bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — BiståndspoUtiska utredningen har redogjort för deriktlinjer som gäller för katastrofbiståndet och förordat att samma riktlinjerskall gälla för framtiden. Biståndsministern delar utredningens syn därvidlagoch vill särskilt framhålla bl. a. följande. Behovav någon särskild statlig organisation för katastrofhjälp föreligger inte. Istället synes det ändamålsenligt att statliga medel för katastrofhjälp lämnasi nuvarande former, dvs. huvudsakligen som bidrag till institutioner medoperativa uppgifter på området. Bidrag kan lämnas direkt till drabbade ländersregeringar, till enskilda organisationer eller till internationellaorganisationer. Det får bedömas från fall till fall vilken kanal som är meständamålsenlig. Möjlighetenatt utnyttja svenska livsmedel och andra varor i katastrofbiståndet börbeaktas. Ofta kan dock de livsmedel och varor som behövs i katastrofsituationerskaffas snabbare och till bättre pris på närmare håll än i , varför enhuvuddel av katastrofbiståndet liksom kan väntas utgå i form avkontantbidrag. Fungerandeinternationell samordning är ofta en förutsättning för att katastrofhjälp skallbli effektiv. Inom FN-systemet är det FN:s kalastrof-hjälpskontor, UNDRO, somansvarar för denna uppgift. bör fortsätta att stödja UNDRO:sverksamhet och de insatser som görs främst av UNDRO och förbättra katastrofberedskap och för att planerakatastrofförebyggande åtgärder i . Beslutom katastrofinsatser från svensk sida förbereds inom den s. k katastrofgrappen.Biståndsministern finner denna grupps nuvarande sammansättning ocharbetsformer ändamålsenliga. SIDA bör spela den centrala rollen i beredning avkatastrofhjälpsärenden. Biståndspolitiska utredningen har pekat på behovet aven utvärdering av svenska katastrofinsatser. Biståndsministern ser detta somen uppgift för SIDA. I detta sammanhang behandlar utskottet motionen1977/78: 1914 av m. fl. (vpk), yrkandet 20, nämligen 20.att hos regeringen begär förslag innebärande att katastrofbiståndendast skall utgå i kontanta bidrag utan förbehåll. I vpk-motionen 1914 föreslås att hosregeringen begär förslag innebärande att katastrofbistånd endast skall utaå iform av kon- UU 1978/79:1 76 tantabidrag utan förbehåll. Motionärerna framhåller att livsmedelsbiståndet böromvandlas i reda pengar, som får använda för inköp var de vill ochatt eventuella inköp av svenskt vete och andra svenska livsmedel skall belastade stödanslag där de hör hemma.. Utskottet har (UU 1977/78: 10)behandlat och avstyrkt ett yrkande av samma motionärer och av likartadinnebörd, nämligen att inköp av livsmedel i ej skall belastabiståndsbudgeten. har ingående utrett och prövat det svenska katastrofbiståndet menej förordat några ändringar i dess huvuddrag. Utredningen konstaterar bl. a.att den övervägande delen av det statliga svenska katastrofbiståndet harlämnats i form av kontantbidrag och att denna bidragsform är denadministrativt mest lätthanterliga. Under i synnerhet /75 vardock andelen livsmedelsbistånd mycket omfattande. Främst på initiativ avenskilda organisationer har en särskild katastrofkost experimenterats fram iSverige. Genom enskilda organisationer sker också leveranser av i nödsituationerviktiga varor. Enligtpropositionen är det ändamålsenligt att den statliga katastrofhjälpen lämnas ide former som förekommer, dvs. i huvudsak via enskilda eller internationellaorganisationer. Bidrag kan också lämnas direkt till drabbade ländersregeringar. Vilken kanal som är lämpligast får bedömas från fall till fall. Detsägs i propositionen vidare att (WFP) utgör en av deviktiga kanalerna för katastrofbistånd och att håller ett katastroflagerav livsmedel, främst vete, som står till WFP:s förfogande. Möjligheterna attutnyttja svenska livsmedel och andra varor i katastrofbiståndet bör enligtpropositionen beaktas, men det påpekas att de livsmedel och varor sombehövs i katastrofsituationer ofta kan skaffas snabbare och till bättre prispå närmare håll än i , varför en huvuddel av katastrofbiståndet liksomhittills kan väntas utgå i form av kontantbidrag. Utskottet,som finner det naturligt att svenska livsmedel i viss ut-str'äckning kan ingå ikatastrofbiståndet, avstyrker ifrågavarande yrkande i motionen 1914. 