mot · G1021796 · 1978-03-28 00:00:00 — Honnörsorden mångfald och decentralisering tycks i detta sammanhang inte ha påverkat utformningen av regeringens förslag. Vi har i vårt förslag om medelstilldelning beaktat behovet av en sådan utbyggnad. I propositionen diskuteras avvägningen mellan s. k. egen och främmande produktion, dvs. mellan program som framställts med företagets egen personal och teknik, å ena sidan, och sådana som gjorts utanför företaget i eller utomlands, å den andra. I remissyttrandena över radioutredningens förslag har från flera håll framhållits vikten av att öka andelen egenproducerade program. Exempelvis anser TCO att en ökad egenproduktion bör eftersträvas inom alla de områden som programverksamheten omspänner för att programutbudet i sin helhet skall anses tillfredsställande. Utbildningsministern är emellertid inte beredd att rent allmänt förorda en kraftigare ökning av andelen svenska program. Han åberopar därvid ekonomiska skäl - genomsnittskostnaden för de egenproducerade program men är betydligt högre än för den främmande utländska produktionen - men även kulturpolitiska skäl, nämligen möjligheterna att ge den svenska publiken vidgade kontakter med skilda utländska förhållanden och miljöer. Självfallet kan utländska program av god kvalitet bidra till en större kunskap om människor och förhållanden i andra länder. Men det beror naturligtvis på vilken typ av program som köps utifrån. Enligt vårt förmenande är det angeläget att söka öka både andelen egenproducerade program och kvaliteten på dessa. Vi har därför i vår medelsberäkning tagit hänsyn härtill. Som vi visar i avsnittet om anslagsberäkningar kommer de medel som utbildningsministern anvisar inte att räcka till för att genomföra allt vad som föreslås i propositionen. I ett sådant pressat ekonomiskt läge är det stor risk för att billiga utländska underhållningsprogram av låg kvalitet kommer att få ett ökat utrymme i televisionen på bekostnad av den dyra egenproduktionen. Såväl utbildningsministerns principiella syn på egen och främmande produktion som medelstilldelningen kommer därför med stor sannolikhet att medföra en förflackning av programutbudet. Genom den ökade regionala TV-produktionen kommer det att finnas möjligheter att öka produktionen också i . Som har framfört är det inte möjligt att i större utsträckning öka omfattningen av gestaltande och annan tung produktion utan ett väsentligt bidrag från produktionen i . Enligt utbildningsministern bör en grundläggande målsättning för programverksamheten under den kommande avtalsperioden vara att åstadkomma kvalitetsförbättringar. Vi vill gärna understryka detta men noterar att den föreslagna medelstilldelningen inte medger några egentliga kvalitetsförbättringar. Honnörsordet kvalitet blir därmed ett tomt ord. Vi föreslår därför en höjning av medelstilldelningen utöver regeringens förslag för att möjliggöra en kvalitetshöjning genom bl. a. bearbetning och gestaltning i ökad utsträckning. Vad beträffar det som i propositionen sägs om programsättningsprinciperna, nyhetsförmedlingen och utrikesbevakningen har vi inga erinringar. När det gäller kravet på opartiskhet och saklighet liksom i fråga om bevakningen av s. k. slutna samhällen återkommer vi under avsnittet Lagförslag med specialmotivering. I propositionen behandlas också frågan om vdldsinslag i underhållningsprogram. Utbildningsministern anser inte att några särskilda föreskrifter härvidlag är nödvändiga utan hänvisar till de allmänna reglerna för programverksamheten. Vi delar uppfattningen att frågan om s. k. underhållningsvåld inte bör regleras i lag eller avtal, bl. a. därför att de problem det här är fråga om är svåra att avgränsa. Däremot tar vi avstånd från de synpunkter som utbildningsministern för fram när det gäller betydelsen av våldsinslagen. Det hävdas bl. a. i propositionen att de undersökningar som gjorts av hur vuxna och barn påverkas av film och TV inte medger några entydiga slutsatser. minst sagt förvånande uttalande. Det