bet · G201SoU47 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av propositionen 1978/79:178 om husläkarsystem inom hälso- ochsjukvården m. m. jämte motioner I propositionen 1978/79:178 om husläkarsystem inomhälso- och sjukvården m. m. har regeringen () - efterföredragning av statsrådet - föreslagit alt godkänna deriktlinjer för en successiv uppbyggnad av elt husläkarsystem som angelts ipropositionen. Ipropositionen redovisas riktlinjer för hur kontinuiteten i kontakterna mellanpatient och vårdgivare kan förbättras inom den öppna hälso- och sjukvården, ochdet föreslås att fattar principbeslut om att ett husläkarsystem skallorganiseras. Genomförandel föreslås ske i takt med att primärvården byggs uloch med anpassning till lokala förhållanden. I samband med propositionen behandlarsocialutskottet fem med anledning av propositionen väckta molioner. Företrädare för har påbegäran beretts tillfälle alt inför företrädare för utskottet framläggasynpunkter på propositionen. har vidare inkommitmed en skrift. Företrädare för sjukvårdsdelegation,, vidareutbildning (NLV) och har vid ett sammanträde med utskottet lämnat uppgifter ommöjligheterna alt öka utbildningen av allmänläkare m. m. Sjukvårdsdelegationenföreträddes av bl. a. ordföranden och en till delegationen knuten representantför . Det som förordas i propositionen bygger i alltväsentligt på förslag, som framfördes av den tillkalladekontinuiieisutredningen (S 1977:08) i betänkandet (SOU 1978:74) Husläkare-enenklare och tryggare sjukvård. De i propositionen angivna riktlinjerna för ensuccessiv uppbyggnad av ett husläkarsystem m. m. innebär sammanfattningsvisföljande. Endecentralisering av sjukvården till mindre enheter förutsätts vara nödvändigför att man skall fö lill stånd en hälso- och sjukvård som är lättillgängligoch som tillgodoser kraven på kontinuitet i vården och på en helhetssyn påpatienten och dennes behov av insatser av olika slag. En organisation avsjukvården, där människorna kan etablera en fast kontakt med en läkareoch/eller annan personal förutsätts tillgodose de krav på en mänsklig ochpersonlig hälso- och sjukvård som framkommit. Mot denna 1 1978/79. SoU 1978/79:47 2 bakgrundanges som riktpunkter för utbyggnaden av primärvården att vårdcentralernasstorlek blir begränsade till att omfatta från två lill fem läkare, att allmänläkarnaoch distriktssköterskorna får vidgade arbetsuppgifter samt all läkartäthetennärmar sig elt relationstal av en allmänläkare per 2 000 invånare ochdisiriklsskölerskeiälheten uppgår till en sköterska per 1 500-2 000 invånare.En utbyggnad av primärvården med denna inriktning skall ge förutsättningarföratt patienterna skall kunna skapa en fast kontakt i hälso- ochsjukvårdsfrågor med i första hand en allmänläkare vid en vårdcentral - somgenom etablerandet av en sådan kontakt blir patienternas "husläkare"- men även med en distriktssköterska och med annan personal vid vårdcentralen. Delframhålls att del måste ankomma på varje sjukvårdshuvudman att själv med hänsynlill de lokala förhållandena närmare avgöra i vilken takt och på vilket sättelt husläkarsystem skall förverkligas. Delförordas all allmänläkare skall svara för "vardagssjukvård" och fåvidgade uppgifter i fråga om mödrahälsovård, barnhälsovård och psykiatrisk vårdm. m. Specialistvård förutsätts skola åtminstone i viss utsträckning tillhandahållasi primärvården, t. ex. för långvariga sjukdomstillstånd av svårare art.Barnspecialist förutsätts skola svara för hälsoövervakningen av alla barn underspädbarnsåldern och därefter fortsättningsvis ha ansvaret för barn medspeciella vårdbehov. Specialistmedverkan förutsätts även i hälso-och sjukvårdenför kvinnor. Betydelsenav alt vårdplaneringsmetoder utvecklas och kommer till användning vidvårdcentraler understryks. Akutberedskap bör finnas vid vårdcentralerna och deförutsätts successivt få ökad jourservice. Husläkarsystemetskall ses som etl erbjudande lill samtliga invånare inom en vårdcentralsbetjäningsområde. Ett system med registrering