ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G1021619 · 1978-01-25 00:00:00 — 1977/78 1619-1625 av m. fl. om utvidgning av frireservat för kronhjort Efter riksdagsbeslut avsattes i ett ca stort område vid Romeleåsen och markerna strax väster därom till ett s. k. frireservat för kronhjort. Till grund för beslutet låg den s. k. kronhjortsutredningens betänkande. Syftet med reservatet är att söka bevara den svenska kronhjorten. I beslutet ingick även att markägare som drabbades av skadegörelse av kronhjort på gröda och skog skulle ersättas med statsmedel. I det ursprungliga förslaget till gränsdragning för reservatet ingick även det s. k. Häckebergaområdet strax väster om . Av kostnadsskäl bantades reservatet ned, och Häckebergaområdet föll därvid bort. i fann tidigt att gränsdragningen för reservatet ej var tillfredsställande, varken för vården av kronviltet eller med tanke på de skador odlare utanför reservatet drabbades av. Nämnden har gjort flera framställningar om att reservatet skulle utökas enligt de ursprungliga intentionerna. Skälet för en utvidgning är att jordbrukare utanför reservatet får sina odlingar nedtrampade av kringströvande flockar av kronhjortar. Dessa brukare har inte rätt till ersättning för uppkomna skador. Ersättning utgår endast till brukare inom reservatet. Detta förhållande har medfört att en omfattande jakt sker på kronhjort utanför reservatet - nära två tredjedelar av djuren fälls utanför reservatet - vilket avsevärt försvårar en korrekt vård av kronviltet. En utvidgning av reservatet i enlighet med vad som ursprungligen föreslogs skulle, enligt vår mening, lösa dessa problem. Kronviltstammen skulle få en fastare förankring och ur kvalitativ synpunkt kunna skötas bättre. Rättvisekraven för skadeersättningar skulle bättre tillgodoses. De mest lämpliga markerna skulle utnyttjas för vården av kronviltet och garantera stammens storlek. Möjligheter till en generösare jakttid för odlare utanför reservatet, vilka då bättre kunde påverka sina egna förhållanden, skulle även uppnås. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär att det s. k. frireservatet för kronhjort utvidgas till att omfatta Häckebergaområdet. () ()
mot · G1021620 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om handläggningen av djurskyddsärenden 14 § 4 mom. i djurskyddslagen lyder sålunda: För avhjälpande av missförhållande med avseende å djurskyddet äger samma befogenheter som enligt 2 mom. första stycket tillkommer hälsovårdsnämnden. Underlåter någon att efterkomma av hälsovårdsnämnd eller länsstyrelse meddelad för skrift, som avses i 2 mom. första stycket och som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, eller föreligger i annat fall missförhållande av allvarlig natur i fråga om djurs vård eller behandling, äger meddela den försumlige förbud att handhava djur eller visst slag av djur. Är den försumlige ägare av djuret eller djuren, äger dessutom meddela honom åläggande att avhända sig djuret eller djuren och förbud att anskaffa djur eller visst slag av djur. Förbud enligt detta stycke skall avse eller gälla tills vidare. beslut skall lända till omedelbar efterrättelse, om ej annorlunda förordnas. enligt 14 § 4 mom. djurskyddslagen har ålagt en försumlig djurägare att avhända sig djuren, kan det inträffa att dessa visserligen överlåts till ny ägare men ändå får kvarstanna hos den förre ägaren, eventuellt i byggnader som bedömts vara olämpliga ur djurskyddssynpunkt. Som lagen f. n. är utformad kan en viss person förbjudas att handha djur. Även om de undermåliga byggnaderna (t. ex. stall eller hundkojor) är främsta anledningen till förbudet, behövs ett nytt föreläggande, riktat till den nye ägaren, för att denne skall kunna hindras att låta djuren kvarstanna i de gamla byggnaderna. Detta innebär i praktiken en förhalning av ärendet, särskilt om den nye ägaren, när han i sin tur drabbas av förbud, överlåter djuren till en tredje person. Det är f. ö. mycket svårt att kontrollera vem som i själva verket sköter djuren. Det skall understrykas att 14 § 4 mom. djurskyddslagen ger rätt att förbjuda en försumlig djurägare att handha djur samt att ålägga honom att avhända sig djuret och slutligen förbjuda honom anskaffa nya djur. Däremot saknar enligt nämnda paragraf rätt att förbjuda djurägaren att förvara djur, t. ex. i sina lokaler. Detta kan - som redan ovan framhållits - leda till att djur vid försäljning får kvarstanna i de gamla lokalerna, varigenom kontrollen av vem som sköter eller handhar dem försvåras. Rättsfall har förekommit där föreskrivit att djuren inte fick kvarstanna i den försumlige ägarens byggnader, men kammarrätten undanröjde beslutet med hänvisning till lagens utformning. Enligt vår mening får det inte längre tolereras att kryphål i lagen används för att förhindra att djurplågeri försvinner. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av djurskyddslagen att misstolkning av lagen och förhalning av djurskyddsärenden undanröjs. () ()
