bet · G201JuU2 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ekonomiskt förtal I motionen 1977/78:418 av () yrkasatt hos regeringen skall anhålla om en förutsättningslös utredning avfrågan om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal. Imotionen pekas på att ärekränkning mot fysisk person straffbeläggs ibrottsbalken medan ekonomiskt förtal syftande till att i ett eller annatavseende undergräva ett förelags good-will inte är straffbart. Enligt motionärenkan det ifrågasättas om det är rimligt att konkurrenter eller andra genomosanningar skall tillåtas misskreditera ett företag på ett sådant sätt att detfår kännbara ekonomiska konsekvenser for förelaget. Möjligheterna tillingripande enligt konkurrensbegränsningslagstiftningen är enligt motionärenfå. Del kan,anför motionären, ligga i såväl förelagens och de anställdas som ikonsumenternas intresse att möjligheterna att beivra ekonomiskt förtalförbättras. En kriminalisering av sådant förtal får dock enligt motionärensmening självfallet inte leda till alt en kritisk granskning i massmedia avolika företag inte kan ske. Motionären hänvisar till behandling avämnet , då det under remissbehandlingen framhölls alt föreliggandeavvägningsproblem understryker vikten av alt frågan om kriminalisering utreds.En sådan utredning bör nu enligt motionärens mening komma till stånd. Iärendet har till utskottet inkommit en skrivelse från . Gällanderätt m. m. Som ekonomiskt förtal brukar betecknas förtal somriktar sig mot en fysisk eller juridisk person och som medför ekonomiskaskadeverkningar för den utpekade men inte innefattar angrepp mot någonspersonliga heder. 1brottsbalken (BrB) saknas uttryckliga siraffsiadganden rörande ekonomisktförtal och ärekränkning av juridiska personer och andra kollektiv. Regler omärekränkning ges i 5 kap. Enligt 1 i; första stycket skall dömas för förtal, omnågon utpekar annan såsom brottslig eller klandervärd i sill levnadssätt ellereljest lämnar uppgift som är ägnad au utsätta denne för andras missaktning.Ansvar skall dock enligt andra stycket ej ådömas, om den åtalade var skyldigalt uttala sig eller om det eljest med hänsyn till omständigheterna varförsvarligt att lämna uppgift i saken och han visar att uppgiften var sanneller all han hade skälig grund för den. JuU 1978/79:2 2 undantagär förtal straffbart oavsett om beskyllningen var sann eller inte. Försiraffbarhet förutsätts bl. a. alt fråga är om uttalanden med en vissbestämdhet, inte endast om värdeomdömen. Straffet för förtal är böter. Förgrovt förtal, varom stadgas i 2 §, är straffet böter eller fängelse i högsttvå'år. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, omuppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den blivit spriddeller eljest var ägnad att medföra allvarlig skada. Enligt 3 § skall ansvar förförolämpning inträda, om man smädar annan genom kränkande tillmäle ellerbeskyllning eller genom annat skymfiigt beteende mot honom. Om förolämpningsamtidigt utgör ett förtalsbrotl,ägerstadgandenaom förtal företräde. Ansvar förförolämpning skall alliså ådömas endast om gärningen ej är belagd med ansvarenligt I eller 2 §. Straffet för normalfall är endast böter men för grova fallböter eller fängelse . I 4 § stadgas alt förtal av avlidenskall bestraffas enligt I eller 2 § om gärningen är sårande för de efterlevandeeller den eljest kan anses kränka den frid, som bör tillkomma den avlidne.Därvid skall beaktas den tid som förfiutit efter dödsfallet saml omständigheternai övrigt. Vadbeträffar ärekränkningsbrottens förhållande till tryckfrihetsförordningenstadgas i 7 kap. 4 § nämnda förordning att såsom otillåtet yttrande i trycktskrift skall anses sådan enligt lag straffbar framställning som innefattar bl.a. förtal, förtal av avliden och förolämpning. Enligt8 kap. I § tryckfrihetsförordningen gäller vidare alt för