mot · G102905 · 1978-01-25 00:00:00 — Mångsyssleriets problem är inte okända för ledamöter. Den som sitter i sitter också i ett eller två utskott, en eller fler utredningar och kommittéer, en eller fler statliga styrelser. Liksom den som sitter i landsting eller kommunfullmäktige också sitter i en nämnd eller fler. Ett tyngre uppdrag ger många fler små. Därför är det svårt att klara av att sitta i både kommunfullmäktige, landsting och riksdag . Partiorganisationernas ökande krav på närdemokrati kräver sin riksdagsledamots närvaro på kvällstid och på veckoslutskonferenser som det för de flesta är naturligt att också ha uppdrag i partiorganisationen i sitt hemlän. Möjligheten att uppleva verklighetens problem på samma sätt som andra människor är begränsad. Detta kan inte annat än påverka beslutens innehåll. Det är omöjligt att helt kunna föreställa sig den verklighet som finns bakom beslutsunderlagets tjocka luntor. Ingen PM kan registrera allt. I utredning om demokrati uppgav av de intervjuade kommunala förtroendemännen att de kände slitningar mellan samhällsuppdrag/partiarbete och familj/fritid som en primär konflikt i vardagen. av ledamöterna i kommunfullmäktige anser att de har för litet tid att kunna sätta sig in i beslutsunderlagen och information. De flesta förtroendevalda upplever således alla de i sig berättigade krav som ställs. Det nuvarande förhållandet förhindrar många att delta i politiken. Det drabbar i synnerhet kvinnorna. Ändå skulle deras direkta egna erfarenheter så väl behövas i politiken för kraften och vardagsförankringen i kraven på ett barnvänligare samhälle. Det är allvarligt att just de grupper som har stora problem i sin vardag har särskilt svårt att själva kunna engagera sig för förbättringar på politisk väg. Mindre mångsyssleri skulle göra de politiker vi har bättre. De får möjlighet att sätta sig in i ärendena och styra byråkratin. Det är fel att tro att politiker får insyn om han/hon placeras i ständigt nya styrelser. När mångsysslaren får nya uppdrag minskar tvärtom dennes möjligheter att använda de instrument denne redan har. Mångsysslaren tappar lätt överblicken. Mångsysslaren blir ansvarig för allt fler beslut vilkas verkningar denne inte haft verkliga förutsättningar att bedöma. Men ansvaret har ändå mångsysslaren. En kartläggning bör göras av mångsyssleriets omfattning och verkningar i svensk politik. Utredningen om demokrati har tagit fram material från kommunalpolitiken som redan gett värdefull information. Men ytterligare undersökningar bör göras och omfatta även rikspolitiken. Några centrala frågor att undersöka är följande: Hur fördelar politiska förtroendemän sin tid mellan olika uppdrag i kommun, landsting och riksdag, parti, organisationer i övrigt och andra engagemang? Hur mycket hinner politiker följa med i den aktuella facklitteraturen och i debatten om de frågor de själva skall vara med och besluta om? Vad gör partierna för att fördela uppdragen på fler personer? Vilka slag av uppdragskoncentration har ett positivt värde från samordningssynpunkt och för ömsesidiga impulser? Hur mycket tid har förtroendemännen för att hålla kontakt med de väljare som de företräder? Går utvecklingen mot mer eller mindre av mångsyssleri? Hur upplever förtroendemännen sina möjligheter att förena det nuvarande sättet att arbeta med normala mänskliga relationer, bl. a. familjeliv? Vilket utrymme får politiker för att förbereda sammanträden och aktivt påverka besluten utifrån ett tillräckligt kunskapsunderlag? En offentlig redovisning skulle göra det lättare för väljare och partimedlemmar att bedöma om deras förtroendevalde är mångsysslare. Det skulle också vara värdefullt för att snabbt få en bild av politikers olika lojaliteter. För en miljögrupp är det till exempel av intresse att se i hur hög grad ledande makthavare med ansvar för energihushållningen företräder energiproducenter och stora energiförbrukare. Kritiken mot mångsyssleriet växer sig allt starkare utanför politiken. Press, radio, TV och utomparlamentariska grupper har ägnat många ambitiösa timmar åt att få fram sammanställningar över maktkoncentrationen i politiken. Därför vore det angeläget att få fram en offentlig redovisning av politikers uppdrag för att möta den opinion som finns. Många politiker har tagit kritiken på allvar och dragit ned på antalet uppdrag. landsmöte har till sina medlemmar givit en rekommendation att riksdagsuppdrag inte bör förenas med tyngre kommunala uppdrag. Men alltjämt är mångsyssleriet ett problem för de grupper som inte har de praktiska förutsättningarna att ställa upp på politikens villk«*r, för väljarna som inte kan få information om vilka uppdrag de förtroendevalda politikerna har och för politikernas möjligheter till insyn i byråkratin. Med hänvisning till det anförda yrkar jag 1. att hos regeringen begär en kartläggning av mångsyssleriets omfattning och verkningar, 2. att uttalar sig för en offentlig redovisning av de uppdrag som innehas av förtroendevalda i kommunfullmäktige, landsting och riksdag.