bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — VidVärldsbanksgruppens årsmöte pekades från nordisk sida på denbetydelsefulla roll som hade att spela när det gällergenomförandet av en basbehovsstrategi i och framhölls att bankensresurser därför i första hand borde inriktas på de fattigaste länderna samt påländer som åtagit sig att genomföra sociala framsteg i sina samhällen.Världsbanken borde särskilt eftersträva att genomföralandprogrammeringsprincipen, förbättra medverkan ibeslutsprocessen, öka den andel av resurserna som avser programlån ochlokalkostnadsfinansiering samt mjuka upp bankens utlåningsvillkor. Somframhålls i biståndspolitiska utredningen är den största käUan för obundeninternationell kreditgivning på mycket mjuka villkor till , ochutredningen påpekar att något alternativ till inte finns. Dessaländer har i flera sammanhang slutit upp kring krav på en avsevärd ökning avkapitalresurserna inom , och särskilt beträffande resursernainom . Motdenna bakgrand ansluter sig utskottet till uttalandet i propositionen attfortsatt stöd för IDA:s och Världsbänkens verksamhet även bör varaen väsentlig del av vår multilaterala biståndspolitik och att aktivtkommer att verka för att nästa påfyllnad av IDA:s resurser blir betydande. Somäven sägs i propositionen får dock det svenska bidraget till denna påfyllnad,som liksom vid tidigare på-fyllnader blir föremål för internationellaförhandlingar, givetvis be- UU 1978/79:1 48 dömasi ljuset av det totala bidragsmål man därvid kan ena sig om liksom av deinsatser som andra bidragsgivare visar sig beredda att göra. Någon säkeruppfattning om storleken av den framtida ökning av kapital, varomprincipiell enighet rådde vid och som förutsattskomma till stånd och därefter, synes inte möjlig att få på nuvarandestadium. Inom bankens medlemskrets uppges man emellertid vara enig i princip omatt bankens framtida utlåning bör öka inte bara i nominella utan även i realatermer. Från bankledningens sida har föreslagits att utlåningsverksamhetenskall öka från och med . Därav skulle kompenseraväntade prisökningar medan återstoden är avsedd att möjliggöra en reellutlåningsökning. En sådan jämnt fortskridande utlåningsökning skulle, om denkan förverkligas, på uppenbarligen göra en avsevärd kapitalökningnödvändig. Meningarna om storleken av en ökning är emellertid f. n. delade, ochde informella diskussioner som förts härom har tills vidare ajournerats. Frånnordisk sida har under dessa diskussioner framhållits att det är motiverat atti detta sammanhang även dryfta vissa andra frågor, bl. a. en liberalisering avutlåningsvillkoren, ökade möjligheter till s. k. programlån, finansiering avlokala kostnader, ett ökat inflytande för i bankens beslutsprocesssamt en gradvis avveckling av utlåningen till mera utvecklade länder. I s-motionen 1912 pläderas för ett stärkande avFN:s kapitalutvecklingsfond (UNCDF) som det sägs att högaandel i bör minska. Som utskottet klargjort ovan blir den svenska andelen iIDA under nästa påfyllnadsperiod beroende av utgången av intemationellaförhandlingar vilka ännu inte tagit sin början. I jämförelse med , som f.n.har ett sammanlagt resurstillskott om.ca 11 600 milj. kr., är FN:skapitalutvecklingsfond med sammanlagda bidrag på ca 81 milj. kr.alltjämt en fond med mycket små resurser. UNCDF får tills vidare bidrag frånendast ett mindre antal länder, däribland . I sammanhanget villutskottet erinra om biståndspolitiska utrednuigens uttalande att det intefinns något underlag för att avgöra om hellre ser ökade bidrag tillUNCDF än en betydande påfyllnad av IDA:s resurser. Somnärmare framgår av utskottets betänkande (UU 1977/78: 10) angåendebiståndsanslagen för /79 har svarat för detnäst högsta bidragstillskottet till UNCDF. har där en långt störrebidragsandel än i något annat internationellt biståndsorgan. Utskottet anfördeatt det mot denna bakgrund kan finnas anledning att inte alltför snabbt öka desvenska bidragen till UNCDF och att i stället så mycket mer verka för att fleri-länder kommer till som stödjare av fonden, vars verksamhet är inriktad på deminst utvecklade ländema och de fattigaste befolkningsgrappema. UU 1978/79:1 49 skerredan från svensk sida. Också i samband med de s. k. bidragskonferenserna förandra multilaterala biståndsprogram hävdar liksom Övriga nordiskaländer, vilka tillsammans utgör dominerande bidragsgivare i flera av dessaprogram, nödvändigheten av en rättvisare fördelning av bidragsbördan mellangivarländerna. