bet · G201JuU30 · 1978-12-31 00:00:00 — I anvisningarna för uttalas bl. a. följande. Eftergift avavgift bör i första hand ske när den rättssökande saknar inkomst, vilket kanvara fallet i fråga om t. ex. hemmamakar, studerande m.fl. Avgift bör iallmänhet nedsättas till avgiftens halva belopp. Nedsättning bör inte komma ifråga om den rättssökandes ekonomiska förhållanden motsvarar en beräknadårsinkomst av . har undersökt rättshjälpsnämndernaspraxis när det gäller nedsättning av kostnadsbidrag. Enligt undersökningen hadekostnadsbidraget eftergetts helt i av ärendena och satts ned tillhälften i av ärendena. I propositionen föreslås vissa ändringar i reglerna ombestämmande av kostnadsbidrag och i fråga om rådgivningsinstitutet. JuU 1978/79:30 53 a. alt termen kostnadsbidrag, som vållat missförstånd,ersätts med termen rättshjälpsavgift och att grundavgiften bestäms till 1procent av basbeloppet. I fråga om rådgivning innebär ändringarna som förutsagts bl. a. att avgiften för rådgivning ställs i relation till tidsåtgången.Ingen saklig ändring föreslås av den nuvarande lagregleringen av möjligheternatill nedsättning och eftergift av rättshjälpsavgift eller avgift förrådgivning. 1 anslutning till de föreslagna ändringarna uttalarföredragande statsrådet emellertid att han med hänsyn till kostnadsutvecklingenoch till de resurser som är tillgängliga finner det motiverat med en vissrestriktivitet när det gäller att medge nedsättning eller eftergift. Entillämpning som innebär nedsättning eller eftergift i av allaärenden synes honom stå i mindre god överensstämmelse med lagen. Enligtföredragande statsrådet bör därför mer skärpta riktlinjer tillämpas än f. n.,och anvisningar till stöd för tillämpningen bör meddelas av domstolsverket.Föredragande statsrådet tillägger att de skärpta riktlinjerna självfallet intefår innebära att människor i små ekonomiska omständigheter hindras från att fåallmän rättshjälp. När det gäller att sätta ned eller efterge rådgivningsavgiftenanser föredragande statsrådet att man liksom i fråga om rättshjälpsavgiften ifortsättningen bör vara mera återhållsam än f n. I motionen 2183 uttalas att utrymme saknas för en sådanskärpning av riktlinjerna som föredragande statsrådet förordat. Motionärernayrkar att skall uttala att de nuvarande riktlinjerna i princip börbehållas oförändrade. När det gäller möjligheterna till nedsättning ocheftergift av rättshjälpsavgift och avgift för rådgivning saknas enligtutskottets mening anledning att gå ifrån den i samband med rättshjälpsreformenuttalade tanken att skyldigheten att betala avgift haren preventiv effekt.Liksom föredragande statsrådet anser utskottet att det också av kostnadsskäl ärmotiverat med en viss restriktivitet i fråga om nedsättning eller eftergift.Härjämte finns en särskild anledning att nu beakta vikten av kostnadskontroll isystemet. Utskottet syftar på att uppgiften att besluta om nedsättning ellereftergift av rättshjälpsavgift till följd av andra i detta lagstiftningsärendeaktuella ändringar i betydligt högre grad än kommer att åvila denadvokat eller biträdande jurist på advokatbyrå som meddelar rättshjälpen. Som föredragande statsrådet anför kan kontrollen av denrättssökandes uppgifter om årsinkomst ske genom en jämförelse med densjukpenninggrundande inkomsten enligt lagen om allmän försäkring. En praktiskmöjlighet härvidlag är att den rättssökande vid besök hos biträdet företersitt försäkringsbesked. Av betydelse är också att det görs klart för den sökandeatt uppgifterna lämnas under straffansvar samt att felaktiga upplysningar kanleda till förlust av rättshjälpsförmånen. Den anvisade vägen ger enligtutskottets mening möjligheter att begränsa kostnadsutvecklingen somangelägna rättvisesynpunkter kan tillgodoses. I linje med motionärernasönskemål vill utskottet i likhet med föredragande statsrådet 5 1978179. JuU1978/79:30 54 understryka att den praktiska tillämpningen självfalletinte får leda till att människor i små ekonomiska omständigheter förhindras