av invånarna hos vissa läkare bördock inte införas förrän personalresurserna är sådana att de räcker för att gevård och hjälp åt samtliga berörda. Informalion bör däremot lämnas om vilkenvårdcentral patienterna hör till. Någotremisstvång för vård hos specialistläkare eller andra läkare än husläkarenskall inle föreligga. Förebyggandevård förutsätts vara en central uppgift för husläkaren. Förelagshälsovårdenförutsätts kunna avlasta den rent sjukvårdande verksamheten på primärvården.Etl närmare samarbete föreslås mellan primärvården och skolhälsovården. Privatpraktikernaanges utgöra etl värdefullt komplement till den offentliga vården och eltnärmare samarbete mellan privatpraktikerna och den offentliga vården ansesangeläget och förordas komma till stånd genom överenskommelser. Forsknings- ochutvecklingsarbete inom primärvården förordas. Förgenomförande av husläkarsystemet krävs satsningar på i första handutbildningsområdet. Olika åtgärder föratt öka allmänläkarlillgången och höjaallmänläkarnas utbildning förordas liksom ökad utbildning av bl, a, distrikts- SoU 1978/79:47 3 sköterskor.Primärvården bör ges större utrymme i vårdpersonalens utbildning. Detuttalas att staten bör vara beredd all ställa ekonomiska resurser tillförfogande för att underlätta genomförandel av ett husläkarsystem. Stöd tillinsatser på utbildningsområdet framhålls härvidlag särskilt. Det förutsätts attden närmare utformningen och omfattningen av åtgärder som bör ifråga-komma förstatligt slöd skall bli föremål för förhandlingar mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen. I propositionen har bl. a. närmare behandlats hurbehovet av kontinuitet i sjukvården skall tillgodoses, Kontinuiieisutredningenframhöll alt man -beroende på vilken aspekt man tar lill utgångspunkt - kanskilja på tre slag av kontinuitet i sjukvården. Det förhållandel alt patientenskall få träffa samma vårdgivare vid återbesök som vid det första besöketbetecknas som en kortsiktig s, k, vårdepisodkonlinuilet. Den andra formen avkontinuitet är en långsiktig kontinuitet som innebär all det skall vara möjligtför den enskilde individen att ha en fasl vårdkontakt med bl. a. en läkare, somlär känna sina patienter väl och därigenom får goda möjligheter till enhelhetssyn på deras sjukdomar och problem. Det tredje slaget av kontinuitetavser att det inte skall uppstå några "glapp" i vården av en enskildpatient även om vården kräver insatser från olika vårdinrättningar ochpersonalkategorier. Del innebär all det skall finnas en sammanhållande länk ien längre vårdkedja. Konlinuilelsbehovel- sett ur olika aspekter - bedöms i propositionen bli bäst tillgodosett ompatienterna får en fasl kontakt med en allmänläkare i primärvården. I motionen 1978/79:2626 av i (m) hemställs att som sin mening måtte ge regeringen till känna vadsom i motionen anförs om det s. k. husläkarsystemet. I motionen 1978/79:2627 av m. fl. (m)hemställs all godkänner de riktlinjer och förslag som framförts imotionen i syfte att åstadkomma ett väl fungerande husläkarsystem. 1 motionen 1978/79:2628 av m. (c) hemställs att 1. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen omen vidgning av konlinuitetsbegreppel inom primärvården lill alt avse vårdlag avhälso- och sjukvårdspersonal, 2. hos regeringen begär en plan för att garantera sjukvårdshuvudmännentillgång lill allmänläkare och distriktssköterskor för utbyggnaden avprimärvården, 3. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om SoU 1978/79:47 4 enjämn regional utbyggnad av primärvården inför överläggningarna medsjukvårdshuvudmännen, 4.som sin mening ger regeringen lill känna vad som anförts i motionen omregistreringsförfarande lill viss läkare, I motionen 1978/79:2629 av m, fl. (s)hemställs att beslutar 1. atthos regeringen begära förslag till om elt ätgärdsprogram för att stimulera utbyggnaden av primärvården, 2. att hos regeringenbegära att motionens krav i fråga om a) utbildning avpersonal inom primärvården, b) enfemårsplan för forskningen inom områdena allmänmedicin/ primärvård och långvårdsmedicin, c) utvecklingsarbeteinom primärvårdsområdet, d) statligtslöd lill sjukvårdshuvudmännen beaktas vid utarbetandet av förslag lill åtgärdsprogram. Imotionen 1978/79:2630 av m. fi. (vpk) hemställs 1, att beslutar avslå propositionen 1978/79:178, 2, att hos regeringen hemställer om förslag till ändringar igällande sjukvårdslagstiftning i syfte att underiälta upprättande av lagarbeteinom sjukvården i enlighet med vad som anförs i motionen. Utvecklingenav den öppna vården utanför sjukhus m. m. Vidtagna förstarkningsålgärder m. m. Enligl bestämmelser i 3 § sjukvårdslagen (1962:242)åligger det landstingskommuner och kommuner som inte tillhörlandstingskommuner (sjukvårdshuvudmännen) alt ombesörja såväl öppen som slutenvård för sjukdom, kroppsfel och barnsbörd i den mån inle annan drar försorghärom. För den öppna läkarvården är sjukvårdshuvudmännens sjukvårdsområdenindelade i läkardistrikl. Sluten vård bedrivs vid sjukhus (lasarett, sjukstugoroch sjukhem). Vid sjukhus bedrivs i allmänhet även öppen vård. Ansvaretför den öppna sjukvården har successivt tillförts sjukvårdshuvudmännen. Denursprungliga öppenvårdsorganisationen, provinsialläkarväsendet, byggdes upp avstaten. Provinsialläkarväsendet kompletterades emellertid senare med extraprovinsialläkare, för vilka landstingskommunerna var huvudmän, och medstadsdislriklsläkare m. fi., vilka anställdes av städer och stadsliknandesamhällen. 1 och med att sjukhus byggdes ul och specialiserades blev delvanligt att öppen vård lämnades av läkarna där, och vid eller i anslutning tillde större städernas sjukhus började huvudmännen inrätta särskilda avdelningarför enbart öppen vård (polikliniker). Denna utveckling ledde till allsjukhusen fick en viktig uppgifi även i vad del gäller beredande av öppensjukvård och lill alt en skyldighet för SoU 1978/79:47 5 sjukvårdshuvudmännenatt bedriva öppen vård lagfästes år 1959.1 den detta år antagna (prop. 1959:19,2LU 1959:7, rskr 1959:137) sjukhuslagen (1959:112), vilken fr. o. m. år 1963ersattes av den nu gällande sjukvårdslagen, föreskrevs i 4 § bl. a. att vidsjukhus, som befinnes lämpligt för ändamålet, skall sjukvård beredas ävenvårdsökande, som inle är i behov av intagning på sjukhuset. beslutadestatsmakterna (prop. 1961:181, SU 1961:186, rskr 1961:394) på grundval avöverläggningar mellan företrädare för bl. a. staten och sjukvårdshuvudmännenatt huvudmannaskapet för provinsialläkarväsendet skulle överföras lillsjukvårdshuvudmännen. Sedansjukvårdshuvudmännen i enlighet härmed övertagithuvudmannaskapet för provinsialläkarväsendet och därmed ansvaret för den öppnavården utanför sjukhus påbörjades en utbyggnad med fleriäkarstatio-ner ochvårdcentraler i läkardistrikten. Pågrund av bl. a. kostnadsutvecklingen för sjukhusorganistionen började i slutetav den sjukvårdspolitiska målsättningen inriktas på att man skullefå lill slånd en ändrad struktur av sjukvården. Den mindre kostnadskrävande,decentraliserade sjukvården vid läkarstationer och vårdcentraler ställdesdärvid i förgrunden på elt helt annat sätt än lidigare. En rad reformergenomfördes därefter i syfte alt bl. a. förstärka denöppna vården utanför sjukhus. År1969 beslutades en reform av läkarutbildningen (prop. 1969:35, SU 1969:83, rskr1969:215) som bl. innebar att alla läkare skulle genomgå enallmäntjänstgöring (AT) omfattande bl. a. inom öppen vård och altden fortsatta vidareutbildningen (FV)- med bl. a. en särskild utbildningslinjeför allmänläkarvård - skulle inordnas i den allmänna sjukvårdsplaneringen ochutformas som ett led i strävan efter en balanserad expansion av sjukvårdensolika grenar. En plan för fördelningen av de ökande läkarresurserna för tidenfram lill , som upprättades i anslutning till läkarul-bildningsreformen,innebar en stark prioritering av den öppna vården utanför sjukhusen. År 1969beslutades vidare en reform av läkarvårdsersätlningen, dens.k.7-kronorsreformen(prop. 1969:125,2LU 1969:80, rskr 1969:369) som innebar attden