tryckfrihets-brottgenom periodisk skrift svarar i första hand utgivaren. Vid bedömande av frågaom ansvar för honom skall enligt 12 § i nämnda kapitel anses som om vadskriften innehåller införts däri med hans vetskap och vilja. Den eller de andrapersoner som genom författande av artiklar eller på annat sätt medverkat tillatt skriften fått visst innehåll är uteslutna från ansvar. Anledningen härtillär alt ett dylikt ansvar skulle kunna verka hämmande på yttrandefriheten. Ettnödvändigt komplement till yttrandefriheten har även ansetts vara attartikelförfattare och andra bidragsgivare till en tidning skall kunna göraanspråk på anonymitet (3 kap. tryckfrihetsförordningen). Enligtbemyndigande från regeringen har chefen för justitiedepartementettillkallat en kommitté för att utreda frågan om en ny yttrandefrihetsgrundlag.Kommittén, som antagit namnet yltrandefrihetsulred-ningen (Ju 1977:10). harenligt direktiven till huvuduppgift att skapa ett regelsystem som på samma sättsom tryckfrihetsförordningen ställer upp h inder mot sådana ingrepp från detallmännas sida som är ägnade att försämra förutsättningarna för ett fritt åsiktsutbytei samhället. Del är enligt direktiven naturligt att kommittén i dettasammanhang också behandlar frågan om hur man skall se påytirandefrihetsbegränsande åtgärder som vidtas av enskilda. Det bör enligtdirektiven inte vara någon förstahandsuppgifi för kommittén att ta ställningtill brottskatalogens innehåll och avfatlning. Kommittén bör i denna del i alltväsentligt utgå från gällande rättsläge medan eventuella ändringar i detstraffrättsliga regelsystemet får övervägas i särskild ordning. JuU 1978/79:2 3 Utredningensarbete beräknas pågå . Ävenom ekonomiskt förtal, så.som av det anförda framgår, inte direkt efterordalagen omfattas av stadganden om ärekränkning anses attspridande av oriktiga eller ogrundade uppgifter om en persons yrkesutövningeller ekonomiska förhållanden ofta bör kunna åtkommas som vanlig ärekränkning.Även vad gäller ärekränkning mot kollektiva enheter tolkas huvudregeln i 1 5;något vidsträckt, och den anses tillämplig på sådana yttranden som formelltavser t. ex. enjuridisk person, ett företag eller en vara, en kår, invånarna iett hus eller annan grupp men som måste förstås så att en eller flera bestämdapersoner därigenom utpekas. Enligtlagen (1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet (konkurrensbegränsningslagen) ankommer det på marknadsdomstolenbl. a. att genom förhandling söka undanröja skadlig verkan avkonkurrensbegränsning, som bringas under dess bedömning. I och för sig tordevissa fall av ekonomiskt förtal kunna bedömas som konkurrensbegränsning medskadlig verkan i konkurrensbegränsningslagens mening. Framställning omförhandling enligt lagen kan göras av näringsfri-hetsombudsmannen, eller, omhan i visst fall beslutat att inte påkalla förhandling, av företagare somberörs av konkurrensbegränsningen eller av sammanslutning av konsumenter ellerlöntagare. Förslag till ny lagstiftning med skärpta regler mot olämpligaföljder av konkurrensbegränsning inom näringslivet har lagts fram avkonkurrensutredningen i betänkandet (SOU 1978:9) Ny konkurrensbegränsningslag. 1marknadsföringslagen (1975:1418) har intagits en generalklausul, enligt vilkenen näringsidkare, som vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighetföretar reklamåtgärd eller annan handling som genom att strida mot godaffärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare, kan vid vite förbjudas att fortsätta därmed eller att företa annanliknande handling. Generalklausulen, som med i sak oförändrat innehållöverförts från den tidigare gällande lagen (1970:412) om otillböriigmarknadsföring, ger näringsidkare ett visst skydd moi förtal från konkurrenterssida. Med stöd av klausulen kan man nämligen ingripa mot att som ett led imarknadsföring