bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — Det är enligt propositionen emellertid realistiskt att räkna med attdenna prövning mera sällan leder till slutsatsen att bistånd till ett land heltskall upphöra, men däremot bör den kunna påverka samarbetets omfattning. Ocksåi s-motionen 1912 understryks nödvändigheten av att kontinuerligt pröva bådevalet av programländer och biståndets omfattning för de olika länderna.' Det ärenligt motionen inte rimligt att ett land som en gång förts till kategorinprogramländer för alltid skalL erhålla oförändrat eller höjt bistånd. Det måsteockså vara möjligt att trappa ned biståndsinsatserna för enskildamottagarländer. I motionen yrkas i anslutning därtill att regeringen ges iuppdrag att utreda och framlägga förslag om hur och i vilken takt den imotionen förordade länderkoncentrationen skall genorriföras. Äveni motionen 1913 berörs denna fråga. Det heter där att resonemanget härom ipropositionen bör köinpletteras med ett uttalande om en kontinuerlig översyiiav biståndsavtalen med enskilda länder. Syftet med resultatvärderingen avgjorda biståndsinsatser' måste också vara att dess resultat skall användas viden bedömning av hur det fortsatta biståndssamarbetet skall utformas, avtrappaseller eventuellt avslutas. Vid förhandlingar om nya avtal bör uppnådda resultatoch realismen i de framtida utvecklingsplanerna granskas. Naturligtvis skallmottagarländerna kunna räkna med ett långsiktigt samarbete från svensk sida,men 5 1978/79. UU 1978/79:1 66 demåste även vara medvetna om den vikt fäster vid att de biståndspolitiskamålen uppfylls, heter det bl. a. i motionen. Utskottetkonstaterar att en betydande samstämmighet föreligger mellan de här återgivnauttalandena i SIDA:s remissyttrande, i propositionen och i de båda motionerna1912 och 1913. De vitsordar alla behovet av en fortlöpande översyn elleromprövning av den biståndsmottagande länderkretsen och av biståndetsomfattning i olika samarbetsländer. understryks att det är desvenska bistånds-politiska målen och möjligheten att förverkliga dem som börvara styrande för denna kontinuerliga prövning. SIDAhar i sitt yttrande pekat på svårigheten att nå enighet inom ellermellan och ett u-land - när nedtrappningär av biståndet kommer på tal.SIDA har också erinrat om de svårigheter styrelsen ställs inför när den årligenskall lägga fram sina förslag om biståndsmedlens fördelning på landprogram förenskilda länder och på andra 'ändamål. En stor del av biståndsramen för ettland kan vara bunden av tidigare åtaganden, och prövningen avser iverkligheten i många fall dels samarbetets utveckling på lång sikt, dels om denärmaste årens finansiella ram skall innebära en reell ökning eller en reellminskning med hänsyn tagen till inflationseffekten. Dåförslag om landramarnas storlek skall läggas fram är styrelsen enligt egenutsago varje gång hämmad inte bara av tidigare åtaganden utan också av ett"relationstänkande" som gör det svårt att föreslå stora ändringar i detmönster som uppkommit. Något systematiskt försök att vara "rättvis"i avvägningen mellan länderna görs knappast, och någon gradering efterfattigdom eller per capita-utfall görs inte. Historiska tillfälligheter harspelat en stor roll för det mönster som utvecklat sig. Däremot har ökningarnavid olika tillfällen motiverats med styrelsens respektive statsmakternasbedömning av ländernas utvecklingsansträngning, deras aktuella ekonomiska lägeeller biståndets möjligheter att effektivt tillgodose de syften villstödja. Sådana bedömningsgrunder bör enligt SIDA gälla även framgent. Utskottetär medvetet om de problem som är för handen när större inbördes förskjutningari fråga om biståndsmedlens fördelning på olika länder aktualiseras och särskiltnär en direkt avtrappning av biståndet blir aktuell. Detta hänger bl. a. sammanmed att de avtalsmässiga åtagandena ibland avser konkreta insatser som tar ianspråk största delen av det utfästelseutrymme som nuvarande praxis medger,dvs. i normalfallet ett belopp