mot · G102448 · 1978-01-19 00:00:00 — av m. fl. om höjt statsbidrag till centrumbildningar och fria grupper inom kulturlivet Det svenska kulturlivet erbjuder en bild av varandra motstridande tendenser och strömningar. Kulturen i dess traditionella mening, med tonvikt på de sköna konsterna, har förlorat sin sociala bas och är på väg att trängas ut från marknaden. En kommersiell kulturindustri, grundad på massmedieteknik, har uppstått. Koncentration och monopolisering har ökat här liksom inom andra produktionsområden. Storfinansen har slagit under sig avgörande delar av kulturindustrin. De stora imperialistiska koncernernas verksamhet spelaren allt större roll. I filmer, populärmusik och masslitteratur sprider dessa en samhälls- och människosyn präglad av tilltagande antihumanism, cynism och råhet. Den borgerliga kulturindustrin exploaterar de arbetandes kunskapsbehov och upplevelser som den hämmar deras möjligheter att uttrycka egna erfarenheter och känslor. Den framställer myter om livet och samhället i det dubbla syftet att tjäna pengar och bevara klassamhället. Denna utveckling har skapat motkrafter i form av en växande, progressiv kulturrörelse. Till denna nya rörelse som vuxit fram hör centrumbildningarna och de fria teater-, musik- och dansgrupperna som startade . Inriktningen var och är antimonopolistisk, antiauktoritär, antielitistisk och antikommersiell. Kulturen skulle inte vara en angelägenhet för en liten elit av kulturarbetare som ständigt möter samma lilla elitpublik, utan en angelägenhet för hela den arbetande befolkningen, för barn och pensionärer. Den uppsökande formen av kulturverksamhet är ett mycket uppskattat och respekterat inslag i svenskt kulturliv. Den bygger i stor utsträckning på människors egna erfarenheter. Besök av författare, enskilda eller i grupp, vid temadagar eller temaveckor i skolor över hela landet är ett återkommande inslag. Likaså når de fria teatergrupperna en allt större publik och får i många fall berömmande recensioner i pressen. Trubadurerna och de fria musikgrupperna har förnyat den svenska viskonsten och bildar ett värdefullt alternativ till den kommersiella musikkulturen. Trots att den uppsökande verksamheten ute i landet är själva basen för centrumbildningarnas och de fria gruppernas arbete utgör deras aktiviteter ett uppmärksammat inslag även i det s. k. etablerade kulturlivet i t. ex. . Författarcentrums poesidagar i gamla är ett återkommande och välbesökt evenemang. vid fungerar som forum för de fria grupperna från hela landet. Bruksteatern från har intimt samarbete med . Den alternativa kulturens vitaliserande effekt består inte enbart i att man skapat nya distributionskanaler och nått nya målgrupper. Den består också till stor del i de demokratiska arbetsformer som tillämpas, särskilt inom de fria teatergrupperna. Inom dessa tillämpas likalönsprincipen strikt. Man delar ansvaret för alla arbetsuppgifter: författarskap, regi, musik, skådespelarinsatser och det tunga fysiska arbetet som att t. ex. bygga scenbilden och montera ner den igen efter föreställningens slut. (De fria gruppernas dåliga ekonomi tillåter inte att man har anställda av typ chaufför eller scenarbetare.) Dessa demokratiska arbetsformer plus glädjen att nå kontakt med nya publikkategorier lockar de kvalificerade regissörer, skådespelare, tonsättare och författare från de etablerade teatrarna som föredrar den aktiverande gemenskapen, i vilken allas skapande resurser frigörs, framför välbetalda anställningar vid auktoritärt uppbyggda kulturinstitutioner. Föregående år skedde en höjning av anslaget till de fria grupperna. Denna var i och för sig välkommen, men redan då otillräcklig. innebär förslaget i budgetpropositionen att man inte ens kommer att få täckning för kostnadsökningarna. Centrumbildningarna har aldrig fått någon markant höjning. För centrumbildningarna utgör exempelvis porto- och tryckkostnader en omkostnadspost som ökat mycket kraftigt , liksom i flera fall hyrorna. Det kärva ekonomiska läget i många kommuner, i vissa fall kombinerat med politisk ovilja från kommunstyrelsernas sida, har inneburit att kulturen i kommunerna rustas ned. Det är oerhört väsentligt att centrumbildningarna får möjlighet att runt om i landet bygga ut sin verksamhet, bygga ut samarbetet med skolor och förskolor, vårdinrättningar, organisationer och föreningar. En förutsättning för att kunna göra detta är anställning av ytterligare personal, vilket genom årets tilldelning i budgetpropositionen inte blir möjligt. Verksamheten vid centrumbildningarna är av väsentligt intresse också för de fria grupperna, eftersom deras verksamhet huvudsakligen administreras via centrumbildningarna. Den nedrustning budgetpropositionens förslag innebär drabbar alltså indirekt också dessa grupper och är till men för den påtagligt vitaliserande verksamhet dessa alternativa kulturinstitutioner representerar inom vårt kulturliv. Löneläget för skådespelarna vid stads- och regionteatrarna beror på den s. k. 55-procentsregeln, dvs. att staten betalar av lönekostnaderna vid nämnda institutioner. Om staten iklädde sig samma ansvar gentemot de fria gruppernas medlemmar skulle det innebära att anslaget uppgick till över 25 milj. kr. och inte till 10,4 milj. kr. Detta skulle också få till effekt en möjlig sänkning av biljettpriserna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar 1. att anslaget under 4 centrumbildningar på teatrarnas, dansens, musikens, filmens, bildkonstens och litteraturens område höjs med . och uppgår till . 2. att anslaget under 16 Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper höjs med sammanlagt . och uppgår till . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)