mot · G1021013 · 1978-01-25 00:00:00 — om erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken I pågår ett av världens "glömda krig. Kampen för det sahariska folkets rätt att självt bestämma sin framtid har en lång förhistoria. användes fredliga metoder, men efter det att den spanska kolonialmakten förvandlade en fredlig demonstration till en massaker övergick man till en väpnad kamp. 1973 bildades befrielserörelsen . I samband med den s. k. trepartsöverenskommelsen lämnade över sin forna koloni till och , som delade landet mellan sig. Detta skedde i strid med utslag i i och resolutioner i . Situationen för befrielserörelsen var till en början mycket svår. Tiotusentals saharier flydde från sina hem undan ockupationsmakterna. När deras läger sedan utsattes för flygangrepp med bl. a. napalm flydde de över gränsen till där flyktingläger upprättades. Administrationen av flyktinglägren blev en enorm uppgift för Polisario. Till en början var t. ex. sjukdomar, vattenbrist och brist på varma kläder och filtar ett mycket stort problem. har situationen efter hand förbättrats tack vare olika hjälpinsatser och en fast organisation från Polisarios sida. Även den militära situationen har förändrats sedan krigets början. Polisario kontrollerar en mycket stor del av landets territorium. som uppenbarligen hoppades på en snabb seger över en svag fiende har stora svårigheter. har tidigare i olika sammanhang uttalat sig för sahariernas rätt att själva bestämma sin framtid och framhållit och tunga ansvar för den nuvarande situationen. Däremot har valt att inte erkänna den sahariska arabrepubliken, som utropades . avslog en motion med krav på att Demokratiska sahariska arabrepubliken skulle erkännas. Enligt min mening finns det nu skäl som talar för att denna inställning borde omprövas. Det är uppenbart att Polisario nu behärskar ännu större delar av landet. kontrollerar förvisso fortfarande huvudstaden el Aiun. Men det kan inte längre vara ett tillräckligt skäl att avstå från erkännande. och har handlat helt i strid med de resolutioner i som fastslår det sahariska folkets rätt att självt få avgöra sin framtid. Så länge de bägge ockupationsmakterna vägrar att acceptera denna rätt, torde förutsättningarna för en fredlig lösning av konflikten tyvärr vara små. har utan tvivel inneburit starkt ökade svårigheter för både och i krigföringen. Polisario uppger t. ex. att förlorat flera städer i de nordöstra delarna av landet. På ett ännu tidigare stadium har man dessutom lyckats stoppa fosfatutvinningen i landet. Så länge man inte kan tillgodogöra sig naturtillgångar, är engagemanget från sida i enbart en belastning. Ju snabbare ockupationsmakterna kan förmås att inse detta och att en fortsatt krigföring är meningslös, desto snarare kan man få slut på flyktingarnas lidanden. Efter riksdagsbehandlingen av frågan om erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken har Polisario rönt nya framgångar i sin krigföring och behärskar nu en ännu större del av landet. har två städer - Hausa och Idairia - erövrats. Allt tyder på att Polisario kommer att fortsätta på detta framgångsrika sätt. En stark internationell press på och kan här få mycket stor betydelse. Förutom de sakliga skäl som talar för ett erkännande av skulle detta med största sannolikhet innebära ytterligare internationell uppmärksamhet åt befrielsekampen i och därmed förhoppningsvis ett hårdare tryck på och att dra tillbaka sina sista resterande trupper från landet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer jag att hos regeringen anhåller om att erkänner den Demokratiska sahariska arabrepubliken.