oriktiga upplysningar lämnas rörande ett konkurrerande företageller av detta tillhandahållna varor och tjänster. I viss mån torde det ocksåfå anses möjligt att ingripa mot framställningar som visserligen inieinnehåller annal än i sak fullt riktiga uppgifter i dessa hänseenden men ärutformade på ett sätt som onödigtvis misskrediterarden utpekade. Enligt 17 §marknadsföringslagen skall den som bryter mot vitesförbud ersätta skada somdärigenom uppkommer för konkurrerande näringsidkare. Delkan tilläggas, att Allmänhetens pressombudsman och vidbedömning av om god publicistisk sed åsidosatts även upptar till behandlinguttalanden som skulle kunna anses hänföriiga till s. k. ekonomiskt förtal ellerärekränkning av kollektiv. JuU 1978/79:2 4 Beträffande behandlingen av frågan om lagstiftningmot ekonomiskt förtal i tiden får uiskotiet hänvisa lill denredogörelse härom som tagits upp i utskottets betänkande i samma fråga ,JuU 1972:21 s. 3-5. Lagstiftningmot ekonomiskt förtal aktualiserades i i samband med förslaget lilllag om otillbörlig marknadsföring . I propositionen lill (prop. 1970:57) anförde dåvarande chefen för attallmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal inte hade sin naturliga plats varesig i en lag om otillbörlig konkurrens eller i en lag om otillbörligmarknadsföring utan i och i tryckfrihetsförordningen. Frågan ominförande av sådana bestämmelser fick enligt departementschefen tas upp i annalsammanhang. Han var enligt ett frågesvar i andra kammare i februari1970 ej beredd att då ta ställning till om allmänna bestämmelser om ekonomisktförtal borde införas. Vidbehandlingen av motioner med förslag till lagstiftning om ekonomiskt förtal somväckts med anledning av den ovannämnda propositionen med förslag till lag omotillbörlig marknadsföring m. m. uttalade tredje lagutskottet att utskottetdelade departementschefens uppfattning att frågan om ekonomiskt förtal inteborde behandlas i detta sammanhang. Det torde, uttalade utskottet, kunnaförutsättas att hithörande frågor ägnas tillbörlig uppmärksamhet (3LU 1970:45). Fråganom lagstiftning rörande ekonomiskt förtal återkom genom motioner i riksdagenåren 1971-1975 (JuU 1971:22,1972:21, 1973:9,1974:21 och 1975/76:5). Från remissyttrandena kan här nämnas att juslitiekanslernansåg det motiverat att en utredning kom till stånd av frågan om införande avsärskilda straffbestämmelser för ekonomiskt förtal. Riksåklagaren ville intemotsätta sig en utredning av frågan om det behövdes ylteriigare lagstiftningrörande ekonomiskt förtal. Enligt mening förelågsakliga skäl för att närmare utreda frågan om ekonomiskt förtal.Konsumentombudsmannen ville inte motsätta sig att en utredning företogs.Industriförbundet och tillstyrkte bifall till motionen rörande utredning.Pressens samarbetsnämnd och avstyrkte bifall till motionen. Jusiiiieuiskottetuttalade i sitt betänkande (JuU 1974:21)att deav utskottet inhämtaderemissyttrandena belyst det i tidigare lagstiftningssammanhang påtalade behovetav allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal som de pekat på densvårbedömda frågan om gränsdragning mellan intresset av att etablera etttillfredsställande skydd mot skadeverkningar av ekonomiskt förtal ochintresset av att bevara de nuvarande vida gränserna för yttrandefrihet ochtryckfrihet. Del rörde sig här enligi uiskottets mening om ett svårbedömtspörsmål sorn borde bli föremål för en närmare utredning. En sådan utredningborde inte vara bunden till några särskilda förutsättningar JuU 1978/79:2 5 utanavse hela frågan om ekonomiskt förtal i ett vidare perspektiv, varvid även deskadeståndsräitsliga aspekterna liksom frågan om ärekränkning av juridiskperson borde komma under bedömande. Det borde överlåtas åt Kungl. Maj:t attbesluta om formerna för utredningens bedrivande. Utskottet hemställde attriksdagen i anledning av motionen