bet · G201AU39 · 1978-12-31 00:00:00 — Utskottethar inte något att invända mot motionärernas resonemang att kraven påarbetsgivaren måste ställas i relation till bl. a. arbetsplatsens storlek.Även en mängd andra faktorer som arbetets särskilda art, behovet avomplaceringar i samband med strukturförändringar m. m. måste vägas in isammanhanget. Undantaget i lagen får därför inte ses snävt utan bör täcka inbl. a. fall av den typ som motionen syftar på. För att markera detta föreslårutskottet alt till 6 § görs ett tillägg av den innebörd som föresläs imotionen. En arbetsgivare som vid anställning, befordraneller utbildning förbigår den bäst meriterade framför en av motsatt kön, dvs.det huvudfall av könsdiskriminering som regleras i 3 § i lagförslaget, blirenligt 8 § skyldig att betala skadestånd för den kränkning som detta innebär.Skadestånd skall utgå till den eller dem som har förbigåtts och bestämmasefter åtgärdens art, arbetsgivarens uppsåt och betalningsförmåga samt övrigaomständigheter (allmänt skadestånd). Då diskrimineringen innebär attarbetsgivaren tillämpat sämre löne- eller anställningsvillkor för arbetstagareav motsatt kön kan arbetsgivaren vid sidan av allmänt skadestånd få betalaekonomisk ersättning för den lidna förlusten. I propositionen utvecklas på s.6571 tankegångarna bakom dessa påföljder. Utskottet hänvisar till denredogörelsen. AU 1978/79: 39 20 kommunisterna föreslår i 5 § i sittlagförslag en regel som innebär att den som bryter mot lagen obligatoriskt blirskyldig att utge såväl allmänt som ekonomiskt skadestånd till den sommissgynnats. Även arbetstagarorganisationernas intresse av att förbudet inteöverträds bör enligt motionen beaktas så att organisation skall kunna fåskadestånd om en medlem blivit kränkt. I fall där domstol fastställt att enarbetssökande gått miste om anställning till följd av sitt kön skall detallmänna skadeståndet till den arbetssökande i princip utgöra minst ett basbeloppenligt lagen om allmän försäkring. I 6 § i motionäremas lagförslag finnsdärjämte en föreskrift att den som vidtagit en diskriminerande åtgärd skallkunna åläggas av domstol att vid vite upphöra med detta. Talan om utdömande avsådant vite skall föras av åklagare vid allmän domstol. Utskottetgodtar den utformning skadeståndsreglerna fått i propositionen. Att vid sidanom allmänt skadestånd låta ekonomiskt skadestånd utgå i fall då en anställd pågrund av sitt kön får sämre lönevillkor än en person av motsatt kön ter signaturligt. Det blir emellertid betydligt mer komplicerat att tiUämpa ekonomisktskadestånd om diskrimineringen avser arbetssökande, bl. a. av det skälet atttvisten kan gälla flera arbetssökande och att det kan vara svårigheter attfastslå vem som borde ha fått platsen. I propositionen har man stannat för atti sådana och jämförbara fall föreslå endast allmänt skadestånd och uppdelningav beloppet om flera diskriminerats. Utskottetfinner inte heller skäl att som vpk i en lag av nu aktuellt slag föreslå ensjälvständig rätt till skadestånd för organisationer. Vadangår förslaget om vite som sanktion mot en diskriminerande handling harmotionärerna inte utvecklat hur detta skulle fungera. Det är sålunda oklart hurvites- och skadeståndssanktionerna skall förhålla sig till varandra och vilkenpraktisk betydelse vitet i detta sammanhang över huvud avses få. Utskottetavstyrker motionen även i den delen. Ifråga om skadeståndssanktionen vill utskottet stryka under vad somanförs i följande avsnitt på s. 70 i propositionen: Skadestånd på en måtthg nivå får emellertid ocksåanses motsvara det sanktionsbehov som åtminstone finns på dettaområde. Det gäller i första hand att inskärpa jämställdhetsprincipen och atttydligt markera att vissa förfaranden inte är tillåtna av hänsyn till den principen.Målet är att förändra invanda attityder och att stämma till eftertanke blanddem som låter sig ledas av slentrian och ogenomtänkta van-föreställnmgar omskillnader mellan kvinnor och män i arbetslivet. Lagstiftningen skall vara