mot · G1021176 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl om meritvärderingen vid tillsättande av tjänst inom humanistisk eller samhällsvetenskaplig fakultet Bilder av två kvinnor, den ena i korsett, den andra i snickarbyxor kan man rimligen påstå att de klart och uttömmande berättar om utvecklingen i vårt land ? Man möter tyvärr en inte bara falsk utan rent nedlåtande historieskrivning i skolböckerna, när kvinnornas villkor under olika tidsåldrar behandlas. Ofta är det tyvärr så, att kvinnorna helt lyser med sin frånvaro i undervisningslitteraturen, även i de nyare utgåvorna i ämnet. I de allmänna läroböckerna avfärdas förhållanden som rör kvinnorna på ett pär rader, ofta utan egentligt sammanhang med framställningen i övrigt. m. fl. har exempelvis , 1974, omtryckt 1976, ett stycke om elva räder, enbart en uppräkning av årtal, som rör kvinnornas villkor på . De två famösa kvinnobilderna i korsett resp. snickarbyxor sägs symbolisera kvinna. De är också, väl att märka, det enda som tas upp om den sneda könsfördelningen i avsnittet om efterkrigstiden, där bl. a. både ekonomi och yrkesfördelning behandlas. Finns det någon svensk skolelev som med ledning av illustrationen kan besvara frågan om kvinnan hunnit en bit på väg mot jämställdhet med mannen? Våra skolböcker behöver tyvärr en hårdare bevakning än den som sker f. n. Troligt är dock att läget inte kommer att radikalt förändras förrän det kommer fram en bredare forskning. Många hävdar att anledningen till att detta område så länge försummats beror på de värderingar som leder till tillsättandet av topptjänster vid universiteten. Forskning i kvinnohistoria betraktas som ett särskilt ämne, en specialitet bland många andra, även om denna forskning sker under ett flertal aspekter: sociala, ekonomiska och ideologiska. Följden av detta synsätt blir att den som specialiserar sig på kvinnors förhållanden alltid kommer i underläge, eftersom det är ämnesbredden hos en forskare som tillmäts avgörande vikt vid rangordningen. är vi medvetna om att termen kvinnohistoria inte är särskilt lyckad, men vi använder den av bekvämlighetsskäl, eftersom vi inte kunnat komma på något begrepp som helt täcker vad vi syftar på. Egentligen rör det sig om förhållanden som direkt berör halva befolkningen och därmed hela samhällsutvecklingen. Vi har svårt att inse varför detta kallas ett specialområde. Med nuvarande värderingar kan man alltså slå fast att kvinnohistoria är en olönsam forskning. Enligt vår bestämda uppfattning är detta ett förhållande som behöver ändras. I diskussionerna kring detta har flera alternativ förts fram. Man kan inrätta en personlig professur för existerande forskning. Man kan inrätta en ordinarie professur i kvinnohistoria. Man kan förse ordinarie professurer med tillägget att sökande med minst ett givetvis kvalificerat arbete som rör kvinnornas roll i samhällsutvecklingen har företräde. Vid sammanvägningen av dessa alternativ har vi stannat för det tredje. En personlig professur skulle inte ge tillräcklig stimulans till ny forskning, och denna stimulans behövs i högsta grad. Alternativet med en ordinarie professur i kvinnohistoria skulle konservera föreställningarna om detta ämne som en specialitet, och detta vill vi undvika Vi har alltså stannat för alternativ numro 3. Vi menar att en sådan prioritering av forskare, som bakom sig har minst ett kvalificerat arbete som rör kvinnornas roll i samhällsutvecklingen, inte skulle innebära en inskränkning i forskarnas frihet att välja ämne ett tvång att, av rena meriteringsskäl gå in på ett ämnesområde som de egentligen inte är intresserade av. Det bör beaktas att flera historieprofessurer redan är specialiserade på ett eller annat sätt. Inom allmänhistorien är en professur begränsad till stadshistoria. Det finns personliga professurer i folkrörelsehistoria samt freds- och konfliktforskning. Denna specialiseringstendens fortsätter. begärs exempelvis flera professurer i presshistoria. Vi nämnde dessa exempel fler kunde anföras för att belysa att denna specialiseringstendens sker utan att någon oroar sig för begränsningar i forskarnas frihet. Vi ser inga skäl till att man skulle göra detta just inför en prioritering som får till följd att den försummade befolkningshalvans villkor äntligen börjar undersökas på bredare bas. Vill man nå fram till en fullständig beskrivning och förklaring av verkligheten kan man inte bortse från den försummade kvinnobefolkningshalvans villkor och faktiska roll i samhällsutvecklingen. Vi ser vårt förslag som en utökning av forskarens frihet. Problemet om forskarens frihet kommer i stället att gälla hans möjlighet att välja andra än socialhistoriskt inriktade ämnen, där man inte på samma sätt måste ta hänsyn till samhällets könsstruktur. Vårt förslag kan givetvis utvidgas att gälla alla ämnen av samhällsvetenskaplig karaktär. Med stöd av vad som anförts hemställs att ger regeringen till känna att vid tillsättande av tjänst inom humanistisk/samhällsvetenskaplig fakultet skall hänsyn tas bl. a. till dokumenterad erfarenhet av forskning be träffande jämställdhetsfrågor samt kvinnans roll i samhällsutvecklingen. () () () (vpk)