mot · G2021871 · 1978-09-07 00:00:00 — kan man möjligen acceptera arbetsvillkor långt under de normala, men den försöksperioden måste nu rimligen anses vara avslutad. Sker inte en radikal förändring står flera av de mest kvalificerade och etablerade teater-, dans- och musikgrupperna inför hotet att tvingas lägga ner sin verksamhet. Skådespelare, dansare och musiker, ofta med lång statlig utbildning, tvingas konkurrera om arbetstillfällena på en arbetsmarknad, som har den största registrerade arbetslösheten . De fria grupperna svarar för en viktig del av kulturutbudet. Inte minst för eftersatta publikkategorier har gruppernas uppsökande verksamhet kommit att betyda mycket. Den uppräkning av anslaget som gjordes visade sig ju dessvärre inte leda till den förbättring man då hoppades på. Många etablerade grupper stod då utan något som helst stöd, varför resurserna fick fördelas på flera mottagare. Anslagshöjningen räckte därför inte till någon reel förbättring för de grupper som redan befann sig inom systemet. har i sin anslagsframställning för nästkommande budgetår föreslagit en successiv utbyggnad av anslaget , som man söker finna bidragsformer, som stimulerar kommunala och landstingskommunala insatser. KLYS kan acceptera en dylik konstruktion under förutsättning att årets anslagsökning blir sådan att åtminstone de nu bidragsberättigade grupperna ges möjlighet att fortsätta sin verksamhet tills denna uppbyggnad skett. Detta förutsätter enligt KLYS bedömningar att samtliga prioriteringsgrupper i SKUR:s anslagsframställning måste tillgodoses. Inom vissa områden och då i första hand på musikområdet, krävs en parallell satsning på ett fungerande arrangörsled för att bereda berörda kulturarbetare arbetstillfällen under acceptabla och avtalsmässigt reglerade former. KLYS vill alltså som andra prioritering ange ökat anslag till de fria teater-, dans- och musikgrupperna med utöver kompensation för pris- och löneökningar. Centrumbildningsverksamheten började som ovan sagts 1967 med grundandet av Författarcentrum. Syftet var att förmedla uppdrag åt författare samt att genom utåtriktad verksamhet skapa nya arbetstillfällen. FC erhöll genast visst ekonomiskt stöd från staten och andra intressenter. Kontakt etablerades med , som övertog ansvaret för den rent arbetsförmedlande delen. För den utåtriktade verksamheten anslogs småningom medel av . De övriga kulturarbetargrupperna följde snart exemplet och grundade centrumbildningar. Senast har bildats ett översättarcentrum (ÖC). Några av dessa har liksom FC fått en tjänst från AMS men övriga har haft att enbart lita till de statliga anslagen. De statliga anslagen, vilkas fördelning nu omhänderhas av SKUR, har varit alltför knappa i förhållande till verksamhetens betydelse och omfattning. Det har kunnat spåras en stark återhållsamhet från de anslagsbeviljandes sida. som det statliga kulturpolitiska programmet markerar, att de anslagsbeviljande inte skall lägga sig i den mottagande verksamhetens innehåll, har man på just detta område kunnat få uppfattningen, att innehållet i verksamheten har betraktats med misstro eller obehag av vissa politiker, som därför varit obenägna att stödja den. Det måste då understrykas att en sådan hållning kommer att gå ut över alla de kulturarbetare vilka för en del av sin försörjning är beroende av att de får uppdrag genom centrumbildningarna. De begränsade anslagen har också skapat stora problem för SKUR vid fördelningen. Det har framstått som självklart att de redan etablerade centrumbildningarna måste få fortsätta sin verksamhet på minst oförändrad nivå, men adekvata bidrag i detta syfte har då hindrat att bidrag kunnat ges till nya grupper. Om den nuvarande anslags- och fördelningspolitiken fortsätter skulle till exempel ÖC komma att försättas