10.Stöd till enskilda organisationer Propositionen (s. 104105) Gällande riktlinjer för stöd till enskildaorganisationers biståndsverksamhet bör i huvudsak gälla även framgent. Pånågra punkter finns dock anledning föreslå preciseringar av dessa riktlinjer. Deövergripande målen för denna biståndsverksamhet är desamma som för det direktastatliga biståndet. Huvuddelen av bidragsgivningen har UU 1978/79:1 77 avsettverksamhet inom programländerna. Någon begränsning till denna länderkrets böremellertid inte eftersträvas. Inteendast i fråga om länderinriktning utan också i vad avser sektorinriktning kande enskilda organisationernas insatser utgöra ett komplement till det direktastatliga biståndet. Detta gäller bl. a. facklig och kooperativ verksamhet, somunder senare år tillförts betydligt ökade medel. Detsamma gällermissionsorganisationernas verksamhet. Inom ramen för ett växande totalt biståndbör bidragen till de enskilda organisationerna öka. Missionenhar i vissa svarat för uppbyggnaden av en inte oväsentlig del avresurserna inom hälsovården och utbildningen. Dessa verksamheters natur gör detangeläget att insatserna är förankrade hos mottagarlandets myndigheter och välinlemmade i den nationella planeringen. Detta bör normalt gälla ävenkooperativ verksamhet. Facklig verksamhet har å andra sidan behov av ett störremått av oberoende i förhållande till den statUga administrationen. Såsomregeringen anmälde till finns anledning låta stödet tillfacklig utbildningsverksamhet vara undantaget från kravet påmyndighetsgodkännande. Densnabba ökningen av bidragen till enskilda organisationers biståndsverksamhethar rest frågan om nya samarbetsformer mellan SIDA och organisationema.Organisationemas kapacitet för beredning av insatsema bör stärkas. SIDA avseratt sluta fleråriga ramavtal med de organisationer som får bidrag av störreomfattning för att ge dessa bättre möjlighet att planera sin verksamhet pålängre sikt. Dennaförskjutning av det administrativa ansvaret från den statliga biståndsförvaltningentill folkrörelserna hälsas av biståndsministern med tillfredsställelse. Dennefinner det vidare angeläget att de krav som ställs på organisationemasplanerings- och förvaltningskapacitet är så flexibla att de möjliggör envidgning av kretsen av bidragsmottagande organisationer. Organisationernabör själva lämna ett väsentligt bidrag till den verksamhet för vilken manönskar statligt stöd. Dessa motprestationer kan utgå i form av kontantbidrageller genom egna arbetsinsatser. Bidragbör som regel endast lämnas tiU svenska enskilda organisationer. Undantag från denna regel bör som kunna beslutas av SIDA:s sty relse. . . Utskottetbehandlar i detta sammanhang dels motionen 1977/78: 1912 av m. (s), yrkandet 9 (i den mån detta hänför sig till stöd till enskildaorganisationers biståndsverksamhet), nämligen att beslutar UU 1978/79:1 78 9. att i övrigt ge regeringen till känna vad somanförts i motionen om riktlinjerna för biståndspolitiken, dels motionen 1977/78: 1914 av m. fl(vpk), yrkandet 16, nämligen 16.att hos regeringen begär förslag innebärande att stöd till enskildaorganisationers verksamhet efter hand koncentreras till verksamhet som bedrivsi fackliga organisationers eller solidaritetsgrappers regi. I propositionen framhålls att de enskildaorganisationerna har en viktig roll att spela inom biståndsverksamheten och attde utgör ett värdefullt komplement till det statliga utvecklingssamarbetet. Dehar s'är-skilda möjligheter att nå eftersatta grupper och att bidra tillframväxten av folkrörelser i . Deras verksamhet bidrar också tillatt i vida befolkningsgrupper i vårt land öka förståelsen för u-ländernasproblem och för behovet av bistånd. Utskottet instämmer i dessa uttalanden. Enligtpropositionen bör gällande riktlinjer för stöd till