mot · G102524 · 1978-01-20 00:00:00 — 1977/78 524-531 om översyn av åtalsbestämmelserna i patentlagen patentlag infördes såsom en nyhet att patentintrång lades under allmänt åtal, med den begränsningen att brottet må åtalas endast om målsägande anger det till åtal och åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt. I samband med propositionen till den nya patentlagen uttalade departementschefen i denna fråga (se prop. 1966:40 s. 205) att patentintrång måste betraktas som ett allvarligt brott, som står nära de egentliga förmögenhetsbrotten och som bör åtnjuta det förhöjda skydd som läggande under allmänt åtal medför. Departementschefen fann det även stötande att i fråga om ett så pass allvarligt brott som patentintrång helt och hållet överlämna frågan om utkrävande av ansvar åt målsäganden. För egen del ansåg departementschefen övervägande skäl tala för att patentintrång i form av angivelsebrott lades under allmänt åtal men att den begränsningen gjordes att allmänt åtal endast fick ske om detta av särskilda skäl var påkallat från allmän synpunkt. Erfarenheten sedan lagen antogs har visat att i stort sett de enda patentprocesser som förekommit varit civilprocesser mellan stora företag. Emellertid betyder detta rimligen ej att patentintrång bara förekommer mellan stora företag. Små företag och små privatuppfinnare är av allt att döma lika utsatta, såvitt en förfrågan i branschen ger vid handen. Att detta ej syns i statistiken beror på att små företag och små egenuppfinnare saknar ekonomisk möjlighet att beivra patentintrång. Varje ansvarigt patentombud måste f. n. avråda en liten uppfinnare att gå till process, om han lider intrång i sitt patent. En patentprocess ger bl. a. på grund av möjligheten för en ekonomiskt mäktig motpart att förhala rättegången ett stort försprång för denne. Även om ombudet anser att den lille uppfinnaren har en god chans, är det omöjligt att tillråda att denne sätter sig i skuld för för processkostnader, eftersom risken att förlora processen dock aldrig kan uteslutas. Mot ett stort företag är den lille uppfinnaren därför i stort sett rättslös. Detta kan ställas i motsats till vad som gäller inom upphovsrätten, där den som skrivit den enklaste lilla trudeluttmelodi vid intrång utan vidare åtnjuter åklagarens hjälp. Det kan ju inte råda något tvivel om att en uppfinning, som är av sådan kvalitet att någon vill stjäla den, är avsevärt värdefullare för samhället än en melodi av nyssnämnt slag, som kanske inte ens behöver ha något särskilt konstnärligt värde. Erfarenheten av 57 § patentlag har varit att en anmälan till 1 1977/78. åklagaren kunnat föranleda viss utredning från denne, sorn patentinnehavaren ej kunnat få fram. Åklagarens tvångsmedel har ibland varit värdefulla för att t. ex. få fram siffror om omfånget av ett intrång. Emellertid har utredningen som regel nedlagts, och patenthavaren har i bästa fall fått nöja sig med en uppgörelse av det slag som en stark part frivilligt kan tänkas gå med på mot en svagare part. Det är ej acceptabelt att de små rättssökande på detta sätt skall var" blottställda, så att de nästan saklöst kan bli berövade något som ofta är frukten av många års arbete och studier. En patenthavare bör därför ej vara sämre ställd än en annan upphovsman, utan patentintrång bör bringas under allmänt åtal under samma form som intrång i upphovsrätt. Orden och åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt bör därför utgå ur 57 §. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att åtalsbestämmelserna i 57 § patentlagen överses.