mot · G1021953 · 1978-04-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:178 med förslag till lagstiftning om marknadsföringen av alkoholdrycker och tobaksvaror I har tobaksrökning motarbetats med statliga medel ända . Sedan tobaksutredning avgav sin rapport har det i denna rapport skisserade, mångsidiga förslaget blivit något av en internationell förebild i fråga om arbete förminskning av tobakens skadeverkningar. En särskild kommitté, tillsatt av 1977, skall närmare planera genomförandet av ett sådant mångsidigt program för åtgärder. Det svenska arbetet mot tobakens skadeverkningar kommer ytterligare att ställas i rampljuset 1979 genom att den 4:e världskonferensen om rökning och hälsa då skall avhållas i , organiserad av och (tobakens skadeverkningar). har rekommenderat förbud mot tobaksreklam. Sådant förbud har redan införts i , och . När det gäller motiveringen till utfärdandet av rekommendationen resp. införandet av de nämnda förbuden har man i samtliga fall utgått från att tobaksreklamförbudet är en värdefull del i ett sådant mångsidigt program som vi här har talat om . Ingen har påstått att ett förbud mot tobaksreklam vore något undermedel som ensamt kunde lösa de folkhälsoproblem som är förenade med tobaksrökningen. Däremot har det alltså framstått helt klart att det mångsidiga förslaget till åtgärder inte kunde berövas denna komponent utan att försvagas allvarligt. NTS har sammanställt litteratur beträffande tobaksreklam och reklamförbud. Av aktuellt material framgår bl. a. de huvudpunkter som här kort sammanfattas: Reklamens främsta uppgift sägs vara att påverka märkesvalet. Det finns emellertid forskning som tyder på att tobaksreklam också bidrar till att öka totalkonsumtionen av tobak. Detta skulle ske bl. a. genom att tobaksreklamen kan O skapa en bild av rökning och rökare som attraherar ungdomen, O motverka kunskapen om rökningens skadeverkningar genom att ge intryck av att dessa kan undvikas om man använder vissa särskilt testade och deklarerade produkter, O rent allmänt få rökningen att framstå som mera utbredd och "naturlig än den verkligen är. I diskussionen har man försökt att tillskriva tobaksreklamen den positiva effekten att reklamen skulle underlätta utvecklingen mot svagare, mindre Denna synpunkt saknar emellertid avgörande betydelse. Ett skäl till det är att frågan om mindre skadlig rökning innefattar långt fler dimensioner än mindre skadliga cigaretter. Ett annat skäl är att den information som kan behövas av detta slag förmedlas mera objektivt av den innehållsdeklaration som lagenligt förekommer på cigarettpaketen. En av NTS publicerad undersökning visar att detta märkningssystem fungerar mycket effektivt. Det finns alltså inget positivt med tobaksreklamen som skulle kunna motivera den. Det första skälet för att införa förbud mot tobaksreklam är naturligtvis att man därigenom undanröjer de förut nämnda negativa effekterna, som innebär att den motverkar samhällets åtgärder mot tobakens skadeverkningar. Dessutom bör det framhållas att själva införandet av förbud mot tobaksreklamen har ett informationsvärde genom att det inför allmänheten åskådligt illustreras hur allvarligt samhället betraktar tobaksrökningens skadeverkningar. I diskussionen har anförts att ett förbud mot tobaksreklam skulle ha negativa biverkningar som skulle motivera fortsatt reklam. Sådana farhågor visar sig emellertid vid närmare påseende vara oberättigade eller starkt överdrivna. Det har t. ex. påståtts att ett förbud mot tobaksreklam skulle gynna utländska intressen på svenska intressens bekostnad och detta i så hög grad att STA () skulle drabbas av allvarliga sysselsättningsproblem. Det bör dock erinras om att STA i en 1974 utgiven skrift om tobaksreklamen uttryckligt säger, just apropå konkurrensläget vid ett eventuellt reklamförbud, att STA gynnas av sin dominerande Dess produkter är väl inarbetade hos såväl återförsäljare som tobakskonsumenter. Rimligtvis bör detta gälla även . Dessutom har STA en