de enskildaorganisationernas biståndsverksamhet, vars övergripande mål är desamma som fördet direkta statliga biståndet, i huvudsak gälla även framgent. Huvuddelen avbidragsgivningen har avsett verksamhet inom programländema, men någonbegränsning till denna länderkrets eftersträvas inte. Propositionenaktualiserar frågan om nya samarbetsformer mellan biståndsförvaltningen ochorganisationerna och uttalar att organisationernas kapacitet för beredning avinsatsema bör stärkas. SIDA avser att sluta fleråriga ramavtal med deorganisationer som får bidrag av större omfattning för att ge dem bättremöjlighet att planera sin verksamhet på . Denadministrativa decentralisering och den ökade långsiktighet som en dylik åtgärdmedför anser utskottet innebära en fördel såväl för biståndsmyndigheten somför de enskilda organisationer varom det här är fråga. Ilikhet med både propositionen och biståndspolitiska utredningen betraktarutskottet det som viktigt att organisationerna genom egna penningmedel ellerarbetsinsatser själva i väsentlig mån också fortsättningsvis bidrar till denverksamhet för vilken de söker statligt stöd. Detta är utan tvivel av betydelseför att insatserna skall behålla sin starka förankring bland organisationernasmedlemmar. I vpk-motionen 1914 föreslås att hosregeringen begär förslag innebärande att stöd till enskilda organisationersverksamhet efter UU 1978/79:1 7S handkoncentreras till verksamhet som bedrivs i fackliga organisationer; ellersolidaritetsgruppers regi. Idet resonemang som i detta sammanhang förs i s-motionen 1912 ombiståndspohtikens riktlinjer uttalas bl. a. stöd för de insatser som görs avLO:s och TCO:s fackliga biståndsverksamhet. Enligt motionärerna förefaller detnaturligt att även andra folkrörelser som kan bidra till en demokratiskutveckling och främja en ekonomisk utjämning skall kunna erhålla ökat statligtstöd både för direkt biståndsarbete och för annat internationellt samarbete.Samtidigt bör enligt motionärerna en vidgning av antalet bidragsmottagandeorganisationer inte ske på bekostnad av den effektivitet som kan vinnas av attstatsmakterna i första hand satsar på de stora folkrörelserna. /79 har fastställts en medelsram om 90 milj. kr. för stöd tillde enskilda organisationernas biståndsverksamhet, dvs. 20 milj. kr. mer änunder närmast föregående budgetår. Av årets budgetproposition framgick attplaneringen kommer att ta sikte på en fortsatt ökning av stödet till defackliga organisationernas och den kooperativa rörelsens utvecklingsarbete.Samtidigt anfördes att den ökade medelsramen bör ge utrymme för ett förstärktstöd till missionssamfundens biståndsverksamhet. Vid sidan om stödet tillorganisationemas direkta biståndsverksamhet har för /79 enmedelsram om 10,7 milj. kr. fastställts för stöd till den u-landsinformationsom bedrivs av de enskilda organisationerna. Ipropositionen 135 framhålls det som angeläget att de krav som ställs påorganisationernas planerings- och förvaltningskapacitet är så flexibla att envidgning av kretsen av bidragsmottagande organisationer blir möjlig. Ickeminst den fackliga biståndsverksamheten har fått ett väsentligtökat stöd av statliga biståndsmedel. Denna utveckling avses fortsätta. Somframhålls i motionen 1912 är det emellertid naturligt att även andrafolkrörelser än de fackliga skall kunna erhålla ökat stöd för sittinternationella arbete. Enligt utskottets mening kan de i motionen anfördasynpunkterna tillgodoses inom ramen för de riktlinjer som anges ipropositionen. Motionen 1912 torde därför i denna del få anses besvarad. Enbegränsning av förevarande stöd till att avse enbart fackhga organisationeroch solidaritetsgrupper, såsom föreslås i motionen 1914, synes inte lämplig,varför yrkandet i fråga avstyrks. UU 1978/79:1 80 Propositionen(s. 105107) Av det för /78 avtalade beloppet förutvecklingssamarbete med enskilda länder lämnas som gåva. Dettasammanhänger med att mottagarna av bistånd i så stor utsträckningtillhör de fattigaste . Återstående lämnas som räntefria50-årskre-diter, alltså i realiteten i det närmaste som gåva. En övergång tillenbart gåvobistånd, som förordats av BPU, är därmed i praktiken nästan genomförd.Den understryks f. ö, genom den skuldavskrivningsaktion som utlovadesför de fattigaste ländema och som kan ses som en retroaktiv tillämpning avprincipen om rent gåvobistånd för dessa länder. Det finns emellertid knappastanledning för regeringen att totalt avhända sig möjligheten att ,när särskilda skäl talar därför, använda biståndsmedel för kreditgivning påmjuka villkor. 