mot · G202602 · 1978-01-01 00:00:00 — av m. fl. om lagstiftning mot diskriminering av homosexuella har ökande uppmärksamhet ägnats de homosexuellas situation i samhället. Orsaken härtill är inte minst de homosexuella själva, som allt starkare framträtt med organiserade krav på likaberättigande. Detta har också gett vissa resultat. Sålunda uttalade 1973 att homosexuell samlevnad varén för samhället, som det uttrycktes, fullt acceptabel form av samlevnad. har dels en statlig kommitté tillsatts för att granska de homosexuellas situation, dels i en särskild lagreform de särskilda åldersgränserna för homosexuellt umgänge avskaffats. Dessa beslut har haft sin betydelse, men de utgör i hög grad företeelser på ytan och inom begränsade områden. Diskrimineringen av homosexualitet och homosexuella framstår som väsentligen orubbad, trots en ökad öppenhet. Som en indirekt följd av den ekonomiska och sociala krisen i landet har också tendenser till skärpta fördomar och elakartade öppna uttryck härför kunnat noteras. Allt detta måste aktualisera tanken på en anti-diskrimineringslag för att på allvar kunna börja aktivt bekämpa de företeelser som i praktiken hindrar flera hundratusen människor i detta land från att åtnjuta medborgerligt likaberättigande. Man kan med alla skäl hävda att fördomarna och den sociala diskrimineringen av homosexuella kvantitativt och kvalitativt är jämförbar med fördomar och diskriminering av invandrare. De båda slagen av fördomar följs i praktiken nära åt och har samma socialpsykologiska grund. Det är av intresse att erinra om att vissa diskriminerande beteenden mot etniska grupper är föremål för lagstiftning (hets mot folkgrupp). En rad ytterligare skäl talar för ett lagstiftningsinitiativ mot diskriminering. De homosexuella saknar varje skydd mot diskriminering i grundlagen. Grundlagen ger däremot ett allmänt sådant skydd för andra grupper medborgare. Grundlagen innehöll tidigare förbud mot särbehandling utan stöd i lag på grund av medborgares personliga förhållanden", på vilka grundlagen också uppräknade exempel. Vpk har i hävdat att sexuell inriktning måste anses höra till sådana personliga förhållanden varom grundlagen talade och att därför diskriminering av homosexuella var grundlagsstridig. har emellertid avvisat denna tolkning. har nämnda avsnitt i grundlagen ändrats till ett mer allmänt och svävande krav, nämligen att myndigheter skall utöva sina funktioner med saklighet och opartiskhet. Detta är inte ett acceptabelt rättstillstånd. särskild antidiskrimineringslag skulle komplettera grundlagen och skapa legal likställighet. I avsaknad av grundlagsskydd kan homosexuella särbehandlas inom hela den offentliga sektorn. Det sker numera inte i direkt form, däremot genom en omfattande indirekt diskriminering (särbehandling genom utelämnande). De homosexuella omfattas sålunda inte av den svenska familjerätten. De kan inte rättsligt reglera sina personliga relationer enligt detta rättssystem. Det är märkligt mot bakgrund av att förklarat homosexuell samlevnad vara samhälleligt "fullt acceptabel. Den familjerättsliga likställdheten borde ju då också vara "fullt acceptabel. De homosexuella är ställda utanför den del av socialpolitiken som är knuten till samlevnad och därmed sammanhängande former av personligt ansvar. Denna särbehandling saknar stöd i lag - den bara tillämpas som en självklar sak. Inte minst från principiell synpunkt är detta ohållbart. Homosexulla diskrimineras bostadspolitiskt, bl. a. då de som regel inte accepteras i egenskap av gemensamma sökande på bostadsförmedlingarna. Homosexuella diskrimineras i betydande omfattning inom arbetslivet. När det gäller detta grundläggande område av tillvaron bör man särskilt ha i minnet att diskrimineringen kan väntas öka, om inga särskilda åtgärder vidtas. För det första erbjuder den alltmer kroniska arbetslösheten och undersysselsättningen i samhället en situation, där diskriminatoriska attityder från arbetsköparhåll underlättas. För det andra väljer aljt fler homosexuella att framträda öppet med sin homosexualitet. Detta är en viktig del av den personliga identifieringen och givetvis i längden den enda sunda attityden. Risken är emellertid också klar att detta kan stöta på fördomar, vilka icke kommit så länge den homosexuelle dolde sin sexuella inriktning för omgivningen. Det bör påpekas att homosexualitet av allt att döma saknar skydd i gällande trygghetslagstiftning för arbetslivet. Arbetsköparnas rätt att skilja någon från anställning på grund av "samarbetssvårigheter utgör också en kautschukparagraf, som faktiskt kan legitimera en diskriminering. Homosexuella diskrimineras i värnpliktssammanhang. har förekommit fall där homosexuella insisterat på att fullgöra sin värnplikt och då också fått göra det. Regeln är emellertid det motsatta. Uttalanden från olika inskrivningsnämnder uppvisar mycket klart fördomsfulla uppfattningar. Värnplikten är en medborgerlig skyldighet, som i det svenska samhället traditionellt kopplats samman med medborgerliga rättigheter - inte i den juridiska men väl i den politiska och allmänna begreppsvärlden. Att här särbehandla en stor grupp människor är därför liktydigt med en nedvärdering av dem som medborgare - detta bortsett från att det medför en inte oväsentlig nedsättning av landets försvarskraft. Säkerhetspolitiskt