är väl dokumenterat att våldsinslagen i underhållningsprogram har en klart negativ inverkan på framförallt barn. Utbildningsministerns lättsinniga uttalande om betydelsen av underhållningsvåld markeras ytterligare av att han nöjer sig med att påpeka att den ökning av underhållningsvåldet som har ägt rum i biograffilm och kommersiellt producerade TV-program inte bör återspeglas i den svenska televisionens programutbud. Någon aktiv strävan att söka minska våldsinslagen är med andra ord enligt utbildningsministern inte angelägen. Vi delar inte denna uppfattning. De kulturpolitiska målen gäller också för programverksamhet, och i propositionen framhålls att radions och televisionens kulturpolitiska uppgifter bör skrivas in i avtal. Ett av de kulturpolitiska målen är att motverka kommersialismens negativa verkningar. Detta måste rimligen också tolkas så, att så långt möjligt bör söka minska inslagen av våld i underhållningsprogram. Med detta uttalande, som vi anser att börge regeringen till känna, kan vi godta att någon särskild, uttalad föreskrift om omfattningen av våld i underhållningsprogram inte erfordras i avtalet mellan staten och eller i radiolagen. I propositionen läggs vissa synpunkter på programverksamheten för att i större utsträckning göra programmen tillgängliga för döva och hörselskadade samt för synskadade. Vi vill särskilt betona vikten av att fler TV-program textsätts samt att försöksverksamheten med text-TV kommer i gång. Det bör också framhållas att det är angeläget att söka göra en större del av programutbudet tillgängligt för psykiskt utvecklingsstörda. Vi finner också skäl att understryka principen att programföretagen bör svara för programinformation till olika handikappgrupper. Det är viktigt att det programhäfte som nu utger också kan utges , i varje fall till dess en bättre information kan ges på annat sätt. bör därför kraftigt öka sitt bidrag till möjliggöra fortsatt utgivning av programhäftet. bör programinformationen utvecklas så att alla blinda och svårt synskadade kan nås. Propositionens uttalanden när det gäller programverksamheten för språkliga minoriteter finnér vi alltför torftiga. Någon uttalad målsättning finns inte i propositionen. Det finns skäl att erinra om att den traditionella uppfattningen om som enhetligt i språkligt och kulturellt avseende inte längre gäller. Som statens invandrarverk framhållit i sitt remissyttrande har de senaste decenniernas invandring i grunden förändrat vårt samhälle: Av ett tidigare homogent har blivit ett mångspråkigt och flerkulturellt samhälle. Omkring en miljon människor i vårt land har direkt eller nära kontakt med en annan språk- och kulturmiljö än den svenska. Det är mot denna bakgrund nödvändigt att fler program kommer till stånd både för invandrarna och om invandrarna. Därför bör minoritetsprogrammen breddas till innehållet och sändas på fler språk än . Detta medför krav på en förstärkning av minoritetsspråksredaktionernas personalresurser. Det är också önskvärt att program produceras om de olika språkliga och etniska minoriteterna. Det är en uppgift för och lokalradion att utforma programverksamheten för invandrarna. En förutsättning för en förstärkning av denna verksamhet är dock att medel ställs till förfogande. Enligt vår mening bör programverksamheten för invandrare successivt byggas ut . Ett motiv för den av oss föreslagna ökningen av medelstilldelningen jämfört med regeringens förslag är att möjliggöra en icke obetydlig förstärkning redan under nästa budgetår. I propositionen föreslås att det kvalificerade scenteaterutbud som möjliggörs genom stöd från det allmänna i ökad utsträckning bör göras tillgängligt för den del av befolkningen som inte har tillfälle att se scenföreställningarna. Sådana TV-sändningar av scenföreställningar från teatrarna, s. k. transmissioner, bör enligt förslaget i första hand ske från Operan och , men det skall också kunna ske från regionala teatrar, riksteaterensembler och fria teatergrupper. Vi ställer oss också positiva