mot · G1021755 · 1978-02-17 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:90 om ändring i utlänningslagen (1954:193), m. m. I propositionen lägger regeringen fram förslag till förändringar av utlänningslagen vilka uppges ha som syfte att förkorta väntetiden i ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd samt förpassning. Dessutom föreslås inskränkningar i utländska studenters möjligheter att bedriva gäststudier här i landet. Vpk anser, i likhet med regeringen, att det är nödvändigt att förkorta handläggningstiden för ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd. Det får emellertid inte ske till priset av en försämrad rättssäkerhet. Tvärtom är det angeläget att öka rättsskyddet, framför allt för de politiska flyktingarna. Vpk:s representanter i har tidigare, , haft anledning att ta upp fall där uppenbara misstag har gjorts då personer av skilda nationaliteter vägrats en i . Senast har det skett genom avvisningsbeslut som polismyndigheter har fattat på mycket dubiösa grunder. a. detta gör att vpk inte delar regeringens uppfattning om vad som bör göras för att förkorta handläggningstiderna. Vi anser att det bör ske främst på tre sätt: Genom en kraftig förstärkning av statens invandrarverks () resurser. Genom rätt till offentligt biträde i alla utlänningsärenden, där utlänningen inte själv uttryckligen önskar avstå från denna rätt. Detta bör gälla även avvisningsärenden, och offentligt biträde bör utses innan utredningen påbörjas. Genom att utredningsarbetet i utlänningsärenden undandras från polismyndigheterna, som ersätts av en civil organisation. SIV:s resurser behandlas inte i propositionen. Frågan om offentligt biträde tas däremot upp i propositionen, där det föreslås att utlänning skall ha rätt till rättshjälp från början i ärenden som gäller uppehålls- och arbetstillstånd och självfallet då också förpassning. Detta är ett framsteg gentemot nuvarande förhållanden, men vpk anser inte att förslaget i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till utlänningarnas vanligtvis dåliga kännedom om svenska förhållanden. Det bygger nämligen på att utlänningen själv begär offentligt biträde, vilket förutsätter att vederbörande inte bara är informerad om möjligheten att få rättshjälp utan också om vad det innebär ekonomiskt och vilken betydelse för ärendets fortsatta handläggning detta kan ha. Man bör göra klart att många av de människor det här rör sig om kommer från förhållanden där det av skilda skäl skulle vara en omöjlighet för dem att få juridisk hjälp. Vpk anser därför att offentligt biträde regelmässigt bör förordnas i alla ärenden, om inte 1* 1977/78. den som är berörd själv uttryckligen avsäger sig denna hjälp. I propositionen görs också ett viktigt undantag från rätten till offentligt biträde, nämligen när det gäller dem som avvisas av polismyndighet, antingen direkt vid ankomsten till landet eller kort därefter. Vpk anser att rätten till offentligt biträde bör gälla även i dessa fall. Vad gäller polismyndighets rätt att avvisa utlänning, bör det också klart fastslås att detta över huvud taget inte får ske i fall där politiskt flyktingskap hävdas. Det är klart otillfredsställande att det nu är polismyndighetens sak att ta ställning till riktigheten i utlänningens uppgifter. Polismyndigheterna besitter inte den utbildning, de kunskaper och den omfattande information som fordras för att kunna göra sådana ställningstaganden. Enligt vpk:s uppfattning bör sådana ärenden utan undantag prövas av . Det är f. n. polismyndigheterna som sköter utredningsarbetet i utlänningsärenden. De bristfälliga utredningarna har tidigare kritiserats och kritiken bekräftas i propositionen. Där hänvisas emellertid till att det nu fattats beslut om att inrätta utredningscentraler för utlänningsärenden i , och . Vpk anser emellertid att man allvarligt måste ifrågasätta om polismyndigheterna även i fortsättningen skall handha detta utredningsarbete. Det är framför allt två skäl som talar emot det. För det första så finns inte inom polisen, även om de tre utredningscentralerna inrättas, en sådan utbildning och information som fordras för att säkra ett uttömmande utredningsmaterial. För det andra har många utlänningar, och det gäller främst de politiska flyktingarna, sådana erfarenheter av polismyndigheterna i sina hemländer att de vid kontakt med den svenska polisen av rädsla kan tänkas undanhålla uppgifter som skulle kunna vara av avgörande betydelse för ärendenas behandling. Detta är en risk som också antyds i propositionen. Som vi ser det finns det inga avgörande skäl för att polisen skall fortsätta att ha hand om dessa utredningar. Vi föreslår i stället att uttalar sig för och hos regeringen hemställer om förslag till en civil organisation, exempelvis anknuten till , som skall handlägga utredningar i utlänningsärenden. I propositionen föreslås att , med att avslag på ansökan om uppehållstillstånd beslutas, även skall besluta om förpassning så snart det inte finns synnerliga skäl mot detta. Ett sådant synnerligt skäl måste rimligen vara att utlänningen kan antas utan ytterligare åtgärder efterkomma det fattade beslutet. För att inte förorsaka förpassade personer framtida problem, bör det ej framgå av dennes passhandlingar att en förpassning har skett. Verkställighet av förpassningsbeslut handläggs f. n. av länsstyrelserna. I propositionen föreslås att detta skall överföras på polismyndigheterna. Vpk delar i det här fallet de synpunkter som har framförts av bl. a. länsstyrelserna i och och hävdar att länsstyrelserna även i fortsättningen bör besluta om verkställighet av förpassning. 