mot · G1021622 · 1978-01-25 00:00:00 — av och om älgens skadegörelse på växande skog Under har en kraftig ökning av älgstammen skett. Detta har bl. a. medfört en storökning av antalet trafikolyckor med allvarliga person- och fordonsskador. Även älgar har skadats svårt. Älgarna vållar också stora skador i skogen. Unga träd och plantor spolieras av betande älg. I många områden i norra har älgarna genom bete och nedtrampning av ungtall vållat en omfattande förödelse på ung, ofta planterad skog. Markägarna är enligt lag skyldiga att sörja för reproduktionen av skog, men älgarnas skadegörelse är oftast så omfattande och svår att man ifrågasätter om det är lönande att plantera. Genom den reglerade älgjakten bestämmer andra än markägarna hur stor älgstammen skall vara. Älgolyckorna är nu så många och skadegörelsen på växande skog så stor att åtgärder måste vidtas för att minska älgantalet i norra . Det bör också bli möjligt för markägare eller andra, som är skyldiga att sörja för skogsbeståndets föryngring, att efter objektiv prövning erhålla skälig ersättning för älgarnas skadegörelse. 1 varje län finns en älgskadefond. Medlen i den fonden kommer från de avgifter som inbetalas för varje skjuten älg, med ett bestämt belopp för vuxet djur och för kalv. Beloppet utgjorde 140 resp. . Det är en betydande summa som tillförs älgskadefonden. Ur densamma utbetalas ersättning till jordbrukare som fått skador av älg på sin gröda. Dessa skador är åtminstone i de nordiga länen förhållandevis små. En älgskadenämnd prövar anmälningarna om skador och gör värderingar. Ersättning för skador på skog kan ej utgå ur fonden. Enligt vår mening bör bestämmelserna för ersättning ur älgskadefonden ändras så att även svåra skador på växande skog kan ersättas. Det är inte rimligt att samhället och markägarnas åtgärder för att trygga framtida skogsbestånd skall spolieras därför att de som åstundar stora älgstammar är helt fria från ansvar för de skador älgarna orsakar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begären snabb utredning med syfte att begränsa de ekonomiska skadorna genom älg i växande skog. () PER ()
mot · G1021626 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om viss ersättning till yrkesfiskare Enligt vattenlagen får endast den föra talan om ersättning och eventuella skadebegränsande åtgärder som har ägande- eller nyttjanderätt till sådan fast egendom som skadas av vattenföretaget. Detta innebär att fiskare som erhållit tillstånd att utsätta bottengarn på allmänt vatten inte erhåller ersättning för åtgärder vidtagna enligt vattenlagen om dessa påverkar hans fiskemöjligheter. Förhållandet är annorlunda enligt miljöskyddslagen. Enligt denna lag kan var och en som drabbas av skada alltid föra talan om ersättning även om den inte drabbar till fast egendom knuten rättighet. Yrkesfiskare med fast redskap kan således drabbas av skada till följd av vattenlagen utan rätt att föra talan. Inkomstbortfallet kan vara betydande liksom de belopp som investerats i de fasta redskapen. Svårigheterna kan vara stora att finna annat fiske som kompenserar dessa skador. Mot denna bakgrund talar rättviseskäl för att sådan yrkesfiskare erhåller rätt att föra talan enligt vattenlagen. Även skador på det rörliga fisket kan vara av den karaktären att de borde leda till kompensation för fiskare som kan visa att de drabbats av ett vattenföretag. Detta kan gälla fisket efter speciella fiskslag, t. ex. lax och havsöring, eller fiske i våra stora insjöar där kompenserande fiskemöjligheter saknas. Även i dessa fall borde talerätt finnas för yrkesfiskare. I tillåtlighetsprövningen enligt vattenlagen företräds det allmännas intressen av fiskeristyreisen och kammarkollegiet. I allt större utsträckning blir tillåtlighetsprövningen en fråga om att väga vattenföretagets fördelar mot de skador det förorsakar fisket. Det är inte tillfredsställande att talan i dessa sammanhang inte kan föras av de organisationer som företräder yrkesfiskets och fritidsfiskets intressen. I andra sammanhang eftersträvar vi en ökad medverkan av fackliga organisationer för att fördjupa inflytande och opinionsbildning. I dessa ärenden kan betydande gruppintressen vara berörda. Därför bör yrkesfiskets och fritidsfiskets organisationer tillerkännas talerätt enligt vattenlagen i tillåtlighetsfrågor. Vad som ovan sagts om sakägarerätt för yrkesfiskare i ersättningsfrågor och talerätt för organisationer för yrkesfiskare och fritidsfiskare i tillåtlighetsfrågor enligt vattenlagen bör beaktas av regeringen i det pågående arbetet med att bereda en ny vattenlag. 