12.Kunskapsöverföring och kunskapsutveckling Propositionen (s. 107109) De tjänster som kan tillhandahålla är avcentral betydelse för kvaliteten på bidrag till u-ländernasutveckling. Detta gäller såväl personal och konsulter som ställs tillFN-programmens förfogande som personalbiståndet inom det bilaterala programmet. Detär angeläget att i sitt personalbistånd visar flexibilitet för att påett smidigt och effektivt sätt kunna tillhandahålla kunnande och samtidigtbidra till en utveckUng av samarbetslandets egna personella och institutionellaresurser. Samtidigthar vi anledning inse begränsningen i våra förutsättningar för denna uppgift.Vår resursbas är begränsad. Såsom nu i ökande utsträckning sker finns detdärför anledning att från svensk sida vara öppen för metoder förkunskapsutveckhng och kunskapsöverföring som kompletterar det traditionellapersonalbiståndet. Fonder för finansiering av konsulter och obundenfinansiering av personal är sådana alternativ som håller på att få ökadbetydelse. Det halvstatliga bolag som håller på att bildas för försäljning avutbildningstjänster är en annan möjlig kanal. Andra tänkbara åtgärder är olikaformer av stöd till inhemsk kunskapsutveckling, studier utomlands och olikaformer av samarbete mellan . Tillde åtgärder som vidtas från svensk sida för att bidra till fortbildning avu-landspersonal för kvalificerade befattningar inom förvaltning ochutbildningsväsende hör den omfattande kurs- och seminarieverksamhet sombedrivs i samarbete med FN-organ. Dessa i och för sigviktiga alternativ till personalbistånd från UU 1978/79:1 81 gördet inte till en mindre angelägen uppgift att tillhandahålla kvalificeradsvensk personal för uppdrag inom ramen för det direkta utvecklingssamarbetet. Biståndsministern ställer sig bakom BPU:sståndpunkter beträffande de krav som bör ställas vid val av personal, dvs.främst fackkunskap, yrkeserfarenhet, språkkunskaper, anpassningsförmåga,förståelse för främmande kulturer och god psykisk balans. Dessa krav bör äventillämpas vid rekrytering av konsulter och korttidsanställda. Vikten avutbildning av all utresande personal betonas. Detär ett ganska stort antal konsultföretag som får bistånds-finansieradeuppdrag. SIDA bör känna ett medansvar för att även konsultföretagens personalhar relevant utbildning. är det viktigt att SIDA vidareutvecklar sinförmåga att upphandla konsulttjänster samt att hjälpa mottagarländerna attkontrollera och styra de konsulter som engagerats. Motbakgrand av biståndspolitiska utredningens behandling av fredskåren finnerbiståndsministern det svårt att ta ställning till frågan om dess framtidaverksamhet. Av detta skäl aviseras ett uppdrag åt SIDA att utreda frågan ochdärvid diskutera två huvudalternativ, nämligen å ena sidan en fullständigintegrering av fredskårspersonalen i det svenska personalbiståndet och å andrasidan en markering av fredskårens särställning och särart inom biståndet. har föreslagit att biståndsutbildningsnämndens (BUN) verksamhetutreds i särskild ordning. Biståndsministern förutsätter att denna utredningföretas som en del av BPU:s översyn av de administrativa formerna för detsvenska biståndet. Idetta sammanhang behandlar utskottet dels motionen 1977/78: 1909 av (),vari hemställs att. ger regeringen till känna vad i motionen anförsom ökade insatser för att bistånd i form av personal och konsulttjänster skallkunna nyttiggöras på ett ändamålsenligt sätt i mottagarländerna, dels motionen 1977/78: 1912 av m. (s), yrkandet 9 (i den mån