mot · G102725 · 1978-01-23 00:00:00 — av m. fl. En av samhällets främsta uppgifter är att erbjuda de nyfödda medlemmarna en så god start i livet som möjligt. Barnen bör erbjudas bästa möjliga sociala miljö, och bästa möjliga kroppsliga och psykiska hälsotillstånd bör eftersträvas. Det är av detta skäl av yttersta vikt att den omvårdnad samhället erbjuder barnet före födelsen, den s. k. antenatala vården, är av högsta klass och svarar mot moderna krav. En självklarhet är också att denna mödrahälsovård skall sträva efter bästa möjliga hälsotillstånd hos de blivande mödrarna. års forskningar kring det späda barnets beteende och hälsa har kunnat påvisa en mängd psykiska och sociala faktorer hos föräldrarna, som kommer att få betydelse för barnets somatiska hälsa och psykiska utveckling . I svensk och internationell litteratur finns många exempel som illustrerar att väntetiden och förlossningen är en period som innebär utomordentligt stora omvälvningar för kvinnan. Kvinnans psykiska hälsa under graviditet och förlossning, föräldrarnas inbördes relation och deras egen psykologiska uppväxtmiljö och nuvarande sociala kontaktnät är av den största betydelse för hur den växande familjen skall kunna anpassa sig till den nya situationen. Forskningsarbeten som belyser denna problematik har publicerats av bl. a. barnpsykiatern , barnpsykologen och vuxenpsykiaterna . Forskningsrapporter och klinisk erfarenhet visar också att många - även allvarliga - kroppsliga sjukdomstillstånd hos små barn har sin orsak i psykosociala förhållanden i familjen. Detta framgår av undersökningar av bl. a. professorerna och barnläkaren avhandlingsarbete. Kunskaperna om olika faktorer som påverkar barnet har ökats mycket snabbt . Olika former av missbruk, rökning under graviditeten, infektioner och näringsrubbningar hos mamman är exempel på tillstånd som för med sig en ökad sjuklighet och dödlighet hos fostret eller barnet. Denna ökade kunskap har ställt nya krav på mödrahälsovården och lett till utvecklandet av nya metoder för hälsoövervakningen. På det hela taget kan man säga att denna satsning varit framgångsrik. Till följd av att den medicinska sidan av mödrahälsovården utvecklats och till följd av den allmänna standardhöjningen i samhället har vi i en enastående låg dödlighet bland barnaföderskor och även dödligheten hos barn strax före eller efter förlossningen är så låg att t. o. m. mycket stora medicinska satsningar blott i ringa grad kommer att påverka dödligheten i detta avseende. Även sjukligheten hos blivande och nyblivna mödrar och deras nyfödda barn är mycket låg. Man kan sålunda konstatera att den antenatala hälsovården bidragit till att den kroppsliga hälsan hos mödrarna och deras nyfödda barn på det hela taget är god. Till mödrahälsovårdsverksamheten har kopplats ett mödraundervisningsprogram, vilket framför allt koncentrerats till undervisning om graviditetens och förlossningens normala förlopp, näringsfrågor m. m. 1 denna övervägande katedrala undervisning deltar föräldrarna till av de nyfödda barnen. Samhället har även stött den via Röda korset administrerade undervisning i barnavård, vilken nått ut till av de blivande föräldrarna. Deltagarna har huvudsakligen rekryterats från de grupper i samhället som har en jämförelsevis god situation vad beträffar utbildning, ekonomi m. m. Erfarenheten visar att den nuvarande mödrahälsovården i ringa utsträckning förmår ta hänsyn till mödrarnas psykosociala förhållanden. Detta har även visats i en forskningsrapport av Wendela . Orsakerna till detta faktum torde vara de av ovannämnda skäl starkt medicinskt inriktade vårdrutinerna, personalens tidsbrist, i detta avseende otillfredsställande utbildning för barnmorskorna och gynekologerna samt ett allmänt sett dåligt intresse för den mentalhygieniska sidan av antenatalvården. Nya metoder för att utveckla mödrahälsovårdsarbetet har prövats på enstaka håll. Till många mödravårdscentraler finns en kurator knuten, men denne kan endast gripa in i ett fåtal fall där problemen är speciellt trängande. I regi har en försöksverksamhet bedrivits där man samlat de blivande föräldrarna till gruppträffar under en barnmorskas ledning från tidig graviditet. Även på andra ställen har man haft gruppträffar, men endast under senare delen av graviditeten. På vissa mödravårdscentraler har en socialarbetare träffat samtliga blivande mödrar, och på åter andra centraler har man på försök knutit en psykolog vissa veckotimmar till centralen. Erfarenheterna tycks tala för att föräldrarna i allmänhet är positivt inställda till en sådan breddning av mödravårdscentralens arbete, och i något fall har man genom intervjuer med föräldrarna kunnat konstatera att dessa känt sig väl förberedda och kapabla att klara påfrestningarna i samband med barnafödande och föräldraskap. Den nuvarande mödrahälsovårdens verksamhet måste breddas genom en ökad satsning på mentalhygieniska frågor. Detta kan åstadkommas genom att: - Utbildningen för blivande gynekologer och barnmorskor utökas vad gäller väntetidens och föräldraskapets psykologi och sociologi. - En resursförstärkning avseende läkare och barnmorskor tillförs mödravårdscentralerna så att rimlig tid kan anslås även till det mentalhygieniska arbetet. - vid olika mödravårdscentraler ses över vid behov, varvid frågan om kontinuitet i vården på läkar- och barnmorskesidan ges högsta prioritet. - En resursförstärkning tillförs mödrahälsovården genom att till denna knyts psykologer. Dessa skall i första hand ha till uppgift att handleda barnmorskorna i psykologiska frågor samt vid behov ha individuella patientkontakter. - En samordning av det mentalhygieniska arbetet på mödra- och barnavårdscentraler åstadkoms, t. ex. genom att samma psykolog svarar för handledning av personalen vid båda institutionerna. - En uppföljning av arbetet på mödravårdscentralerna eftersträvas, främst genom en ökad satsning på handledning och fortbildning av personalen på förlossnings- och BB-avdelningar. Inrättande av psykolog- och kuratorstjänster vid dessa enheter bör komma till stånd. Med stöd av ovanstående hemställs att uttalar 1. att mödrahälsovården bör ges ökad beredskap för att ge kvinnor psykisk och social hjälp, 2. att en resursförstärkning avseende läkar- och barnmorsketjänster tillförs mödravårdscentralerna så att rimlig tid kan anslås även till det mentalhygieniska arbetet, 3. att psykolog- och kuratorstjänster bör inrättas på varje mödravårdscentral. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) INGA (vpk)