1 1977/78. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att beslutar att ge regeringen till känna vad som anförts om sakägarerätt i ersättningsfrågor för yrkesfiskare och talerätt i tillåtlighetsfrågor för organisationer i mål enligt vattenlagen. () ()
mot · G1021628 · 1978-01-25 00:00:00 — om ökat utnyttjande av inhemska varor Som ett väsentligt inslag i vårt lands kärva ekonomiska situation framstår underskottet i handelsbalansen. Vi importerar alltså varor för mer pengar än vi kan exportera för. För att råda bot på detta förhållande har regeringen vidtagit en rad åtgärder både på kort och på lång sikt. Det finns emellertid ett sätt på vilket varje svensk kan medverka till att förstärka handelsbalansen. Det är genom att det i de flesta fall finns inhemska alternativ till importerade varor - alternativ som är överlägsna i kvalitet, om än något dyrare. Med tanke på att i världshandelssammanhang utgör en försvinnande liten marknad, kan man med fog hävda, att en större medvetenhet då det gäller att välja en inhemsk vara framför en utländsk inte påverkar sysselsättningsläget ute i världen, men väl kan minska arbetslösheten här hemma. Med hänvisning till det ovan anförda föreslår jag att hos regeringen anhåller om en informationskampanj för att skapa en större medvetenhet om den betydelse som stödet från den enskilda människan har för svensk industri.
mot · G1021629 · 1978-01-25 00:00:00 — av och om elektrifiering av vissa fjällstugor Vid session i rekommenderades regeringarna i , och att inleda ett närmare ekonomiskt samarbete på . Som ett uttryck för denna målsättning har man sökt aktualisera olika projekt bl. a. för att möjliggöra bättre vägförbindelser över riksgränsema. Mellan nordligaste och sker landsvägstransporterna efter en landsväg som anlagts och underhålls av . Detta förhållande är av stor ekonomisk betydelse för , och vägen är oundgänglig bl. a. för fjällstuguborna i Könkämädalen. har befolkningen i och kommun tagit initiativ till en kraftledning från till fjällstugorna i nämnda älvdal. i och Norrbottendelegationen har kraftigt understött dessa strävanden såsom ett viktigt led i regionalpolitiken. Man räknar med betydande möjligheter att utveckla turismen, om fjällstugorna får tillgång till elektricitet. Enligt uppgifter från myndigheterna håller på att dra en kraftlinje från Karesuvanto till . Det vore naturligt att man i samband med detta etablerade samarbete mellan och i avsikt att genom anslutningslinjer från kraftledningen i knyta fjällstugorna till elnätet. Budgetpropositionen redovisar inte något anslagsbehov för detta ändamål, och det är självfallet möjligt att här ifrågavarande åtgärd kan finansieras internt av vattenfallsverket. En sådan åtgärd vore rimlig med hänsyn till vattenfallsverkets övriga, mycket lukrativa engagemang i . Enligt vår mening är det såväl ur svensk regionalekonomisk som ur nordisk synpunkt ytterst betydelsefullt att Norrbottendelegationens framställning til! regeringen får en positiv behandling. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att uttalar att fjällstugorna i svenska Könkämädalen bör få tillgång till elektricitet genom vattenfallsverkets försorg och att detta lämpligen bör ordnas i samverkan mellan . () ()