ettled i opinionsbildningen i jämställdhetsfrågorna. Man riskerar då att motverkasitt syfte om lagen tillåts leda tiU alltför drastiska ekonomiska följder förden enskilde felande. Den synpunkten gör sig särskilt gähande iinledningsskedet när kunskaperna om lagen AU 1978/79: 39 21 ochde principer på vilka den bygger ännu brister på åtskilhga håll och när därföruppgiften att informera och skapa positiv opinion är särskilt viktig. Då kräverockså hänsynen till rättssäkerhetsintresset att det inte blir alltföringripande följder av ett i och för sig oriktigt men kanske svårbedömtförfarande, t. ex. att en arbetsgivare gör sig skyldig till indirektdiskriminering genom att alltför mycket beakta meriter som typiskt sett barakvinnor eller män kan ha. Det är viktigare att ett sådant fall över huvud bUrföremål för ett rättsligt avgörande än att påföljden blir sträng. Fullamöjligheter att beakta dessa aspekter får man inom ramen för reglerna omallmänt skadestånd. När det gäller skyldighet att vidta aktiva åtgärderföreslås att i sista hand vitesföreläggande skall kunna användas sompåtryckning på arbetsgivaren. Vitesföreläggande skall meddelas avjämställdhetsnämnden efter talan av jämställdhetsombudet (13 §). Talan omutdömande av vite skall föras vid allmän domstol av åklagare efter anmälan avjämställd-helsombudet. Ärarbetsgivaren bunden av kollektivavtal gäller i fråga om påföljd vad somföreskrivs i avtal eller i medbestämmandelagen. Frågor av detta slag prövas avarbetsdomstolen om parterna inte kommit överens om annat. Ilinje med inställningen att det saknas anledning att lagreglera frågan omåtgärder för det aktiva jämställdhetsarbetet har reglerna om vite uteslutits isocialdemokraternas lagförslag. Inte heller i lagförslaget från vänsterpartietkommunisterna har medtagits någon föreskrift om vitesföreläggande somtvångsåtgärd i hithörande sammanhang. Utskottetdelar uppfattningen att bristande uppfyllelse av föreskrift om aktivajämställdhetsåtgärder i vissa fall bör kunna mötas med rättsligt tvång ochtillstyrker de aktuella reglerna om vite i lagförslaget. Därmed avstyrkerutskottet motionärernas yrkanden i motsvarande delar. I propositionen föreslås att det skall tillsättasett jämställdhetsombud och en se till att lagenefterlevs. Utanför ombudets tillsyn faller det kolleklivavtalsregleradeområdet. Inom denna sektor ankommer det på parterna att ansvara förverksamheten. Jämställdhetsombudetskall försöka få till stånd frivilliga åtgärder för att främja jämställdheten iarbetslivet, exempelvis genom överläggningar med arbetsmarknadensorganisationer och genom information och opinionsbildning. Ombudet skallbedriva sitt arbete både genom att pröva anmälningar om överträdelser av lagenoch genom undersökningar på eget initiativ. När det gäller att påverka enenskild arbetsgivare skall ombudet i första hand söka förmå denne att följalagen. När ombudet inte lyckas med att förmå en arbetsgivare att frivilhgtvidta åtg"ärder, som faller inom ramen för lagens regler för aktivaåtgärder, har om- AU 1978/79: 39 22 budetatt i sista hand överväga tvångsåtgärder i form av framställning lilljämställdhetsnämnden om vitesföreläggande. Detföreslås också ingå i jämställdhetsombudets uppgifter att följa rättsutvecklingenbeträffande diskrimineringsförbudet. När det gäller frågor av principiell natureller när det annars finns särskilda skäl till det, föreslås ombudet få rättatt väcka talan om överträdelse av förbudet, under förutsättning att denenskilda arbetssökanden eller arbetstagaren medger det och att berördarbetstagarorganisation inte vill föra medlemmens talan. Detär tänkt att jämställdhetsombudet skall ha en ställföreträdare och ett särskiltkansli. Frågan om storleken av uppbyggnaden härav skall prövas av enorganisationskommitté. Jämställdhetsnämndensuppgift skall vara att efter anmälan av ombudet pröva ärenden omvitesföreläggande och skyldighet att vidta aktiva åtgärder. Nämnden föreslåsbestå av elva ledamöter. Ordföranden och ytterligare fyra