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna 1910och 1914, såvitt avser deras yrkanden om svenskt utträde ur ellerVärldsbanksgrappen. Med det anförda torde motionen 1912, i vad avser desssynpunkter beträffande , och , få anses besvarad. I motionen 631 föreslås att regeringen tarinitiativ i lämpliga internationella fora till inrättandet av internationellautvecklingsorgan. Motionärenavser därmed inte biståndsorgan i traditionell bemärkelse utan ett slagsinternationella utvecklingsmyndigheter (, WDA),som visserligen är underordnade FN men som i övrigt bör få samordnandebeslutsrätt för alla internationella ekonomiska frågor och institutioner. TillWDA:s främsta uppgifter skulle höra att svara för kort- och långsiktigainternationella krediter, fastställa ramar för den internationella handeln medviktiga råvaror, arbeta för balans mellan befolkningstillväxt ochlivsmedelsproduktion och att fungera som internationell ekonomiskrådgivningsinstitution. Vidare skulle enUgt motionären underordnasWDA. Motionärensförslag ansluter sig nära till ett av flera uppslag som i deninternationella debatten framförts i syfte att reformera de existerandeutvecklingsinstitutionerna och att utforma mer slagkraftiga globala utvecklingsstrategier.Det förslag som motionären pläderar för är mycket genomgripande och hör därmedockså till de mera svårgenomförbara. Dess förverkligande förutsätter bl. a. enradikal omstrukturering av de nuvarande mellanstatliga institutionerna och ettstörre uppgivande av den nationella beslutanderätten i fråga om bidrag tillinternationellt utvecklingsarbete. Förslaget synes knappast realistiskt. Ettmera begränsat och praktiskt försök att åstadkomma en bättre samordning av FN:sekonomiska och sociala verksamhet samt av FN:s operativa verksamhet har medaktivt stöd från svensk sida gjorts , men institutionell tröghetliksom bristande intresse från många både i- och och ländergrupperssida har gjort det förslag härom som godkändes av generalförsamlingmindre långtgående än vad man från svensk sida hade hoppats. Resolutionen berörinte Världsbanksgrappen. Detvar FN:s generalförsamlings sjunde extra möte som på basis av enexpertgruppsrapport, vUken bl. a. föreslagit att flertalet av , skulle slås samman till en ny "biståndsmyndighet"(United Nations Development Authority) och att en ny post UU 1978/79:1 50 sombiträdande generalsekreterare för ekonomiska och sociala frågor skulleinrättas, beslöt att tillsätta en kommitté (den s. k. strukturkommittén) meduppgift att göra en översyn av FN:s organisatoriska strak-tur och arbetsmetoderpå det ekonomiska och sociala området, inklusive FN-systemets operativaverksamhet. , som framlades i slutskedet av 1977års generalförsamling, godkändes utan större modifikationer. a. att arbetet inom FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) skallrationaliseras, att en särskild generaldirektörstjänst för ekonomiska ochsociala frågor inrättas, att församlingen skall överväga att upprätta engemensam styrelse för ledning och förvaltning av FN:s operativabiståndsverksamhet (dock undantas redan från början ,världslivsmedelsprogrammet och FN:s miljöprogram ), att endast en årligbidragskonferens i fortsättningen anordnas för hela FN:s biståndsverksamhet,att UNDP:s länder-programmering skall användas som referensram för hela denoperativa verksamheten och att det övergripande ansvaret för och samordningenav den operativa verksamheten inom varje land skall läggas hos ett av de påfältet företrädda FN-organen. I avvaktan på en eventuell framtida integrationav FN:s olika biståndsfonder och -program, som skall genomföras endast underförutsättning att den visar sig leda till en ökning av de frivilliga bidragen,behåller existerande program och fonder sin identitet och