mot · G202105 · 1978-11-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:50 om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m. Sammanfattning: I vpk:s partimotion yrkas avslag på vad regeringen i propositionen 1978/79:50 anfört om inriktningen av den ekonomiska politiken. Vpk hänvisar till de motioner om sysselsättningspolitiken resp. om åtgärder för höjd levnadsstandard för de arbetande som partiet väckte vid höst början. I dessa krävs bl. a. åtgärder för att skapa 100 000 nya arbeten genom ökat bostadsbyggande, ytterligare barnstuge- och fritidshemsplatser, ökade insatser inom vården, förbättrad kollektivtrafik m. m. Vidare krävs prisstopp , lag om hyresstopp, slopande av mervärdeskatten på nödvändighetsvaror m. m. När det gäller barnbidragens storlek föreslår vpk en ökning till . per barn och år från , vilket utgör av nu gällande basbelopp. Studiebidragen föreslås höjda till . - I skattepolitiken föreslår vpk en extra skattereduktion om . för inkomster mellan . och , dvs. för den stora löntagargruppen. Skattereduktionen avtrappas därefter och upphör vid ca . i taxerad inkomst. Vpk föreslår också att kommunalskatt . skall återbetalas till de skattskyldiga och att staten svarar för denna kostnad. Regeringens förslag beträffande investeringsavdrag och investeringsbidrag av olika slag till förmån för de privatkapitalistiska företagen vänder sig vpk emot och vill avslå. Borgerlig ekonomisk politik är alltid kortsiktig. Den har som sin huvuduppgift att försvara det kapitalistiska hushållningssättet och utgår alltid från förskönande beskrivningar av detta. När det oplanerade systemet förorsakar kriser sätts orsakerna till dessa alltid utanför systemet och när perioder av bättre konjunkturer inträder glömmer den borgerliga politikens anhängare att konjunkturuppgångar är tillfälliga och alltid avlöses av nya kriser. Även med fakta handskas den borgerliga politikens företrädare vårdslöst och opportunistiskt. I oppositionsställning kan partier hävda att olika former av AMS-verksamhet är sätt att dölja arbetslöshet. Men när de är i regeringsställning behöver bara en ökad andel av de arbetslösa tas om hand av AMS-apparaten för att man stolt skall utropa att nu minskar arbetslösheten. De borgerliga partiernas och socialdemokratins inställning till AMSverksamheten har i detta avseende varit lika och beroende av den politiska ställning man för tillfället haft. senare hälft har kristendenserna i den svenska ekonomin fördjupats. Uppgångarna har varit relativt kortvariga, nedgångarna allt envetnare. Denna utveckling har ägt rum trots att de statliga stödåtgärderna åt kapitalägarna kraftigt ökats. Dessa stödåtgärder har motiverats på olika sätt. De har ofta påståtts vara konjunkturbetingade, men när konjunkturerna vänt uppåt har regeringarna ändå funnit på skäl för fortsatta bidrag och subventioner åt kapitalägarna. Statens stöd åt kapitalägarna infördes under den socialdemokratiska regeringens tid. Men det har kraftigt ökat som vi dragits med borgerliga regeringar. Den nuvarande regeringen anser att vi befinner oss i en uppsvingsfas, vilken normalt inte skulle kräva ökade stödåtgärder åt kapitalet. Men regeringen finner nu på att den vill i möjligaste mån tidigarelägga investeringar till uppsvingsfasens första skede och därför vill den stimulera investeringarna genom subventioner och lättnader för företagen. På det viset gör folkpartiregeringen stödåtgärderna för kapitalägarna än mer permanenta. Stödåtgärder till kapitalägarna har visat sig vara dålig och dyr ekonomisk politik. Trots den kraftiga ökningen av dem har kristendenserna fördjupats. Detta beror på att stödpolitiken inte angriper kristendensernas orsaker utan överlåter åt kapitalägarna att bestämma den ekonomiska utvecklingens huvudinriktning. Att en tillfällig dämpning av kristendenserna nu tycks vara förestående är relativt oberoende av den ekonomiska politik som förts i landet. Och den nya konjunkturnedgång och kris som kommer att ta sin början kring 1980 har man följaktligen inte heller gjort något för att förebygga. Den kommer sannolikt att mötas som de tidigare kriserna med arbetslöshetsdöljande åtgärder och med nya stödåtgärder och stimulanser åt kapitalägarna. Men inte heller dessa kommer att vrida landets ekonomi ur svängningarnas grepp och den mera långsiktiga tendensen till allt besvärligare lågkonjunkturperioder. Den dämpning av kristendenserna som är förestående har åtminstone inte avsatt några imponerande resultat i den ekonomiska utvecklingen och i folkflertalets levnadsförhållanden. Minskningen av antalet arbetslösa överträffas av ökningen av antalet personer i