ledamöter skall utsesbland personer som inte företräder arbetsgivar- eller arbetstagarintressen,medan sex ledamöter utses efter förslag av arbetsmarknadens parter, hka mångafrån vardera sidan. Enarbetsgivare skall vara skyldig att på atmianing lämna uppgifter tilljämstähdhetsombudet och jämställdhetsnämnden om förhållandena i hans verksamhet.I sista hand föreslås vite kunna användas som påtryckning även i sådana fall. Somtidigare sagts har socialdemokraterna tagit avstånd från en lagstiftning påområdet för aktiva jämställdhetsåtgärder och därmed sammanhängande förslag omtillsyn av lagens efterlevnad. De utesluter därför i sitt lagförslaginrättande av jämställdhetsombud och jämställdhetsnämnd. Det behov av stöd somenskilda personer kan ha bör kunna till-godses inom ramen för rättshjälpslagen.Den rätta vägen i övrigt är en effektivare facklig bevakning genom inrättandeav regionala fackliga förtroendemän. kommunisterna har i sittlagförslag inte något jämställdhetsombud men väl en jämställdhetsnämnd (9 §),som enligt motionärerna kan vara ett bättre sätt att övervaka lagens efterlevnadän ett ombud. Nämndens sammansättning bör dock vara en annan än den regeringenförordar. De fackliga organisationerna föreslås få majoritet i nämnden. Utskottetgodtar förslaget att inrätta ett jämställdhetsombud och en jämställdhetsnämnd.Utskottet vill emellertid betona att tyngdpunkten i de nya organens verksamhetbör vara av informativ och rådgivande karaktär. Momenten av kontroll och tvångbör träda i bakgrunden och tvingande åtgärder bör komma tiU användning endast iundantagsfall. Särskilt bör betonas att aktsamhet är nödvändig när det gällermindre arbetsplatser med små resurser och begränsningar i övrigt när det gällermöjligheterna att bedriva ett aktivt jämställdhetsarbete. Utskottet godtarockså det förslag till sammansättning av nämnden som läggs fram. AU 1978/79: 39 23 Detöverensstämmer väl med svensk Rättstradition på andra liknande områden. Likasågodtar utskottet de redovisade reglerna om vite. Det anförda innebär attutskottet avstyrker den socialdemokratiska motionen 2532 och vpk-motionen 2533i motsvarande delar. I lagförslagets 12 § har samlats bestämmelser omrättegången i tvister om överträdelse av lagens diskrimineringsföfbud. Sådanatvister föreslås som sagts i processuellt hänseende bli behandlade somarbetstvister och skall följaktligen handläggas enligt lagen (1974:371) omrättegången i arbetstvister. Denna ordning kräver vissa särbestämmelser ijämställdhetslagen, bl. a. av det skälet att arbetssökande föreslås bhjämställda med arbetstagare och skall sålunda kunna framställa rättsligaanspråk. På motsvarande sätt föreslås på svarandesidan att även den hos vilkennågon har sökt arbete skah anses som arbetsgivare. Med hänvisning tilltidigare ställningstagande ansluter sig utskottet till propositionen på dennapunkt. Vpkföreslår den ändringen av bestämmelserna att uppdragstagare och uppdragsgivareskaU jämställas med arbetstagare resp. arbetsgivare. Enligt utskottets uppfattningfinns det inte skäl att göra denna utvidgning av personkretsen, eftersom detskulle strida mot vad som gäller i övriga arbetsrättsliga lagar. Utskottet villdock framhålla att vissa uppdragstagare numera jämstäUs med arbetstagareenligt 1 § andra stycket medbestämmandelagen. Det aktuella motionsyrkandetavstyrks med hänsyn tiU det anförda. Utskottetavstyrker också de yrkanden om ändringar i reglema som föreslås avsocialdemokraterna och kommunisterna och som är en direkt följd avmotionärernas inställning till jämställdhetsombudet. Närdet gäller de processuella bestämmelserna föreslår socialdemokraterna i sinmotion ett tillägg som avser att säkerställa att tvist om diskriminering inteavgörs utan att vederbörande lokala arbetstagarorganisations uppfattninginhämtats. Enligt utskottets mening finns det skäl som talar för en sådanordning. En bestämmelse av denna typ, som f. ö. kan överv'ägas även för annanarbetsrättslig lagstiftning, främst lagen om anställningsskydd, hör