i det läget att antingen göra intrång i de etablerade centrumbildningarnas budget eller också bli helt utan anslag. Det är inte acceptabelt. Det har för SKUR även funnits vissa vanskligheter att avgöra för vilka centrumbildningar anslaget är avsett. Beteckningen har upptagits av många verksamheter med helt annat syfte än kulturarbetarnas organisationer. Det står naturligtvis vem som helst fritt att anta sådan beteckning och KLYS kan inte ha något att erinra emot att även andra får statligt stöd, men det ter sig för oss orimligt om en ren namnlikhet skall medföra att bidrag tas från det som ursprungligen var kulturarbetarnas pengar och ges till andra ändamål. Det är mot angivna bakgrund viktigt att det fastslås vad som i detta sammanhang menas med centrumbildning. Vi menar att därmed endast kan avses en av kulturarbetarna själva initierad och administrerad verksamhet med syfte att förmedla uppdrag och arbete samt att genom utåtriktad verksamhet skapa arbetstillfällen och kontakt med publiken. Eftersom det här rör sig om litterära och konstnärliga yrkesutövare bör anslagen inte sammanblandas med anslag till annan föreningsverksamhet. De centrumbildningar om vilka vi här talar har alltså en funktion inom arbetsförmedlingen och arbetsmarknaden. Detta område är föremål för samhällets särskilda omsorg och alla partier betygar sin strävan att rädda jobben. har inneburit starka påfrestningar på arbetsmarknaden och miljarder satsas för att rädda jobb eller skapa Centrumbildningarna borde omfattas av denna omsorg. Centrumbildningarna täcker i huvudsak KLYS-området, vilket som ovan sagts avser uppemot 20 000 kulturarbetare. En del av dessa har att tillgå den reguljära arbetsförmedlingen. Men även med beaktande av detta är de hittillsvarande satsningarna på centrumbildningarna helt otillräckliga. Mot bakgrund av hur statsmakterna ser på angelägenheten av att upprätthålla sysselsättningen och vilka belopp i stort som satsas på detta måste ett kraftigt förhöjt anslag för samma ändamål till kulturarbetarsektorn te sig självklart. KLYS tredje prioritering avser sålunda centrumbildningarna och vi yrkar för dem ett fördubblat anslag. Utöver de särskilda prioriteringarna vill KLYS stödja följande av medlemsorganisationer särskilt framförda yrkanden. 4.4.1 Föreningen () Notfrågan: Svenska upphovsmän inom tonområdet är i regel anslutna till . I enlighet med avsätter av de nationella intäkterna av upphovsrättsliga ersättningar till så kallade nationella ändamål. Främst bland dessa information om nya verk. Tonsättaren lämnar sitt manuskript till Informationscentral för svensk musik, som ljuskopierar detta och svarar för material till uruppförande. Dessutom förs verket in i Informationscentrals kataloger och når på så sätt i sinom tid en begränsad musikavnämarkrets. Emellertid saknas nästan helt någon distribution i större skala av tonsättarens verk (ens i ljuskopia) till bibliotek, musikinstitutioner, organisationer etc. FST har i ovan citerade skrivelse som ett delmål angett det önskvärt att notbibliotek inrättas vid länsbiblioteken och att dessa håller ett brett och representativt urval av nu levande tonsättares verk och att biblioteksersättning utgår för hemlån. Det kan inte nog understrykas att en sådan distribution av den enskilde tonsättarens verk till allmänhet och musikliv är en primär uppgift och inte kan åstadkommas annat än genom riktade statliga stödinsatser. 4.4.1.2 Fonogram: Detsamma gäller naturligtvis fonogram, det vill säga tonsättarens produkter inspelade på skiva eller band (nästan hela den svenska elektronmusiken finns fortfarande huvudsakligen endast på band). Även här måste biblioteken hålla den svenska produktionen tillgänglig för allmänheten. Informationscentral skulle kunna bli distributionscentrum för bandkopior av den elektroniska musiken, skivor distribueras redan (dock inte alltid till biblioteken när det gäller den inhemska produktionen). Men ett absolut krav är att biblioteksersättning skall utgå för avlyssning i de magnifika diskoteken eller vid hemlån. 