skulle ge Kungl. Maj:t till känna vadutskottet uttalat om utredning av frågan om lagstiftning rörande ekonomisktförtal. vid betänkandet fogad reservation ansåg uiskottets minoritet (s, vpk) altutskoltei bort anföra bl. a. följande: De remissyttranden som utskottet inhämtat över dennu förevarande motionen har enligt uiskottets mening inte visat på annat än vadsom varit känt, nämligen att ekonomiskt förtal kan medföra skada förden som drabbas därav samt att lagstiftningsfrågan i sig inrymmer en konfliktmellan envars i och för sig berättigade intresse all inte drabbas av ekonomiskskada genom oriktiga eller ogrundade uppgifter och intresset alt inte begränsayttrande- och tryckfriheten bl. a. lill men för en fri debalt ikonsumeniupp-lysningsfrågor. Uiskotiet anser att del föreliggande materialetinte ger anledning till annal ställningstagande i frågan än det som gjorts vidde tre senaste årens riksdagar. Utskottet avstyrker således bifall tillmotionen. I överensstämmelse härmed ansåg minoriteten altutskottet bort hemställa att skulle avslå motionen. Riksdagenbeslöt i enlighet med reservationen. Utskottet fann, då frågan återkom , inteanledning föreslå au frångå sitt ställningstagande (JuU1975/76:5). vid betänkandet fogad reservation (m) förordades att frågan om lagstiftningrörande ekonomiskt förtal skulle bli föremål för en närmare utredning, somborde avse hela frågan om ekonomiskt förtal i ett vidare perspektiv, varvidäven de skadeståndsrättsliga aspekterna liksom frågan om ärekränkning avjuridisk person borde komma under bedömande. I motionen yrkas att skall begära enförutsättningslös utredning av frågan om lagstiftning rörande ekonomisktförtal. Medekonomiskt förtal avses förtal som riktar sig mot en fysisk eller juridiskperson och medför ekonomiska skadeverkningar för denne men som inte innefattarangrepp mot någons personliga heder. I gällande rätt saknas uttryckligabestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal och ärekränkning avkollektiv. Emellertid anses att spridande av oriktiga eller ogrundade uppgifterom en persons yrkesutövning eller ekonomiska förhållanden ofta bör kunnaåtkommas som vanlig ärekränkning. Även vad gäller ärekränkning mot kollektivaenheter tolkas förtalsstadgande JuU1978/79:2 6 någotvidsträckt och anses tillämpligt på sådana yttranden som formellt avser t. ex.en juridisk person men som måsie förslås så all en eller flera bestämdapersoner utpekas. Det bör tilläggas att marknadsföringslagen kan ge näringsidkareett visst skydd mot förtal från konkurrenters sida samt att och vid bedömning av om god publicistisksed åsidosatts även upptar till behandling uttalanden som skulle kunna anseshänföriiga till s. k. ekonomiskt förtal eller ärekränkning av kollektiv. Straffrättsligreglering av ekonomiskt förtal var, som framgår av redogörelsen ovan, föremålför ställningstagande i samband med lagstiftning omotillböriig marknadsföring m. m. I detta lagstiftningsärende hade vidremissbehandlingen från fiera håll anförts att det förelåg ett behov avallmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal. Departementschefen ansågemellertid att sådana bestämmelser inte hade sin naturiiga plats vare sig i enlag om illojal konkurrens eller i en lag om otillbörlig marknadsföring utan ibrottsbalken och tryckfrihetsförordningen. Han ansåg därför att frågan ominförande av allmänna bestämmelser i ämnet fick las upp i annat sammanhang. Ianslutning till propositionen behandlades också motioner med delvis enahandayrkanden som i den nu förevarande motionen. I sitt av godkändautlåtande hänvisade vederbörande utskott till att departementschefen varinförstådd med au ekonomiskt förtal kan medföra skada för dem som drabbas däravsaml att det därför torde kunna förutsättas alt hithörande frågor skulle kommaatt ägnas tillbörlig uppmärksamhet. Någon åtgärd i anledning