mot · G1021028 · 1978-01-25 00:00:00 — Motion 1977/78:1028 av m. fl. Vi konstaterar att regeringen inte nu är beredd att redovisa ett förslag till en samlad svensk u-lands- och biståndspolitik. Regeringen aviserar att ett sådant förslag skall föreläggas under 1978.1 föreliggande motion kommer vi därför i första hand att koncentrera oss till frågor som tas upp i budgetpropositionen. Våra förslag till en svensk u-lands- och biståndspolitik kommer vi att redovisa i samband med regeringens aviserade förslag. Den borgerliga regeringen har lagt fram sin andra biståndsbudget. Det märks att den börjar bli varm i kläderna. Den första budgeten innebar till stora delar att rörelseinriktningen från den gamla regeringen bibehölls oförändrad. Visserligen gick det inte att spåra någon satsning på programländer, som klarast satsat på utveckling - utjämning, visserligen valde man att stödja , ett land med en korrupt administration som sedan togs över av en militärjunta, och visserligen visade sig några rader om samarbete med uländerna på industrins område rymma fröet till industribiståndsutredningens nedrustning av biståndspolitikens grundläggande principer. Men det var fortfarande svårt att urskilja något som innebaren grundläggande uppgörelse med den socialdemokratiska politiken. 1 årets budgetproposition förs inga längre principiella resonemang om den svenska biståndspolitikens inriktning. Man hänvisar till att regeringen kommer att ta upp dem, då den lägger fram en proposition med utgångspunkt i industri-, bistånds- och biståndspolitiska utredningarna. Regeringen vill ställa principdebatten . Det bottnar i att den vill göra det bekvämt för sig. En genomgång av de konkreta förslagen i årets budget, funderingar över vad där står och inte står visar nämligen att den redan nu försöker få att godkänna avgörande förändringar av den svenska biståndspolitiken. Det handfasta innehåll regeringen vill ge de lösa formuleringarna med sin budget har lite med vare sig arbetarklassens eller de progressiva ulandskrafternas intressen att göra. Det här betyder inte att kommunisterna villkorslöst skriver under den biståndspolitik socialdemokraterna förde och företräder. Den politiken präglades visserligen i stora stycken av en framsynthet och en vilja att stödja förtryckta, som lyste med sin frånvaro inom många andra områden av socialdemokratisk politik. Den fyllde en förhållandevis progressiv funktion inom i-landsgruppen i olika internationella organ, där var berett att gå längre till mötes än många andra länder. Den insåg att det bilaterala biståndet måste lämnas på de mottagande ländernas egna villkor, om det skulle kunna användas på ett effektivt sätt. Men den socialdemokratiska politiken tillämpades i praktiken på ett annat sätt - i många viktiga frågor - än de principer den sade sig stå för. Den ifrågasatte inte det svenska engagemanget i /, där de svenska pengarna kom till sämre användning, än om de lämnats på det bilaterala biståndets villkor och där imperialismens krafter utnyttjade bankens penningpung till att tvinga på uländerna en politik i bolagens och förtryckarnas intresse. Den banade vägen för svenskt medlemskap i den interamerikanska , och den ställde sig i avgörande lägen på de andra imperialistiska staternas sida, när krävde en ny ekonomisk världsordning. Den band en växande del av det svenska biståndet till uppköp i , trots att detta försvårade samarbetet emellan och gav dem sämre valuta för pengarna än om de fått använda dessa där de erhållit de förmånligaste priserna. Den lät det svenska biståndet till länder som , , och fortsätta, trots att det där var uppenbart att en liten härskande klass berikade sig på de fattigas och förtrycktas bekostnad. Trots detta lyckades den socialdemokratiska regeringen ändå skapa en respekt - låt vara ibland oförtjänt, och ibland framtvingad av starka, progressiva rörelser hemma - för den svenska politiken gentemot tredje världen. Det intressanta och beklagliga (men i och för sig inte överraskande) med den borgerliga regeringens nya budget är att de mest tvivelaktiga delarna av den socialdemokratiska biståndspolitiken nu fått en sådan omfattning att de är på väg att bli den borgerliga politikens regler. Detta visar sig på en rad olika områden. Då det gäller det multilaterala biståndet skall det från början uppmärksammas att detta fått