som är större än den för detkommande budgetåret fastställda medelsramen för landet i fråga. Rörelsefrihetenblir därmed ofta hårt beskuren också vad gäller möjligheten till nya insatseroch vad gäller upprätthållandet av utfästelsernas realvärde i präglad avsnabba prishöjningar. Mot denna bakgrundframstår det som väsentligt för utskottet att UU 1978/79:1 67 regeringensöker finna metoder som underlättar en kontinuerlig översyn av det bilateralabiståndets fördelning och innehåll, varvid SIDA:s erfarenheter tas till vara. Ensträvan bör därvid vara att åstadkomma en större koncentration av desvenska biståndsinsatserna både med avseende på länder och på ändamål, som svararmot angelägna biståndspolitiska mål och för vars uppfyllelse den s. k.basbehovsstrategin torde utgöra ett ändamålsenligt hjälpmedel. Som såvälbiståndspolitiska utredningen som propositionen framhåller bör emellertidkretsen av mottagarländer förändras endast med stor försiktighet. En vissförsiktighet i fråga om att ingå insatsavtal som i förväg binder större delenav utfästelseramen för det enskilda landet är också att anbefalla. Utskottetförutsätter att regeringen ägnar denna fråga uppmärksamhet och tar deinitiativ som bedöms erforderliga. Denu aktuella yrkandena i motionerna 1912 och 1913, det senare i den del somavser kontinuerlig översyn av biståndsavtalen med enskilda länder, torde meddet anförda få anses besvarade. Samma synsätt som det ovan anlagda betr'äffandeinsatsavtal, vilka tar i anspråk huvuddelen av den treåriga utfästelseramen förett land, torde ligga till grund för uttalandet i propositionen angåendebistånd till större investeringsprojekt. Det heter i propositionen härom bl. a.att sådana projekt kan leda till ett betydande och långvarigt svenskt engagemang,kan ta stora administrativa resurser i anspråk och innebära ett tungt ansvarför biståndsgivaren. Det får ankomma på regeringen att avgöra när riksdagensgodkännande skall inhämtas. Detta måste naturligtvis alltid ske om Sverigestotala engagemang i ett enskilt projekt skulle kunna komma att överskrida denav godkända treåriga landramen för landet, framhålls det ipropositionen. Imotionen 1913 framhålls med åberopande härav att beslut omlandramens innehåll kan komma att bh åsidosatt i praktiken till följd avomprioriteringar som därefter görs. Motionärerna framför därför två alternativalösningsförslag. Dels kan en begränsning införas som innebär att avden treåriga landramen får beräknas komma att användas till ett större projektför att på så sätt undvika en ej tidigare fömtsedd överföring inom ramen. Delskan en övre belopps-grans sättas utöver vilken alltid måste lämna sittgodkännande. Det är enligt motionärerna också möjligt att kombinera dessa bådaförslag. Utskottetanser inte att det skulle vara ändamålsenligt att fastställa någon fixprocentsats eller beloppsgräns för de fall då större projekt bör underställasriksdagen för godkännande. Det är naturligt att orienteras om ochges tillfälle att ta ställning till flertalet fall då insatsen i fråga kommeratt innebära ett stort och långvarigt svenskt UU 1978/79:1 68 engagemang,men det bör ankomma på regeringen att avgöra när uttryckligagodkännande av enskilda projekt bör inhämtas. Utskottet erinrar i dettasammanhang om de synpunkter på insatsavtal som anförts ovan och om sittuttalande i betänkandet UU 1975/76: 14 i en motsvarande fråga: Utskottet förutsätter att även gestillfälle att ta ställning till nya insatser inom ett land vilka binder enstörre del av planerings- eller utfästelseramen för landet i fråga. I motionen 1913 påpekas vidare att regeringen ocksåav andra skäl än projektens beloppsmässiga storlek bör inhämta riksdagensgodkännande, främst om ett tilltänkt projekt innebär nyheter av principielltslag eller om projektet kan komma att medföra utrikespolitiska betänkligheter. Utskottetutgår ifrån att regeringen särskilt i tveksamma fall är angelägen om attförvissa sig om ett brett stöd i för de projekt som kan varaaktuella. Utskottet betraktar det dock inte som motiverat att riksdagenfastställer en regel av det slag som föreslås i motionen 1913. Detnu aktuella yrkandet i motionen 1913 avstyrks därför i den del som avserriksdagens godkännande av enskilda projekt. Utskottetger i övrigt sin anslutning till de riktlinjer som anges i propositionenbeträffande det bilaterala utvecklingssamarbetet. Frågan om avbrytande eller inskränkande av biståndtill länder som är invecklade i krig behandlas i motionerna 532 och 1023. förra hävdas att land som är invecklat i krigshandlingar endast skallerhålla humanitär hjälp och i den senare att svenskt bistånd skallavbrytas till mottagarland som är aktivt engagerat utomlands i militäraoperationer vilka icke kan betraktas som vidtagna i självförsvar, att nya avtalom bistånd icke bör ingås med sådant land och att framtida biståndsavtal försesmed en klausul av motsvarande innebörd. I propositionen 135 anges, i nära anslutning tillbiståndspolitiska utredningens överväganden och förslag härom, dehuvudprinciper som bör iakttas då fråga uppstår om avveckling eller avbrytandeav ett redan inlett utvecklingssamarbete. Huvudinnehållet i dessa principer haråter-getts ovan. Förutom de kriterier för gradvis avveckling ellernedtrapp-ning av biståndet som där angetts nämner propositionen även långvarigaoch allvarliga kränkningar av grandläggande mänskliga rättigheter som en faktorvilken kan påverka vår beredvillighet att fortsätta,samarbetet med enskildau-länder. Det är enligt propositionen svårt att förutse de situationer som kanföranleda ett avbrytande av bistånds- UU 1978/79:1 69 samarbetet,något som skett i ett fall och som följd av en statskupp, men man kaninte utesluta att det kan ske så grundläggande förändringar i ettmottagarlands politik att det blir aktuellt att , avbryta samarbetet.I det åberopade fallet fanns en stipulation i samarbetsöverenskommelsensom knöt avtalets fullföljande till ett nationellt utvecklingsprogram, vilketi och med statskuppen övergavs. , i betänkandet UU 1976/77: 17, tog ställning tillett motionsyrkande av väsentligen samma innebörd som i den nu aktuella motionen1023, erinrade utskottet om de huvudkriterier som varit vägledandeför avbrytande eller avveckling av bi-lateralt utveckhngssamarbete. a. att biståndssamarbete bygger på långsiktiga förutsättningaroch att ett abrupt avbrytande av sådant samarbete är ett mycket allvarligtsteg som förutsätter en ingående prövning från fall till fall. Utskottet fanninte det kriterium för avbrytande eller avveckling som föreslagits i den dåaktuella motionen tillräckligt klart eller uttömmande för att utan svårighetkunna till-lämpas i alla tänkbara situationer. Uttalandenai propositionen ger också vid handen att det erbjuder stora svårigheter attuppställa allmängiltiga och entydiga regler för alla de olika situationer dåett avbrytande eller ett avvecklande av bistånd kan bli aktuellt på grund avhändelser eller åtgärder i mottagarlandet, vilka på ett mer eller -mindregenomgripande sätt rubbar förutsättningarna för utvecklingssamarbetet. Enprövning måste sist och slutligen göras i de enskilda fallen. Motdenna bakgrund avstyrks motionen 1023 samt motionen 532, den senare såvitt nu äri fråga. I apk-motionen 1910 yrkas att stödet tillreaktionära regimer upphör och i ökad utsträckning kanaliseras till progressivaländer och nationella och sociala befrielserörelser. I vpk-motionen 1914begärs en avveckling av biståndet till , , , ,och . Utskottet har (UU 1977/78: 10)behandlat och avstyrkt motionsyrkanden av Ukartad innebörd som i de nyssanförda motionerna 1910 och 1914. Hänvisning har därvid gjorts till deprinciper för valet av mottagarländer för svenskt bistånd som fastställdes av1970 års riksdag och som därefter varit vägledande för länderinriktningen avdet utbyggda utvecklingssamarbetet. Särskilt har utskottet i detta sammanhangerinrat om uttalanden att den svenska biståndspolitikensmålsättningar är möjliga att uppnå i länder med olika politiska och ekonomiskasystem