bet · G201FiU37 · 1978-12-31 00:00:00 — angåendeverkställd granskning av samt förslag omdisposition av vinst Idetta betänkande behandlar utskottet fullmäktigesi förvaltningsberättelse för (redogörelse /79: 9), riksdagensrevisorers berättelse över verkställd granskning av tillstånd,styrelse och förvaltning (redogörelse /79: 11), fullmäktigesi förslag om disposition av vinstmedel för (förslag 1978/79: 13). Utskottet har, förutom av fullmäktiges i riksbankenförvaltningsberättelse för (redogörelse /79: 9), tagit del av deinom hos fullmäktige och direktion förda protokollen. Utskottet har berett konstitutionsutskottettillfälle att yttra sig över viss fråga rörande befogenheter.Konstitutionsutskottets yttrande (KU 1978/79: 6 y) är fogat som bilaga tilldetta betänkande. revisorers granskning av riksbankenstillstånd, styrelse och förvaltning har, enligt vad som anförs avrevisorerna (redogörelse /79: 11), inte föranlett någon anmärkning. Vid granskningen av verksamheten år 1978har fråga väckts om rekommendation om vissa företags likviditetsplaceringarligger inom ramen för bankens befogenheter. I cirkulär av den 16 november 1977angav att man ansåg att som allmän norm bör gälla att företag somavser att ta upp obligations- eller företagslån bör ha högst av sinalikvida medel placerade utanför banksystemet. Denna rekommendationkritiserades, bl. a. i skrivelse från , dels för attvara olämplig från ekonomiska utgångspunkter, dels för att stå i strid medgrundlagen. Utskottet har inhämtat yttrande från för attutröna huruvida enligt mening överskriditsina befogenheter genom att utfärda cirkuläret i fråga. Konstitutionsutskottetanför i sitt yttrande (KU 1978/79: 6 y) att då emissionskontrollen hittillsgrundat sig på en överenskommelse och inte på lag kan inte de villkor riksbankentillämpar vid utövandet av denna kontroll betraktas som normgivning igrundlagens mening. 1 1978/79. FiU 1978/79: 37 2 bankenkan således inte enligt mening genom den angivna normenanses ha överskridit sina befogenheter. har för egen del ingenarman mening än . Utskottethar i sin granskning i övrigt a:v fullmäktiges verksamhet särskiltuppmärksammat utvecklingen av likviditetskraven för bankerna samtprinciperna för publicering av de inom gjorda analyserna avvalutaspekulationen . Granskningen i dessa delar föranleder ingenerinran från utskottets sida. Utskottet har vid singranskning i övrigt av förvaltningsberättelsen och protokollen inte funnitnågot förhållande som påkallat särskilt yttrande från utskottets sida, vilketutskottet härmed får för anmäla. Ansvarsfrihet.Riksdagens revisorer har tillstyrkt att ansvarsfrihet be viljas fullmäktige för . Utskottet får med hänvisning till vad revisorernaanfört och till vad utskottet anfört under punkten 1 i det föregående hemställa att beviljar fullmäktige i riksbankenansvarsfrihet för förvaltningen av . Utskottet tillstyrker fullmäktiges i framlagda förslag om disposition av vinstmedel för (förslag 1978/79: 13) och hemställer att beslutar att av riksbankenstillgängliga vinstmedel 1 . a) 650 milj. kr. skall inlevererastill statsverket under /79, b) 830 milj. kr. skall överförastill dispositionsfonden och c) återstående . skallkvarstå på räkningen för odisponerade vinstmedel. Närvarande:Björn (), (), (), (), (), (), (), (), (), (c), (), iStockholm (fp), (), () och Axel (). FiU 1978/79: 37 3 avKnut () och () som anser att den del av utskottetsyttrande som på s. 1 börjar med "anför" och pås. 2 slutar med "än " bort ha följandelydelse: Utskottet anser i likhet med vad som anförs i denavvikande meningen till yttrande (KU 1978/79: 6 y) attden 20/80-procentsregel, som enligt cirkulär av den 7 november 1977tillämpar för företag som ansökt om obligationsemission, saknar stöd iriksbankens överenskommelse med de i emissionsverksamheten deltagandeaffärsbankerna liksom i lagen om kreditpolitiska medel. Den torde ej heller hastöd i grundlagen. Utskottet anser att denna fråga har principiell betydelse,och det förhållandet att cirkuläret ej behandlades i riksbanksfullmäktige föreutsändandet, vilket borde ha skett, finner utskottet anmärkningsvärt. Finansutskottethar inte funnit att i andra hänseenden förfarit olämpligt. FiU 1978/79: 37 4 1978/79:6 y beträffande befogenheter vid tillämpningen aven 1952 ingången överenskommelse mellan och vissa affärsbankeravseende emissionskontroll har beslutat beredakonstitutionsutskottet tillfälle att yttra sig