olika AMS- och AMUverksamheter. Den väntade investeringsuppgången i industrin inom landet innebär att dessa beräknas till av vad de var 1975 och att de inte kommer upp nivå. Utlandsupplåningen fortsätter på en mycket hög nivå. fortsätter de senaste årens dramatiska ökning av underskottet i statsbudgeten. Inte heller finns tecken som tyder på att de senaste årens s. k. krisbranscher nu skulle ha fått särskilt mycket bättre framtidsutsikter. Nedläggningspolitiken gentemot varvsnäringen, stora delar av tekobranschen och stålindustrin skall inte brytas med hänvisning till regeringens tal om uppsving. Och antalet varsel om uppsägningar låg så sent som fullt i nivå med siffran , vilket innebär att 3 gånger så många varslades som (12 946 mot 4 351). Regeringens ekonomiska politik i denna situation innebär en fortsättning av aningslösheten gentemot de långsiktiga problemen och motsättningarna i den kapitalistiska ekonomin. Regeringen säger sig vilja åstadkomma en viss stimulans av den privata konsumtionen men åstadkommer detta genom att kraftigt försvaga statens skatteintäkter. Regeringens konsumtionsstimulans är dessutom fördelningspolitiskt främst till höginkomsttagarnas fördel. Det är ju inte bara en fråga om att stimulera den privata konsumtionen, det är ju också en fråga om vilkas konsumtion som skall stimuleras. Det gäller att höja konsumtionen för dem som drabbats av standardsänkningar. I den skattepolitiska motion som vi har väckt i anledning av propositionen 1978/79:50 visas hur skattetrycket skall omfördelas för att en rättvis konsumtionsstimulans skall åstadkommas. Där yrkas också avslag på den rad av förmåner för kapitalägarna som regeringen föreslår antingen skall fortsätta att gälla eller som den föreslår skall tillkomma. Gåvopolitiken har visat sig bankrutt. Det krävs i stället att samhälleliga medel används till ett arbetsskapande program som skapar arbeten relativt oberoende av den profitstyrda p/vvarkapitalistiska sektorn av samhällsekonomin. Ett sådant samhällsnyttigt arbetsskapande program har vi redovisat i motionen nr 1 till detta . Nödvändigheten av detta bortfaller inte av en tillfällig period av krisdämpning. Detta program innebär att 100 000 nya arbeten skapas . Dessa arbeten skall startas inom en rad samhällsnyttiga områden: ett ökat bostadsbyggnadsprogram,en ökad satsning på byggande och drivande av barnstugor, ökad personaltäthet inom sjukvården, utbyggd äldreomsorg, energibesparande åtgärder, ökad kollektiv trafik osv. Då denna motion kommer att behandlas i samband med förevarande proposition nöjer vi oss här med att hänvisa till detta dess huvudförslag. Eftersom de flesta av arbetena i det i motionen 1978/79:1 anvisade programmet är mera långvariga än krävs också mer långsiktiga industriella satsningar. Verkligheten tvingar fram att den svenska industrin måste moderniseras och inriktas på ökad förädling. Denna nödvändiga förändring av industripolitiken och de nödvändiga nya industriella satsningar som detta kommer att kräva kan inte överlåtas till privatkapitalistiska intressen att avgöra. Därför måste ett statligt industrialiseringsprogram förberedas. Detta industrialiseringsprogram kan bl. a. få kunder i en utbyggd samhällsverksamhet inom områden såsom den kollektiva trafiken, miljön och arbetsmiljön, alternativ energiproduktion och system för energi Ett sådant industrialiseringsprogram skulle vara en god förberedelse för att möta nästa konjunkturnedgång och skulle vara ett långsiktigt alternativ till den förda gåvopolitiken till privatföretagarna och till den arbetslöshetsdöljande politik som är helt defensiv också i regeringens egen skildring, där den framställs i termer av olika försvars!injer. Huvudlinjen förden ekonomiska politiken måste således vara att angripa kapitalägarnas makt över ekonomin och den planlösa misshushållning med landets tillgångar i arbetskraft och naturresurser som följer därav. Det gäller också att höja levnadsstandarden för de arbetande, för barnfamiljerna inom deras led och för folkpensionärerna. Förslag till sådana fördelningspolitiska initiativ för att stärka folkflertalets standard föreligger dels i motionen 1978/ 79:5, dels i övriga motioner som vi har väckt i anledning av propositionen 1978/79:50. Med hänvisning till vad som i det föregående sagts om den allmänna inriktningen av den ekonomiska politiken föreslås att beslutar att med avslag på vad som sägs i propositionen 1978/79:50 om inriktningen av den ekonomiska politiken godkänna vad som i denna motion samt i motionerna 1978/79:1 och 1978/79:5 sagts i motsvarande del. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)