4.4.1.3 Förlagsfrågan: Musikförlagsfrågan är alltför stor och omfattande problematik för att kunna belysas inom ramen för en prioriteringsskrivelse. Emellertid kan redan nu sägas att väsentliga stödinsatser behövs för att en större del av den inhemska musikproduktionen skall kunna komma ut i tryck och spridas inom och utom landet. bedömer FST att någonsin kommer i tryck av den inhemska produktionen. Det är angeläget också att stöd kan ges till lagerhållning av den dyrbara produktion, som musikförlagen redan iklätt sig och att stimulans till nyetablering inom det här komplicerade området kan erbjudas. Föreningen hänvisar slutligen till petitaskrivelse från STIMrs Informationscentral för Svensk Musik (Swedish Music Information Center) ställd till avseende tilldelning av Statsmedel för . Som framgår av KLYS bilagda kulturprogram yrkades redan då (första avsnittet punkt 10) att undervisningen i rytmik och konstnärlig dans skulle befrämjas genom offentliga anslag. I samma avsnitts punkt 1 påpekades att all konstnärlig och estetisk undervisning måste börja i . Undervisningen i dans måste börja mycket . Den undervisning som förläggs redan till måste således betraktas som ett första led i en konstnärlig utbildning. Det är därför rimligt att staten tar ansvar för undervisningen redan på här angivna tidiga stadium på samma sätt som staten tagit ansvaret för den högre utbildningen inom detta och andra konstnärliga områden. Enligt danspedagogförbundet är det inte skäligt att på kommunerna lägga det största ekonomiska ansvaret för denna utbildning, som enligt förbundets mening är en riksangelägenhet. SDF yrkar därför att en dansarutbildning kommer till stånd med statliga medel i förlagd till , och samt att den tilltänkta tvååriga gymnasiala yrkesutbildningen genomförs i . En etablerad dansarutbildning av detta slag kan positivt påverka övriga områden inom dansen, till exempel rekryteringen till pedagogutbildningen vid . Den kan därjämte stimulera de kommunala dans- och musikskolorna. prioriterade KLYS filmen. En uppräkning skedde också som procentuellt kan betraktas som väsentlig. Svenska Filminstitutets anslag räknades och tillfördes specialdestinerade till den alternativa filmen. måste dessa anslagsökningar följas upp. De synpunkter som framför i sin petita visar nödvändigheten av en väsentlig uppräkning för att säkerställa en inhemsk spelfilmsproduktion. förslag om ytterligare till den alternativa filmen bör också tillgodoses. 4.4.4.1 Utbildning av teatertekniker har aktualiserats i olika sammanhang under ett flertal år. Denna utbildning är av stor betydelse för teaterns och musikteaterns framtida utveckling samt då det gäller att skapa förutsättningar för decentraliserat utbud, turnéverksamhet och rekrytering av yrkeskunnig personal. Behoven i dessa sammanhang motiverar att statliga medel anslås för sådan utbildning. 4.4.4.2 Förhandlings- och bidragsförutsättningar: Årets löneförhandlingsuppgörelse inom det statligt understödda musikoch teaterområdet innefattar en överenskommelse om partsgemensam översyn av nuvarande lönesättning för samtliga berörda yrkeskategorier (musiker, korister och teknisk personal). Med hänvisning till nuvarande bidragssystems bindning till SAV:s förhandlingsresultat och den planerade översynen av detta bidragssystem är det angeläget att förutsättningar och garantier nu skapas för full täckning av de kostnader som en mellan arbetsmarknadens parter träffad uppgörelse kan utmynna i. Utvecklingen av institutionernas verksamhet är