sluka en växande andel av de totala biståndsanslagen. Även om det i procent rör sig om en blygsam ökning blir den i kronor räknad ändå avsevärd. Detta är en utveckling, som inte ligger i intresse. Från den nuvarande regeringens håll - liksom från den förras - hävdas det visserligen att önskat en jådan utveckling. Detta är inte riktigt med sanningen överensstämmande. Det multilaterala biståndet är visserligen fördelaktigare än det bilaterala bistånd, som exempelvis , , och lämnar, en hjälp" som är förenad med så hårda politiska och kommersiella villkor att den ofta är att se som en modernare variant av kanonbåtarna i imperialismens tjänst. Det är därför hellre sett att dessa länder lämnat sina medel till de internationella organisationerna och institutionerna. Men dessa organs bistånd, som ofta utgår i form av lån som inte så sällan är förknippade med krav på inrikespolitik, är betydligt mindre tjänligt från u landssynpukt än det svenska gåvobiståndet, som lämnas med betydligt större spelrum för det mottagande landets egna bedömningar. Det multilaterala biståndet gör också mycket liten skillnad mellan progressiva och reaktionära regimer, vilket betyder att svenska pengar genom deras förmedling kommer de värsta förtryckarstaterna i världen till godo: , , , , , , Centralafrikanska kejsardömet och är de första namnen i en lång rad. Till denna försämring kommer vidare att den nya regeringen ökat sitt engagemang i de organ vars politik ligger längst ifrån det svenska bilaterala biståndets principer. Den har ökat det svenska bidraget till / , den har gått in i de asiatiska och interamerikanska utvecklingsbankerna (varav den senare visserligen finansieras med medel utanför biståndsanslaget), och dessa banker lämnar till skillnad från FN-organen (UNDP, m. sitt bistånd som krediter, inte som gåvor. Bankerna låter vidare sitt bistånd i långt större utsträckning gå till projekt, alltså inte på mottagarnas egna villkor, och utnyttjar ofta sina pengars makt till att driva igenom synpunkter på hur projekten och landets politik över huvud taget skall utformas. Lika tydliga är förändringarna på det bilaterala biståndets område. Det är där inledningsvis värt att påpeka att stora delar av budgeten anslås av till ändamål, som är så ospecificerade att utrymmet för regeringens godtycke blir mycket stort. Det gäller bl. a. det som kallas Särskilda programoch särskilt då Breddat samarbete - vars innehåll redovisas i ytterst dunkla ordalag och som enligt propositionen skall kosta 195 milj. kr. Detta är mer än vad exempelvis , , och sammanlagt får i bistånd. bör erhålla en mer preciserad och utförligare redovisning över vad denna anslagspost skall användas till. Det gäller omfattningen av det till svenska varor bundna biståndet. Om man jämför likvärdiga siffror har dettas andel av budgeten ökat från 544 milj. kr. (inkl. livsmedelsbistånd) under den gamla regeringens sista budgetår, till 675 milj. kr. (exkl. livsmedelsbistånd) i det nu föreliggande budgetförslaget. Vidare föreslås att 90 milj. kr. skall användas för uppköp av svenska livsmedel. Vi kan inte acceptera att stöd till det svenska jordbruket och industrin skall ske genom att använda biståndsmedel. Sådan verksamhet bör bekostas genom vederbörliga departements budgetar. Alldeles oavsett vad som kommer att hända med industribiståndsutredningens förslag, innebär detta att man är på väg att skjuta principen att mottagarländerna själva skall bestämma hur deras pengar skall användas i sank. Biståndsökningen till huvudmottagarländerna äts till stor del upp av det bundna biståndets ökning. intressen har offrats på altare. En annan fingervisning om vart den borgerliga biståndspolitiken är på väg, får man genom att studera valet av länder och de föreslagna ökningarna på resp. länder. Då kan konstateras att inga som helst tecken finns på att trappa ner biståndet till en rad länder, där samarbetet med dessa inte är i överensstämmelse med de principer som fastlagts av för val av samarbetsländer. Under de år som gått har det svenska biståndet blivit betydligt mindre värt . Kronan har devalverats i omgångar, och den internationella inflationen har ätit upp ännu mer av det svenska biståndets värde. När därför budgetpropositionen talar om en ökning av biståndet , är det en svindel med ord. I själva verket får mottagarna av biståndet nästan