avmotionerna ansågs på grund härav inte påkallad. Fråganom straff rättslig reglering av ekonomiskt förtal aktualiserades motionsvägenånyo vid 1971, 1972 och riksdagar. Motionerna behandlades avjustitieutskottet, som inte fann anledning att frångå den bedömning avmotionsspörsmålet som gjordes av riksdag. beslöt i enlighethärmed att avslå motionerna. Fråganåterkom motionsvägen vid riksdag. Efter att ha inhämtatremissyttranden över motionen uttalade justitieutskottet (majoriteten) attremissyttrandena hade belyst del i tidigare lagstiftningssammanhang påtaladebehovet av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal som de hadepekat på den svårbedömda frågan om gränsdragning mellan intresset av aUetablera eli tillfredsställande skydd mot skadeverkningar av ekonomiskt förtaloch intresset av att bevara de nuvarande vida gränserna för yttrande- ochtryckfrihet. Det rörde sig här enligt utskottels mening om eu svårbedömtspörsmål som borde bli föremål för en närmare utredning, vilken inte borde varabunden till några särskilda förutsättningar. Det borde överiåtas åt Kungl.Maj:t att besluta om formerna för utredningens bedrivande. Utskottetsminoritet ansåg au det föreliggande materialet inte gav anledning till annatställningstagande än det som ajorts vid de tre närmast , och i en reservation avstyrktes bifall till JuU 1978/79:2 7 moiionen.Riksdagen beslöt i enlighet med reservationen. Dåfrågan åter prövades av utskottet vid 1975/med anledning av enmotion fann utskottet inte anledning föreslå att frångå sittställningstagande föregående år. Utskottet avstyrkte därför bifall tillmotionen med begäran om utredning av frågan om lagstiftning mot ekonomisktförtal. Riksdagenstidigare behandling av frågan om ansvar för ekonomiskt förtal visar enligtutskottels mening att sådan lagstiftning kan leda till att yttrande-ochtryckfriheten inskränks på ett oacceptabelt sätt till men bl. a. för en fri ochöppen debatt i konsumentupplysningsfrågor. Med hänsyn härtill och till demöjligheter att motverka ekonomiskt förtal som gällande rätt erbjuder finns detenligt utskottets mening inte anledning aU överväga särskild lagstiftning motsådant förtal. Någon utredning enligt motionärens önskemål bör därför inte ske.Utskottet avstyrker således bifall till motionen. att avslårmoiionen 1977/78:418. Närvarande:Bertil (), (), (), (), GundeRaneskog (c), i Kumla (s), (), (), (), (), (), (),() och (). avBertil () och (), som anser dels alt den del av utskottets yttrande på s. 7 sombörjar med "tidigare" och slutar med "lillmotionen" bort ha följande lydelse: Såsomanförs av motionären och som också belysts vid tidigare behandlingav frågan saknas f n. särskilda straffbestämmelser om ansvar för ekonomisktförtal. Vissa bestämmelser om ekonomiskt förtal finns i annan lagstiftning meni stort sett är det oklart i vad mån gällande rätt ger ett tillfredsställandeskydd mot skadeverkningar av sådant förtal. Vidare är det oklart om etteventuellt behov av ytterligare skydd i sådant hänseende kan tillgodoses utanoacceptabla begränsningar i yttrande- och tryckfriheten. Med hänsyn härtill börenligt utskottets mening en förutsäuningslös utredning göras av frågan omlagstiftning rörande ekonomiskt förtal. JuU 1978/79:2 8 intevara bunden av detaljerade anvisningar utan uppdraget bör avse hela frågan omekonomiskt förtal i ett vidare perspektiv, varvid även de skadeståndsrättsligaaspekterna liksom frågan om ärekränkning av juridisk person bör komma underbedömande. sålunda uttalat om utredning av frågan om lagstiftning rörandeekonomiskt förtal bör som mening ges regeringen till känna. delsatt utskottets hemställan bort ha följande lydelse: alt med bifall lill moiionen 1977/78:418som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet uttalat om utredning avfrågan om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal.