mot · G1021088 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1088 avGördis och om ändring i lagen om bidragsförskott föreslog i sitt betänkande (SOU 1972:34) att möjligheterna att använda utbetalningen av bidragsförskotten som ett påtryckningsmedel för att få fram faderskapserkännanden skulle slopas. Vi har vid krävt att den otidsenliga lagparagraf som möjliggör detta borde utgå ur lagtexten. Så skedde senast i motionen 1976/77:264, till vilken vi hänvisar. I propositionen 1975/76:116 föreslogs visserligen den ändringen av 2 § d) att ordet uppenbarligen tillfördes den ursprungliga lagtexten. Detta innebär att bidragsförskott inte utgår om vårdnadshavaren uppenbarligen utan giltigt skäl underlåer att vidta eller medverka till åtgärder för att få underhållsbidrag eller faderskap till barnet fastställt. För vår del anser vi fortfarande att denna ändring inte är till fyllest för att lösa det problem det gäller. Vi anser att det är ett olämpligt medel att använda indragning av bidragsförskott som en ekonomisk sanktion därför att förälder inte medverkar till att faderskapet blir fastställt. Men ännu allvarligare bedömer vi det vara att en förälder som uppenbarligen medverkat till åtgärder för att få underhållsbidrag eller faderskap till barnet fastställt ändå kan förlora bidragsförskottet. Av regeringsrättens praxis framgår det nämligen att det framför allt är i en typ av fall som bidragsförskott vägras modern, nämligen då hon som fader utpekat en man, vilken sedan frias i en faderskapsrättegång, och hon ändå vidhåller att mannen i fråga är fadern. Om hon i stället skulle utpeka flera tänkbara fäder, skulle förmodligen bidragsförskottet fortsätta att utgå, eftersom hon då uppenbarligen har medverkat till faderskapets fastställande. Bland flera aktuella fall som kommit till vår kännedom, i vilka bidragsförskott inte utgår, finns ett exempel där modern utpekat en man som far till barnet och denne för sin del erkänt såväl bekantskap som samlag . Blodprovsundersökningen gör dock enligt SRL:s rapport möjligheten av faderskap i så hög grad osannolik, att det på vetenskapens nuvarande ståndpunkt (vår kursivering) torde få anses uppenbart, att icke (SRL:s kursivering ) är barnets har det uppstått en mycket livlig debatt om möjligheterna att göra en fullgod faderskapsbestämning, och det framstår ganska klart att varken blodprovs- eller s. k. antropologiska undersökningar kan ge hundraprocentiga besked. Citatet ovan ger därför, enligt vår mening, belägg för att den aktuelle mannen mycket väl kan vara far till det barn det gäller. Han har dock friats, och har bidragsförskottet dragits in 1 1977/78. därför att modern vidhåller sina uppgifter och vägrar utpeka någon ny man som barnets far. Hade hon utpekat någon annan man som trolig far hade bidrag fortfarande utgått. har uttalat att det finns starka skäl som talar för ett genomförande av familjepolitiska kommitténs förslag. har man hyst en rädsla för att ett slopande av bestämmelserna skulle ge utrymme för missbruk. Därför ville man ha en spärregel med mer begränsad räckvidd än den gällande. Utskottet ansåg därför att motionärerna tillgodosetts genom förslaget i propositionen 1975/ 76:37, innebärande att ordet uppenbarligen tillfördes lagtexten. Utskottet uttalade också att med den utformning som bestämmelserna har i lagförslaget kommer spärreglerna endast att tillämpas i undantagsfall och ges en generös tolkning. Mot detta vill vi anföra att även med en generös tolkning kommer vissa barn fortfarande att vara undantagsfall, och således får de avstå från ett basbeloppsanknutet bidrag som f. n. uppgår till när . Det föreligger inte heller någon utredning som bekräftar hur många fall det är fråga om. I det ärende som vi hänvisat till har ordet uppenbarligen tydligen inte spelat någon roll för nämndens och länsrättens ställningstaganden, och i flera av de fall vi har kännedom om är situationen densamma. Genom de arvsregler som gäller har också socialnämnderna en mycket god möjlighet att diskutera vikten av att faderskapet fastställs med berörda mödrar. Genom de samtal vi haft med företrädare för socialvården har det nämligen framhållits att arvsfrågan är en minst lika viktig fråga som bidragsförskotten när det gäller medverkan till faderskapsfastställanden. har i betänkandet 1977/78:10 inte tagit upp frågorna om fullgod faderskapsbestämning eller den betydelse arvsfrågan har när det gäller medverkan från moderns sida, vilket vi finnér anmärkningsvärt. Vi vill också fortfarande hänvisa till olikheten i handläggning och praxis från kommun till kommun, något som också torde ge utslag inom försäkringskassorna när det gäller utbetalningen. Som lagtexten nu är utformad möjlighet till vitt skilda tolkningar,och enskilda fall riskerar att komma i kläm. Enligt den undersökning familjepolitiska utredningen gjorde fastställs inte faderskapet för ca 10 96 av alla barn det gäller. Andelen bidragsförskott som med anledning av detta dras in är obetydlig. Men i de enskilda fallen är sanktionen mycket kännbar. Vi vidhåller också att bidragsförskotten är avsedda som en hjälp till barnets försörjning och en ersättning för att det finns endast en försörjare i familjen. Vi anser fortfarande att det ytterst är barnet som drabbas av sanktionerna mot förälder och kan därför inte acceptera lagstiftningen, trots den förändring som beslöts av 1975/riksdag. Vi föreslår därför att 2 § d) upphävs. Som en konsekvens därav bör också 4 § fjärde stycket utgå. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att 2 § d) lagen om bidragsförskott upphävs och att 4 S fjärde stycket utgår. () () 1* 1977/78.