på de militära utgifterna på inemot . Utöver det arbetsskapande programmet och de direkta insatserna för att stoppa inflationen och för att höja levnadsstandarden är följande åtgärder nödvändiga: - Stopp för kapitalflykt och industriutflyttning genom skärpt tillämpning av valutaregleringslagen. - Nationalisering av privata affärsbanker och försäkringsbolag så att kreditströmmarna inom landet kan komma under verklig samhällelig kontroll. - Arbetstidsförkortning - 7 timmars arbetsdag från med full lönekompensation som steg mot 6-timmarsdag. - Genomgripande skattereform med huvudlinjen minskade skattebördor på lönarbetare, pensionärer och barnfamiljer inom deras led - ökade skatter på stora förmögenheter, bolags- och spekulationsvinster med en progressiv statskommunal enhetsskatt som bärande element. På något måste redan nu en plan för utbyggnad av - främst statliga - industrier för ökad förädling inom landet utarbetas. Det stora beroendet av export av energi- och resursslukande råvaror och halvfabrikat måste brytas. Kapitalets profitintressen kan inte längre få avgöra industriella och ekonomiska utveckling. Kapitalmakten är ett hot mot landets framtid. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att ett bostadsbyggnadsprogram om 85 000 lägenheter genomförs under /79, 2. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att ytterligare 20 000 barnstuge- och fritidshemsplatser skall byggas under /79 och att erforderliga statsbidrag härför utgår, 3. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att personaltätheten i daghemmen blir 1 pesonal på 4 barn, 4. att hos regeringen hemställa om åtgärder för 6 000 nya tjänster inom sjukvården, 5. att hos regeringen hemställa om åtgärder för 5 000 nya tjänster inom äldreomsorgen, 6. att hos regeringen hemställa om åtgärder för en förbättrad kollektivtrafik - såväl statlig som - av sådan omfattning att 12 000 ytterligare tjänster inrättas, 7. att hos regeringen hemställa om förslag till program för alternativ energiproduktion och energibesparande åtgärder som ger 5 000 årsarbeten ytterligare inom verksamheten, 8. att hos regeringen hemställa om förslag om sysselsättningsgaranti och alternativ produktion inom varven så att sysselsättningen där ej minskar, 9. att hos regeringen hemställa om förslag till sysselsättningsgaranti inom gruv- och stålbranschen, 10. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att sysselsättningen inom textilbranschen ej skall minska, 11. att hos regeringen hemställa om förslag till bidrag för kommunerna och landstingen att anordna ungdomsarbeten bl. a. genom tidigareläggning av angelägna investeringar upp till 20 000 nya arbetstillfällen, 12. att hos regeringen hemställa om förslag till statligt stöd till nya idrottsanläggningar som kan ge 1 000 nya arbetstillfällen,