bet · G201LU2 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om skifte av dödsbo I motionen 1977/78:1000 av m. fl. (c)yrkas att hos regeringen begär utredning och förslag om avveckling avdödsbo i enlighet med vad som anförs i motionen. Remissyttrandenöver motionen har inhämtats från hovrätten för Nedre ,, lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnden i . Påbegäran av utskottet har yttrande vidare avgivits av Lantbrukarnas riksförbundoch . När en person avlidit, skall hans egendom övergåtill hans arvingar och testamentstagare. Var den döde gift, skall förstefterlevande makes giftorätt tas ut. Egendomen kan emellertid inte omedelbartdelas. Först måste fastställas vad som hör till kvarlåtenskapen. Vidare måsteden dödes skulder utredas och om möjligt betalas samt andra behövligaavvecklingsåtgärder vidtas. Efler dödsfallet följer alltså närmast en längreeller av boiiiredning; måste en stundom mycketenkel, stundom mycket omfattande förmögenhetsförvaltning äga rum. Dödsbodelägarnautövar enligt 18 kap. I §ärvdabalken(ÄB) sin förvaltning gemensamt. De måsteenas om varje åtgärd; majoritetsbeslut binder ej minoriteten. Den gemensammaförvaltningen kan emellertid avlösas genom särskilt förordnad boutredningsman.Så länge boutredningen pågår hålls dödsboets förmögenhet rättsligen skild fråndelägarnas. Ägare till kvarlåtenskapen är sålunda dödsboet som av lagenbetraktas som ett särskilt rättssubjekt "en juridisk person". Ärvdabalkensregler är avfattade med tanke på dödsboets upplösning och egendomens fördelningmellan delägarna. Efterlämnar den döde make måste först, såsom tidigare nämnts,bodelning ske enligt regler, så att den dödes lott blirslutgiltigt bestämd - förutsatt att inte giftorättsgemenskap saknas, i vilketfall bodelning är överflödig. Finns flera delägare som har rätt till den dödeslott sker därefler uppdelningen av genom arvskifte (ÄB 23:1). Ipraktiken förrättas ofta bodelning och arvskifte i omedelbar anslutning tillvarandra och intas i en och samma handling. Arvskiftetär ett privat avtal mellan de berörda arvingarna och universellatestamentstagare och kan följaktligen ske efter de riktlinjer som dessa enarsig om. Varje delägare är i princip berättigad alt påfordra skifte. 1 1978/79. LU 1978/79:2 LU 1978/79:2 2 delägaresbestridande får skifte emellertid ej företagas innan bouppteckning skett ochalla kända skulder betalats eller'delägaren fritagiis från ansvar för gäldeneller medel till dess betalning ställts under särskild vård. Står boet underförvaltning av boutredningsman får skifte ej ske, innan boutredningsmannenanmält att utredningen av boet slutförts. Om delägaren så önskar kan delskifteföretas beträffande viss egendom innan boet i övrigt är berett för skifte. Föratt arvskiftet skall vara rättsligt giltigt kräver ÄB att över skiftet skallupprättas skriftlig handling som underskrivs av delägarna med vittnen (23:4). Föratt lösa de svårigheter som uppkommer om någon delägare obefogat sätter sigemot skifte eller om delägarna visseriigen alla vill ha till stånd ett skiftemen inte kan enas om sättet härför flnns i ÄB en utväg att medelst anlitande aven särskild skiftesman fö boet delat. Så snart en delägare begär det skallrätten förordna någon att vara skiftesman (ÄB 23:5). Står boet underförvaltning av boutredningsman eller testamentsexekutör och är han ej självdelägare, är han utan särskilt förordnande skiftesman. Ävenom dödsbogemenskapen, såsom ovan nämns, normalt präglas av avvecklingssyftetkan boel komma att bevaras under mycket lång lid. förblir boet oskiftatendast av den grund ätt ingen delägare tar initiativ till skifte, medan i andrafall delägarna sluter särskilt avtal om sammanlevnad i oskiftat bo. För dylikafall ges vissa stadganden i 24 kap. ÄB. Här skall endast nämnas att sådantavtal förfaller om dödsboet avträdes till förvaltning av boutredningsman. Isyfte att förhindra att dödslxjn förblir oskiftade endast av skattetekniskaskäl infördes med giltighet fr. o. m. särskilda beskattningsreglerför större