atterhålla rättshjälp. Hit hör naturligtvis bl. a. den i motionen nämnda gruppenfolkpensionärer som utöver folkpension uppbär endast pensionstillskott och kommunaltbostadstillägg. Utskottet utgår från att vad utskottet här i anslutningtill motionen uttalat kommer att beaktas vid den praktiska tillämpningen utannågot särskilt initiativ från sida. 1 detta sammanhang vill utskottet tillägga att den meraomfattande frågan om utformningen av systemet för den enskildes bidrag tillkostnaderna i stort är ett spörsmål som kan komma att ingå i den av utskotteti det föregående förordade översynen. Härvid kan det bli aktuellt att från administrativasynpunkter överväga bl. a. om - för de ekonomiskt sämst ställda grupperna -grundavgiften bör krävas i alla lägen. Vid en ändrad reglering i dettahänseende kan det också förtjäna övervägas om en annan ordning bör gälla ifråga om nedsättning och eftergift av rättshjälpsavgift och avgift förrådgivning. Med dessauttalanden avstyrker utskottet bifall till motionen 2183. Avslutningsvis vill utskottet något uppehålla sig vid deni detta avsnitt berörda befogenheten for att meddela anvisningartill stöd för tillämpningen av olika bestämmelser i rättshjälpslagen. 1 anslutning till att rättshjälpsreformen genomfördesuttalades att centralmyndigheten för rättshjälpen () borde kunnameddela direktiv och anvisningar för rättshjälpsnämndernas kostnadsprövning ochprövning av frågor om kostnadsbidrag. Även i övrigt borde det, enligt vad somdå uttalades, vara en viktig uppgift för centralmyndigheten att genom direktivoch anvisningar till rättshjälpsnämnderna sörja för en riktig och enhetligrättstillämpning (prop. 1972:4 s. 296). Genom förslagen i den föreliggande propositionen tilläggsregeringen befogenhet att meddela närmare föreskrifter för beräkning av denrättssökandes ekonomiska förhållanden och för beräkning av maximibelopp förrättshjälpsavgift (6 och 11 SS rättshjälpslagen). Enligt lagrummen skall sammabefogenhet efter regeringens bemyndigande kunna tillkomma . Som framgått av det föregående innebär den föreståendereformen bl. a. att i stor utsträckning beslutsbefogenheter flyttas frånrättshjälpsnämnderna till andra organ, bl. a. domstolar. Med hänsyn tilldomstolarnas självständiga ställning bör i detta sammanhang konstaterasföljande. befogenheten enligt de nämnda lagrummen innebär rättatt meddela föreskrifter också för domstolarna i de hänseenden som nämns iparagraferna. hittillsvarande befogenhet att meddela direktivoch anvisningar har inte haft avseende på domstolarna. Detta står i överensstämmelsemed vad som uttalades i samband med att riktlinjerna för en nydomstolsförvaltning drogs upp (se JuU 1975: 1 s. 13). I linje med vad då JuU1978/79:30 55 uttalades bör nu understrykas vikten av att domstolsverketvid utövandet av sina uppgifter på rättshjälpsområdet har att iaktta principenom domstolarnas grundlagsfästa självständighet vid fullgörandet av de dömandeoch rättstillämpande uppgifterna. Det anförda bör enligt utskottets meningbeaktas vid utövandet av rätten enligt 6 och 11 SS rättshjälpslagen att meddelaföreskrifter. Rättshjälp i angelägenhet som behandlas utom riket I fråga om angelägenheter som inteprövas eller på annat sätt behandlas här i landet gäller vissa inskränkningar imöjligheterna att få allmän rättshjälp. Som villkor gäller här - utöver deallmänna kraven att behov av bistånd och befogat intresse av sakprövning skallföreligga - bl. a. att särskilda skäl för rättshjälp skall vara för handen (8 Sförsta stycket 1 rättshjälpslagen). I propositionen föreslås inte några sakligaändringar i lagrummet. I motionen 1977/78:287 diskuteras innebörden av rekvisilet"särskilda skäl" med utgångspunkt i ett individuellt fall, beskriveti JO: s ämbetsbe-rättelse 1975 s. 231-243. Omständigheterna i fallet var -såvitt nu är av intresse - i korthet följande. Två makar hade i äktenskapet endotter, född i . 