till flera transmissioner av teaterföreställningar i televisionen. Enligt vår mening har regeringen emellertid alltför starkt markerat föreställningar från Operan och . Det är lika viktigt att transmissioner sker från regionala och lokala teaterföreställningar, om nyckelordet decentralisering skall få någon innebörd på detta område. Vi anser emellertid i motsats till utbildningsministern att denna verksamhet rymmer så många problem av främst konstnärlig och upphovsrättslig art, att det i första hand bör bli fråga om en försöksverksamhet som sedan utvärderas. I propositionen föreslås att en fast teaterensemble skall knytas till . Vi anser också att det är värdefullt med en sådan ensemble men vill särskilt betona vikten av att en successiv förnyelse av ensemblen kan ske. Vi vill också betona att folkrörelserna och deras verksamhet bör speglas bättre i programverksamheten i radio och TV än f. n. underströk angelägenheten av bättre kontakter mellan och publiken. Utredningen föreslog därför att nio regionala publikråd med 15 ledamöter i varje skulle inrättas som en försöksverksamhet . Ledamöterna skulle utses av efter förslag från olika föreningar och organisationer. Råden skulle ha rådgivande uppgifter för programverksamheten. De skulle också ha egna ekonomiska och personella resursersamt kunna beställa undersökningar. Råden skulle sammanträda två . Förslaget om regionala publikråd har genomgående kritiserats av remissinstanserna. Det skulle bli en alltför tungrodd organisation, och ansvarsfördelningen skulle bli oklar. Inte heller utbildningsministern biträder förslaget om regionala publikråd. Han föreslår i stället att dotterföretagen skall inbjuda ägarna folkrörelserna, pressen och näringslivet - i koncernens moderbolag till konferenser om den egna programverksamheten. Sådana konferenser föreslås förekomma inom vart och ett av programföretagen. Utbildningsministern undantar emellertid utbildningsradion, eftersom de rådgivande kommittéerna har till uppgift att lämna råd och synpunkter på verksamheten inom de fyra utbildningssektorerna. Vi delar utbildningsministerns och remissinstansernas kritik i vad gäller de regionala publikråden. De skulle bli administrativt ohanterliga. Råden skulle bli institutionaliserande organ, som kan komma i konflikt med principen om programverksamhetens integritet. Men självfallet är det angeläget att en rundradio i allmänhetens tjänst har en omfattande kontaktverksamhet. har i sitt remissyttrande framhållit detta och understrukit nödvändigheten av att visa öppenhet och beredskap för nya synsätt samt ambition att lyssna till alla olika önskemål och krav som finns i samhället. har vidare pekat på en lång rad olika former för publikkontakter, som bör utvecklas vidare. Det gäller bl. a. publikforum och de kontakter med organisationer, näringsliv och skolor, som anordnas i anslutning till publikträffarna. Vi anser för vår del att den bästa lösningen är att dessa kontakter utvecklas i enlighet med vad som framhölls i remissyttrande. Också bolagsstämman kan, om aktieägarna så önskar, utvecklas till ett centralt forum för programdebatt. Det bör ankomma på företagsledningen för att finna formerna för att ytterligare fördjupa och förstärka programkontakterna. När det gäller bör de rådgivande kommittéerna, såsom föreslås i propositionen, kunna tjäna som lämpliga organ för publikkontakter. Vi vill dock framhålla att flera av de olika kontaktkanaler som har pekat på i sitt remissyttrande också med fördel kan komma till användning inom utbildningsradion. Det bör vara en uppgift för ledningen för att främja ytterligare publikkontakter. I .propositionen föreslås att får en rimlig och förutsebar kompensation för automatiska kostnads- och löneökningar. Utgångspunkten skall vara den allmänna kostnadsutvecklingen så som den avspeglar sig i konsumentprisindex (K.PI). Det innebär att programföretagen enligt organisationsförslaget i propositionen skall kunna påräkna en kompensation som motsvarar utvecklingen av KP1 för