dödsbon (53 § 3 mom. kommunalskattelagen). I fråga om sådana dödsbonskall bestämmelserna om handelsbolag tillämpas från och med det taxeringsår somföljer närmast efter det fjärde kalenderåret efter det kalenderår, dådödsfallet inträffade. Detta innebär att dödsboet inte taxeras utan dessinkomst och förmögenhet påförs delägarna med de belopp som motsvarar varjedelägares andel i boet. Dessa särskilda skatteregler gäller dödsbon med enskattepliktig förmögenhet överstigande . eller en till statliginkomstskatt högre taxerad inkomst än . Som delägares andel i boetskall anses vad enligt lag och testarnente belöper på honom av boets inkomstoch förmögenhet. kan i särskilda fall medge dispens frånbestämmelserna. Antalet dispensärenden har varit rätt . Ar 1977uppgick antalet dispensärenden till 30. Praxis i ärendena är med hänsyn tillförarbetena restriktiv. Deovannämnda skattereglerna har 1969 kompletterats med en ändring i 9 §skogskontolagen som innebär att innestående medel på skogskonto skall tas upptill beskattning fördel beskattningsår då handelsbolagsreglerna första gångentillämpas på dödsbodelägarna. LU 1978/79:2 3 I motionen framhålls att det synes ha blivit alltvanligare att dödsbon fortsätter att driva en avlidens rörelse,ibland genom flera generationer. Visserligen skall reglerna om beskattning avhandelsbolag tillämpas på större dödsbon . Detta innebäremellertid inte att dödsboet som sådant behöver upphöra. Motionärernaunderstryker att del i och för sig är nödvändigt att möjlighet finns att imindre omfattning behålla dödsbon . Detta kan enligtmotionärerna t. ex. motiveras av en möjlighet för minderåriga barn till dendöde att ta över verksamheten. Motionärerna flnner det emellertid orimligt attdetta synsätt skall kunna tillämpas också på generationerna därefter. Principenborde vara att alla dödsbon skall skiftas inom rimlig tid och I varje fall förenästa generationsskifte. Ifråga om jord- och skogsbruksfastigheter som ägs av dödsbon stämmer ett sådantbetraktelsesätt väl överens med den numera av allt fler omfattade principen omett samband mellan ägare och brukare. Det kan enligt motionärerna inte vararimligt att, som sker i vissa fall, människor utan varje kontakt med elleraktivt intresse i ett jordbruk är delägare i detta genom ett dödsbo. Utredningen(Ju 1977:07) om ställföreträdare for dödsbo i vissa fall Efter framställning från (LU 1975/76:30,rskr 1975/76:340) tillkallades en särskild utredningsman föratt se över bestämmelserna om ställföreträdare för dödsbon. Bakgrunden tillutredningen är att gällande bestämmelser om dödsbo har lett till olägenheternär det gäller förvaltningen av fastigheter som ägs av dödsbon. Svårigheter harvisat sig framförallt i samband med fastighetsbildningsförrättningar och vidtillämpningen av skogsvårdslagen (1948:237) och naturvårdslagen (1964:822). Enligtdirektiven bör det ankomma på dödsbodelägarna själva att utse företrädare fördödsboet. Därvid för övervägas om det bör införas bestämmelser om attföreträdare alltid skall utses när fastighet ingår i boets tillgångar eller omskyldigheten bör begränsas på ett eller annat sätt. Utredaren skall vidarepröva i vilka fall det kan finnas behov av en möjlighet för domstol attförordna ställföreträdare för boet. En viktig fråga som bör utredas är vilkabefogenheter som bör tillkomma ställföreträdaren. En annan fråga som måstebeaktas under utredningen gäller ställföreträdarens skyldigheter och ansvarinför dödsbodelägarna. Eftersom de olägenheter som kan uppstå genom att enfastighet ägs av dödsbo även kan visa sig när en fastighet ägs gemensamt av t.ex. f. d. dödsbodelägare efter skifte, bör enligt direktiven ocksåmöjligheterna att utse ställföreträdare för samägda fastigheter utredas. 