1 propositionen 1977/78:90 behandlas vidare frågan om uppehållstillstånd m. m. för de gäststuderande. Vpk har i motionen 565 till årets riksdag tagit upp den ofta mycket svåra situation som gäller för denna kategori studerande och krävt ett avskaffande av de klassbestämmelser som gäller och som i huvudsak innebär att endast mycket rika personer eller barn till rika föräldrar har möjlighet att bedriva studier i . Utöver vad som anförs i motionen och de krav som där ställs finns emellertid anledning att ta upp ytterligare några saker med anledning av propositionen. Kännetecknande för propositionen är att man saknaren målsättningsdiskussion. har i sin skrivelse till regeringen framhållit att de nuvarande bestämmelserna kom till under helt andra förhållanden än de som gäller . Syftet var då att bidra till utveckling. Denna målsättning tycks dock aldrig ha varit särskilt framträdande, och förefaller det huvudsakliga syftet ur svensk synvinkel enbart vara ekonomiskt. De hinder man redan infört för möjlighet till gäststudier i kommer enligt propositionen ytterligare att förstärkas, vilket kommer att leda till att fortsättningsvis kommer att acceptera gäststuderande från överklassen i vissa länder. Skrivningen i propositionen är därtill så oklar och luddig att man alltefter konjunkturen och situationen i övrigt kan pendla i sin politik gentemot de gäststuderande. Om man vill vidareutveckla förbindelserna med regimen i ytterligare kommer man också att kunna tysta de iranska studenternas protester mot förtryckarna genom hot om utvisning osv.. . . Vad som krävs men saknas i propositionen är en målsättningsdiskussion om varför det är viktigt att intar en generös attityd gentemot gäststuderande. Därvid bör självfallet också tas upp och konkretiseras vilka krav de studerande har rätt att ställa på det svenska samhället, liksom vilka krav å andra sidan bör kunna ställa på de gäststuderande. De senare kraven bör emellertid vara rimliga och inte som i regel omöjliga att uppfylla för gäststuderande ur arbetarklassen och därtill diskriminerande för denna grupp studerande i förhållande till såväl svenska studenter som andra icke-svenska studerande. Vpk anser att målsättningen bör vara att möjliggöra för studerande ur lågoch mellaninkomstskikten i första hand från den s. k. tredje världen att skaffa sig en utbildning i som kan vara till nytta för befolkningen i det land varifrån de kommer. Detta skulle innebära att några krav om inkomstgarantier o. d. på de gäststuderande inte skulle kunna uppställas, utan tvärtom att skulle i form av studielån, stipendier eller på annat sätt garantera deras uppehälle. Vidare skulle möjligheterna att få studera vid gymnasieskolan och liknande vidgas. Också för dem som avser att studera vid högskolorna krävs ett annat system. En möjlighet vore att de först studerade eller ett och halvt år vid gymnasieskola, dels för att skaffa sig kunskap i svenska språket, dels för att få en bild av den svenska utbildningen och det svenska samhället. I-länderna suger inte bara ut den s. k. tredje världen ekonomiskt utan också kunskapsmässigt genom import av kvalificerade tekniker, forskare o. d. Ett krav som man därför bör kunna ställa på de studerande som kommer till landet är att de skall återvända till sina hemländer, om inte politiska eller andra skäl lägger hinder i vägen. Under hänvisning till ovanstående och med godkännande av propositionen 1977/78:90 i övrigt föreslås 1. att beslutar avslå propositionen 1977/78:90 i vad gäller förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1954:193) 58 §, 1 stycket, 2. att med avslag på propositionen 1977/78:90 i denna del beslutar anta följande förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:49) 8. angående avvisning enligt utlänningslagen (1954:193), dock ej hos polismyndighet, såvida icke anledning föreligger att underställa ärendet den centrala utlänningsmyndigheten eller utlänningen enligt 35 § samma lag hållits i förvar längre än , 9. angående verkställighet enligt- I ärende som anges i 41 § 1-5 och 13-17 skall offentligt biträde utses för den som åtgärden avser, om det behövs för tillvaratagande av dennes rätt. Vid bedömningen av behovet skall särskilt beaktas om i väsentligt hänseende motstridiga sakuppgifter lämnats under utredningen eller betydelsefulla sakförhållanden i övrigt är oklara. / ärende som anges i 41 § 6-9, 11, 12 och 18 skall offentligt biträde utses, om det ej måste antagas att behov av biträde saknas. -enligt utlänningslagen (1954:193). 8. angående avvisning enligt utlänningslagen (1954:193), spaningssyfte i vissa fall. I ärende som anges i 41 § 1-9 och 11-18 skall offentligt biträde utses för den som åtgärden avser, om det behövs för tillvaratagande av dennes rätt. Vid bedömningen av behovet skall särskilt beaktas om i väsentligt hänseende motstridiga sakuppgifter lämnats under utredningen eller betydelsefulla sakförhållanden i övrigt är oklara. »977/78:1755 3. att uttalarattenavvisningejbörskeav utlänning som åberopar politiskt flyktingskap och att sådana ärenden regelmässigt bör underställas statens invandrarverk, 4. att uttalar sig för en civil utredningsorganisation för utlänningsärenden i enlighet med vad som anförts i motionen och hemställer hos regeringen om förslag därom, 5. att avslår propositionen 1977/78:90 i vad gäller riktlinjer för mottagande av gäststuderande, 6. att uttalar sig för nya riktlinjer för uppehållstillstånd till gäststuderande i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. rvpk) (vpk)