av sjukvårdshuvudmännen bedrivna öppna vården lill väsentlig del kundefinansieras av ersättningar lill huvudmännen från sjukförsäkringen.Ersättningarna från sjukförsäkringen har därefter successivt höjts. (Beträffande de gällande ersättningsreglerna, se prop.1976/77:116, SfU 1976/77:28, rskr 1976/77:297. Beträffande ersättningsregler,som kommer all gälla , se prop. 1978/79:177, SfU1978/79:22, rskr 1978/79:338.) Isyfte att möjliggöra ökad integration mellan öppen och sluten sjukvårdgenomfördes (prop. 1970:42,2LU 1970:30, rskr 1970:153) ändringar isjukvårdslagen som innebar att fiera överläkare skulle kunna finnas vid sammasjukhusklinik och att sjukhusläkarnas ansvarsområden skulle kunna utsträckaslill att omfatta även sjukvård utanför sjukhusen. Sjukvårdshuvudmännen gavsdärigenom möjlighet att knyta specialistläkare till SoU 1978/79:47 6 densjukhusklinik, med vilken de specialitetsmässigt hörde samman, men föriäggaderas tjänstgöring helt eller delvis lill läkardistrikl. År1972 beslutades ändringar i sjukvårdslagen beträffande bl. a. bestämmelsernaom läkartjänsterna (prop. 1972:104, SoU 1972:37, rskr 1972:286). Enligt dåbeslutade och fortfarande gällande bestämmelser skall i varje läkardistriklfinnas erforderiigl antal distriktsläkare. Vidare får i läkardistrikl anställasbiträdande distriktsläkare, extra distriktsläkare och underläkare.Sjukvårdsstyrelse får förordna distriktsläkare alt vara disirikisöveriäkare ochbiträdande disirikisöveriäkare för vissa ledningsuppgifter. Sjukvårdshuvudmännenhar genom nämnda bestämmelser fått möjlighet all inrätta tjänster iläkardistrikl såväl för allmänläkare som specialister ulan anknytning lillsjukhus. Bakgnjnden till detta var all specialistvård lidigare som regelmeddelats endast på sjukhusen av dess specialister och all nackdelarna meddenna ordning blivit alltmer framträdande. Del hade bl. a. hävdats alt dennaordning lett lill en ständigt ökad belastning på sjukhusen och kunde antas hamedfört alt den slutna vården lagils i anspråk i alltför stor utsträckning.Belastningen på sjukhusen hade vidare ökats genom att allmänläkarvården iniealltid svarat mot de behov som förelegat. För dem som inle varit bosatta isjukhusens närhet hade specialistvården varit svårtillgänglig. I enny sjukvårdskungörelse (1972:676), som utfärdades , intogs bl. a. enbestämmelse om alt sjukvårdsstyrelsen skall se lill att del inom varjeläkardistrikl finns erforderiiga resurser för all tillgodose i första handbehovet av allmänläkarvård. planer för fördelning av tillkommande läkarresurser (läkarfördelningsprogram),som 1969 successivt tillkommit, har den öppnavården utanför sjukhus fortsall att prioriteras högt. Denöppna vården utanför sjukhus har även prioriterats i samband med meddelande avbyggnadstillstånd. Planeringenför m. m. Socialstyrelsensprincipprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-lalel Mot bakgrund av att den sjukvårdspolitiska målsättningeninriktats på all få till slånd en ändrad struktur av sjukvården har det sedanbörjan av 1970-lalel inom bedrivits ett utredningsarbete omvårdstrukturen inom sjukvården. Inom ramen för detta utredningsarbeteredovisade ett förslag till ett principprogram förhälso- och sjukvården inför 1980-lalet som senare - efter bl. a. ett omfattanderemissarbete - konkretiserades i ett principprogram, HS 80 (Socialstyrelsenanser 1976:1). Programmet ar avsett att utgöra elt underiag fördel fortsattaarbetet med sjukvårdsplanering hos sjukvårdshuvudmännen. IHS 80 ges ett konkret förslag lill vårdstruktur med uppdelning avverksamheterna på primärvård, länssjukvård och regionsjukvård. SoU 1978/79:47 7 övervägandedelen av vården skall lämnas inom primärvården vid vårdcentraler och vidsjukhem. För den specialiserade medicinska verksamheten skall primärvårdenkunna repliera på länssjukvården -som skall bedrivas vid länssjukhus(motsvarande nuvarande centrallasarett) och vid länsdelssjuk-hus (motsvarandenuvarande normallasarell) - samt på regionsjukvården (vid regionsjukhus). Medprimärvård