1* 1978/79. LU 1978/79:2 4 Utredningen(Ju 1977:14) om vissa arvsrättsliga frågor tillkallades en särskild utredningsmanför att se över vissa delar av den successionsrättsliga lagstiftningen, iförsta hand bestämmelserna om dödsbodelägares ansvar för den avlidnes skulder.Enligt direktiven bör utredningsarbetet i fråga om gäldsansvaret inriktas påatt ersätta bestämmelserna i 21 kap. ÄBmed regler som är enklare och som ihögre grad tar hänsyn till dödsbodelägarnas intressen. En typ av regler somhärvid bör ses över är påföljderna av att bodelning och skifte sker utan attalla skulder är betalda. Förutombestämmelserna om gäldsansvarbör utredaren även la upp några andrasuccessionsrällsliga frågor. Det gäller bl. a. frågorna om dödsbodelägarestalerätt. Ett annat regelkomplex som bör ses över är det som rör preskriptionav rätt att ta arv eller testamente. Utredaren skall också se över reglerna omdödförklaring samt bestämmelsema om arvsfondens rätt att avstå egendom. Enligtdirektiven står det utredaren fritt att ta upp också andra frågor som haranknytning till dem som berörts i det föregående och att lägga fram de förslagtill nya eller ändrade regler som därvid kan te sig påkallade. JordfÖrväivsiitredningen(Jo f 974:07) har i ett den 15 december1977 avgivet betän-kande(SOU 1977:93) Ny jordförvärvslag lagt fram förslag tillny jordförvärvslag. Förslaget innebär bl. a. att släktingars rätt att frittförvärva jordbruksfastigheter begränsas, att lagen i vissa fall skall gällaäven statens, kommuns och kyrkans markförvärv, att priskontrollen vid förvärvav lantbruksföretag skärps, att bolags och andra juridiska personersmöjligheter att förvärva lantbruksföretag begränsas och att förvärvare i vissafall skall kunna åläggas att bosätta sig på och yrkesmässigt bruka egendomen. Utredningenföreslår vidare att en kompletterande utredning bör göras beträffande derättsliga konsekvenserna av alt göra jordförvärvslagen tillämplig på vissaförvärv av jordbruksfastigheter genom arv. Ibetänkandet konstaterar utredningen alt betydande realei" jordbruksmarkägs av dödsbon. Delta är enligt utredningen till olägenhet förrationalise-ringsverksamheien eftersom sådana ägandeförhållanden bl. a. medförsvårigheter att nå behörig ställföreträdare. Ofta är delägarna också bosatta påannan ort än den där egendomen är belägen vilket i många fall kan medföra ensämre skötsel av egendomen. Utredningen finner det därför angeläget attmöjligheten för dödsbon att inneha lantbruksföretag begränsas.Utredningen anser att dessa frågor, utöver nu pågående utredning omställföreträdare för dödsbo (Ju 1977:07), bör utredas med den i delföregående nämnda frågan om lillslåndsplikl för vissa förvärv genom LU 1978/79:2 5 Regeringen har till lagrådetremitterat ett förslag till ny jordförvärvslag. Av den till lagrådsremissenfogade sammanställningen av remissyttranden över utredningens förslag framgåratt remissinstanserna allmänt anser att det är angeläget att utredningsarbetetfullföljs på sätt utredningen föreslagit och att således frågan om dödsbosinnehav av jordbruksfastigheter och möjligheten att utvidga jordförvärvslagentill att omfatta även förvärv genom arv utreds ytterligare. I lagrådsremissen(s. 7) ansluter sig föredragande statsrådet till utredningens uppfattning attdet är angeläget att närmare utreda frågan om dödsbons rätt att underobegränsad tid behålla jordbruksfastigheter och tillägger att enligt hansmening även frågan om de rättsliga konsekvenserna av att göra lagen tillämpligpå vissa förvärv genom testamente behöver utredas ytterligare. Statsrådetanmäler att han i dessa frågor samrått med chefen för ochatt denne har för avsikt att lägga fram förslag om att frågorna blirföremål för utredning. , lantbruksstyrelsen,lantbruksnämnden i och Lantbrukarnas riksförbundXiWstyrker attfrågan om skifte av dödsbo blir föremål för utredning. Hovrätten för NedreNorrland och avstyrker bifall till motionen. () framhåller att de nuvarande skattereglerna har fått en sådan utformningatt det inte längre finns några egentliga fördelar att vinna i fråga ominkomst- och förmögenhetsbeskattningen med att låta ett dödsbo stå kvaroskiftat . Genom att gränsbeloppen inte höjts sedanlagstiftningens ikraftträdande har reglerna på grund av penningvärdeförändringenkommit att omfatta allt smärre