1 mål omäktenskapsskillnad vid tysk domstol tillerkändes hustrun interimistisktvårdnaden om dottern. Mannen begav sig därefter till meddottern. kom modern till och hämtade dottern från elt barnhemdär denna tillfälligt hade placerats. Överlämnandet av dottern till modernskedde efter beslut av tjänsteman på vederbörande socialförvaltnings vägnar.Modern avreste med dottern till . Tjänstemannen har av svensk domstolbefunnits ha handlat felaktigt genom att utan mannens medgivande eller erforderiigtbeslut av domstol utlämna barnet till modern. beviljades mannen allmän rättshjälp i angelägenhetrörande fullföljd av talan mot en av tysk domstol meddelad dom angående vårdnadenom dottern. Därefter begärde mannen alt inom ramen för den beviljaderättshjälpen få i mot modern inleda rättegång angående skadestånd ochbättre rätt till lös egendom. 1 sådan rättegång skulle enligt mannenomständigheter av betydelse för vårdnadsfrågan komma att prövas av domstol.Vederbörande rättshjälpsnämnd fann mannens begäran avse från det ursprungligarättshjälpsärendet skilda angelägenheter och lämnade framställningen utanbifall. Mannen besvärade sig. (besvärsnämnden) fann i beslut år1977 att den avsedda talan angående skadestånd och bättre rätt till lös egendommåste anses utgöra särskilda angelägenheter. Sambandet mellan dessaangelägenheter och den angelägenhet för vilken rättshjälp beviljats var enligtbeslutet inte sådant att den beviljade rättshjälpen borde utvidgas enligtmannens yrkande. Inte heller förelåg enligt beslutet tillräckliga skäl attbevilja rättshjälp i de särskilda angelägenheterna. Besvären lämnades utanbifall. Med hänsyftning på det beskrivnafallet uttalar motionären att det skett ett rättsövergrepp som samhälletformellt har beivrat men vars verkningar förfadern i allt väsentligt kvarstår.Vid rättshjälpslagens reformering mås- JuU1978/79:30 56 te det enligt motionären klart framgå att rättshjälp skallkunna utgå generöst vid mål som handläggs i utlandet om den i bosatterättssökanden blivit försatt i den situation som motiverar rättshjälpsbehovetav påvisat felaktigt handlande från svensk myndighet. Hemställan i motionenmynnar ut i begäran om tillkännagivande av vad i motionen anförs om generösareprinciper för rättshjälp då rättshjälpsbehovet uppstått på grund av felaktigtmyndighetshandlande. Rent generellt vill utskottet med anledning av motionentill en början konstatera att det från allmänna rättssäkerhetssynpunkterframstår som självklart alt myndigheterna över lag har en skyldighet att inomramen för gällande författningar bidra till att ställa till rätta där det påett eller annat sätt brustit. Detta gäller naturligtvis både inomrättshjälpssystemet och inom samhällsförvaltningen i övrigt. Att ömmandeomständigheter - oavsett hur de uppstått - tillåts inverka på bedömningen avett ärende är inte heller något som är främmande för den svenska förvaltningen.Att tyngden hos sådana omständigheter är särskilt stor om de har sitt upphov ifelaktig myndighetsutövning säger sig självt. Bärkraften i argument av dettaslag har emellertid sin begränsning och de får inte leda till att gällandelagar och bestämmelser åsidosätts. Det ankommer inte på utskottet att ta ställning tillhuruvida i det av motionären påtalade fallet rättshjälp bort utgå eller biståndbort lämnas i annan ordning, t. ex. - med tillämpning av internationellaöverenskommelser - enligt den i det främmande landet gällande ordningen. (Jfr8 S sista stycket rättshjälpslagen.) 1 sammanhanget vill utskottet uttala, att det vid prövningav ansökan om rättshjälp i ärende som handläggs utomlands är av vikt att ägnasärskild uppmärksamhet åt de skillnader - t. ex. i processtekniskt hänseende-som kan föreligga mellan det svenska och det utländska rättssystemet. Härefter får konstateras att det utbildat sig en relativtsträng praxis i fråga om att bevilja allmän rättshjälp för angelägenheter somprövas utomlands. Bland de fall i vilka besvärsnämnden beviljat rättshjälp iutlandsärenden kan urskiljas två grupper. Den ena utgörs av ärenden med etthumanitärt inslag, t. ex. ärenden som gällt skadestånd på grund av nazistiskförföljelse eller återförening av familjemedlemmar. 