emellertidhemma i arbetstvistlagen. Frågan bör därför övervägas i samband med den översynav arbetstvistlagen som pågår. I propositionen har nämligen aviserats attföljdändringar i arbetstvistlagen kan väntas bli förelagda . Regeringenbör underrättas om vad utskottet anfört med anledning av motionsyrkandet, somalltså inte bör leda till någon ändring i det nu aktuella lagförslaget. Ipropositionen förutsätts att förfarandet inför jämställdhetsnämnden inte skallregleras i lag utan i en särskild instruktion som förutsätts bli utfärdad avregeringen. Detta förslag har mött kritik i moderata sam- AU 1978/79: 39 24 Motionärerna är medvetna om att ämnet tillhör regeringensnormgivningsområde men framhåller i likhet med regeringsrådet vidlagrådets behandling av lagförslaget att förfarandet i praktiken liggerrättegången nära. Därmed talar enligt motionärernas mening starka principiellaskäl för att genom ett lagförslag får ta ställning till huvuddrageni förfarandet. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att reglerna om huvuddragen i förfarandet ijämställdhetsnämnden lämpligen bör tas in i lag. Detta bör regeringenunderrättas om. En lag av ifrågavarande slag bör omfatta bl. a. regeln i 13 §tredje stycket om möjlighet att vid äventyr av vite kalla en arbetsgivare elleren ställföreträdare för en arbetsgivare till förhandling inför nämnden. Dettastycke bör därför nu utgå ur 13 §. Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1980.Avtal som har ingåtts före detta datum är utan verkan i den mån de innefattaravvikelser från lagens tvingande regler. Däremot skall redan ingångnakollektivavtal om aktivt jämställdhetsarbete gälla. Pensionsavtal både kollektivaoch enskilda som har ingåtts före ikraftträdandet och som innehåller olikapensionsbestämmelser för manliga resp. kvinnliga utövare av ett visst yrkeföreslås också få tillämpas t. v. Frånde angivna övergångsbestämmelserna har vissa avvikelser gjorts i de avsocialdemokraterna och kommunisterna i motionerna 2532 resp.2533 framlagda lagförslagen. Medan socialdemokraterna för sin del heltutesluter de bestämmelser som reglerar förhållandet mellan jämställdhetslagenoch tidigare ingångna avtal, föreslår vpk i likhet med propositionen atttidigare avtal skall vara utan verkan i den mån de avviker från lagen. Däremotmedger vpk till skillnad från socialdemokraterna inte något undantag förvissa 'äldre pensionsavtal. Någon motivering för detta ställningstagande harinte lämnats. Utskottetansluter sig till propositionens förslag och avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstagande motionsyrkandena. När det gäller pensionsavtal börnoteras att den särskilda övergångsregeln endast omfattar avtal som har ingåttsföre lagens ikraftträdande. En arbetstagare som anställs efter denna tidpunktblir dock underkastad sådana äldre pensionsbestämmelser enligt kollektivavtalpå grund av reglerna i 26 § MBL. Däremot kan ints med giltig verkan ingås nyakollektiva eller enskilda avtal, om dessa i någon del skulle innebära attmissgynnande enligt 24 §§ i den föreslagna jämställdhetslagen tillåts. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionsförslagen i berördadelar. Utskottethar vid sin behandling av propositionens lagförslag i första hand tagit uppsådana frågor som aktualiserats under riksdagsbehand- AU 1978/79: 39 25 lingen.I den mån propositionen inte behandlats i det föregående godtar utskottetregeringens förslag. Enligt beslut (prop. 1974:1, bil. 13,InU 1974:3, rskr 1974: 67) påbörjades fr. o. m. enförsöksverksamhet med bidrag till arbetsgivare som anställer och utbildar kvinnoreller män i vissa yrken som domineras av det motsatta könet. Detta bidrag, dets. k. jämställdhetsbidraget, som ursprungligen fastställdes till . pertimme, har höjts till . och gäller för ett begränsat antal yrkesområden.Genom olika regeringsbeslut har möjligheterna att bevilja jämställdhetsbidragmed högre belopp i speciella försökslän successivt utvidgats. För närvarandebedrivs sålunda