resp. budgetår. Det är enligt vår mening angeläget att ges bättre möjligheter än f. n. till en långsiktig planering. Ett viktigt skäl för att ge en schablonmässig automatisk kostnadskompensation är att någon extra tilldelning inte behöver komma i fråga. Detta förutsätter emellertid att den automatiska kompensationen på ett rimligt sätt överensstämmer med den En genomgång av visar att konsumentprisindex vissa år skulle ha gett en högre medelstilldelning än som har skett. Andra år skulle förhållandet ha blivit det motsatta. När löneökningarna är måttliga och de allmänna prisstegringarna omfattande ger en kompensation enligt KPI ett högre belopp än som motsvarar den verkliga kostnadsutvecklingen. Vid motsatt utveckling blir det en lägre kompensation. Enligt vår mening blir utvecklingen så slumpartad att ett bättre mått än KPI bör väljas. Grovt taget utgörs kostnader till två tredjedelar av lönekostnader, resten av allmänna omkostnader. En kombination av en löneindex och en KPI-index skulle ge ett utfall som mycket nära ansluter sig till de faktiska kostnadsökningarna för varje budgetår. Självfallet bör egen löneutveckling inte läggas till grund vare sig när det gäller de årliga löneförändringarna eller förändringen av lönekostnadernas andel av totalkostnaderna . framhöll att en kompensation för den faktiska totala personalkostnaden skulle kunna innebära ett fastställande av hur stor andel av verksamhet som skall utföras av fast personal. En sådan ordning skulle också kunna påverka förhandlingssituationen när det gäller löner. Dessa problem undviks om man väljer en annan löneindex än företagets egen löneutveckling och om man väljer en schablonmetod. Vi föreslår därför att den automatiska kostnadskompensationen utgår på det sättet att två tredjedelar av basbeloppet förändras med utgångspunkt i de faktiska lönekostnadsförändringarna på SIF-SAF-området och en tredjedel på grundval av utvecklingen av konsumentprisindex. föreslog att treåriga rullande verksamhetsplaner skulle införas. De skulle enligt utredningen fastställas av statsmakterna i samband med medelstilldelningen. Förslaget har allmänt tillstyrkts av remissinstanserna. Även utbildningsministern anser att förslaget har stora förtjänster. Men med hänsyn till det nuvarande samhällsekonomiska läget är han inte nu beredd att tillstyrka en övergång till en ordning med treåriga rullande verksamhetsplaner. Enligt vår mening är ett system med treårig rullande budget en väsentlig förutsättning för en mer långsiktig planering. Det innebär att får betydligt större möjligheter än att bedriva programverksamheten planmässigt och rationellt. Det besvärliga samhällsekonomiska läget talar enligt vår uppfattning inte mot en sådan ordning utan är i stället ett starkt skäl för att införa en mer långsiktig budgetplanering, som ger bättre möjligheter än att bedriva en rationell planering. Regeringen bör därför i budgetpropositionen återkomma med ett förslag om en treårig rullande verksamhetsbudget. bör i sin anslagsframställning för /80 redovisa förslag för den närmaste treårsperioden. m. m. I propositionen avvisas ett förslag från en tidigare utredning (Ds U 1974:7) om att inrätta en radioombudsman. I stället föreslås att en tjänst som chef för radionämndens kansli inrättas. Denne skulle få rätt att bl. a. självständigt besluta om utredning och granskning av program och programinslag samt att å nämndens vägnar fatta beslut, som ej innebär att program strider mot radiolag och avtal. Vi vill inte heller ställa oss bakom förslaget om att inrätta en särskild radioombudsman. Vi har med hänsyn till den omfattande arbetsbördan ingen erinran mot att en kanslichefstjänst inrättas hos nämnden samt att kanslichefen får rätt att besluta om utredning och granskning av program samt rätt att infordra yttrande från programföretagen. Däremot kan vi inte godta regeringens förslag att kanslichefen å nämndens vägnar skulle få rätt att fatta någon form av fällande beslut. Regeringens förslag innebär att kanslichefen