detta hänför sig till meritvärdering avbiståndsarbete), nämligen att beslutar 9.att i övrigt ge regeringen till kanna vad som anförts i motionen omriktlinjerna för biståndspolitiken. UU 1978/79:1 82 Utskottet instämmer i de uttalanden som görs ipropositionen om bl. a. de krav som bör ställas vid rekrytering av personal föruppdrag på fältet inom biståndsverksamheten och om vikten av en ändamålsenligförberedelse inklusive språk- och annan kompletterande utbildning för sådanpersonal, antingen det är fråga om kontraktsanställd personal eller konsulter.En allmän förståelse av och inlevelse i u-landsförhållanden samt godanpassningsförmåga är viktiga egenskaper som bör förutsättas i detta sammanhangoch som otvivelaktigt kan fördjupas genom lämplig förberedande utbildning.Gedigna fackkunskaper och yrkeserfarenhet måste i vilket fall som helstförutsättas föreligga redan vid rekryteringstillfället. Imotionen 1909 fästs uppmärksamheten på vissa problem i samband med brister iden förberedande utbildningen och i fråga om den administrativa kontrollen påplatsen från mottagarländers sida, som lett till svårigheter att samordnapersonalinsatser och att inlemma dessa i sammanhållna biståndsprogram.Kunskaperna hos utsänd personal är ofta starkt specialiserade, och imottagarlandet framstår de som lösryckta ur sitt sammanhang.Experterna tvingas ofta arbeta mycket självständigt och isolerat i förhållandetill varandra. Enligt motionären är det därför angeläget att man från svensksida eftersträvar bredd i. insatserna inom de sektorer där bistånd ges. Viktigtär också att personal- och konsultinsatserna knyts samman med andra nödvändigainsatser så att kunskapsöverföringen i fråga kommer till praktiskt utnyttjande.Utrest personal bör också ges möjligheter att under arbetets gång hålla kontaktmed biståndsverksamhet som sker i andra former liksom med det större sammanhangsom den egna biståndsinsatsen ingår i. Motionärenpekar på ett problem som enligt vad utskottet inhämtat sedan längeuppmärksammas och bearbetas av SIDA. Erfarenheterna styrker vad sominledningsvis sagts om behovet av lämplig förberedande utbildning ochintroduktion i u-landsförhållanden som gör vederbörande bättre lämpad för sinuppgift. Utan rätt personlig läggning för samarbete samt en medfödd ellerförvärvad inlevelse- och anpassningsförmåga riskerar varje expertinsats att bliisolerad eller begränsad till sin räckvidd. SIDAprövar f. n. nya metoder både vad avser personurvalet vid rekrytering och närdet gäller förberedelsekurser, vilka tar hänsyn till det anförda. De nyakurserna avser framför allt korttidsanställda och ansfällda i konsultföretag. SIDAär också medvetet om att personalinsatserna bidrar till en bättre samladkunskap i mottagarlandet, om biståndet koncentreras till ett fåtal sektorer.När så sker, får även SIDA och biståndskontoren bättre möjlighet tillspecialisering och ökat kunnande om de speciella UU 1978/79:1 83 utvecklingsproblemeninom just dessa sektorer. Också administrationen förenklas liksommottagarländernas samordningsuppgift genom en sådan koncentration. SIDA verkardärför i förhandlingar och i de löpande kontakterna med mottagarländernasmyndigheter för att i möjligaste mån åstadkomma en sådan koncentration. Därmed torde motionen 1909få anses besvarad. I motionen 1912 framhålls utan särskilt yrkande attregeringen närmare bör överväga hur arbete inom FN-systemets ram skall kunnages meritvärde vid återanställning i vårt land efter avslutad internationelltjänstgöring. Dettaproblem är av gammalt datum och gäller givetvis även f. d. anställda inom denbilaterala biståndsverksamheten. Olika aspekter av frågan har vid fleratillfällen varit föremål för diskussion och sfällnings-taganden inom (se bl. a. SoU 1974: 30, InU 1975: 4, UU 1975/76: 14, AU 1976/77: 8 och AU1977/78: 2). Ar 1975 utfärdades en regeringsförordning (SFS 1975: 439), ivilken myndigheter uppmanas att i största möjliga utsträckning meddelabestämmelser om meritvärdet av anställning inom biståndsverksamheten. I