lika många procent mindre för pengarna . Utöver den kraftiga kvalitativa försämring av biståndet, som vi skisserat, kommer alltså denna kvantitativa nedgång. Detta är ekonomiminister u-landspolitik, och han måste vara glad att någon ställer upp och sveper in den i liberala fraser åt honom och näringslivet. I detta läge är det viktigt att man analyserar tendenserna i biståndspolitikens utveckling och ställer upp alternativ till dem. Det räcker inte med att försvara vad som varit. Borgarnas sätt att utnyttja den förra regeringens negativa delar av biståndspolitiken visar att en stabil och för uländema förmånlig biståndspolitik måste formuleras utan socialdemokratiska krumbukter. Ett första krav är då att biståndsanslaget skall rensas från sådana utgifter som är ägnade att stödja det svenska näringslivets intressen. Det gäller de 675 milj. kr. som avsatts för bundet bistånd och de 87 miljoner som avsatts för inköp av livsmedel. Den andra upprensningen gäller valet av länder. Om man utgår från de biståndspolitiska principerna, särskilt från kravet att biståndsmedlen skall användas i länder där regeringarna verkar för social utjämning, är det helt klart att , , , , , , , och icke uppfyller villkor. Vart syftar nu vpk med allt detta? Vill man politisera u-hjälpen? Vill man spoliera det breda samarbetet över partigränserna om den svenska biståndspolitiken? Ingalunda, vårt förslag är faktiskt betydligt mindre revolutionerande än så! Vi anser bara att riksdag och representanterna för olika politiska partier äntligen drar konsekvenserna av de resonemang och principer man så länge sagt sig vara eniga om. Den biståndspolitiska utredningen säger att biståndet bör syfta till att i olika stötta en utveckling mot ökad resurstillväxt. ekonomisk och social utjämning, ekonomiskt och politiskt oberoende samt en demokratisk samhällsutveckling. Därigenom skall genom sitt bistånd bidra till social rättvisa för de fattiga människorna i resp. mottagarland. "Härav följer att det svenska biståndet i första hand bör inriktas på fattiga som själva aktivt strävar att förbättra de ekonomiska och sociala förhållandena för de sämst ställda grupperna (citat ur ). Biståndsinsatserna skall med andra ord göras i samarbete med regeringar som i praktisk handling (och inte bara i de uttalade målen för sin politik) satsar på social rättvisa för befolkningsmajoriteten! Kan det uttryckas mycket klarare? Vi kan också konstatera hur vissa remissinstanser (i anslutning till biståndspolitiska utredningen) - till skillnad mot den borgerliga regeringen också tagit fasta på dessa självklarheter. Sålunda anser LO att frågan om att avbryta samarbetet med några av programländerna måste aktualiseras. SIDA är något försiktigare men är inne på samma tankegångar. , som gjort en ingående analys av det svenska biståndet till , understryker att det är mottagarlandets totala utvecklingspolitik som är avgörande för huruvida de svenska biståndspolitiska målen skall kunna tillgodoses. Det förtjänar att understrykas att vad vi i det föregående anfört egentligen borde vara väldigt självklara, okontroversiella saker. Liksom i tidigare vpkmotioner om biståndet menar vi att ländervalet handlar om hur biståndet kommer till användning i mottagarlandet: Når biståndet fram till dem som behöver det, till de utslagna och förtryckta folken? Eller hamnar biståndet till de redan besuttna i ? Det är svaret på sådana frågor som skall avgöra fördelningen av biståndet mellan mottagarländer. Det borde vara möjligt att uppnå en bred enighet om den ländervalspolitik som vi föreslår. Därmed skulle en hårdare och konsekventare prioritering av ländervalet till fattiga och utsatta med sociala målsättningar och massmobilisering kunna uppnås. Biståndet skulle komma att utgå till de länder där man på goda grunder kan anta (och senare mot verkligheten kollationera) att dess marginalnytta för folkflertalet blir störst. Biståndet till uländer som saknar politisk vilja och förmåga att bedriva en aktiv social och ekonomisk utjämningspolitik som kommer hela folket till del skulle avbrytas. De högtidligt deklarerade målen för vårt biståndssamarbete, vilka förlänat en viss internationell prestige som föregångsland på biståndsområdet, skulle motsvaras av praktiskt tillämpad politik. För att än en gång understryka riktigheten av vad som sagts vill vi citera