mot · G102492 · 1978-01-19 00:00:00 — av m. fl. I drygt 21/har statliga bidrag utgått till förbättring av boendemiljön. Bidragsgivningen tillkom för att avhjälpa de brister i den gemensamma boendemiljön i flerfamiljshusområden (uterum och lokaler) som präglat bostadsbebyggelsen framför allt under miljonprogrammets genomförande. Dessa brister var då snarare regel än undantag. De kan ses som ett resultat av den snabba utbyggnaden av stora och ensartade bostadsområden med hjälp av en tung, industrialiserad byggmetod, som medförde naturförstöring och upprepning i långa serier. Parallellt förstärktes koncentrationstendenserna i vad gäller social och kommersiell service samt tendenserna till en strikt funktionsuppdelning. Detta fick till följd en långtgående utarmning av bostadsmiljön med avseende på den fysiska miljögestaltningen, verksamheter och socialt liv. Till de stora nya bostadsområdena koncentrerades dessutom hushåll med små ekonomiska resurser och stora sociala problem. I samband med att uthyrningsproblem uppstod fick områdena alltmer karaktär av genomströmningsområden utom för dem som inte hade något alternativ. Mot bakgrund av dessa stora och svåra sociala problem måste bidragsgivningen ses som otillräcklig. Dessutom har erfarenheterna visat att den genom sin utformning inte ens blivit det avsedda redskapet för att förbättra boendemiljön i miljonprogrammets problemområden. Bidragen har huvudsakligen gått antingen till områden byggda eller till de områden som byggts och som ej har eller har haft uthyrningsproblem. Under de 2 1/som gått har denna snedvridning i förhållande till målsättningen dessutom förstärkts, trots de förbättringar i finansieringsvillkoren som beslutats av . minskade andelen områden byggda och andelen områden med uthyrningsproblem bland de sökande. 1 stället har andelen privata fastighetsägare ökat starkt. De allmännyttiga företagen, som står för huvuddelen av beståndet av moderna flerfamiljshus, står för en relativt låg andel av ansökningarna. Bristerna i boendemiljö utanför den privata lägenheten är stora i hela bostadsbeståndet, eftersom den privata lägenhetsstandarden traditionellt fått högre prioritet. Trevliga och användbara gemensamma lokaler och uterum saknas i stort sett överallt inom flerfamiljshusbebyggelsen. Bristerna varierar mellan årgångarna, men de finns i alla och bör avhjälpas. Koncentrationen av sociala problem och torftig boendemiljö till vissa delar av miljonprogrammets bebyggelse måste dock leda till att dessa prioriteras och att bidragsbestäm melserna utformas så att problemområden får en reell möjlighet att utnyttja bidragen. Eftersom de ofta ligger i kommuner med stora ekonomiska och sociala problem kan dessa och deras låginkomsttagare inte belastas med kostnaderna för miljöupprustningen parallellt med de stora kostnaderna för den lika nödvändiga sociala upprustningen. Vi anser därför att bidrag i vissa fall bör kunna utgå till hela kostnaden för den fysiska miljöupprustningen. Bidragen till miljöförbättring kan kanske tolkas som att ett visst uppvaknande skett, när det gäller betydelsen av en väl utformad och utrustad boendemiljö. Men det verkar som om det enbart gäller redan begångna försummelser. Att lika torftiga boendemiljöer fortsätter att växa upp runt om i har inte föranlett någon åtgärd. Med statliga lån växer det ena småhusområdet efter det andra upp utan några gemensamma uterum och lokaler för barn och vuxna, utan service och med dåliga kommunikationer. Natur och befintlig miljö förstörs i stor skala. Barnen får växa upp i en utomordentligt ensidig och utarmad miljö, och kvinnorna utestängs från förvärvsarbete. Det fordras ingen större fantasi för att förutse stora sociala problem i dessa områden . De få flerfamiljshus som byggs utformas och placeras ut efter samma stereotypa modell som tidigare, som om inget hade hänt. I städernas centrala delar restaureras och byggs med en så hög exploatering att inte ens de mest elementära behov av gemensamma uterum och lokaler tillgodoses. Segregationen på bostadsmarknaden förstärks hejdlöst. Erfarenheterna av det försummelse och de problem de givit upphov till måste också påverka den fortsatta bostadsbebyggelsen. Genom att kvalitetsvillkor för de privata lägenheterna varit förknippade med den statliga bostadsfinansieringen, har dessa nått en internationellt sett mycket hög standard i vad gäller utformning och utrustning. måste på samma sätt den gemensamma bostadsmiljöns kvalitet höjas i ny- och ombyggnad. Statliga bostadslån bör ej utgå, om bostadsmiljön inte uppfyller grundläggande krav på gemensamma uterum och lokaler, boendeservice och ett ekologiskt byggande som tillvaratar de naturliga miljövärdena. De statliga lånevillkoren måste också utformas så att de boende utifrån en grundstandard på den gemensamma miljön efter inflyttningen kan utforma den efter sina gemensamma behov och önskemål. Med stöd av det ovanstående föreslås 1. att under B7 Bidrag till förbättring av boendemiljön i bilaga 16 av budgetpropositionen anvisar ett med 25 milj. kr. förhöjt belopp till 60 milj. kr. för /79, 2. att uttalar att bidragsvillkoren bör ändras så att i vissa fall av kostnaderna täcks för den fysiska miljöupprustningen i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att uttalar att bestämmelser för statlig långivning för bostadsbyggande bör kompletteras med krav på den fysiska miljöns utformning i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)