avses i HS 80 all hälsovård och all sjukvård som lämpligen kanbedrivas utanför sjukhus och centrala sjukhem. Primärvården skall primärt svaraför såväl det kroppsliga som det psykiska hälsotillståndet hos befolkningeninom etl givet beljäningsområde och omfatta den övervägande delen av alla besökpå läkarmottagning, all hemsjukvård och huvuddelen av all långtidssjukvård.Temporärt, när primärvårdens resurser är otillräckliga för de åtgärder somerfordras beträffande viss patient, skall ansvaret för patienten övergå lillläns- eller regionsjukvården. Så snart man där anser sig ha vidtagiterforderliga åtgärder, avses emellertid ansvaret för patienten återgå tillprimärvården. Vårdresursernaskall tillhandahållas i första hand vid vårdcentraler och sjukhem.Sjukvårdsområdena skall uppdelas på elt antal primärvårdsområden av varierandestoriek, vilka formellt skall motsvara sjukvårdslagens läkardistrikl. Hälsovårdenföreslås bli i princip helt integrerad med sjukvården, Säror-ganisalioner förbarnhälsovård, mödrahälsovård etc, bedöms inte vara motiverade i ett längreperspektiv. Till primärvårdsuppgifterna avses även höra uppgifter inomomgivningshygien, livsmedelshygien, den allmänna hälsovården samt smittskyddet.Hälsovårdsupplysning, aktiv medverkan i skyddet mot miljöfaktorer som hotarinvånarnas hälsa och uppsökande verksamhei, främst i form av hälsokontrollerinriktade på särskill utsatta grupper, förutsätts vara uppgifter förprimärvården. Primärvården avses svara även för den medicinska delen avskolhälsovården, sluderandehälso-vården, företagshälsovården ochförskolehälsovården. Med motivering all en stor del av de förebyggandeåtgärderna beträffande den psykiska hälsan är av socialpolitisk naturförutsätts en utbyggd socialvård ta på sig ett ökat ansvar för sådanaåtgärder. Iprimärvårdsuppgifterna avses även ingå en betydande del av rehabiliteringsverksamhelen.Primärvården skall även ha resurser för fortlöpande behandling, träning ochandra åtgärder för handikappade m, fl. Distriktsläkaremed allmänläkarkompetens skall vara kompetenta att la ansvar för den övervägandedelen av den öppna hälso- och sjukvården - i förekommande fall med slöd fråndistriktsläkare med annan utbildning saml från länssjukvårdens läkare och denkommunala socialvården. Många distriktsläkare beräknas emellertid komma attvara specialister. Det framhålls som önskvärt att del finns särskildadistriklsbarnläkare och distriktsgynekologer inom primärvården.Heltidsarbetande specialister i allmän kirurgi, orlopedisk kirurgi, öronvårdoch ögonvård förväntas komma all SoU 1978/79:47 8 finnasendast vid större vårdcentraler. Specialister i psykiatri förutsätts medverkasom konsulter. Läkare med långvårdsmedicinsk kompetens avses svara för desomatiska långvårdsinsatserna. Primärvården förutsättssvara för huvuddelen av jourtjänsten. Delberäknas all nära hälften av alla vidareutbildade läkare i vårdverksamhetkommeralt arbela inom primärvården i mitten av 1980-lalel, Dens, k. distriklsvården med distriktssköterskor faller enligl HS 80 helt inomramen för primärvården och utgör en av de väsentligaste komponenterna i denna.Även andra sjukskölerskekalegorier saml sjukgymnaster, arbetsterapeuter ochkuratorer förutsätts finnas inom primärvården. Kommunermed mer än ca 50 000 invånare bör enligt HS 80 vara uppdelade i två eller fieraprimärvårdsområden. Inom varje primärkommun bör finnas minst en vårdcentral ochett sjukhem. För alt ett fullständigt serviceutbud inom primärvården skall blirationellt utnyttjat anses etl befolkningstal om 20 000-25 000 invånare varaerforderiigl. Större primärvårdsområden förutsätts vara uppdelade i mindrebetjäningsområden med en mindre vårdcentral inom varje beljäningsområde. Vid ensådan mindre vårdcenial bordet enligl HS 80 normall finnas från tre lill femläkare. I utpräglade glesbygdsområden bedöms del dock vara nödvändigt alt äveni fortsättningen ha enläkarmol-lagningar för att närhetsservice skall kunnaerbjudas. Underlagför lokall utvecklingsarbete