mot · G1021913 · 1978-04-17 00:00:00 — Motion 1977/78:1913 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:135 om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete m. m. Med anledning av regeringens proposition 1977/78: 135 om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete m. m. vill undertecknade framföra följande synpunkter och förslag. 1. Inledning, främjande av mänskliga rättigheter Resonemanget, som förs i propositionen, anser undertecknade väl vart att utveckla och till vissa delar skärpa. I det bilaterala utvecklingssamarbetet har större möjligheter att påverka regeringar till ökad respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna utan att frågor om nationell prestige måste aktualiseras. Det bör därför uttalas att i sina biståndsförbindelser aktivt skall försöka föra upp frågor av detta innehåll på dagordningen vid förhandlingar om biståndsavtal. Att allvarliga förändringar till det sämre i ett mottagarland kan få principen om långsiktighet och stabilitet i vårt bistånd att vika är självklart. Behandlingen av de ärenden som förekommer i de inernationella biståndsorganen har sällan föranlett några markeringar med utgångspunkt i inställningen till mänskliga rättigheter. Dessa betraktas tillhöra den politiska sfären och bör därför lämpligen behandlas i arbetet inom FN. Trots dessa svårigheter och de ytterligare betänkligheter som redovisas i propositionen bör tillsammans med andra stater, där de mänskliga rättigheterna respekteras och upprätthålles, inte bara följa en linje som ger oss möjlighet att markera vår ståndpunkt, utan aktivt verka för att åtminstone de svåraste fallen av åsidosättande av mänskliga rättigheter uppmärksammas. Det är därmed speciellt viktigt att en uppslutning kring en sådan politik kan åstadkommas bland de nordiska staterna. Svenska säraktioner kan motverka sitt syfte. Samarbete med enskilda länder, landprogrammering Propositionen redovisar i detta avsnitt de principer som bör ligga till grund för utvecklingssamarbete. Där beskrivs även de metoder som bör användas vid planering och utformning av enskilda landprogram. Ett par detaljanmärkningar bör dock göras för att precisera dessa principer, som i övrigt är klara och tillämpbara. Vi instämmer i propositionens förslag att svenskt stöd till större investeringsprojekt bör behandlas i särskild ordning. Förslaget att alltid bör godkänna 1 1977/78. 1977/78: 1913 ett projekt om detta skulle kunna komma att överskrida den av godkända treåriga landramen för det aktuella landet kan förorsaka omprioriteringar, eftersom biståndsmedel inom landramen, som avsatts till andra insatser, kan komma att användas till det större projektet. beslut om landramens innehåll kan därför i praktiken komma att åsidosättas. Två lösningar är möjliga. Dels kan en begränsning införas, som innebär att av den treåriga landramen får beräknas komma att användas till ett större projekt för att på så sätt undvika en ej tidigare förutsedd överföring inom ramen. Dels kan en övre beloppsgräns sättas utöver vilken alltid måste lämna sitt godkännande. Det är också möjligt att kombinera dessa två förslag. bör påpekas att regeringen också av andra skäl än projektens beloppsmässiga storlek bör inhämta godkännande. Detta då främst om ett föreslaget projekt innebär nyheter av principiellt slag eller om projektet kan komma att medföra utrikespolitiska betänkligheter. En annan punkt, på vilken större klarhet bör råda, är formerna för avvecklingen av bistånd och övergången till andra typer av samarbete. Resonemanget i propositionen, i vilket undertecknade instämmer, bör kompletteras med ett uttalande om en kontinuerlig översyn av biståndsavtalen med enskilda länder. Syftet med resultatvärderingen av gjorda biståndsinsatser måste också vara att dess resultat skall användas vid en bedömning av hur det fortsatta biståndssamarbetet skall utformas, avtrappas eller eventuellt avslutas. Dessa problem måste få en smidig lösning, för att undvika onödiga och ibland smärtsamma konflikter med mottagarländerna. Utvecklingssamarbetet är avtalsbundet, och det blir därför naturligt att vid förhandlingar om nya avtal ingående granska uppnådda resultat och realismen i de framtida utvecklingsplanerna. Naturligtvis skall mottagarländerna kunna räkna med ett långsiktigt samarbete från svensk sida, men de måste även vara medvetna om den vikt fäster vid att de biståndspolitiska målen uppfylles. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes 1. att ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete såvitt avser främjande av mänskliga rättigheter, 2. att ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande riktlinjer för internationellt utvecklingsarbete såvitt avser samarbete med enskilda länder. () ()