helt beroende av bidrags- och anslagsformer. För att möjliggöra turnéverksamhet och geografisk spridning av institutionernas verksamhet krävs en kraftig höjning av Tilläggsbidraget för regional musikverksamhet (under anslagsrubriken ). En innehållsmässig breddning av institutionernas verksamhet bör möjliggöras genom inrättandet av ett specialdestinerat stimulansbidrag för kompletterande verksamhet. Inrättandet av ett dylikt bidrag skall ses som ett led i skapandet av ett fungerande arrangörsled inom musikområdet. Fristående kulturarbetare och ensembler skulle därigenom kunna beredas arbetstillfällen och möjligheter att tillgodogöra sig den service som en institution kan erbjuda. skapas möjligheter för institutionerna till breddning av repertoar- och programutbud. finns ett särskilt anslag till stöd åt svensk dramatik, från början förvaltat av Teater- och och administrerat av . Bakgrunden till anslaget var att dramatikerinkomsterna beräknades på biljettintäkterna och att dramatikerna således vid subventionerade biljettpriser fick kraftigt reducerade intäkter. Dramatikerna har slutit ett nytt avtal med innebärande att varje uppsättning ger dramatikern ett grundarvode, inkluderande visst antal föreställningar, samt därefter viss ersättning per föreställning oavsett publikens storlek. Detta innebär en förbättring av garantiersättningen men ger som helhet inte väsentligt högre inkomster till kåren som sådan. Ett statsstöd till sceniska verk (inkluderande musikdramatiska verk) är därför fortfarande befogat. Dramatikerna är till skillnad från många andra fria kulturarbetare från början starkt beskurna i sin möjlighet att nå publiken. Vi tänker då inte främst på kostnaden för en föreställning den faktorn gäller också böcker, utställningar och konserter utan det förhållandet att antalet scener (motsvarande) och spelutrymmet alltid är begränsat. Det skrivs förvisso mycket dramatik som inte får plats på någon repertoar, i varje fall inte inom rimlig tid efter det att pjäsen blivit färdig och dramatikern har behov av gottgörelse för sitt arbete. Visst stöd utgår till dramatiker från det statliga anslaget till . En dramatiker har i denna sin egenskap inte anspråk på stipendier och andra bidrag från Författarfonden, eftersom denna grundas på böcker och deras utlåning. Fonden har visserligen varit mycket odoktrinär och i flera fall lämnat bidrag även till dramatiker, men i princip är det naturligtvis fel att inkomster som dragits in på ett visst utnyttjande skall användas för kategorier, vilkas verk inte bildar underlag för ersättningen. Den svenska dramatiken behöver av angivna skäl en egen fond, en . yrkar därför att de medel som uppförts på riksstaten och fördelats i form av föreställningsersättningar överflyttas till en dylik fond. De angivna medlen bör betraktas som ersättningar för den dramatik som skrivs, varvid också bör beaktas att dramatik som utnyttjas i amatörverksamhet inte ger sin upphovsman rimlig ersättning. Det bör ånyo understrykas att de medel varom här är fråga redan finns upptagna på riksstaten och att den föreslagna reformen icke i sig innefattar yrkande om nya anslag. KONSTNÄRLIGA OCH LITTERÄRA YRKESUTÖVARES SAMARBETSNÄMND KULTURPROGRAM antaget av och Konstnärliga Yrkesutövare. Nämnden konstaterar, att samhällets resurser inte i tillräcklig utsträckning tagits i anspråk för att främja den skolning till estetisk och kulturell förståelse, som skulle möjliggöra att den andliga utvecklingen inom vårt folk holle jämna steg med den materiella. Nämnden rekommenderar följande åtgärder. 1) Vid planläggningen av den nya nioåriga skolan lämnas tillräckligt utrymme för estetisk fostran. Vid uppgörandet av de nya kursplanerna läggs vikt vid en medveten och samordnad sådan fostran. 