försöksverksamhet i åtta län inom 42 olika yrkesområden. Idessa län tillämpas fr. o. m. ett högre bidrag om . Avsikten med differentiering är att få belyst vilken betydelsebidragets storlek har för att främja en jämnare personalrekrytering. Enav AMS i samråd med jämställdhetskommittén företagen utvärdering av försöksverksamhetenvisar, att effekten av bidraget totalt sett har varit måttlig. I län därjämställdhetsbidraget höjts . har dock bidragbeviljats i avsevärt större utsträckning än i övriga landet. EnUgtnuvarande bestämmelser får bidrag beviljas endast under förutsättning att detpå orten är svårt att få arbetskraft i utbildningsyrket och att det påarbetsplatsen finns relativt få anställda av samma kön som den utbildade. AMShar till regeringen inkommit med vittgående förslag om ändring av reglerna, bl.a. förordas att bidragsmöjligheten skall omfatta alla yrken som har en visssned könsfördelning. Föredragande statsrådet har för sin del föreslagit att detbör ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, AMS attfastställa inom vilka yrkesområden som bidrag skall kunna utgå. Det förordasvidare att det tidigare gällande villkoret, att det skall föreliggasvårigheter att på orten rekrytera arbetskraft till det yrke som utbildningenavser, slopas. Då jämställdhetsbidragets nivå visat sig ha stor betydelse föratt stimulera till anställning och utbildning föreslås därjämte att bidragethöjs till . i samtUga län fr. o. m. . Vidareförordas att bidraget fr. o. m. /80 får ingå som ett permanentmedel i arbetsmarknadspolitiken. I övrigt bör nuvarande regler varaoförändrade. Kostnaderna för verksamheten beräknas kunna rymmas inom det anslagför bidrag till arbetsmarknadsutbildning som beviljats för nästa budgetår (AU1978/79: 21). Utskottetgodtar vad som anförs i propositionen beträffande jämsfälld-hetsbidraget.Riksdagen bör alltså bifalla regeringens förslag på denna punkt. AU 1978/79: 39 26 Idetta betänkande tar utskottet även upp två motioner som väcktes under denallmänna motionstiden . I motionerna behandlas ämnen som utskottettraditionellt brukar behandla i betänkanden om jämslälld-hetsfrågor. Bådamotionerna är partimotioner från vpk. Utskottettar först upp motionen 392, där man behandlar ett par frågor som rördeltidsarbete. Motionärerna är oroade över den kraftiga ökningen av antaletdeltidsarbetande. Utvecklingen innebär att arbetsmarknaden delas upp med ihuvudsak kvinnorna som deltidsarbetande i ofta dåliga jobb. Detta befäster isin tur kvinnans roll som ensam ansvarig för hemmet. Denna utveckling måsteenligt motionärerna hejdas inte av principiella skäl utan för de negativakonsekvenser i form av dåliga löner, social otrygghet och sämre arbetsvillkorsom kännetecknar deltidsarbete. Motionen mynnar ut i två yrkanden. Det enayrkandet innebär att en arbetsgivare inte skall ha rätt att anställa personalmed kortare arbetstid än , såvida inte de fackliga organisationernagodtar ett sådant arrangemang. Enligt det andra yrkandet skall en arbetsgivarevara skyldig att före nyrekrytering av personal erbjuda redan anställda meddeltidsarbete förlängd arbetstid. Utskottethar tidigare under (AU 1978/79: 12) utföriigt behandlat frågor somrör deltidsarbete. På utskottets förslag avslogs motionsyrkanden av sammainnebörd som de nu aktuella. Förslaget om lagstiftning om minimiarbetslidavvisades med hänvisning till tidigare intagnaståndpunkt. Det bör i första hand ankomma på arbetsmarknadens parter att taställning till behovet av reglering på detta område. När det gällde förslagetom skyldighet för arbetsgivare att som alternativ till nyrekrytering erbjudadeltidsanställda mer arbete hänvisade utskottet till att den frågan ingick ianstäUnings-skyddskommitténs uppdrag. Utskottet förutsatte dessutom attkommittén skulle behandla frågan utan dröjsmål. Utskottet vill nu åter strykaunder vikten av att kommittén snabbt tar upp frågan. Med hänvisning härtilloch vad i övrigt anförts bör motionen inte föranleda någon åtgärd. Slutligentar utskottet