1 den andra gruppenåterfinns ärenden rörande statusfrågor, dvs. frågor om medborgarskap,äktenskapsskillnad, vårdnad om barn m. m. Sakens särskilda beskaffenhet synesi regel ha varit utslagsgivande när rättshjälp har beviljats. I fiera fall harockså hänvisats till den rättssökandes förhållanden. I likhet med vad som uttalats tidigare vidriksdagsbehandling av en motion angående rättshjälp inför Europakommissionenför de mänskliga rättigheterna m. m. (JuU 1975/76: 17 s. 22 och 24) anserutskottet att vissa avvägningsproblem synes kunna uppkomma i den praktiskatillämpningen av den begränsningsregel som gäller för utlandsärenden. mening bör därför tillämpningen av begränsningsregeln och andra problem JuU1978/79:30 57 i samband med rättshjälp i ärenden som handläggs utomlandsuppmärksammas vid den av utskottet i det föregående förordade översynen avrättshjälpssystemet. Vad utskottet nu med anledning av motionen 1977/ 78: 287anfört beträffande översyn av reglerna för rättshjälp i angelägenhet sombehandlas utom riket bör ges regeringen till känna. Rättshjälp för ansökan om patent I motionen 2159 begärs attriksdagen skall vidta sådan ändring i rättshjäipslagen att den blir tillämpligpå ansökan om patent. Bakom motionsyrkandet ligger ett beslut av besvärsnämndenför rättshjälpen , varigenom ansökan om rättshjälp i sådant ärendeavslogs. I beslutet uttalades bl. a. att den allmänna rättshjälpen är avseddatt tillgodose behovet av juridiskt bistånd i rättsliga angelägenheter. Detskulle enligt beslutet strida mot grunderna för rättshjälpslagen att genom denallmänna rättshjälpen bekosta teknisk utveckling och beskrivning av enuppfinning samt utredning om uppfinningens patenterbarhet. I beslutet heter detvidare att ansökan om patent visserligen innehåller rättsliga moment men ihuvudsak är av teknisk karaktär och att ärende om ansökan om patent därför intekan anses vara en sådan rättslig angelägenhet i vilken det kan komma i frågaatt bevilja rättshjälp. Enligt beslutet bör det behov av bistånd som föreliggeri dessa ärenden tillgodoses på annat sätt. (Se för SverigesAdvokatsamfund 1978 s. 188 f.) Med anledning av motionen har utskottet från styrelsen förteknisk utveckling (STU) inhämtat att STU lämnar ett omfattande ekonomiskt stödåt uppfinnare i bl. a. sådana hänseenden som avses med motionen. Stödet ges soms. k. kostnadsfri patenthjälp, som vanligen innefattar att STU bekostar utarbetandetav fullständiga patentansökningshandlingar, antingen genom arbete vid egenpatentavdelning eller genom utläggning av arbetet på någon patentbyrå. Hjälpenavser vidare avgifter till patentverket samt kostnader för sakkunnig hjälp vidden fortsatta handläggningen av patentansökan. Stöd ges också för ansökan ompatent i utlandet. Som en förutsättning för ekonomiskt stöd från STU gäller attSTU gjort en positiv bedömning av uppfinningens patenterbarhet ochrealiserbarhet. Som en allmän utgångspunkt vid ställningstagande tillmotionsspörsmålet gäller enligt utskottets mening att rättshjälpens karaktärav social förmån gör det nödvändigt att uppställa vissa gränser förrättshjälpslagens tillämpningsområde. Vidare får konstateras att de rent rättsligainslagen i de ärenden det här gäller är relativt begränsade. Redan av dessaskäl ställer sig utskottet tvekande inför motionärens förslag. Härtill kommeratt - som framgått av det föregående - betydande möjligheter synes föreliggaatt utom ramen för rättshjälpssystemet få behovet av bistånd tillgodosett.Utskottet anser sig därför inte kunna tillstyrka bifall till motionen 2159. JuU1978/79:30 58 Rättshjälp genom offentligt biträde Som angetts i det föregående kanrättshjälp utgå såsom rättshjälp genom offentligt biträde i vissa mål ochärenden på förvaltningsområdet (41 -45 SS rättshjälpslagen). Sådant biträde kanförordnas i vissa i lagen särskilt angivna ärenden som angår den personligarörelsefriheten eller integriteten huvudsakligen inom