och att en långsiktig planering av biståndsinsatserna under allaförhållanden är nödvändig. Riksdagenuttalade även att en schematisk uppdelning av u-Jänderna under olikaetiketter är vansklig, eftersom u-landsregimer UU 1978/79:1 70 sombetecknar sig själva som progressiva och inleder ambitiösa utvecklingsprogramkan drivas att revidera sin politik eller störtas av grupper med mindretilltalande målsättningar. Omvänt kan regimer som framstår som fögaframstegsvänliga genom kontakt med olika biståndsgivare förmås att inledaprogram som på lång sikt kan ha positiva effekter. Dessagrundläggande uttalanden har heller inte ifrågasatts av den biståndspolitiskautredningen. D"äremot har utredningen i viss utsträckning vidareutvecklatde principer som bör vara vägledande för det framtida valet av programländeroch för avveckling av ett redan inlett samarbete. Huvuddragen i dessaprinciper har dryftats ovan och i avsnitt 4 (Mål för biståndspolitiken). Utskottet,som i det föregående även uttalat sig om behovet av en fortlöpande översyn avsamarbetet med enskilda länder med de biståndspolitiska målen för ögonen,avstyrker de yrkanden i motionerna 1910 och 1914 som är i fråga. I apk-motionen 1910 föreslås även att de s. k.frontstaterna , , , och prioriteras somett led i kampen mot rasistregimema och för att markera vårt lands solidaritet. Utskottetkonstaterar med anledning härav att det reguljära svenska biståndet till de imotionen n'ämnda fem s. k. frontstatema under /79 i enlighetmed beslut beräknas uppgå till sammanlagt 635 milj. kr.,vilket motsvarar ca en tredjedel av hela det på förhand länderdestineradesvenska biståndet för nästa budgetår. En faktisk prioritering av dennaländergrupp, som är utsatt för särskilda påfrestningar med anledning avsituationen i (), och , är sålunda redan förhanden. a. och har utskottet i samband medsin behandling av biståndsbudgeten för nästa budgetår Ifrågavarandeyrkande i motionen 1910 torde därmed få anses besvarat. I vpk-motionen 1914 föreslås att hosregeringen begär förslag innebärande att biståndet till fortsätter på1974/nivå enligt vad som angetts i motionen. I motiveringen heter detatt anslaget för bör höjas och landet kompenseras för nedtrappningen av biståndetde . UU 1978/79:1 71 I konsekvens med tidigare beslut har (UU 1977/78: 10) fastställt 1978/landram för till 30 milj. kr. ochplaneringsramen /80 till likaså 30 milj. kr. Därutöver kan ytterligaremedel ur anslagsposten Särskilda program dock högst 5 milj. kr. komma ifråga också under /79 för att främja det bredare samarbetet. Isitt betänkande (UU 1977/78: 10) om 1978/biståndsbudget konstateradeutskottet att biståndssamarbetet med avses bli avslutat i och med utgångenav /80. Motdenna bakgrund avstyrks det nu aktuella yrkandet i motionen 1914. I vpk-motionen 1914 föreslås att hosregeringen begär förslag innebärande att subventioner till svenskt näringslivunder benämningen bredare samarbete icke skall utgå. Termenbredare samarbete har kommit att bli en samlingsbeteckning för å ena sidan detbegränsade projektsamarbete på bl. a. utbildnings-, kultur- ochförinvesteringsområdet som bedrivs med vissa icke-program-länder, med vilkaSverige ingått ramöverenskommelser om tekniskt, industriellt och ekonomisktsamarbete, och å andra sidan det samarbete på nya områden som inletts medländer med vilka haft ett långsiktigt utvecklingssamarbete men sombefinner sig under gradvis avveckling. För sådant bredare samarbete, somursprungligen initierades under /76 och då i första hand avsågplanering av kommersiellt finansierade utbildningsprojekt, har /78 avsatts 25 milj. kr. För /79 har minst 50milj. beräknats för motsvarande ändamål. Det bredare samarbetet, somhittills avsett dels och vilka i övrigt icke får svensktbistånd, dels programländerna och , hålls åtskilt från det långsiktigautvecklingssamarbetet och avser genomgående smärre projekt av ömsesidigtintresse för och berörda Tänder. Motionärernabeskriver pä ett missvisande sätt det bredare samarbetet som en