upp motionen 1978/79: 2152 av m, fl. (vpk), vari bl.a. begärs att skall hos regeringen hemställa om bidrag till kommunerför att understödja i', k. kvinnohusverksamhet. Motionärerna framhåller bl. a.att alla människor har behov av både nära känslomässiga kontakter och vidaresocial gemenskap. Familjens isolering måste brytas genom att alternativaformer för samlevnad och gemenskap likställs med familjegemenskapen. Kvinnornabör få möjlighet att frigöra sig, stärka sitt självförtroende samt agerafackligt och politiskt. Ett stöd i denna frigörelse kan vara inrättandet av s.k. kvinnohus. Dessa skulle kunna fylla en viktig uppgift också när det gällerinvandrarkvinnornas möjlighet att bryta sin isolering. Även denna frågabehandlade utskottet i betänkandet AU 1978/79: 12. AU1978/79: 39 27 Utskottet uttalade att stöd till den aktuella verksamheteni första hand torde vara en fråga för kommunala myndigheter och avstyrktedärför ett yrkande om statsbidrag. intog samma ståndpunkt. Medhänvisning härtill avstyrker utskottet även det aktuella motionsyrkandet. 1. att - medavslag på det i motionen 1978/79: 2532 framlagda lagförslaget i fråga om 1 och 2 §§ och det i motionen 1978/79:2533 framlagda lagförslaget i fråga om 1 och 8 §§ antar rubriken, ingressenoch 1 § i det i propositionen 1978/79: 175 framlagda förslaget till lag omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, 2. att motionen 1978/79:2530, yrkandet 1, inte föranleder någon åtgärd. 3. att med avslag på det i motionen 1978/79: 2533 framlagda lagförslaget i fråga om 2§ antar 2, 4 och 5 §§ i propositionens lagförslag, 4. att med avslag på motionen 1978/79: 2531, yrkandet 1 såvitt angår 3 §, och det imotionen 1978/79: 2533 framlagda lagförslaget i fråga om 3 och 4 §§ antar 3 §i propositionens lagförslag. Aktiva åtgärder för jämställdhet 5. beträffandeförslag att lagen inte skall innehålla regler om aktiva åtgärder att riksdagenavslår motionen 1978/79: 2530, yrkandet 2, samt motionerna 1978/79:2532 och1978/79: 2533 i motsvarande delar, 6. beträffandeutformningen av reglerna om aktiva åtgärder för jämställdhet att delsantar 7 § i propositionens lagförslag, dels med anledning av motionen 1978/79:2531, yrkandet 1 såvitt angår 6 §, och med förklaring att propositionenslagförslag bör ändras beträffande denna paragraf, antar lagrummet i följandesom Utskottets förslag betecknade lydelse: Propositionens förslag Utskottets förslag 6 § En arbetsgivare skall inom 6 § Enarbetsgivare skall inom ramen för sin verksamhet bedriva ramenför sin verksamhet bedriva ett målinriktat arbete för alt ak- ettmålinriktat arbete för alt ak tivt främja jämställdhet i arbetsli- tivt främja jämställdhet i arbetsli vet, vet. I detta syfte skall arbetsgivarenvidta sådana åtgärder som, med hänsyn till arbetsgivarens resurser ochomständigheterna i övrigt, kan krävas för att arbetsförhållandena skall lämpasig för både kvinnor och män. Arbetsgivaren skall också verka för att ledigaanställningar söks av båda könen samt genom utbildning och andra lämpligaåtgärder främja en jämn fördelning mellan kvinnor och män i skilda typer avarbete och inom olika kategorier av arbetstagare. När det på en arbetsplats inte råder en i huvudsak jämnfördelning mellan kvinnor och män i en viss typ av arbete eller inom en visskategori av arbetstagare, skall arbetsgivaren, om inte särskilda skäl talaremot det, vid nyanst'äll-ningar särskilt anstränga sig för att få sökande avdet underrepresenterade könet och söka se till att andelen arbetstagare av detkönet efter hand ökar. I detta syfte skall arbetsgivarenvidta sådana åtgärder som, med hänsyn till arbetsgivarens resurser ochomständigheterna i övrigt, kan krävas för att arbetsförhållandena skall lämpasig för både kvinnor och män. Arbetsgivaren skall också verka för att ledigaanställningar söks av båda könen samt genom utbildning och andra lämpligaåtgärder främja en jämn fördelning mellan kvinnor och män i skilda typer avarbete och inom olika kategorier av arbetstagare.