mot · G102877 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. om invandrares och andra minoritetsgruppers kulturella verksamhet Kultur är ett uttryck för människors arbete, erfarenheter och upplevelser. Kulturen är djupt rotad i det samhälleliga arbetet och formas under givna historiska villkor. Den är ett redskap för att utforska och gestalta verkligheten och en betingelse för att förändra den. Kulturen är en del av klasskampen. Invandrama har utgjort en stor del av storfinansens arbetskraftsreserv. De exploateras hårt och hänvisas ofta till tunga, lågavlönade arbeten. Först har man från statsmakternas och kommunernas sida tagit vissa initiativ när det gäller invandrarnas såväl arbetsrättsliga som sociala och kulturella problem, men åtskilligt mer krävs då det mesta är ogjort. Det finns omkring 700 000 invandrare i landet och många av dem är barn. Eftersom invandrarna huvudsakligen betraktats som en arbetsmarknadsfråga har de kulturella aspektema fått komma i bakgrunden och deras rättmätiga krav på att få behålla och vidareutveckla sin egen kultur har alltför litet uppmärksammats. En avgörande förutsättning för att invandrarnas möjligheter till en egen kultur förbättras är en bättre utbildning och att invandrarbarnen ges större kunskaper i det egna språket. Varje invandrarbarn bör garanteras rätt till undervisning på sitt hemspråk. Hemspråksundervisningen bör göras obligatorisk och utökas kraftigt. De större invandrarspråken, som t. ex. finska, serbokroatiska, danska, norska och grekiska, bör ges samma status som exempelvis franska och tyska på högstadium. Invandrarbarnen bör redan i förskolan garanteras rätten till undervisning på sitt modersmål. På lågstadium skall såväl skriv- som läsövningar på modersmålet vara en självklar och integrerad del av undervisningen. Inom såväl förskola som grundskola är det av stor vikt att fler tvåspråkiga lärare kommer in, varför de bör berättigas till en viss kvot vid antagning till olika former av lärarutbildning. Vid urvalet av lärare måste ett samarbete med invandrama ske. Det har förekommit att inkompetent lärare mer eller mindre terroriserat invandrarna av politiska skäl. Ett samarbete bör i stället byggas ut mellan och progressiva nationers skolmyndigheter för att få lärare med bra kompetens. Det gäller t. ex. de jugoslaviska invandrama som krävt att modersmålsundervisningen för deras egna barn skall skötas av lärare med jugoslavisk lärarkompetens. 1 1977/78. På folkhögskolor och inom den kommunala vuxenutbildningen bör speciella kurser anordnas för invandrare i bl. a. samhällskunskap. Kursverksamheten måste utökas, speciellt med tanke på den stora arbetslöshet som råder bland invandrama. Studiebidraget måste täcka kostnaderna såväl för skolan som för uppehället. Fler folkhögskolor för invandrare bör inrättas på orter där det finns en stor koncentration av invandrare, exempelvis bör en finsk folkhögskola för finska invandrare inrättas i . Litteraturen på det egna språket utgör en mycket viktig faktor för att ge invandrarna möjlighet att på jämlika villkor bevara sitt språk och sin kultur. För /78 finns ett anslag på . till litteratur på invandrar- och minoritetsspråk. Det förslår till en produktion av 15-20 titlar, vilket är helt otillräckligt. Beloppet bör kraftigt utökas för att åtminstone garantera de tio största målgrupperna, som omfattar av invandrama, ett fullödigt litteratururval. Bibliotekens service på invandrarspråken måste kraftigt förbättras. Under den nuvarande kommunalekonomiska krisen rustas biblioteksverksamheten ned, vilket i första hand går ut över minoritetsgrupper. Antalet titlar vuxenlitteratur och barnböcker måste i stället kraftigt utökas. Vidare bör antalet tjänster inom biblioteksväsendet utökas kraftigt. Vpk har i annat sammanhang krävt en bibliotekslag som skall garantera en jämn kulturell standard över hela landet-en lag kopplad till kraftigt utökat statligt stöd. Här bör också ingå bestämmelser om invandrares och minoriteters litteratur. , som ges ut på sex olika språk, har inte de anslag som skulle krävas för att medge en förbättrad och utvidgad utgivning. Tvärtom har man