form avsubventioner till svenskt näringsliv. Den upphandling av konsulttjänster m. m.varom i detta sammanhang är fråga följer samma regler som i övrigt gäller inombiståndsverksamheten. Isin behandling av samma motions yrkande angående en höjning av biståndet tillCuba har utskottet ovan erinrat om de medel som ställts till förfogande för ettbredare samarbete med detta land i samband med den successiva avvecklingen avbiståndssamarbetet. Som framgått av årets budgetproposition har diskussionernamed om möjligheten att på olika vägar vidga samarbetet mellan våra länderfrämst rört områden som handel, industrisamarbete, forskning och kultur.Sverige är berett att från den anslagspost som är i fråga ställa medel tillförfogande för sådana ändamål som förinvesteringsstudier, konsulttjänster,seminarier, stipendier, utbildning och institutionssamarbete. UU 1978/79:1 72 Mot här angivna bakgrund avstyrks det nu aktuellayrkandet i motionen 1914. 8.Stöd till befrielserörelser och annat humanitärt bistånd Propositionen (s.100102) I likhet med biståndspolitiska utredningen och deremissorgan som yttrat sig i denna fråga finner biståndsministern attriksdagens beslut är en god grund för det fortsatta stödet tillbefrielserörelserna i södra . Förhoppningenär att och skall uppnå självständighet inom en nära framtid.Frihetsprocessen kan dock komma att dra ut . bör vara berettatt pröva förutsättningarna för reguljärt och långsiktigt biståndssamarbete meddessa länder när de uppnår verklig sj'älvständighet och majoritetsstyre. Tilldess bör det humanitära biståndet till de zimbabwiska och namibiskabefrielserörelserna fortsätta. ISydafrika är utsikterna för snar övergång till majoritetsstyre dåliga.Rasåtskillnadspolitiken har skärpts. Behovet av bistånd för rättshjälp,försörjningsbidrag till politiska fångars familjer och andra socialt inriktadeprogram ökar. Fortsatt och intensifierat bistånd för dessa ändamål förutses. Detsvenska stödet till intemationella organisationer som svarar för studiestödtill flyktingungdomar som lämnar , eller bör ocksåfortsätta och utvidgas. Denna typ av bistånd bör även ingå som en del avSveriges biståndssamarbete med befrielserörel-sema. Biståndsministernansluter sig till BPU:s uppfattning att biståndet till befrielserörelserna imöjligaste mån bör följa de samarbetsformer som tillämpas för Sverigesutvecklingssamarbete med programländerna. För att biståndet skall komma tillstörsta möjliga nytta är det väsentligt att det lämnas i flexibla former medmöjlighet till omdisponering av medel mellan olika civila användningsområden. FlertaletFN-program inrymmer numera biståndssamarbete med befrielserörelser i södraAfrika. Detta är emellertid fortfarande av blygsam omfattning. FN bör uppmanasförenkla formerna för sin bistånds-givning och att inleda ett långsiktigtsamarbete med befrielserörelserna. Befrielsekamp pågår också på andra håll i världenän i södra . Bistånd till flyktingar från dessa konfliktområden kan oftages genom FN och enskilda hjälporganisationer. I den mån direkt svenskt stödtill rörelser utanför södra blir aktuellt, bör beslut av år1969 ligga till grand för bedömningen. UU 1978/79:1 73 lingenmed svensk anslutning uttalar sig för sådant stöd, bör inget hinder föreliggaför att humanitärt stöd skall kunna utgå. Sverigehar sedan militärkuppen i lämnat humanitärt bistånd tillpolitiska fångar och andra av förtrycket drabbade människor i Latinamerika.Fortsatt behov av sådant bistånd förutses, företrädesvis genom kyrkliga ochandra enskilda organisationer samt FN. I1978 års budgetproposition har regeringen aviserat en utvidgning av den s. k.flyktingberedningens mandat så att dess begränsning till södra . Den nya instruktionen för beredningen beräknas träda i kraft . Utskottetbehandlar i detta sammanhang dels motionen 1977/78: 1912 av m. (s), yrkandet 9 (i den mån detta hänför sig till stödet tillbefrielserörelser), nämligen att beslutar 9.att i övrigt ge regeringen till känna vad som anförts i motionen omriktlinjerna