beträffande primärvården m. m. Mot bakgrund av all del konstaterats att etl alltstörre behov förelåg av samverkanmellan sjukvårds- och socialvårdshuvudmännens planering och löpande verksamhei beslutade socialstyrelsen.Svenska kommunförbundet. saml Spri att genomföraett gemensamt utvecklingsarbete främst inriktat på primärvård, äldreomsorgersaml samverkan mellan landstingskommuner och kommuner. Arbetet inleddes medförstudier avseende nämnda tre områden. Resultaten av förstudiernapresenterades i skriften Primärvård-äldreomsorger-samverkan. Härefterhar följt elt utredningsarbete som syftat till att ge de lokala huvudmännen ettså konkret underiag som möjligt för planeringen i första hand till mitten av1980-talet. Resultatet av detta utredningsarbete presenterades i sexskrifter, nämligen (1) Primärvård - innehåll och utveckling, (2) Sjukvård ihemmet - social hemtjänst, (3) Boende, service och vård för äldre, (4)Långtidsvård i samverkan, (5) Omhändertagande av åldersdemenla samt (6)Dagsjukvård inom primärvården. Skrifterna har utsänts till sjukvårds- ochsocialvårdshuvudmännen för alt användas som underiag för deras planering inomde i skrifterna redovisade områdena. I skrifterna utgår man från den iprincipprogrammet för hälso- och sjukvården inför 1980-lalet rekommenderadestrukturen för hälso- och sjukvården. I skriften Primärvård -innehåll och utveckling (Spri S 101 1978) redovisas SoU 1978/79:47 9 enmodell för primärvården som är en ulveckling och konkretisering av denprimärvårdsmodell som presenterades i HS 80. Målet för primärvården anges varaatt tillgodose behoven av helhetssyn och kontinuitet m. m. inom sjukvården ochbehovet av att denna är lättillgänglig. I elt avsnilt i skriften redovisasförutsättningar för utveckling av primärvården. Det konstateras där attflertalet sjukvårdshuvudmän i sina principplaner för hälso- och sjukvårdensutveckling fram utgått från den vårdstruktur som beskrivits i HS80. Enligt planerna skall bl, a, minst en vårdcentral finnas i varje kommun år1985, Som regel planeras vårdcentralerna för tre eller fier läkare. Delförutses att del ännu kommer att råda brist påvidareutbildade allmänläkare men relativt god tillgång på läkare med annanvidareutbildning. Primärvårdens utbyggnad lill kan, sägs det, dockbaseras på såväl allmänläkare som distriktsläkare med annan utbildning. Närdet gäller sjuksköterskor påpekas det att tillgången på sjuksköterskor för utbyggnadav primärvården är begränsad. Förslagtill underlag för planeringen av vissa vårdsektorer m. m. Inom ramen för HS 80-arbetet har socialstyrelsenredovisat slrukturpro-gram eller förslag lill sådana inom flera delsektorer avhälso- och sjukvården. Sålunda har styrelsen bl. a. lagt fram ettprincipprogram för långtidssjukyård (anser 1976:3) samt ett förmedicinsk rehabilitering (anser 1978:3), avsedda alt vara tillhjälp och vägledning i planeringssammanhang försjukvårdshuvudmännen m, fi.Enligt principprogrammen bör del inom primärvården finnas resurser förhuvuddelen av långtidssjukvården (sjukhemsvård och hemsjukvård m. saml förfortlöpande behandling, träning och andra åtgärder för handikappade m. fi, Ibörjan av framlade även ett förslag till principprogramför/7S3'A7flO/sA: M/so-oc/zs/MAvJrrf (redovisar 1978:5), varibl, a. föreslås att hälso- och sjukvårdens psykiatriska vårdansvar skall begränsaslill att omfatta sådana vårdbehov som i de enskilda fallen bedöms kräva -eller växelvis - insatser av endera medicinskt utbildad personaleller av sådan personal i samverkan med psykologer och socionomer. Ansvaretför tillgodoseende av vårdbehov där huvudsakligen sociala och/ellerpsykologiska åtgärder ifrågakommer föreslås ankomma på andra organisationer,främst socialvården. Allmänläkare och distriktssköterskor föreslås tillsammansfå en central roll inom primärvårdens psykiatriska hälso-och sjukvård.Samarbete mellan primärvården och socialvården förutsätts kunna utvecklas genomarbetslag. Förslaget har remissbehandlats och är f n. föremål föröverarbetning.