mentalsjukvården,nykterhetsvården, barnavärden och kriminalvården samt påutlänningslagstiftningens område. Ersättning till offentligt biträde utgår avallmänna medel, och den som fått hjälp av offentligt biträde är inteåterbetalningsskyldig för ersättningen. Enligt den nuvarande regleringen förordnas offentligtbiträde av rätishjälpsnämnd efter ansökan av den som åtgärden avser ellerefter anmälan av den myndighet som handlägger det mål eller ärende vari fråganom biträdesförordnande uppkommit. Som en allmän regel gäller att offentligtbiträde skall utses om det behövs för tillvaratagande av den enskildes rätt.Vid behovsbedömningen skall särskilt beaktas om i väsentligt hänseendemotstridiga sakuppgifter lämnats under utredningen eller betydelsefullasakförhållanden i övrigt är oklara. I fråga om utläningsärenden har genomlagstiftning som trätt i kraft införts en regel om att vidbehovsbedömningen rätt till biträde skall presumeras föreligga; i sådanaärenden skall biträde utses om det ej måste antas att behov av biträde saknas. Frågan om förutsättningarna för förordnande av offentligtbiträde har i utskottet aktualiserats motionsvägen vid ett fiertal tidigaretillfällen (se JuU 1975/76: 17 s. 18 f). Utskottet har därvid uttalat sinförståelse för önskemål om en vidare tillämpning av institutet offentligtbiträde. Detta har bl. a. gällt ärenden enligt lagen om beredande av slutenpsykiatrisk värd i vissa fall, som ger utrymme för mycket långvariga ingripandenav tvångsmässig karaktär och avser personer som ofta kan ha särskilda svårigheteratt ta till vara sin rätt. Utskottet har hänvisat till att hithörande spörsmålskulle komma att övervägas av rättshjälpsulredningen. I propositionen föreslås den ändringen i gällande ordningatt frågan om förordnande av offentligt biträde i princip skall ligga på denmyndighet som handlägger det ifrågavarande målet eller ärendet. Med hänsyn tillutlänningsärendenas speciella karaktär föreslås dock att uppgiften att förordnabiträde i dessa ärenden skall ligga kvar hos rättshjälpsnämnd. Vidare skallenligt propositionen i ärende hos regeringen beslutsbefogenheten ligga påchefen för det departement till vilket ärendet hör - med möjlighet fördepartementschefen att delegera beslutsfunktionen till tjänsteman i departementet.Prövning i ärende hos , social centralnämnd, socialdistriktsnämnd eller polismyndighet föreslås ske hos länsrätten. Vad gäller förutsättningarna för att förordna offentligtbiträde föreslås i propositionen inte några sakliga ändringar. Emellertidhänvisar föredragande statsrådet till att återstående frågor om liberaliseringav förutsättningarna för offentligt biträde - i linje med vad som redan gällerför JuU1978/79:30 59 utlänningsärenden -kommer att behandlas i den tillinnevarande aviserade propositionen om ny sociallagstiftning m.m. 1 eni beslutad remiss till lagrådet av förslag om vård utan samtyckeinom socialtjänst och sjukvård upptas bl. a. förslag till ändringar irättshjälpslagen i nu berört hänseende. Ändringarna föreslås i remissen trädai kraft . Utskottet har övervägt tanken att dessa förslag såvittgäller förutsättningarna för förordnande av offentligt biträde redan iförevarande sammanhang borde upphöjas till lag. Med hänsyn till det sambandsom här råder med annan lagstiftning inom det sociala området avstår emellertidutskottet från att förorda en sådan lösning. Förslaget i propositionen om att i princip flyttabeslutsfunktionerna när det gäller att förordna offentligt biträde frånrättsjälpsnämnd till de organ som handlägger det ifrågavarande målet ellerärendet tillstyrks av utskottet. Förslaget innebär bl. a. att uppgiften attförordna offentligt biträde kommer att åvila i lagen angivna nämnder inom denpsykiatriska vården, bl. a. utskrivningsnämnderna. I detta hänseende harutskottet uppmärksammat vissa praktiska problem som kan uppstå vid ettgenomförande av förslagen. Problemen sammanhänger med utskrivningsnämndernasställning och organisation samt med deras begränsade