ILOstudien and Basic Needs: Det är dags att man i olika FN-organ och i andra internationella sammanhang börjar diskutera de klasskonflikter och det gruppförtryck som finns inom enskilda staters gränser (och inte bara problem mellan länder), exempelvis baserat på skevt jordägande och ojämn inkomstfördelning. Det internationella utvecklingssamarbetet bör planeras med utgångspunkt från målet att avskaffa den absoluta fattigdomen i botten av alla samhällen. a. måste i-länderna få rätt att i sin u-landspolitik låta de förmåner de är villiga att ge utgå till sådana länder som verkligen gör allvarliga försök att i grunden klara av den absoluta fattigdomens problem. Den borgerliga regeringen nöjer sig med att i sin biståndsbudget principiellt instämma i ståndpunkten att man vid fördelningen av biståndet på olika länder måste göra en bedömning av möjligheterna att nå ut till de fattiga grupperna. Man erkänner också att utsikterna att uppnå denna målsättning varierar mellan länderna beroende bl. a. på de styrandes vilja och förmåga att engagera sig för de eftersatta i samhället. Och det praktiska resultatet? Biståndet till plussas på från 110 till 115 miljoner, till från 240 till 270, till från 80 till 90, till från 30 till 40, till från 80 till 95 miljoner. Vilken analys ligger bakom sådana förslag? Hur skall ett sådant förslag till länderfördelning av biståndet - i kombination med det ökade beloppet för bundet bistånd och s. k. industrialiseringsfonder motverka de internationella bolagens och i-ländernas utsugning av uländerna, och i stället stödja de antiimperialistiska krafternas frigörelsesträvanden i världen? Vad kan man hoppas av den proposition som regeringen i sinom tid lägger fram med anledning av BPU:s betänkande och refererade remissyttranden? Den tredje upprensningen gäller det multilaterala biståndets storlek. Vi upprepar det krav vi ställt vid tidigare riksdagar, att lämnar /och (AsDF). Vidare bör regeringen se över storleken av de bidrag som lämnas till olika internationella organisationer. Vi kan förstå uppfattningen att bör lämna relativt stora bidrag för att kunna få ett inflytande att utnyttja till uländernas förmån, men vi ser ingen anledning varför i flera organ skall svara för över eller omkring en femtedel av de totala bidragen. Ett rättesnöre borde vara att skall vara den femte största bidragsgivaren och att den svenska andelen av de totala bidragen inte i något fall skall överstiga 10 96. Vi avser att komma med ett detaljerat förslag om detta, när den aviserade propositionen om det långsiktiga utvecklingssamarbetet presenteras. Om skulle föra en progressiv biståndspolitik, skulle alltså följande summor kunna användas på annat sätt än : /, Asiatiska utvecklingsfonden , inköp av livsmedel . Ingen höjning av anslagen till , , , , , och - . Det är viktigt att öka det samarbete som håller på att växa fram mellan . och har varit föregångare, då det gällt att dela med sig av sina erfarenheter till andra länder, och även har lärdomar på t. ex. undervisningsområdet och hälsovården, som skulle vara till nytta i andra uländer. bör avsätta ett par hundra miljoner för ett sådant samarbete mellan och inleda diskussioner med de länder vi nämnt om lämpligaste sättet att använda pengarna. Det svenska biståndet till de progressiva mottagarländerna måste öka. Flera av dem - , , , , , för att nämna några - är intresserade av att bygga upp sin industri med svensk hjälp, men biståndet förslår inte för den upphandling de är intresserade av, och de saknar möjlighet att utnyttja kommersiella krediter. Här måste det bli fråga om en kraftig förstärkning av biståndet, så att dessa önskemål kan tillgodoses. Det finns progressiva länder, som inte mottar långsiktigt svenskt bistånd. Demokratiska Yemen bör bli mottagare av svenskt bistånd (se särskild motion). En noggrann prövning av möjligheterna att ge och intresset för att få långsiktigt svenskt bistånd bör göras då det gäller , , , och . Flyktingar, befrielserörelser och apartheidpolitikens offer i Under innevarande budgetår utgår bistånd till flyktingar i från i Zäire. Dessa flyktingar, som utsatts för den korrumperade Mobuto-regimens terror med bl. a. marockanskt och franskt stöd, är i stort behov av hjälp. Antalet flyktingar beräknas vara 200 000 -250 000, och siffran fortsätter att stiga på grund av Mobuto-regimens