2) Vid all fortsatt utbildning efter den obligatoriska skolans slut fullföljes denna estetiska fostran. Inte minst gäller detta yrkesutbildningen, där formproblemen ger naturliga utgångspunkter. 3) Folkbildningsarbetet ges tillräckliga anslag för estetisk upplysningsverksamhet. 4) Radions och televisionens verksamhet inriktas på att höja intresset för litteratur, konst, teater och musik. Konstnärliga krav ställs på all underhållning. 5) Vid stadsplanering och vid uppförandet av offentliga byggnader beaktas de estetiska synpunkterna. Viss procent av kostnaderna för offentliga byggnader anslås till dessas konstnärliga utsmyckning. All offentlig miljö bör vara estetiskt stimulerande. 6) De allmänna biblioteken sätts genom ökade anslag i tillfälle att orientera allmänheten i fråga om den levande litteraturen. 7) Staten och kommunerna lämnar sådana anslag till konstmuseerna och konstutställningsverksamheten, att dessa i rikt mått kan belysa nutidens konstliv. 8) Anslagen till teater- och orkesterverksamhet höjs för att möjliggöra ett rikare teater- och konsertliv med inriktning helt på konstnärligt kvalificerade program. 9) Konstnärlig svensk filmproduktion understöds genom skattelättnader och anslag. 10) Undervisning i och utövandet av rytmik och konstnärlig dans befrämjas genom offentliga anslag. 11) Spridandet av konstnärligt underhaltiga produkter bekämpas genom upplysningsverksamhet. 12) Villkoren för den litterära och konstnärliga produktionen förbättras genom samhälleligt stöd åt utövarna. I anslutning till den sista punkten konstaterar nämnden, att utövarna av litterära och konstnärliga yrken utgör låglönegrupper, som endast i ringa utsträckning fått del av den materiella standardhöjningen och som lever i ekonomisk otrygghet, ofta i ekonomisk misär. Bristande estetisk skolning hos breda lager av vårt folk är en orsak härtill, men därtill kommer att det svenska kulturområdet är litet. Det torde därför ankomma främst på samhället självt att skapa de materiella betingelserna för ett rikt kulturliv. Nämnden rekommenderar följande åtgärder. 1) Lagstiftningen om upphovsrätt ges en sådan utformning, att de litterära och konstnärliga yrkesutövarna helt tillförsäkras den ideella och materiella rätten till sina verk och prestationer. Det nu föreliggande lagförslaget innebär avsevärda förbättringar och bör antagas av . Statsmakternas ansträngningar i fortsättningen inriktas på att ytterligare förbättra lagen, som i det föreliggande förslaget alltjämt innehåller en rad bestämmelser som orättvist berövar upphovsmännen resultatet av deras arbete och alltså är otillfredsställande ur den konstnärliga produktionens synpunkt. 2) Utbildningen vid de högre och lägre estetiska läroanstalterna, enskilda som allmänna, utbyggs och underlättas genom nya lärartjänster, rikligare utrustning och ett stipendiesystem som är likvärdigt med det vid det allmänna skolväsendet och universiteten. Den upprustning på detta område, som inletts genom förslag till årets riksdag, fortsätts i raskt tempo. 3) Anslagen till estetiska institutioner såsom teatrar och orkesterföreningar bör vara så rikliga, att institutionerna får råd att tillerkänna de anställda utövande konstnärerna sådana löner eller gager som motsvarar dessa yrkesutövares krav på en rimlig levnadsstandard. På samma sätt bör anslagen till konstmuseerna medge att modern svensk konst inköps till marknadspriser. 4) Anslagen till statliga stipendier åt förtjänta författare, konstnärer, tonsättare, skådespelare och musiker höjs till en sådan nivå, att de motsvarar de verkliga behoven. 5) De litterära och konstnärliga yrkesutövarnas krav på trygghet i sin yrkesverksamhet tillgodoses genom inrättandet av livstidsgager åt alla sådana konstutövare som dokumenterat utmärkt förmåga på sitt område. 