långtidsplanering, innefattande bl. a. en diversifiering av verksamheten, vilket också bör förebygga sysselsättningsproblem. Till yttermera visso bör erinras att STA är distributör för flertalet av sina utländska konkurrenter. Det märkligaste i hela denna sysselsättningsdiskussion är emellertid de speciella påståenden som gjorts, nämligen att erfarenheter från skulle tyda på sysselsättningsproblem i norsk tobaksindustri med anledning av tobaksreklamförbudet i . Det norska har gjort en officiell utredning om dessa frågor, varvid ingenting framkommit som stöder de nyssnämnda påståendena. Denna utredning har ställts till svenska myndigheters förfogande, och det är därför direkt anmärkningsvärt att regeringens proposition 1977/78:178 anför de ovannämnda påståendena om sysselsättningsproblem som trovärdiga. Ett annat påstående gäller risken för att ett reklamförbud skulle ge upphov till en omfattande smygreklam. Erfarenheterna från visar att sådan verksamhet visserligen förekommit i samband med själva införandet av förbudet men att det skett en avmattning. påpekas att förekomsten av viss smygreklam kanske motsvarar av den förutvarande reklamen. Den kan därför inte få hindra undanröjandet av den helt dominerande delen av reklamen. Ett liknande resonemang kan föras beträffande reklam i utländska tidskrifter. Allt detta pekar enligt vår mening klart och tydligt på att tobaksreklamen i huvudsak bör avskaffas. Vad man då måste bestämma sig för är var gränsen skall dras. Ett studium av de remissyttranden som avgivits i anledning av tobaks- och alkoholreklamutredningens förslag kan ge god vägledning: Först kan konstateras att endast en mindre del av remissinstanserna är sådana som representerar hälsointressen, flertalet representerar i stället någon kommersiell verksamhet. Det är påtagligt med vilken enighet den så at^säga häsloinriktade minoriteten bland remissinstanserna förordat en gränsdragning som innebär att man utöver de i utredningsförslaget förbjudna reklamformerna även förbjuder tobaksreklam genom annons i periodisk skrift, medan man accepterar butiksreklam, utformad i enlighet med den grundläggande måttfullhetsregeln. Avörande för en sådan gränsdragning är givetvis att tidningsannonser på samma sätt som affischer, film o. d. träffar alla utan åtskillnad -alltså inte bara tobakskonsumenter-och att detta sker i sammanhang som inte har samband med köp av just denna vara. Det är just detta vi anser vara orimligt; däremot kan det godtas att en tobakshandlare till en tobaksköpande kund får ge måttfullt utformade reklammeddelanden i tal eller skrift. I propositionen har föreslagits helt andra restriktioner beträffande alkoholreklamen än för tobaksreklamen, vilket vi anser vara inkonsekvent. Vi menar att tobaksreklamen bör regleras lika hårt som alkoholreklamen. att med avslag på regeringens proposition 1977/78:178 i vad avser förslaget till lag med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror antar följande Lag med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller näringsidkares marknadsföring som avser tobaksvaror och som vänder sig till konsumenter. 2 § Med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna med bruk av tobak skall särskild måttfullhet iakttagas vid marknadsföring av tobaksvara. Därvid gäller särskilt att reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd ej får företagas som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar till bruk av tobak eller som över huvud tagel är ägnad att nå fram till andra än konsumenter av tobaksvaror. Sålunda är det vid marknadsföring av tobaksvaror ej tillåtet att använda t. ex. kommersiell annons i periodisk skrift eller i annan skrift pä vilken tryckfrihetsförordningen är tillämplig och som med avseende pä ordningen för dess utgivning är jämförbar med periodisk skrift. 3 § Handling som strider mot 2 § skall vid tillämpning av marknadsföringslagen (1975:1418) anses vara otillbörlig mot konsumenter. Denna lag träder i kraft . () () () () ()