kansliresurser (se publikationenSocialstyrelsen redovisar 1977: 14, Lag om viss psykiatrisk vård, s. 238 ff).Utskottet utgår från att de här nämnda spörsmålen ägnas uppmärksamhet under detförberedelsearbete som återstår innan de nu aktuella ändringarna irättshjälpslagen träder i kraft. Detsamma gäller de behov av information tillberörda enskilda och beslutsfattare inom den psykiatriska vården angåendemöjligheterna till rättshjälp genom offentligt biträde och lagstiftningensinnebörd i övrigt som aktualiseras av de nya reglerna. Som sagts innebär förslaget i propositionen i dennadel också att beslutsbefogenheten i ärende hos regeringen läggs på chefen fördet departement till vilket ärendet hör. Därvid skall departementschefen kunnadelegera beslutsfunktionen till tjänsteman i departementet. I praktiken torde,enligt vad föredragande statsrådet anför, uppgifterna normalt komma alt delegeras. I motionen 2185 framställs önskemål om att skallbestämma att beslutsbefogenheten i dessa ärenden skall ankomma påexpeditionschefen i vederbörande departement. Motionärerna stöder sighärvidlag på uttalanden av lagrådet. Dessa innebär i huvudsak att det avallmänna konstitutionella skäl bör undvikas att enskilt statsråd ges särskildauppgifter; regeringsärenden skall ju avgöras genom kollektivt beslutande inomregeringen. Motionärerna pekar också liksom lagrådet på att det inger betänkligheteratt låta statsråds beslut överklagas till en administrativ nämnd , vilket blir fallet med den i detta sammanhangföreslagna besvärsordningen (49 S rättshjälpslagen). JuU 1978/79:30 60 Utskottet finner övervägande skäl tala för att denförfattningsmässiga regleringen sker i enlighet med de tankegångar som förtsfram av motionärerna, särskilt som reglerna därigenom skulle komma att stå iöverensstämmelse med den praktiska tillämpning som enligt föredragandestatsrådet normalt skall gälla. Ifrågavarande lagrum (43 § andra stycketrättshjälpslagen) bör jämkas på sätt lagrådet förordat. Beslutsfunktioneri fråga otn allmän rättshjälp Som framgått av det föregående är en av de mestbetydelsefulla förändringar i rättshjälpssystemet som föreslås spridningenav beslutsfunktioner från rättshjälpsnämnd till de organ som handlägger detmål eller ärende vari frågan om rättshjälp uppkommit. Närdet gäller beviljande av allmän rättshjälp i mål eller ärende som är anhängigtvid allmänna domstolar, förvaltningsdomstolar eller specialdomstolar innebärförslaget att beslutsbefogenheten förs över från rättshjälpsnämnd tilldomstolarna. Med domstol likställs i förevarande sammanhang arrende- ochhyresnämnd, statens va-nämnd och överexekutor, vilka har funktioner som stårrättskipningen nära. Kretsen av dessa domstolar och domstolsliknande organanges i en ny bestämmelse, 5 b S rättshjälpslagen. Enligtförslaget i propositionen skall dessa organ också få bestämma ersättning ianslutning till rättshjälpen. De tilläggs också andra uppgifter inomrättshjälpsområdet, bl. a. såvitt gäller slutregleringsförfarandet ochförfarandet vid fördelning av kostnader. 1fråga om ordningen för besvär över beslut i rättshjälpsfrågor föreslås attfullföljd skall ske till samma instans som är behörig när det gäller talan motavgörande i huvudsaken (49 § första stycket rättshjälpslagen). Blandde i det nämnda lagrummet uppräknade organen finns allmän förvaltningsdomstol,skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Genom lagstiftning somriksdagen beslutat (prop. 1978/79: 86, JuU 27, rskr 216) ges denuvarande länsdomstolarna den samlande beteckningen länsrätt som deförs in under.begreppet allmän förvaltningsdomstol. Mellankommunalaskatterätten kvarstår som skatterätt utanför kretsen av allmännaförvaltningsdomstolar. Denna lagstiftning, som träder i kraft ,föranleder smärre jämkningar i lydelsen av 5 b S rättshjälpslagen. till utskottet under ärendets beredning från brottsskadenämnden inkommenskrift förordas att nämnden ges behörighet att bevilja rättsjälp, förordnabiträde och tillerkänna biträdet ersättning.