beträffande den vidfinansutskottets granskning av fullmäktiges i protokoll för år 1978uppkomna frågan, huruvida överskridit sina befogenheter genom attutfärda crkulär rörande placering av likvida medel i samband medemittering av obligations- och förlagslån. Tillbesvarande av finansutskottets framställning får anföraföljande. I lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel gesbestämmelser om bl. a. emissionskontroll. Härmed avses enligt 17 § attobligationer, förlagsbevis eller andra för den allmänna rörelsen avseddaskuldebrev ej får utan tillstånd av utges av annan änriksgäldskontoret och att andra skuldebrev, som ej avser inlåning på räkningfrån allmänheten, ej får utan sådant tillstånd utges av kreditinstitut. Enligt18 § anger vilka slag av värdepapper som ej får utges utan tillståndenligt 17 § och från vilken tidpunkt emissionskontrollen gäller. Lagenom kreditpolitiska medel är en s. k. fullmaktslag med tidsbegränsad giltighet.Den gäller t. o. m. utgången av 1981. För att den skall sättas itillämpning fordras en särskild framställning från riksbanksfullmäktige tillregeringen. Tillämpningen kan begränsas till användningen av visstkreditpolitiskt medel. Om regeringen har förordnat om kreditpolitiskt medel,får meddela de föreskrifter som behövs för användningen av sådantmedel (5 §). Lagen har inte varit i tillämpning såvitt gälleremissionskontroll. I stället gäller i detta hänseende alltjämt enöverenskommelse mellan och de i emissionsverksamheten deltagandeaffärsbankerna som ingicks 1952. Iett cirkulär från till "emittentbankerna" den 7 november1977 förklarade sig anse att som "allmän norm" borde gällaatt företag/koncern som avsåg att ta upp obligations- eller förlagslån bordeha högst av sina i placerade likvida medel i annan form änbankinsättningar och därmed likställda placeringar. framhöll icirkuläret att banken med hänvis- FiU 1978/79: 37 5 ningtill kapital- och kreditmarknaden hävdat att företag som får tillgång till densvenska obligationsmarknaden i huvudsak borde ha sina likvida medel placeradesom inlåning i bank och inte som andra kortfristiga placeringar av olika slag.Avslutningsvis förklarade sig vara medveten om att åtskilligaproblem kunde uppstå vid tillämpningen samt att det i vissa fall kunde varamotiverat att ta hänsyn till, speciella omständigheter och till följd däravjämka den angivna uppåt. Iskrivelse till riksbanksfullmäktige hemställde att den ifrågavarande skulle ijpphävas. var olämplig från ekonomiska utgångspunkter.Industriförbundet pekade vidare.på att professorn i offentUg rätt OleWesterberg i ett på förbundets begäran avgivet utlåtande kommit tillslutsatsen att innebar ett befogenhetsöverskridande, eftersom den intehade stöd i lagen om kreditpolitiska medel och därför stred mot grundlagen. Riksbanksfullmäktige,som behandlade skrivelse vid ett sammanträde den 17 augusti1978, beslöt att skrivelsen inte skulle föranleda någon åtgärd frånfullmäktiges sida. En ledamot var skiljaktig och fann att ifrågavarande normborde upphävas såsom inte laghgen grundad. Uskottet,vars yttrande endast avser grundlagsenligheten av ifrågavarande"norm", gör följande bedömning. Somframgår av det föregående infördes emissionskontroll genom enöverenskommelse mellan och de i emissionsverksamheten deltagandeaffärsbankerna. I enlighet med denna överenskommelse inhämtas riksbankensgodkännande för emissioner av obligations- och förlagslån. Som anfördes ipropositionen (1974: 168) med förslag till lag om kreditpolitiska medel fårriksbanken härigenom inflytande över både lånevillkor och lånevolym. Enligtpropositionen hade emissionskontrollen i huvudsak haft att fylla tvåfunktioner. Kontrollen hade dels inneburit en reglering av räntan och andraemissionsvillkor, dels haft en resursfördelande funktion genom att vara avseddatt tillgodose av statsmakterna prioriterade önskemål såsom bostadsfinansieringoch statsupplåning. I propositionen förordades att den dittills användametoden med samråd och överenskommelser mellan och kreditinstitutenäven fortsättningsvis i första hand skulle prövas i fråga om emissionskontroll.Redan lagens existens förutsattes ge större möjligheter att viddiskussionerna med kreditinrättningarna hävda de allmänna kreditpolitiska intressena.Nu återgivna uttalanden föranledde inte några erinringar vidriksdagsbehandlingen. Detförhållandet att emissionskontroll grundat sig på enöverenskommelse och inte på lag innebär