diskrimineras alltjämt de homosexuella. Föreställningen att homosexualitet konstituerar en säkerhetsrisk har heller aldrig kritiserats från regeringshåll. Ett uppseendeväckande avslöjande gjordes i , där polisens interna spaningsbulletin öppet utbredde åsikter om ett samband mellan homosexualitet och allmän kriminalitet. Dessa former för diskriminering framstår som särskilt stötande, eftersom de rent allmänt sätter i fråga medborgerligt förtroende och pålitlighet. De skapar också en orimlig situation för de människor med homosexuell inriktning som vi vet tjänstgör även i de militära och de polisiära yrkena. Diskriminering av homosexuella är också tillåten i verksamheter inom den privatkommersiella servicesektorn. På restauranger, dansställen o. d. anses det helt godtagbart att det i första hand är fördomarna och de fördomsfulla man skall ta hänsyn till. Homosexuella kan därför avvisas på grund av sådana inslag i sitt beteende, vilka självklart accepteras när det gäller heterosexuella. Detta innefattar en typ av särbehandling och offentlig förödmjukelse som ingen medborgare borde tvingas acceptera. Skälen för en anti-diskrimineringslag är således många och massiva. Hur en sådan lagstiftning bör utformas kan diskuteras från olika utgångspunkter. Det förslag som här läggs fram har i två väsentliga hänseenden tagit ställning för en relativt försiktig utformning. Det gäller dels frågan om påföljder, dels frågan om hur man bör ställa sig till systematisk propaganda och hets mot homosexualitet och de homosexuella som grupp. Då det gäller påföljd upptar lagförslaget endast bötesstraff och ersättning åt den diskriminerade. Bakgrunden härtill är inte att vi tillmäter diskrimineringen mindre betydelse utan en ovilja att mer än nödvändigt utvidga området för det traditionella straff- och vedergällningstänkandet. Från allmän kriminalpolitisk synpunkt anser vi principiellt att frihetsberövanden är en förkastlig och tämligen verkningslös påföljd. Bot är allmänt sett bättre än straff, och bötesstraff kan göras tillräckligt kännbara. I den mån en diskriminerande handling är förenad med andra övergrepp, t. ex. fysiskt våld, förstörelse av egendom eller missbruk av myndighet, är det straffbart enligt andra, allmänna lagar. Vårt förslag innefattar inga åtgärder mot propaganda i tal och skrift mot homosexualitet och homosexuella. Det skiljer sig därmed från gällande lagstiftning rörande hets mot folkgrupp, som kriminaliserar vissa former av motsvarande propaganda. Det finns två viktiga skäl för återhållsamhet på det här aktuella området. Även om all yttrandefrihet har och måste ha sina gränser, bör man så långt möjligt undvika att tillskapa nya slag av åsiktsbrott. Diskriminatoriska handlingar kan och bör bekämpas med lag, diskriminatoriska åsikter är en sak för den ideologiska kampen. Hittillsvarande erfarenheter visar att kampen mot fördomar gynnas av att man möter de fördomsfulla i öppna och offentliga debatter och inte kriminaliserar åsikterna som sådana. Mot bakgrund av det anförda föreslås att antar följande Lag mot diskriminering av homosexuella 1 § Sexuella beteenden och handlingar, vilka icke uttryckligen förbjuds i lag, är oavsett hetero- eller homosexuell inriktning att betrakta som likvärdiga uttryck för mänskligt känsloliv. I denna egenskap är de i lika mån berättigade till allmän respekt och samhällets skydd. All offentlig myndighetsutövning har att utgå från dessa grundsatser. 2 § Offentlig myndighet får ej i sin verksamhet särbehandla personer på grund av deras homosexuella inriktning. Offentlig myndighet får ej heller förvägra person med homosexuell inriktning rättighet, som under i övrigt lika omständigheter tillkommer andra personer. 3 § Person i offentlig tjänst får ej inom ramen för sin tjänsteutövning framställa eller medverka till att framställa homosexualitet som nedsättande, mindervärdig eller eljest i diskriminerande form. 4 § Verklig eller påstådd homosexuell inriktning får ej föranleda att någons namn införs i sådant registersom föres för säkerhets- eller spaningsändamål. För person, vars namn införts i sådant register, fåranteckningom verklig eller påstådd homosexuell inriktning ej göras. 5 § Persons homosexuella inriktning får ej åberopas för att förvägra anställning, ej heller för att i anställningsförhållandet tillämpa sämre villkor än för övriga anställda. Arbetsgivare får vid tillämpning av gällande arbetslagstiftning ej åberopa anställds homosexuella inriktning som skäl för samarbetssvårigheter eller för annan särbehandling företagen mot den anställdes vilja. 6 § Näringsidkare, som bedriver kommersiell serviceverksamhet i lokal, dit allmänheten har tillträde, får ej för tillträde till lokal eller beträffande verksamheten i övrigt, föreskriva eller tillämpa andra regler för personer med homosexuell inriktning än vad som under i övrigt lika omständigheter föreskrives eller tillämpas för andra personer. 7 § Den som bryter mot denna lag straffas med böter och skall därjämte ådömas skäligt skadestånd till den som genom brottet blivit lidande. 8 § Talan i mål enligt denna lag föres av allmän åklagare eller enskild sakägare. Upptages talan av allmän åklagare, kan enskild sakägare föra talan enbart vad gäller skadestånd. Denna lag träder i kraft . JORN (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)