dödsbon och därmed kanske ett större antal av dedödsbon som kvarstår efter dödsåret. De skatterättsliga reglerna bördärmed enligt RSV nu kunna bidra till att dödsbon i ökande grad upplösessnabbare. Idet hos RSV förda organisationsregistret var vid utgången av ca 102 000dödsbon registrerade. Av dessa var en stor del hänförliga till de län därantalet skogsfastigheter är stort. Siffran 102 000 omfattar dels samtligadödsbon för vilka preliminärskattesedel utfärdas, dels alla de dödsbon som,utan att ha skiftats, genom att handelsbolagsbeskattningsreglerna blivittillämpliga upphört att vara skattesubjekt. Av de dödsbon som tillhörde gruppenoskiftade dödsbon nådde vid taxering 2 287skattepliktsgränsen för förmögenhet, . RSV har vidare konstaterat attdet f. n. är 7 364 dödsbon som i skattebandet markerats som subjekt, därbeskattning efter handelsbolagsreglerna skall ske. Trotsskattereglerna är det alltså ett relativt stort antal dödsbon som länge stårkvar oskiftade. Detta har enligt RSV vissa konsekvenser för skatteadministrationen.I de fall där handelsbolagsreglerna skall tillämpas skall LU 1978/79:2 6 dödsboetavlämna kontrolluppgift rörande delägarnas taxering (1956:623). Dessa uppgifterskall insamlas, sorteras och granskas av taxeringsmyndigheterna. Om delägarnaär bosatta i olika taxeringsdistrikl måste taxeringsmyndigheterna sändaunderrättelser sins emellan. Vissa uppbördstekniska olägenheter uppkommer ocksågenom att dödsbon kan stå kvar oskiftade. RSVanser att ytterligare åtgärder på skattelagstiftningens område för att främjasyftet med motionen inie är motiverade. I stället bör man nu enligt RSV:smening söka angripa problemet genom att revidera den civilrättsligalagstiftningen i skärpande riktning. Ett sådant utredningsarbete skulle bli ettnaturligt andra steg i det arbete som bedrivs av utredningen omställföreträdare för dödsbo i vissa fall. RSV vill avslutningsvis rent allmäntframhålla att en ändrad civillagstiftning med den av motionärerna avseddainriktningen även från skatteadministrativ synpunkt är angelägen. a. om att jordförvärvsutredningen i sitt betänkande Nyjordförvärvslag (SOU 1977:93) funnit det angeläget att möjligheten för dödsbonatt inneha lantbruksföretag begränsas. Styrelsen framhållervidare att fastigheter som tillhör dödsbon eller som är samägda försvårar ettuppfyllande av statsmakternas riktlinjer för jordens och skogens användning ochskötsel. Beslutsprocessen fungerar dåligt i dödsbon och vid samägande samtidigtsom ägarnas intresse för utveckling av jordbruks- och skogsbruksföretagen oftaär svagt. Enligtlantbruksstyrelsen utgör antalet dödsbodelägda fastigheter av hela antaletjordbruksfastigheter men ungefär 5 96 av arealen. Den genomsnittliga storlekenper taxeringsenhet utgör ca 49 ha för fastigheter ägda av dödsbon mot 58 ha förfastigheter ägda av fysiska personer. Storleksförhållandena kan enligtlantbruksstyrelsen antas vara enahanda i fråga om samägda fastigheter. Det äralltså i stor utsträckning fråga om små enheter, som kan behöva rationaliseraseller användas för rationaliseringsändamål. Lantbruksstyrelsenanser att dödsboägandet och andra former av samägande medför avsevärdaolägenheter i lantbruksorganisationens verksamhet. Orsaken härtill är attrationaliseringen inom ett område försvåras högst betydligt om det bara på eneller några få fastigheter är så att ägarna inte kan enas då det gäller att taställning till rationaliseringsåtgärder av olika slag. Det i motionen framlagdaförslaget avses i fråga om flertalet dödsbofastigheter leda till attfastigheten avyttras till någon delägare eller någon utomstående. Därigenomundanröjes de påtalade olägenheterna i beslutshänseende. Behovet av yttrerationalisering kan dessutom i ökad utsträckning tillgodoses vid prövningenenligt jordförvärvslagen av utomstående förvärv. Lantbruks-styrelsen anseremellertid att dödsboägande ej torde få omfatta mer än , om ej särskilda skäl föreligger . Om dödsbo avvecklasgenom att det ersätts av samägande, sker ej någon förbättring. Med