enmotion vid innevarande (1977/78: 1355) tas ånyo upp frågan ommeritvärdet av anställning utomlands och hemställs att begärutredning av frågan vilket meritvärde tjänstgöring utomlands skall ha vidtillsättande av offentlig tjänst i . Motionen har hänvisats tillarbetsmarknadsutskottet som avser avge sitt betänkande härom /79 årsriksmöte. Såsomframgår av propositionen 135, är svårigheter med meritvärdering ett av deproblem som försvårar också expertrekryteringen frän näringslivet. Närförhandlingar i enlighet med medbestämriiandelagen fördes om den nu aktuellapropositionen 135, framförde de fackliga organisationerna /SR och TCO-Skrav på att regeringen skulle tillsätta en arbetsgrupp för att överväga frågorom återanpassning till den svenska arbetsmarknaden av svenskar som varitanställda i internationella organ. Även frågor om utlandsuppdragensmeritvärdering borde enligt organisationerna behandlas av gruppen. Fråganhar inte behandlats av biståndspolitiska utredningen men är givetvis avbetydelse även för den fortsatta rekryteringen av svensk personal förbiståndsverksamhet på fältet. Det bÖr därför finnas bestämda normer förmeritvärdering av biståndsarbete och motsvarande verksamhet i internationellaorganisationer liksom en beredskap för att underlätta återanställning i Sverigeav sådan personal. Utrikesdepartementethar i en framställning till fästuppmärksamheten på denna fråga och föreslagit att detta tillsätter enarbetsgrupp för studium av detta spörsmål. Utskottet har erfarit att man inomarbetsmarknadsdepartementet UU 1978/79:1 84 äri färd med att upprätta en sådan arbetsgrupp och konstaterar att frågan ommeritvärdering är under övervägande inom på sätt som förordasi motionen 1912. Motionen 1912 torde idenna del få anses besvarad med det anförda. 13.Upphandling i och bundet bistånd Propositionen (s. 110112) I likhet med biståndspolitiska utredningen anserbiståndsministern att bundet bistånd kan medföra betydande nackdelar föru-länderna och ser det som en viktig uppgift för att i internationellaförhandlingar arbeta för principen om obundet bistånd. Intemationelltsett är den svenska andelen bundet bistånd låg. För att med framgångskall kunna agera i intemationella sammanhang till förmån för obundet biståndär det viktigt att den övervägande delen av det svenska biståndet förblirobunden. Sålänge en del av det reguljära biståndet är bundet, är det viktigt att utformavarabiståndet så att det medför minsta möjliga nackdelar för u-ländema. Deriktlinjer för det bundna biståndet som godkänt bör ävenfortsättningsvis gälla. Medtanke på biståndsanslagens storlek är det numera av betydande intresse att enförsvarlig andel av biståndsmedlen utnyttjas för upphandling i . Det ärdärför viktigt att svenska företag ges reell möjlighet att konkurrera omupphandlingar som finansieras med biståndsmedel. Detta gäller såväl i fråga omden upphandling som företas av mellanstatliga organisationer som inom detdirekta biståndet. Iförsta hand är det företagen själva, exportråd och de exportfrämjandemyndighetema, inkl. ambassadema, som får ta på sig ansvaret för dennabevakning. Den kan underlättas genom kontakter och informationsutbyte mellanSIDA och de berörda partema. I olika sammanhang har frågan rests om vilkamöjUgheter som föreligger att samordna bistånd och kommersiella förbindelser.Biståndsmottagande länder har bl. a. velat utnyttja biståndsmedel för atttäcka en del av kostnaden för kommersiell upphandling i . Detta börenligt biståndsministerns mening liksom kunna ske genom bl. a.biståndsfinansiering av förinvesteringsstudier. Likaså bör det vara möjligtför ett samarbetslands regering att utnyttja medel inom landramen för investeringsprojekteller delar därav, vari även uigår kommersiell finansiering och samarbete medsvenska företag. Mottagarlandets önskemål bör vara vägledande när det gällerbiståndsmedlens utnyttjande i fall som dessa. UU 1978/79:1 85 upphandling i stöds frånsamh"ällets sida också genom de kreditgarantier som lämnas avexportkreditnämnden (EKN).