ej får fälla ett program såsom stridande mot radiolagen eller avtalet men väl att han får kritisera sända program. Inom programföretaget görs i praktiken ingen åtskillnad mellan fällda och kritiserade program. I båda fallen sker en seriös prövning av hur man skall kunna undvika att inslag fälls eller kritiseras av radionämnden. Med hänsyn till nuvarande praxis inom kan en olikartad handläggning av fällda och kritiserade program inom radionämnden lätt skapa den uppfattningen att kritiserade program inte behöver tas lika allvarligt inom programföretaget som fällda program. Detta vore enligt vår mening en olycklig utveckling. Vi föreslår därför att såväl fällande som kritiserande utslag av radionämnden skall fattas av nämnden så som är fallet. Däremot bör kanslichefen ha rätt att fria program. I propositionen föreslås en försöksverksamhet med närradio och när-TV, som skall ledas av en kommitté med parlamentarisk sammansättning. Vi vill för vår del inte motsätta oss att en försöksverksamhet kommer till stånd. Med hänsyn till den okritiska plädering för ett system med närradio och när-TV som utbildningsministern utvecklar i propositionen finns det skäl att understryka att såväl utredningen som försöksverksamheten skall vara helt förutsättningslös och att den inte får ses som ett första steg i etablerandet av s. k. närradio och när-TV. Vi vill också erinra om att flera av de remissinstanser som ställt sig positiva till en vidare utredning och en försöksverksamhet anfört stor tveksamhet till att permanent införa närradio och när-TV. Vi vill här peka på några problem, som vi anser att utbildningsministern inte har beaktat. Det gäller bl. a. den geografiska räckvidden av närradion. Den föreslagna försöksverksamheten skall omfatta sändare med en räckvidd av . Även om, som anförs i propositionen, antalet sändare skulle komma att utvidgas utöver de 200 sändare, som radioutredningen anger, kvarstår ändå det förhållandet att det blir fråga om en tätortsradio som endast täcker en mycket liten del av yta och långt ifrån hela befolkningen. Dessa synpunkter är än mer markerade vad gäller när-TV genom utnyttjande av centralantennanläggningar inom bostadsområden. Som har framhållit blir verksamheten förbehållen redan väl gynnade grupper i samhället. har framhållit att en särskild rundradio av ifrågavarande slag innebär ett avsteg från den princip som har gällt för rundradioverksamheten i , nämligen att alla medborgare oavsett bostadsort skall ha tillgång till sändningarna. Kostnadsfrågorna är i propositionen inte belysta på ett tillfredsställande sätt. Sålunda framgår inte vad totalkostnaden blir för försöks- och utredningsverksamheten, endast att det sammantagna statliga medelsbehovet skall kunna täckas via kommittéanslag. Det finns med andra ord ingen som helst uppskattning av kostnaderna för den försöksverksamhet som nu föreslås besluta om. När det gäller kostnaderna för etablering och drift av närradio- och när-TV-stationerna nämns vissa uppgifter. I ett mer permanent tillstånd torde det dock komma att röra sig om betydligt större kostnader. För att nå en publik fordras relativt kontinuerliga sändningar. Som har anfört kan driftkostnaderna bli betydande med krav på bidrag från samhället av samma slag som till tidningar, tidskrifter, föreningsliv, teater och annan kulturell verksamhet. Kostnadsaspekterna bör noga penetreras av kommittén. Risken för reklam i närradio och när-TV avvisas av utbildningsministern med hänvisning till att det i lag bör stadgas att alla former av reklam skall förbjudas i försöksverksamheten. Detta är i och för sig tillfredsställande men ändå inte till fyllest. Frågan om reklam gäller dels inte i första hand försöksverksamheten utan ett mer permanent tillstånd, dels inte bara reklam i programmen utan i lika hög grad finansiering av verksamheten av kommersiella intressen. () har understrukit att det är ytterst få regionala och lokala organisationer, som har personella och ekonomiska resurser att helt självständigt