hänsynhärtill bör i förevarande sammanhang frågan om upplösning av samägande ocksåtas upp. Lantbruksstyrelsen anser att en utredning av de angivna problemen ärangelägen. LU 1978/79:2 7 i upplyser attinom storskiftesbygden en stor del av de som jordbruksfastigheter taxeradefastigheterna äges av dödsbon. Enligt lantbruksnämnden är skälen härtill flera.Av tradition har man i dessa bygder haft en stark önskan att äga en bit egenjord. Detta har i sin tur medfört att vid dödsfall delägarna ofta inte kunnatkomma överens om hur den fasta egendomen skulle delas. Dödsfall bland delägarnahar i sin tur medfört att en ny omgång dödsbon uppstått med ett stort antal nyaintressenter i det ursprungliga dödsboet och med ännu större svårigheter att nåoch ena alla delägare. I många fall där arvskifte har skett haroftast sämjedelning av fastigheter blivit en följd. Eftersom dessa sämjedelningari storskiftesbygderna har pågått sedan storskiftena genomfördes under1800-talet och således i flera generationer, har man i enmycket svår nedbrytning av fastighetsbeståndet. är detdock förbjudet med sämjedelningar. Andra faktorer som medverkar till att man inågon form vill behålla äganderätt till jordbruksfastigheter är enligtlantbruksnämnden möjligheterna till jakt och fiske samt till att avstyckafritidstomter m. m. kan också inflationsutvecklingen vara orsaktill att man vill behålla andel i fast egendom. Somen följd av förbudet att sämjedela fastigheter och den alltmer ökadebenägenheten att vilja behålla jordbruksfastigheter inom släkten så avvecklasnumera i ökad utsträckning dödsbon i vissa delar av genoni enkvotdelning mellan ett antal dödsbodelägare. Vid en undersökning som gjordeshösten 1977 av meddelade lagfarter för , , , ochÄlvdalens jordregistersocknar kunde konstateras att ca25 % av överlåtelserna av jordbruksfastigheter hade medfört en ökning avantalet delägare i fastigheterna. Vid 15 96 av observationerna ökade antaletdelägare med minst två personer. anser att om denna "ägaresplittring"får fortsätta blir den katastrofal tor enskilt ägande av mark. Motbakgrund av denna utveckling har lantbruksnämnden i sitt yttrande med anledningav förslaget till ny jordförvärvslag ifrågasatt en ändring av denfamiljerättsliga lagstiftningen så att dödsbon ej får äga jordbruksfastighetlängre än en skälig avvecklingstid sedan makarna avlidit, exempelvis ,och att brukningsenheter ej får skiftas till mer än en dödsbodelägare om ejtillstånd lämnas av tillståndsmyndigheten. Om ej arvskifte eller försäljningsker inom den angivna tiden föreslås att fastigheten försäljes på offentligauktion. uppfattning är dödsbons ägande av jordbruksfastigheter ettstort problem inom . Detta ägande är huvudsakligen ett passivtägande av mark, som minskar förutsättningarna för rationellt lantbruk ochbegränsar möjligheterna för den enskilda företagsamhet, som är så viktig föratt skapa meningsfulla arbetstillfällen i speciellt glesbygdskommunerna.Lantbruksnämnden anser därför det mycket angeläget att den i motionen begärdautredningen göres och hemställer alt man LU 1978/79:2 8 därvidbeaktar de synpunkter på avveckling av dödsbons ägande av jordbruksfastigheter,som lantbruksnämnden ifrågasatt i sitt yrkande till förslaget till nyjordförvärvslag. har i sitt yttrande anslutit sig till ett inom lantbrukarnasskattedelegation upprättat utlåtande över motionen. 1 utlåtandet vitsordardelegationen att underlåtenhet att skifta dödsbo utgör ett allvariigt probleminom lantbruket. Allt fler jordbruksfastigheter ägs av dödsbon. Många av dessahar bestått . I vissa fall kan det ha gått flera generationerutan att skifte verkställts. Till slut kan det bli närmast olösligt att klaraut vem som är delägare i boet och att åstadkomma ett skifte. Särskilt i Dalarnahar detta försvårat fastighetsbildningen och den därmed sammanhängandestrukturrationaliseringsverksamheten inom lantbruket. Såsom framhållits imotionen motverkar dödsboproblematiken även i övrigt det allmänintresse somflnns att jordbruksmark skall innehas av