brutala repression mot civilbefolkningen i . Flyktingarna behöver mat, kläder och medicin. Angolanska staten och de organisationer som hjälper flyktingarna behöver medel till transporter och administration av flyktinghjälpen. Vpk föreslår att minst 20 milj. kr. anslås i bistånd till dessa flyktingar. Antalet flyktingar från , och stiger också. Till en del tas de om hand av frontstaterna. Vi föreslår att biståndet för flyktinghjälp, administrerad av frontstaterna, ökar till 20 milj. kr. och angreppskrig mot Demokratiska republiken har också resulterat i stora flyktingströmmar, huvudsakligen till . Vi föreslår att 5 milj. kr. anslås till hjälp åt dessa flyktingar. Även befrielserörelserna bedriver ett aktivt flyktingarbete. De behöver inte bara medel till mat, kläder och medicin, utan också till transporter, hyror, utbildning m. m. För befrielserörelsernas övriga verksamhet bör anslås betydligt mer än vad som föreslås i propositionen. Vi vill framhålla att även medel för administration, publiceringsverksamhet, konferenser och resor är av utomordentligt stor betydelse för befrielserörelserna. När det gäller och nämns i propositionen att det "pågår försök att förhandlingsvägen åstadkomma 'majoritetsstyre och att båda eller något av områdena blir självständiga under afrikansk ledning. Det är riktigt att det pågår förhandlingar men inte för att åstadkomma majoritetsstyre. De förhandlingar som förs på initiativ av fascistregimerna i och sker med korrumperade stamhövdingar och avhoppade nationalistledare för att undvika verkligt majoritetsstyre, vilket kan grundas endast på befrielserörelsernas medverkan. Det är ju inte färgen på regeringsledamöterna som avgör om det är majoritetsstyre, utan om regeringen har folket bakom sig eller ej. Vpk förutsätter att biståndet till SWAPO och Patriotiska fronten fortsätter att utgå, även om och lyckas åstadkomma marionettregeringar med svarta ledamöter i och . När det gäller anser vi att inte bara ANC utan även fackföreningsorganisationen bör få utvidgat stöd. SACTU - som är den enda icke-rasistiska nationella fackföreningen i - har under innevarande år fått mindre summor försitt kontor i Dar-es-Salaam och för en konferens i . SACTU behöver hjälp med transporter, publikationsverksamhet, utbildning och administration - både utomlands och inne i . Vi föreslår att minst 2 milj. kr. anslås till SACTU. Sammanlagt föreslår vpk följande summor till befrielserörelser och flyktingar i : Shabaflyktingar i Flyktingar i frontstaterna (se särskild motion) Under denna rubrik påpekas helt riktigt att "de förhållanden som råder i många länder i tyder på ett ökat behov av humanitärt stöd till flyktingar och andra av politiskt förtryck drabbade grupper . Det allvarliga läget gör dock, att behovet av humanitärt stöd i måste betraktas som direkt akut och av betydligt större omfattning än vad som framgår av den borgerliga regeringens budgetförslag. Dels har repressionen på många håll i regionen ökat, dels har viljan att ta emot latinamerikanska flyktingar i , och olika västeuropeiska länder minskat i takt med att krisen i de kapitalistiska ekonomierna fördjupats, varför behovet av insatser inne i blivit mer accentuerat. 20 milj. kr. Mot bakgrund härav, och det faktum att SIDA lär fä problem med att inom budgetposten rymma alla angelägna insatser, föreslår vpk att anslagsposten Humanitärt bistånd - uppräknas tili 30 milj. kr. /79, som det förutskickas att ytterligare medel för humanitärt bistånd till kan komma att behöva tas i anspråk ur den s. k. katastrofposten. Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi att uttalar att biståndspolitiken utformas med beaktande 1. att biståndet till , , , , , och hålls på oförändrad nivå, 2. att , , , , , , , och successivt avvecklas som svenska programländer, 3. att anslagen till /och (AsDF) utgår, 4. att inköp av livsmedel i och s. k. bundet bistånd ej skall belasta biståndsbudgeten, 5. att de resurser som frigörs genom bifall till yrkandena 1-4 används till ökat stöd åt anti-imperialistiska rörelser, flyktingar i och , progressiva regimer och socialistiska stater i tredje världen, 6. att stöd ges till progressiva och socialistiska länder i tredje världen i deras strävanden att utveckla en egen teknik anpassad efter deras behov och förutsättningar. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)