för biståndspolitiken, dels motionen 1977/78: 1914 av m. (vpk), yrkandet 17, nämligen 17.att hos regeringen begär förslag innebärande att stödet tillbefrielserörelser kraftigt ökar och inte på något sätt görs beroende av besluti internationella organ. I vpk-motionen 1914 hemställs att hosregeringen begär förslag innebärande att stödet till befrielserörelser kraftigtökar och inte på något sätt görs beroende av beslut i internationella organ. S-motionen1912 ansluter sig i detta sammanhang i stort sett till regeringens uttalandenbåde beträffande direkta stöd till befrielserörelserna ochbeträffande de internationella organisationernas agerande på detta område. Detbör emellertid slås fast, hävdar motionärerna, att grundregeln att det skallfinnas ett FN-uttalande som getts svensk anslutning för att skallkunna lämna humanitärt stöd till en befrielserörelse måste vara försedd medviss undantagsmöjlighet. Motionärerna erinrar om att det var på så sätt som denvärdefulla svenska hjälpen till den sydvietnamesiska befrielsefrontenmöjliggjordes. Det svenska humanitära stödet till flyktingar,nationella befrielserörelser och apartheidoffer i södra har ökat mer äntiofaldigt i omfattning , och vårt land är den ledandebistånds- UU1978/79:1 74 givaren på detta område. En fortsatt utbyggnad av dettabistånd förutskickas i propositionen, och avsikten är att inriktabiståndssamarbetet med befrielserörelserna på insatser av mer långsiktigkaraktär vilka är av direkt betydelse för övergången till majoritetsstyre i deberörda länderna. verkar även för att förmå FN-organ och andra givarländeratt öka sitt bistånd för södra frigörelse och att göra delta meralångsiktigt. Som framhållits av såväl biståndspolitiska utredningen sompropositionen är beslut av , i enlighet med statsutskottetsutlåtande nr 82, en god grund för det fortsatta stödet till befrielserörelsernai södra . utgick därvid i sitt resonemang från den.folkrättsliga grundregeln om icke-inblandning i en annan stats inreangelägenheter: Vad avser befrielserörelser iAfrika torde humanitärt bistånd och utbildningsstöd inte behöva komma ikonflikt med den nämnda folkrättsliga regeln i de fall då FN entydigt tagitställning mot förtryck av folk, som eftersträvar nationell frihet. Detta kananses vara fallet beträffande , och de under Portugalsöverhöghet stående områdena i . Vad avser hjälp till apartheidpolitikensoffer kan sådan hjälp motiveras bl. a. med FN:s uttryckliga fördömande av densydafrikanska apartheidpolitiken. Det kan vidare framhållas att statligt finansierathumanitärt bistånd, som genom Röda korset och därmed jämförligahjälporganisationer förmedlas till olika befolkningsgrupper i länder vilkabefinner sig i inbördeskrig, inte syns möta betänkligheter från folkrättsligsynpunkt. Detta påpekande har även tillämpning i fråga om den pågående svenskahumanitära histåndsverksamheten i och . Utskottet anser att de angivnariktlinjerna alltjämt fyller sin funktion och väl kan ligga till grund även fören bedömning av förutsättningarna för direkt eller indirekt stöd tillbefrielsekamp på andra håll i världen än i södra . Som biståndspolitiskautredningen erinrar om, utesluter dessa principer inte att humanitärabiståndsinsatser där så är praktiskt möjligt kan göras även i andra länder därmänniskor lider nöd till följd av krig eller katastrofer. Direkt stöd bör sålunda kunna komma i fråga i de fall dåantingen eller med svensk anslutninguttalat sig för sådant stöd, medan i andra fall som kan framstå som angelägnaur svensk synpunkt sådana enskilda hjälporganisationer som exempelvis Rödakorset i första hand bör väljas som förmedlare av biståndet. Det som anförshärom i propositionen pekar i samma riktning. Utskottet konstaterar att även med denna grundregel kanundantag förekomma som den svenska humanitära hjälpen i . Mot denna bakgrund avstyrks motionen 1914 i denna del,medan det som anförs härom i motionen 1912 torde få anses besvarat. UU 1978/79:1 75 9.Katastrofbistånd Propositionen (s. 102104)