mot · G102661 · 1978-01-24 00:00:00 — av och om differentiering av fordons- och bensinskatten För många är, på grund av bostadsort och brist på allmänna kommunikationer, den egna bilen närmast en förutsättning för att familjen skall kunna besöka dagligvaruaffär och andra serviceinrättningar, uppehålla sociala kontakter samt nå arbetsplatser. För andra däremot med tillgång till allmänna kommunikationer, närhet till servicecentra och arbetsplatser är den egna bilen knappast nödvändig på samma sätt som för den förstnämnda gruppen bilägare. Med hänsyn till att det bör vara en strävan för samhället att skapa så likvärdiga förutsättningar som möjligt för boende på olika orter, måste det anses vara en brist att samhället tar ut samma fordonsskatt och samma bensinskatt av bilägare i utpräglad glesbygd som av övriga bilägare. Med stigande bilkostnader på grund av såväl högre försäkringspremier, fordons- och drivmedelsskatt som högre importpriser på olja och bensin finns nu starkare skäl än tidigare att försöka finna någon form av differentiering av beskattningen med hänsyn till hur nödvändig bilen är på grund av vederbörandes bostadsort, kommunikationsmöjligheter m. m. Det verkliga förhållandet för bilägarna är i stället en motsatt differentiering av bilkostnaden genom att bensinpriset är högre i landets inre delar och främst i norra än nära importhamnarna. För resor med egen bil till arbetet får visst avdrag göras i självdeklarationen, varför kostnadsskillnaderna åtminstone något begränsas mellan dem som har långt och dem som har nära till arbetet. Därför är det den del av bilkostnaderna som drabbar en person eller en familj på grund av långt avstånd för inköp av dagligvaror och till bl. a. servicecentra, fritids- och kulturaktiviteter, vilken helst bör differentieras. Olika möjligheter till lösningar kan skisseras för att man skall uppnå en önskvärd differentiering av beskattningen av bilismen. Därvid finns dels lösningar innebärande att bensin- eller fordonsskatten differentieras direkt, dels system med restitution av viss del av erlagd sådan skatt. Vi vill här ge några exempel. Bensinskatten skulle differentieras så att bensinpriset till konsumenten blir lika över hela landet, innebärande att prisskillnaderna på grund av fraktkostnader elimineras. Motsvarande effekt skulle nås om man genom det statliga transportstödet skulle kompensera merkostnaderna för bensintransporter till orter långt från importhamnarna. Med någon av dessa lösningar uppnår vi enbart att bensinpriset blir lika för alla bilägare, men vi får ej den ovan nämnda önskvärda differentieringen för att kompensera glesbygdsbo Redan en utjämning av bensinpriserna vore dock en betydelsefull! förbättring, som det finns anledning att pröva, trots att ett motsvarande yrkande avslogs av 1973 (SkU 1973:29). Bensinskatten skulle kunna tas ut med så mycket lägre belopp per liter i glesbygdsområden att bensinpriset där blev lägre än i övriga delar av landet för att kompensera de långa resorna. Härvidlag skulle lämpligen skatten redovisas med visst lägre belopp vid försäljning inom de kommuner som anses uppfylla de kriterier som uppställs. Problemet med detta system kan bl. a. bli svårigheter att kontrollera redovisningarna över försäljningen i den ena eller andra typen av kommuner samt att förhindra snedvridna konkurrensförhållanden mellan bensinstationer nära gränserna för nedsättningen. Man skulle kunna skapa ett system för individuell restitution av viss del av bensinskatten. Förslagsvis skulle de bilägare som bor på visst avstånd från dagligvaruhandel m. m. samt saknar tillgång till allmänna kommunikationsmedel kunna få ansöka om restitution av en del av erlagd bensinskatt. Denna ansökan skulle lämpligen kunna inlämnas som den allmänna självdeklarationen och behandlas av taxeringsnämnden. I glesbygdsområdena finns säkerligen i taxeringsnämnderna tillräcklig personkännedom för att bedöma ansökningarnas riktighet och skälighet. Återbetalning av viss del av bensinskatten skulle sedan kunna ske exempelvis genom avräkning på den slutliga skattsedeln. Fördelarna med detta system skulle främst vara att en individuell rättvisa uppnås vid kompensation för merkostnader på grund av långa avstånd m. m. En annan metod vore att fordonsskatten sätts lägre i glesbygdsområdena. Eftersom de flesta kommuner har kommundelar med skilda förhållanden, borde mindre områden än kommunen väljas för viss nedsättning. Församlingen förefaller då vara ett lämpligare område för att behandlas enhetligt, även om det inom varje forsamlig icke håller är enhetliga förhållanden. Församlingen torde dock vara den minsta enhet som kan väljas för att undvika byråkrati, anledning till överklagande m. m. Automatiskt skulle bilägare mantalsskriven och boende inom viss församling utan särskild ansökan debiteras den lägre fordonsskatt som är fastställd för hans församling på grundval av kriterier såsom huvuddelen av befolkningens avstånd till dagligvaruaffärer och större och mindre servicecentra samt tillgång till allmänna kommunikationsmedel etc. Församlingarna behöver kanske indelas i två eller tre nivåer för nedsättning av fordonsskatten för att få ett mer rättvist system och för att skillnaderna i fordonsskatt mellan angränsande församlingar ej skall bli så stor. Det kan anmärkas att fordonsskatten redan varierar i förhållande till bilens tjänstevikt. Även en variabel på grund av ägarens mantalsskrivningsforsamling bör därför vara möjlig utan större praktiska problem. Med dessa exempel har vi velat visa olika tänkbara möjligheter att uppnå en differentiering av nettobeskattning av personbilar eller bensin för att minska bilkostnaderna något för de bilägare som på grund av bostadsort m. m. har speciellt stort behov av personbil. Dessa frågor bör förutsättningslöst prövas, varvid målsättningen bör vara att konstruera ett system som uppfyller krav både på skälig rättvisa mellan olika bilägare och enkelhet i administration samt anpassningsbarhet till det statsfinansiella utrymmet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag syftande till en differentiering av fordons- eller bensinskatten för personbilar med hänsyn till bostadsort, avstånd till samhällsservice, tillgång till allmänna kommunikationsmedel m. m.