enligt utskottets mening att de villkorriksbanken tillämpar vid utövandet av denna kontroll inte FiU 1978/79: 37 6 igrundlagens mening kan betraktas som normgivning. kan således integenom den angivna "" anses ha överskridit sina giundlagsenligabefogenheter. Utskottetvill tillägga att de i det föregående återgivna uttalandena omöverenskommelsens innebörd närmast ger vid handen att man från statsmaktemassida ansett det vara uppgift att vid den emissionskontroll somföljer av överenskommelsen med emittentbankerna hävda kreditpolitiskaintressen av skilda slag. Slutligenvill utskottet ermra om att reglerna om emissionskontroll i lagen omkreditpolitiska medel kan sättas i tillämpning på initiativ av riksbanksfullmäktige.Riksbanken äger i så fall med stöd av delegationsregeln i 5 § föreskrivavillkor med avseende på lagens tillämpning. Närvarande:Karl (), (), (), ()*,(), (), (), (),(), (), (), (),()*, Wi-vi-Anne () och ()*. *Ej närvarande vid justeringen. avAnders och (båda m), vilka ansett att utskottets yttrandefrån och med det stycke som börjar "Som framgår" till och medyttrandets slut bort ha följande lydelse: Som framgår av det föregående infördesemissionskontroll genom en överenskommelse mellan och de iemissionsverksamheten deltagande affärsbankerna. Överenskommelsen kom tillskriftligt uttryck i skrivelser från till Svenska bankföreningenoch flera kreditinrättningar. Därvid förbehöll sig beträffandeemissioner av andra än statliga obligationslån rätt att pröva lånevillkorensamt att avgöra tidpunkt och turordning för lånen. Detsätt på vilket formulerade överenskommelsen visar enligt utskottetsmening att man inte ansett ätt emissionskonrollen skulle geriksbanken rätt att för en obligationsemission föreskriva villkor som intedirekt var knutna till det aktuella lånet. Även om utvecklingen medfört attkreditpolitiken blivit mera FiU 1978/79: 37 7 komplicerad,kan detta dock enligt utskottets menbg inte tillåta att motbakgrund av sin särskilda ställning utvidga sina maktbefogenheter gentemottredje man, dvs. emissionsföretagen, till områden som inte alls ligger inomramen för överenskommelsen. Så har, såvitt utskottet kan finna, skett iförevarande fall. Den 20/80-procentsregel som enligt cirkulärettillämpar har uppenbarligen inte något direkt samband med emissionsfrågan. Eftersomdet ifrågavarande villkoret får anses sakna stöd i överenskommelsemed bankerna kan det enligt utskottets m.ening godtas endast underförutsättning att det kan hänföras till sådana föreskrifter som riksbankenenligt 5 § lagen om kreditpolitiska medel har rätt att utfärda. I dennaparagraf ges bemyndigande att meddela de föreskrifter som behövsför användningen av ett kreditpoUtiskt medel. Denomständigheten att bemyndigandet var allmänt hållet föranledde särskildaöverväganden i propositionen till lagen om kreditpolitiska medel (1974: 168)angående frågan om bemyndigandet stod i överensstämmelse med 8 kap. 3 §regeringsformen. Mot bakgrund av ett uttalande i grundlagspropositionen (1973:90 s. 209) att beträffande bemyndiganden på näringsrättens områdeborde mera preciserat ange de ramar inom vilka regeringen skulle få röra sigframhölls i propositionen till lagen om kreditpolitiska medel att dekreditpolitiska bemyndigandena "endast avser vissa preciserade typer avregleringar", att för varje kreditpolitiskt medel ges "grundlägganderegler om irme-börden och utformningen av medlet" samt att fårutfärda "enbart kompletterande föreskrifter". Nuciterade uttalanden måste sättas i samband med innehållet i övrigt iförarbetena tiU kreditpolitiska lagstiftning. I det senare hänseendetfinns inte något uttalande som ger anledning till antagande att man tänkt sigmöjligheten av att föreskrifter om likviditetsplacering skulle kunna innefattasi bemyndigandet till . Även om ett sådant kreditpolitiskt styrmedelinte var aktuellt vid lagstiftningens tillkomst, kan man enligt utskottetsmening inte utan lagändring utvidga lagstiftningens syfte allteftersom behov avnya styrmedel tillkommer. Motbakgrund av det anförda anser utskottet att 20/80-procentsregelinte haft stöd i lagen om kreditpolitiska medel. Med hänsyn till vad som i detföregående anförts om att överenskommelsen med kreditinrättningarna inte kan geriksbanken en mera vidsträckt rätt än lagen om kreditpolitiska medel finnerutskottet att överskridit sina befogenheter i berört hänseende tillskada för de av överenskommelsen berörda företagen.