6) Ersättningen åt författare för utlåningen av deras verk genom biblioteken höjs i nivå med de ursprungliga intentionerna. Översättarna tillerkänns sådan ersättning. 7) Landsting och kommuner inrättar stipendiefonder för att främja det litterära och konstnärliga livet inom sina områden och anslår medel till kulturell verksamhet på samma sätt som statsmakterna. 8) Donationer till understöd åt litterär och konstnärlig verksamhet befrias från skatt, likaså stipendier för sådan verksamhet. 9) De litterära och konstnärliga yrkesutövarna tar avstånd från den utbredda uppfattningen, att vid välgörande anordningar deras medverkan eller upphovsrätt till skillnad från andra dithörande tjänster eller varor bör lämnas utan ersättning. Erforderliga åtgärder för att göra kulturlivets alster lättare tillgängliga för vanlottade bör ankomma på det allmänna. 10) Samhällets åtgärder på det litterära och konstnärliga området bör fortlöpande anpassas efter de risker den snabba tekniska utvecklingen med praktiskt taget obegränsade distributions- och reproduktionsmöjligheter medför för de litterära och konstnärliga yrkesutövarna. 11) Statsmakterna inriktar sina ansträngningar på att i utlandet sprida kännedom om och intresse för svenskt litterärt och konstnärligt liv och underlättar spridningen av svenska böcker, konstverk och tonsättningar i de stora kulturländerna. 12) Då åtskilliga av de ovan rekommenderade åtgärderna är kostsamma, hänvisar de litterära och konstnärliga yrkesutövarna till möjligheten att till lotterimedelsfonden överföra vinstmedel, vilka bör användas för konstnärliga och kulturella ändamål. Aktuella frågor inom bildskyddet Bildkonstnärens upphovsrätt och exemplarägarens dispositionsfrihet Den analys sorn ledde till bildkonstskyddets utformning i de nordiska upphovsrättslagarna är enligt min mening klart otillfredsställande. Såsom de nordiska lagarna utformats har bildkonstnärerna kommit att bli en upphovsrättsligt sett eftersatt grupp i förhållande till andra upphovsmannakategorier. Lagarnas motiv inger ibland tanken att denna ordning beror på just arten av det skapande som sker på bildkonstområdet. har framför allt tänkts som det skapade originalexemplaret. Det är så kring handeln med det och med kopior av originalexemplaret som lagstiftarens intresse har centrerats. Arten av de former i vilka bildkonst faktiskt utnyttjas har lagstiftaren i betydande mån tappat bort vid sina överväganden. Bildkonstnärens möjligheter att få ekonomiskt utbyte av sin upphovsrätt knyts i lagarna huvudsakligen till just överlåtelse och utgivning av exemplar av hans verk. Till utgivningen hör framställningen av grafik, bildkonst i böcker, tidskrifter, reklam och mycket annat som är betydelsefullt för många bildskapare. Men vilken rätt som vid sidan av mångfaldiganderätten bör tillkomma bildkonstnären har i lagen främst avvägts mot den rätt som den kan vilja göra anspråk på som förvärvat ett exemplar av bildkonstverket ägaren att disponera fritt över sitt egna exemplar. Den avvägning som skett kritiseras bland bildkonstnärerna i hela . Kritiken hänger främst samman med att offentlig visning av bildkonst ter sig som ett allt mer praktiskt betydelsefullt utnyttjande av bildkonstverk. Den offentliga visningen inom den sektor som inte ligger inom upphovsmännens rätt eller ens deras rätt till ersättning blir vartefter en allt betydelsefullare del av konstkonsumtionen i samhället. Utanför konstspekulationssektorn har köp av originalkonst alltmer kommit att träda i bakgrunden. Utgivna verk i mångfaldigat skick används också allt oftare för utställning och ersätter köp av originalkonst för offentlig visning. Det är inte ovanligt att större offentliga miljöer förses med mängder av exemplar av samma konstnärliga verk, t. ex. i form av grafikreproduktioner.