mot · G1021631 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. om stöd till nedläggningshotade dagligvarubutiker 1 slutet av fattade principbeslut om utbyggda stödåtgärder för kommersiell service. Det utbyggda stödet omfattar utöver de gällande stödformerna även driftstöd i vissa fall till nedläggningshotade butiker. I budgetpropositionen föreslås nu att anvisar . till denna verksamhet. Beträffande utformningen av stödet görs i propositionen 1977/78:8 om åtgärder på distributionsområdet följande uttalande: Det är dock tydligt att det kan vara svårt att finna beräkningsnormer som gör stödet verksamt utan att framstå som otillbörligt gynnande av visst företag framför annat. Stödet måste bl. a. därför ges en mycket restriktiv utformning. Det bör endast utgå när det är fråga om tillfälliga lösningar under begränsad övergångstid. Det kan t. ex. vara fallet när en butik - p. g. a. innehavarens ålder eller dylikt och allmänt dålig lönsamhet - inte kan förväntas överleva och där investeringsstöd inte skulle vara motiverat. Driftsstödet bör härvid ses som en ersättning från det allmännas sida för en samhällsekonomiskt viktig funktion som inte kan fullgöras på affärsmässiga grunder. Det är alltså inte primärt fråga om stöd till företaget som sådant. Enligt vår mening behövs en mer förutsättningslös utgångspunkt för försöken att utforma ett driftstöd. Dessutom måste man räkna med en betydande ökning av anslaget. Här kan nämnas att norrmännen, som inledde sin stödverksamhet till dagligvaruhandeln efter , redan första året - 1976 - betalade ut 6,5 milj. kr. i driftstötte (och totalt lika mycket i investeringsstötte) till 1 400 ensambutiker. Kan vi utlämna småbutikerna i till marknadskrafternas fria spel? Liksom i måste även statsmakterna i vårt land gå in med ett godtagbart driftstöd. Vi anser att stödet skall tillämpas relativt generöst och ges en sådan konstruktion att det kan bli verkningsfullt för även omsättningsmässigt små butiker. bör ges i uppdrag att undersöka behovet av driftstöd på , att pröva alternativa utformningar av stödet och att utarbeta riktlinjer för dess utformning och tillämpning . Slutlig ställning till dessa frågor bör tas sedan redovisat sina bedömningar. Med hänvisning till det anförda föreslås att anhåller hos regeringen om intitiativ i syfte att möjliggöra ett utvidgat driftstöd till olönsamma och nedläggningshotade dagligvarubutiker i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () ()
mot · G1021632 · 1978-01-25 00:00:00 — av om överlåtelser av företag har många företagsöverlåtelser förekommit. Nämnas kan att i har 126 företag inom industri och partihandel bytt ägare. Därav har 86 företag med 8 800 anställda sålts till andra företag utanför länet. Det innebär att beslutsfunktionerna flyttats till ett annat län. Av de angivna företagen har 11 med 1 200 anställda lagts ned efter försäljningen. När överlåtelse av företag sker görs i vissa fall utfästelser från de nya ägarnas sida om att driften skall fortsätta i samma omfattning och med samma personalstyrka som . Så skedde vid inköpet av Bruk i . I många fall har resultatet blivit ett helt annat. Företagen har nämligen efter överlåtelsen lagts ned. Företagsköpet har kanske skett mot den bakgrunden att man på det sättet eliminerat en konkurrent och därmed tillskansat sig en större marknadsandel. I många fall är dessa företag belägna i mindre orter, och en nedläggning har en mycket negativ inverkan på sysselsättningsmöjligheterna på orten i fråga. Dessa arbetstillfällen kanske har varit de enda för de människor som är bosatta där. De anställda blir efter nedläggningen kanske tvingade att flytta för att få sysselsättning. Den information som kommunen erhållit om företagets framtid överensstämmer ej heller med den verkliga utvecklingen. Kommunen kanske inte skulle ha gjort vissa investeringar, om man hade haft klart för sig situationen för företaget. Möjligheterna att skaffa ersättningsindustrier eller annan sysselsättning är i de flesta fall mycket begränsade. De anställda harju möjlighet att genom MBL-förhandlingar överlägga med företagsägarna om den uppkomna situationen. Försäljning av företag genom aktieöverlåtelse kan man emellertid inte påverka genom MBL-förhandlingar. För att komma till rätta med detta problem, nedläggning av företag i mindre orter, är det nödvändigt att man från samhällets sida vidtar åtgärder för att begränsa den negativa utveckling, som redan har drabbat många orter mycket hårt. har överlämnat sitt betänkande till regeringen. Enligt beslut skulle frågan om överlåtelse av aktie aktualiseras efter det att konkurrensutredningen har presenterat sitt förslag. Vid behov skulle regeringen föranstalta om kompletterande utredning. Jag anser emellertid att det är nödvändigt att även de synpunkter som framförts i motionen beaktas när frågan närmare bereds i regeringens kansli. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att anmoda regeringen att i samband med beredningen av konkurrensutredningens förslag också aktualisera de synpunkter som framförts i motionen.