satts på svältkost. För att garantera att tidningen kan komma ut i större omfattning krävs ett ökat stöd om lägst 1 milj. kr. Kulturutbyte med det egna hemlandet måste uppmuntras och erhålla ett samhällsstöd. I radio och TV bör inte bara ingå mer språkundervisning. I betydligt större utsträckning än nu är fallet bör såväl barn- som vuxenutbudet anpassas efter invandrarnas och minoriteternas behov. I debatten om en nordisk (Nordsat) har hävdats att det skulle vara ett medel för att ge främst de nordiska invandrarna större möjligheter till en egen kultur genom kontakten med sina hemländers TV-program. Detta är ett falskt resonemang. TV-tittarna kommer som programutbudet ser ut endast att få se mycket få nordiska program - närmare hälften av de program som visas är importerade från andra länder. Den nordiska kommer att stärka den kommersiella masskulturen och inte en nordisk kulturgemenskap eller invandrarnas kulturella situation. De finska invandrarna har således pekat på möjligheten att i stället bygga ut länkförbindelse mellan och och avvisat projektet . Också behovet att främja teater, film och musik är stort. föreslagit att en finskspråkig ensemble inrättas inom ram fr. o. m. . Detta är ett krav som forts fram under en följd av år men som förhalats. Förslaget avslås med motiveringen att det skulle vara en alltför komplicerad uppgift, och i stället läggs ett ökat anslag på att utöka den finska gästspels verksamheten. Detta är självfallet välkommet, men helt otillräckligt. Redan nu bör medel avsättas i budgeten för att garantera att en finskspråkig ensemble kan engageras under kommande budgetår. Vidare bör anslaget för gästspelsverksamhet ytterligare utökas inte bara för finsk teater och musik utan också för gästspel för andra nationaliteter. bör få utökade resurser för att kunna visa mer film från invandrarnas ursprungsländer. När det gäller satsningar för både de nationella minoriteternas och invandrarnas kulturella och språkliga behov försvåras allt arbete av att man inte har några exakta uppgifter på antalet individer med visst modersmål eller ens viss nationalitet. Folkbokföringen tar endast upp medborgarskap, och alla andra uppgifter är uppskattningar därefter. Men svenska medborgare kan vara finskspråkiga; förutom ca 80 000 tornedalingar några tiotusen naturaliserade f. d. finska medborgare. Jugoslaver kan ha serbokroatiska, slovenska, makedonska m. m. som modersmål. Förutom medborgarskapet bör alltså även nationaliteten och hemspråket registreras. Handläggningen av invandrarfrågor inom olika förvaltningar företer ofta en ganska motsättningsfylld och inkonsekvent bild. Detta blir naturligtvis särskilt påtagligt för invandrarna, som ofta befinner sig i socialt otrygga situationer. Särskilt när det gäller kulturverksamheten är det påtagligt att det behövs ett sekretariat för handläggning, planering och samordning. Genom ett sådant sekretariat skulle det också vara möjligt att sörja för att, när kulturfrågor behandlas inom svenskt utredningsväsende, även invandrarnas behov behandlas på ett uttömmande sätt. Genom att invandrarna fick rösträtt hade man anledning att hoppas på att invandrarsynpunkter skulle få ett avsevärt större genomslag än tidigare ute i kommunerna. Tyvärr har inte förändringarna motsvarat förhoppningarna, bl. a. beroende på att alltför få invandrare placerades på valbar plats på partiernas valsedlar. Det finns därför anledning för att uttala att kommunerna i större utsträckning i sitt praktiska arbete borde beakta invandrarnas synpunkter. Ett område där invandrarsynpunkterna har åsidosatts är när det gäller tillgången på tolkar med specialkunskaper - i första hand inom sjukvården, rättsväsendet och den sociala servicen. För att tillgodose dessa krav är det nödvändigt att staten kraftigt bygger ut tolkutbildningen. Ett led i denna utbyggnad bör vara att möjliggöra studier på högskolenivå, främst på de största invandrarspråken, en åtgärd som också bör vidtas för att öka invandrarungdomens möjligheter till högskoleutbildning. En annan åtgärd för att påtagligt förbättra invandrarbarnens skolsituation är att kraftigt öka timantalet för