aktiva brukare. Motbakgrund härav tillstyrker delegationen att förevarande fråga görs till föremålför utredning. Delegationen är medveten om de svårigheter som finns när detgäller att åstadkomma en tillfredsställande avgränsning av tvångsfallen.Särskilt övergångsproblemen torde vara svåra att lösa. Delegationen vill ocksåunderstryka att lösningarna måste ske genom ändring av civilrättsliglagstiftning. De skatteregler som finns angående handelsbolagstaxering avdödsbon har primärt ett annat syfte än att fö till stånd en avveckling avdödsbon, nämligen att förhindra att obehöriga skattefördelar uppnås genom attuppdela inkomst och förmögenhet på fiera skattesubjekt. Hovrättenför Nedre påpekar inledningsvis att ett bibehållande av ett dödsbo iflera fall kan vara den enda för delägarna godtagbara lösningen, t. ex. för attmöjliggöra för de efterlevande att kvarbo i hemmet eller för att bibehålla ettfamiljeföretag. Hovrätten flnner att, såvitt de gångna årens utrednings- ochlagstiftningsarbete går att bedöma, allmänt sett några mera påtagliga nackdelarmed bibehållande av dödsbon ej kunnat märkas, utom i vissaavseenden, där emellertid lagändringar skett eller utredning därom pågår.Såvitt avser andra dödsbon än sådana som besitter jord- ochskogsbruksfastigheter saknas därför enligt hovrätten all anledning att övervägabestämmelser om tvångsupplösning. Hovrättenanser att vägande skäl kan anföras för att behålla även jordbruks- ochskogsbruksfasiigheter oskiftade. Förutom det av motionärerna angivna exemplet-att bereda möjligheter för minderåriga barn till den döde att ta öververksamheten - kan nämnas fall då testamentariska föreskrifter medför attdödsbo inte kan eller inte lämpligen bör skiftas. Andra skäl för att låtadödsbo bestå kan vara önskemål om att behålla en släktgård inom familjen elleratt det i det särskilda fallet innebär en bekväm och ändamålsenligförvaltningsform. Givetvis kan denna ägandeform vara förenad med olägenheter avolika slag. I vilken utsträckning dödsbo på grund LU 1978/79:2 9 avsin associationsform motverkat önskvärd rationaliseringsverksamhet och skapatmindre god skötsel av de av dem ägda fastigheterna undandrager sig emellertidhovrättens bedömande. Hovrättenhemställer vidare att det inte ankommer på hovrätten att uttala sig omönskvärdheten av ett genomförande av den i motionens sista stycke anfördaprincipen att brukaren skall äga jorden. Det kan emellertid sägas att enordning som framtvingar arvskifte av dödsbo, som innehar jord- ochskogsbruksfastigheter, men som endast medför att ifrågavarande fastigheter efterverkställt skifte äges av samma delägare med samäganderätt inte innebär någotförverkligande av nyssnämnda princip. En sådan form av gemensamt ägande kan förövrigt vara förenad med påtagliga olägenheter som ofta kan vara väl såallvariiga som de som följer av ett dödsbo-ägande. Ettgenomförande av en utredning med det begränsade syfte som avses i motionen ärdärför enligt hovrättens uppfattning utan värde. Om det anses angeläget att fåtill stånd en ändring av ägandestrukturen inom jord- och skogsbruket i enlighetmed den av motionärerna anförda principen torde detta lämpligast böra kommatill stånd inom ramen för en översyn av jordförvärvslagstiftningen. Hovrättenavstyrker därför bifall till motionen. SverigesAdvokatsamfund framhåller att samfundet saknar närmare kännedom om omfattningenoch frekvensen av de fall i vilka dödsbon bedriver rörelse under så lång tidsom antyds i motionen. Av motionen framgår inte att nuvarande ordning avseenderörelsedrivande dödsbon skulle från samhällets synpunkt eller eljest medföranågra olägenheter. Samfundetpåpekar vidare att en regel av den av motionärerna föreslagna innebörden attdödsbo eller under vissa förutsättningar måste skiftas inte i ochför sig synes medföra det av motionärerna åsyftade resultatet utan attsamtidigt ingripande ändringar företas i jordförvärvslagen. Enligt nuvarandejordförvärvsregler finns inga inskränkningar i rätten att genom arv förvärvajordbruksfastighet.