mot · G1021687 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om viss ändring i fastighetsbildningslagen Skyddet och respekten för den enskilda äganderätten till bl. a. markär-och har traditionellt varit -en viktig del av vårt rättssystem. I vissa fall måste dock avsteg göras från detta skydd, nämligen när allmänintresset kräver att samhället får ta mark i anspråk för t. ex. vägar, ledningar och viss bebyggelse. Expropriation för samhällets behov torde accepteras av de allra flesta såsom nödvändig ur allmän synpunkt. Men även i andra fall kan samhällets intressen komma att stå i motsatsförhållande till den enskildes intresse att behålla den mark han äger. Samhället har nämligen ett intresse av att all mark utnyttjas så produktivt som möjligt. Vid exempelvis mycket stor uppsplittring av skogsmark och oförmånliga ägofigurer kan detta samhällsintresse av produktivt utnyttjande av marken ge anledning till krav på ändringar av ägoförhållandena och ägofigurerna. Förbättringar av arronderingen kan erhållas dels genom frivilliga uppgörelser i form av försäljning eller markbyten, dels genom tvångsmässiga ägoutbyten, dels även numera genom tvångsvis inlösen av mark mot ersättning i pengar. I första hand bör samhället genom upplysning och information till de berörda få till stånd frivilliga uppgörelser om erforderliga arronderingsändringar. Även tvångsvisa ägoutbyten för att uppnå bättre arrondering kan accepteras utan att det anses vara förstört ingrepp i det enskilda ägandet. Det kan erinras om att laga skifte genomfördes i stora delar av vårt land genom sådana ägoutbyten. Sedan fastighetsbildningslagen (FBL) trädde i kraft kan samhället även tillgripa tvångsmässig inlösen av mark för att skapa en -enligt myndigheternas bedömning - rationell arrondering. Enligt FBL 8 kap. kan mark tvångsvis inlösas, om det är ett väsentligt intresse från allmän synpunkt att storleksförändringar därvid genomföres. Sådan inlösen får dock ej ske om syftet med överföringen skäligen kan vinnas på annat sätt eller om avsevärd olägenhet därigenom skulle uppkomma för fastighetens ägare eller brukare. Lagen ger alltså under vissa förutsättningar möjligheter att mot ersättningar i pengar tvångsvis inlösa mark av en jordbrukare för att tillföras annan jordbrukare, vilket knappast överensstämmer med det traditionella skyddet för enskilt ägande. Fastighetsbildningslagen bygger 1963 avgivet betänkande av fastighetsbildningskommitté. Flera remissinstanser ställde sig avvisande till förslaget om tvångsinlösen. Jordbrukarnas egna organisationer, dåvarande och , samt anmälde principiella betänkligheter mot tvångsinlösen och ansåg att tvångsinlösensförfarandet endast borde tillämpas i rena undantagsfall,där trängande skäl gör sig gällande med ovanlig styrka. Vid behandlingen av propositionen (1969:128) med förslaget till fastighetsbildningslagen (3LU 1970:35) reserverade sig samtliga representanter för , moderata samlingspartiet och - med ett undantag - för avslag på förslaget till 8 kap. Motiveringen för avslag var att lagförslaget ej tog tillräcklig hänsyn till sakägarintresset och att regeln om att inlösen enligt 3 § ej får ske om avsevärd olägenhet därigenom skulle kunna uppkomma för fastighetens ägare eller brukare ansågs vara för vag. Reservanterna påpekade även att enligt dittills gällande lag kunde för stärkande av ofullständiga jordbruk expropriation inte ske av fastighet som tillhör aktiv jordbrukare. Propositionen innebar enligt reservanterna en betydande försvagning av de aktiva jordbrukarnas ställning, eftersom något motsvarande skydd mot tvångsinlösen ej återfanns i lagförslaget. Riksdagsmajoriteten antog dock förslaget i propositionen. De farhågor som reservanterna uttalade om lagens innebörd har tyvärr besannats. I exempelvis en genomförd fastighetsreglering i har man utnyttjat möjligheten till tvångsinlösen av mark från ett flertal fastigheter, varav ett femtontal enligt 8 kap. och övriga enligt 5 kap. Många aktiva men mindre jordbrukare har härigenom drabbats av tvångsinlösen, och någon kompensation med mark inom annat område har inte getts. Man får även räkna med att många formellt frivilliga uppgörelser tillkommit på grund av vetskapen om att tvångsåtgärder annars skulle ha vidtagits. Att man med tvångsinlösenbestämmelserna skulle uppnå detta framhöll föredragande statsrådet i propositionen (s. B 588) eftersom en frivillig uppgörelse bör vara lättare att uppnå om fastighetsägaren vet att marken kan tvångsvis avhändas honom. Det finns alltså anledning betona att sådana frivilliga uppgörelser verkligen endast formellt men ej reellt är frivilliga. Förrättningen har väckt stor uppmärksamhet på grund av det stora antalet tvångsinlösenfall. Särskilt har kritik riktats mot det förhållandet att mark i denna förrättning tvångsvis inlösts från aktiva jordbrukare med mindre fastigheter för överföring till - enligt myndigheternas bedömning - utvecklingsbara jordbruk. Motsvarande förrättningar har även genomförts i . Risk föreligger uppenbarligen för att - om ej lagändring kommer till stånd myndigheterna förbereder och genomför åtskilliga fastighetsregleringar genom tvångsvis inlösen av mark. Fastighetsbildningslagen 8 kap. innebär en diskutabel inskränkning i rätten för de mindre jordbruken att få behålla sin mark och i möjligheterna att uppehålla jordbruk, där endast den ene familjemedlemmen är verksam eller som drivs som deltidsjordbruk, vilka olika former av jordbruksdrift har stor betydelse för såväl sysselsättning som strävan att ha tillräckligt befolkningsunderlag för trivsel och samhällsservice på landsbygden. Även de som tillförs mark saknar skydd mot att bli påtvingade från grannarna tvångsinlöst mark, eftersom FBL 5:8 endast anger att fastigheten icke får okas i sådan omfatting att avsevärd olägenhet uppkommer för ägaren. Reservanterna påpekade 1970 att tillräcklig hänsyn inte tagits till ägaren av den fastighet, till vilken den inlösta marken skall överföras. De framhöll därför att överföring principiellt borde göras beroende av medgivande från fastighetsägaren. Även dessa farhågor har besannats i den ovannämnda fastighetsregleringen i . Med hänsyn till att gällande bestämmelser avsevärt inskränker den enskildes rätt att behålla den mark han förvaltar på ett tillfredsställande sätt, måste en översyn av FBL ske . Lagen måste komma att stå i överensstämmelse med i vårt land allmänt vedertagna rättsliga principer om skydd för äganderätt. Under främst det senaste årtiondet har på nästan alla områden den enskildes inflytande, insyn och rättigheter utökats. Det ter sig föga logiskt att under samma årtionde införa och tillämpa en lag som fråntar även aktiva jordbrukare en egentligen självklar rätt att behålla den mark de sköter på ett sätt som för samhället är godtagbart från produktionssynpunkt m. m. Vid den översyn av FBL som skett inom (Ds Ju 1977:12) synes inte dessa delar av lagen ha behandlats. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om och förslag till sådan ändring av fastighetsbildningslagen att möjligheterna till tvångsvis inlösen av aktiva jordbrukares åker- och skogsmark avskaffas. () SVEN-E. () . () () () () () ()