svara för denna form av utsändningar. Det finns en betydande risk att de organisationer som lättast kan fl bidrag från näringslivet eller kapitalstarka individer blir finansierade och att på detta sätt smygvägen får en reklamfinansierad ljudradio. Liknande synpunkter har anförts från (). I propositionen bemöter utbildningsministern de från flera håll framförda farhågorna för att en utveckling av närradio och när-TV kan komma att hämma lokalradions utbyggnad. Kritiken bottnar enligt utbildningsministern i missuppfattningen om närradions funktion och arbetssätt. Närradio bör enligt förslaget inte ingå i en rikstäckande rundradioverksamhet och skulle bl. a. därigenom skilja sig så markant från ljudradion, att det knappast kan bli fråga om konkurrens. Denna argumentation är inte övertygande. snäva syn på lokalradion - den föreslås enbart få medel för en konsolidering av nuvarande verksamhet - inger stora farhågor. I propositionen föreslås dessutom att lokalradion i stor utsträckning bör fungera som det föreslagna riksradioföretagets distriktsorganisation. Förslagen är med andra ord så konstruerade att de skapar ett vakuum där behov av en närradio och när-TV kan uppstå. Vi har här kortfattat pekat på några av de problem som ett etablerande av lokala rundradiosändare skulle aktualisera. Detta innebär inte att vi intar en negativ syn på mer lokala sändningar än vad lokalradion kan erbjuda. Vi förutsätter att de av oss nämnda frågorna ingående kommer att studeras av den aviserade kommittén. Enligt vår mening bör försöksverksamheten bedrivas i nära samarbete med lokalradion och sändningarna ske inom ramen för lokalradions sändningsrätt. Därvid kan några försök med närradio enligt utbildningsministerns modell göras. Vi anser det också viktigt att den försöksverksamhet med s. k. allemansradio som bedrivs inom lokalradion i samarbete med utbildningsradion kan utvidgas och integreras i den föreslagna försöksverksamheten. Allemansradion innebär att enskilda, grupper eller föreningar inbjuds att producera radioprogram. Lokalradion avgör vilka program som skall sändas, varvid programmet skall vara tekniskt Juridiskt och programmässigt försvarbart. Programmen får gärna - och måste av uppenbara skäl ofta - vara subjektiva och partiska. Men detta måste ske på ett sådant sätt att totalutbudet blir balanserat. På så sätt skapas en garanti för att yttrandefriheten reellt sett vidgas som ett skydd skapas mot att starka organisationer kommer att dominera och snedvrida verksamheten. Vidare bör inom ramen för försöksverksamheten försök göras med lokalradiosändningar begränsade till en kommun, s. k. kommunradio. De försök med när-TV som enligt propositionen skall göras bör enligt vår mening ha samma karaktär som allemansradion. De bör alltså vara lokala TV-försök av det slag som prövades av , och kommun i ett kabel-TV-försök. Försök med när-TV bör ske inom ramen för utbildningsradions eller sändningsrätt. Med den organisation av försöksverksamheten som vi här har föreslagit erfordras ingen särskild lag om försöksverksamhet med närradio. I radiolagen stadgas att ensamrätten skall utövas opartiskt och sakligt. I avtalet mellan staten och sägs dessutom att denna bestämmelse skall tillämpas med beaktande av att en vidsträckt yttrande- och informationsfrihet skall råda i rundradion. Utbildningsministern föreslår nu att även denna vidgning av yttrandefriheten skall överföras till radiolagen. Vi delar denna uppfattning. Det är viktigt att principen om en vidsträckt yttrande- och informationsfrihet stadfästs i radiolagen. Självfallet är det viktigt att programföretagen i sin programverksamhet bemödar sig om att iaktta kraven på opartiskhet och saklighet. Men dessa regler får inte tolkas så att yttrandefriheten blir beskuren. I detta avseende finns det skäl till oro för konsekvenserna av förslagen i propositionen. Enligt propositionen skall varje programföretag sluta egna avtal med staten och därigenom svara för att sändningsrätten utövas opartiskt och sakligt.