stödundervisning till invandrarbarn, vilken i största möjliga utsträckning bör ske på deras hemspråk. I finns också en rad etniska minoriteter - samerna, tornedalsfinländarna och zigenarna. Detta är språkliga men också kulturella minoriteter med samiska, finska och som modersmål. Också här är det viktigt att ökat stöd utgår för att de skall kunna bevara sin kultur. Särskilt diskriminerande har genom tidema zigenarna varit. Karakteristiskt för behandlingen av dem har varit att man med olika medel försökt förmå dem att låta sig assimileras i det svenska samhället, med avsägande av sina sociala bindningar inom gruppen och avståndstagande från sin sociala och kulturella identitet. Zigenarna har i alltför liten utsträckning själva fått vara med och bestämma över sina egna angelägenheter, utan detta har ett antal självutnämnda s. k. zigenarexperter påtagit sig. De zigenarföreningar som byggts upp måste få ett kraftigt utökat stöd i sin kamp för att förbättra zigenarnas sociala och kulturella villkor dels ekonomiskt, dels genom att de ges rätt att delta i kommittéer, utredningar, arbetsgrupper m. m. där zigenska frågor behandlas. Den zigenska gruppen utsätts ofta för diskriminering av hyresvärdar. Det gäller både privata och allmännyttiga bostadsföretag. Det är f. ö. en diskriminering som även drabbar andra socialt handikappade i samhället. Det är inte ovanligt att de hänvisas till slumbetonade områden, där kommunerna samlar ihop stora antal människor med sociala handikapp - med, som vanlig följd, att handikappen förstärks. Det finns därför anledning att utge ett särskilt statligt ekonomiskt stöd till kommunerna för att stimulera till bättre bostadslösningar för socialt handikappade. En progressiv kulturpolitik måste utformas så, att tyngdpunkten i kulturkampen ligger på arbetsplatserna, i de egna organisationerna och i skola och dagligt liv. Vpk tar i en annan motion upp den diskriminering i olika avseenden som invandrama utsätts för på arbetsplatserna. De flesta människor har i sitt arbete ingen möjlighet att uttrycka erfarenheter och upplevelser. Isolering, stress och högt uppdrivna prestationskrav i arbetsmiljön skapar en extrem motsättning mellan arbete och fritid. Den statliga kulturpolitiken har i likhet med den kommersiella kulturindustrin huvudsakligen inriktat sig och därigenom sökt skilja kulturen från arbetet. Detta drabbar än hårdare de språkliga och kulturella minoriteterna och invandrarna i . En progressiv kulturpolitik för invandrarna måste syfta till att ge dem vapen i kampen för att utveckla sitt eget kulturarv och bekämpa den språkliga och kulturella isolering de utsätts för. Fackföreningsrörelsen kan här spela en viktig roll genom kamp för demokratiska rättigheter på arbetsplatserna men också när det gäller att stimulera sina medlemmar till aktivt kulturskapande. Företag och myndigheter skall bekosta kulturell verksamhet, som anställda bedriver på sina egna villkor. Detta skulle kunna innebära en stor insats just för invandrarnas rättigheter. Med hänvisning till det anförda föreslås* att uttalar sig för de i motionen angivna riktlinjerna, innebärande a. att man i den offentliga förvaltningen i bör inrätta ett sekretariat för handläggning, planering och koordinering av frågor rörande invandrarnas kulturverksamhet, b. att kommunerna i större utsträckning än f. n. i sitt praktiska arbete borde beakta invandrarnas synpunkter och att enhetliga riktlinjer för hur detta bäst kan ske bör utarbetas, c. att man i de offentliga utredningar i som berör kulturfrågor alltid bör beakta invandrarnas behov, d. att finskspråkiga verksamhet bör utökas, e. att även Rikskonserter i sin verksamhet bör ta hänsyn till de finskspråkigas behov, f. att åtgärder bör vidtas för att utöka programtiden i radio och TV på invandrarspråk, g. att service, beståndet av böcker och andra media på invandrarspråken vid biblioteken bör utökas kraftigt, h. att kommunerna bör ges möjlighet till förbättrade statsbidrag för att stimulera försök att föra ut biblioteksverksamheten bland invandrarna. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) *Se även motionerna 1977/78:878-880.