mot · G102998 · 1978-01-25 00:00:00 — om rådgivning till försäkringstagare Ingen vuxen människa i landet har väl kunnat undgå känslan av att vara åsnan mellan två hötappar inför försäkringsbolagens annonsering och erbjudanden. Många som står inför valet av lämplig försäkring från något av de konkurrerande bolagen känner osäkerhet och otrygghet inför braskande annonser från flera håll, som mera sällan är jämförbara. Valet av försäkring blir ofta en fråga om vilket bolag som har den effektivaste försäljaren . När det inträffar att försäkringen skall tillämpas kommer kanske också besvikelsen hos den försäkrade, som inte varit kapabel att ta del av all text i försäkringsbrevet, av vilken en stor del har en sådan liten stil att det är tveksamt om människor med dålig syn över huvud taget varit i stånd att läsa den. 1978 kan som exempel nämnas ett par tidningsrubriker - den ena i en dagstidning och den andra i en facktidning för bilägare. I den första stod: JÄTTENDALSBON FÖRSTOD INTE VILLKOREN I BRANDFÖRSÄKRINGEN Fick ut i stället för 20 000 . . . I den andra stod: LÅGPRISFÖRSÄKRING SOM KAN BLI DYR! Den pekar på kriget om kunderna mellan försäkringsbolagen i . De här exemplen kan mångfaldigas och pekar på behovet av någon typ av standardisering av de erbjudanden som görs. Om den tilltänkte försäkringstagaren skall ha någon som helst chans att välja den försäkring som bäst passar honom/henne från både risk- och premiesynpunkt så måste villkoren vara uppställda på ett sådant sätt att de svarar mot varandra. Gör de inte detta så bör det vara försäkringsbolagens skyldighet att vid jämförelser t. ex. redovisa jämförpriser i enlighet med vad detaljhandeln gått in för. Förhållandet mellan försäkringstagare och försäkringsbolag regleras dels genom försäkringsvillkor, dels i lag genom försäkringsavtalslagen (1927:77 ändrad). Mot bakgrund av att denna lag ansetts föråldrad och dess bestämmelser allmänt sett inte anses motsvara moderna krav på ett effektivt konsumentskydd har försäkringsrättskommittén, vilken tillsattes efter bemyndigande av Kungl. Maj:t för att se över försäkringslagstiftningen, enligt vissa direktiv, behandlat sådana regler, som direkt avser att stärka konsumenternas ställning, med förtur. Således föreslår kommittén i sitt avlämnade delbetänkande SOU 1977:84 Konsumentförsäkringslag att de försäkringstyper, som kan betecknas som konsumentförsäkringar, dvs. hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och båtförsäkring samt olycksfalls- och sjukförsäkring särbehandlas och får falla under en särskild konsumentförsäkringslag med tvingande bestämmelser till försäkringstagarnas skydd. I förslaget till § 4 Information om försäkring säges: Försäkringsgivare är på begäran av konsument skyldig att beträffande av honom tillämpade premiesatser och försäkringsvillkor lämna sådan uppgift som är av betydelse för bedömning av kostnaden och omfattningen av viss försäkring. Detta förslag är ett steg i rätt riktning men ger inte den jämförande standardisering som konsumenten behöver. Dessutom fastslås inte i förslaget till lagtext till vilken instans konsumenten kan vända sig för att få hjälp, rådgivning och ev. rättelse. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar hos regeringen begära sådana regler utöver i motionen nämnda att försäkringstagarens möjligheter vid val av försäkring underlättas i enlighet med vad i motionen sägs, 2. att hos regeringen hemställer att det fastslås hos vilken instans rådgivning och rättelse kan erhållas.