mot · G1021634 · 1978-01-25 00:00:00 — 1977/78 1634-1639 av m. fl. om förbättrade lånevillkor för mindre och medelstora företag De mindre och medelstora företagen är av väsentlig betydelse för ett lands ekonomi och sysselsättning. Företag med mindre än 200 anställda svarar för omkring 40 96 av antalet sysselsatta i svenskt näringsliv, dvs. ca 720 000 arbetstillfällen. De svarar vidare för 30 96 av industrins förädlingsvärde och för omkring 20 96 av industrins investeringar och export. De små och medelstora företagen är även betydelsefulla ur regionalpolitisk synvinkel. Många av dessa företag har betydande problem. Kapitalanskaffningsfrågan är särskilt svårlöst. För de mindre företagen står aktiemarknaden som regel inte till förfogande. Obligationslånemarknaden är avsedd för de större företagen. Eftersom möjligheterna till självfinansiering genom nyemissioner hos ifrågavarande företag, och framför allt nystartade mindre företag, är begränsade blir behovet av att kunna i företaget behålla vinstmedel särskilt stort. Avdragsgilla självfinansieringsfonder vore ägnade att förbättra läget för dessa företag och göra det lättare fördem att överleva tillfälliga kriser. Sålunda skulle företag som inte har rätt till eller inte gjort avsättning till investeringsfond för konjunkturutjämning få avsätta 20 96 av årsvinsten till en dylik fond intill dess att fonden uppgår till ett maximalt belopp, förslagsvis . De mindre och medelstora företagens starka beroende av en effektivt fungerande kreditmarknad kom till utomordentligt klart uttryck i samband med totalstoppet . Vi förutsätter att sådana åtgärder icke kommer att upprepas och vill kraftigt understryka vikten av vad som sägs i finansplanen om att i möjligaste mån prioritera den konkurrensutsatta sektorns finansieringsbehov och att de mindre och medelstora företagens kreditbehov i första hand måste tillgodoses på den svenska marknaden. Ett sätt att förbättra denna företagskategoris finansiering vore att försöka jämställa deras villkor med de större företagens. En av de centrala frågorna i en sådan anpassning vore de mindre och medelstora företagens möjligheter att få krediter med längre löptid (motsvarande obligationslån). Den utökade kreditrisk som kreditinstituten skulle få kunde eventuellt kompenseras med statliga kreditgarantier. Visserligen har åtgärder vidtagits i den s. k. småföretagarpropositionen, men detta är inte tillräckligt. Arbetet med att tillförsäkra de mindre och medelstora företagen rimliga kreditmöjligheter måste påskyndas. 1 1977/78. 3 sami Nr 1634-1639 Med ledning av det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om att det i utsikt ställda arbetet med att förbättra framför allt de mindre och medelstora företagens långa krediter påskyndas. () () () () () () () () () () () ()
mot · G1021635 · 1978-01-25 00:00:00 — av m. fl. Den svenska konkurrenslagstiftningen är av ringa omfattning eller på vissa områden obefintlig. Inom såväl den europeiska gemenskapen som finns däremot en väl utvecklad konkurrenslagstiftning. diskuterades en konkurrenslagstiftning främst i syfte att motverka karteller och monopolbildningar. De nuvarande ekonomiska svårigheterna inom näringslivet har medfört att konkurrensen på lika villkor kommit att delvis sättas ur kraft genom samhällets egna åtgärder. Genom de stora statliga insatserna i form av lån, bidrag och andra former av ekonomiskt stöd till krisdrabbade företag har konkurrensen i vissa branscher kommit att snedvridas. Företag med stort statligt stöd har kunnat bedriva en stark priskonkurrens mot självbärande och ofta välskötta företag. En sådan form av statlig subventionskonkurrens kan vi inte acceptera. Samhälleligt stöd till företag får inte förorsaka en snedvridning av konkurrensvillkoren. En sådan snedvridning leder enbart till en förflyttning av arbetslösheten från ett företag till ett annat. Dessutom medför detta att de företag som har de bästa förutsättningarna att fortleva, expandera och skapa nya arbetstillfällen kan komma att bli utkonkurrerade genom samhälleliga subventioner till konkurrenssvaga företag. Det är viktigt att ha en konkurrenslagstiftning som skyddar alla företag oavsett ägare - från en samhälleligt subventionerad konkurrens. Denna lagstiftning är speciellt angelägen inom de sektorer där samhället gått in med stora subventioner till olika företag. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till en lagstiftning mot illojal konkurrens med hjälp av statliga subventioner. () () () () () () PER () ()