inriktning. Iett gemensamt nordiskt inlägg uttalades tillfredsställelse med delar av dettareformbeslut. framhölls att de nordiska delegationerna velat se merlångtgående resultat och att de var särskilt besvikna över de avvaktandeförslagen beträffande den operativa verksamheten. a. borde UNDP:ssamordnande roll ha franihävts ytterligare. Utskottetfinner det önskvärt att man från svensk sida i uppföljnings-. arbetet tilldenna FN-resolution om omstrukturering av FN-systemets ekonomiska och socialasektorer fortsätter att bl. a. hävda UNDP:s centrala och samordnande roll inomFN:s totala biståndssystem. Utskottetavstyrker i detta sammanhang det nu ifrågavarande yrkandet i motionen 631. I vpk-motionen 1914 föreslås att fördelningen avbiståndet we/tan multilaterala och bilaterala ändamåTi'ÖTsk]uts så att detmultilaterala biståndet har minskat till högst avbiståndsanslagen. Fördelningeninom de samlade biståndsanslagen mellan multilateralt och bilateralt bistånd ärunder innevarande budgetår resp. (återstoden avser administration,u-landsinformation m. ), och för nästa budgetår föratseis i stort sett sammafördelning mellan multilaterala och bilaterala ändamål. Under den' svenskabiståndsverksamhetens , då totalanslagen var avsevärt lägre och densvenska bistånds- UU 1978/79:1 51 administrationenbefann sig i ett uppbyggnadsskede, var den multilaterala andelen betydligtstörre än . Biståndspolitiska utredningen har ingående granskat motiven föroch fördelarna med multilateralt resp. bilateralt bistånd och därvid kommitfram till att det inte finns någon, anledning att förorda någon drastiskförändring av den fördelning som råder och heller inte funnit det möjligtatt precisera den framtida fördelningen till bestämda procentsatser. Nuvarandeandel för de multilaterala bidragen är enligt utredningen rimlig i dagensläge, och tillräckligt starka skäl talar för att även i fortsättningenbör lämna en relativt betydande andel av biståndet via multilaterala kanaler. Regeringenansluter sig i propositionen 135 till denna bedömning och understrykersamtidigt att utvecklingen inom varje organisation noga måste följas för atträtt avväga den.lämpliga nivån för de svenska insatsema. Utskottetavstyrker mot denna bakgrund ifrågavarande yrkande i mo-. I s-motionen 1912 kritiseras Internationellavalutafondens (IMF) agerande gentemot och sägs att Sverigekraftfullt bör stödja sådana förändringar som innebär mer demokratiskabeslutsformer. Vidare föreslås att uttalar sig för att börspela en aktiv roll för att inom valutafonden få till stånd en länk mellan detinternationella betalningssystemets behov av s. k. speciella dragningsrätter(SDR) och behov av utvecklingskapital. Utskottet behandlar först frågan om IMF:sarbetssätt och beslutsregler. Internationellavalutafonden har till uppgift att verka för stabila och ordnade förhållanden idet intemationella valuta- och betalningssystemet och därigenom främja enbalanserad tillväxt i världshandeln. Fonden skall underlätta en smidiganpassning i medlemsländema till uppkommande underskott iutrikesbetalningarna.genom att tillhandahålla medellånga krediter. Varje landslånerätt står i proportion till landets kvot i valutafonden, dvs. den egnamedlemsinsatsen.. Valutafondens resurser består huvudsakligen avmedlemsländernas kvotinsatser. och kommer därutöver från vissa upplåningsarrangemang. Valutafondenhar inte inrättats som ett organ för överföring av biståndsmedel tillu-länderna. Icke desto mindre har flera särskildalåneniöjligheter skapats inom IMF som varit direkt inriktade på u-ländemasspeciella behov, Exempel på sådana är det system för kompensatoriskfinansiering vid förändringar i exportintäkter av råvaror som tillkom ,den lånemöjlighet som inrättades för att i samband med internationellaråvaruavtal finansiera , buffertlager och den s. k..som inrättadesår 1976 for att bistå fattiga länder med betalningsbalansstöd på förmånligavillkor. Utskottet konstaterar attIntemationella valutafonden har fått enstark UU 1978/79:1 52 Det internationella bankväsendets kreditgivning påverkas iallt högre grad av valutafondens lånebeslut. Utskottet kan instämma i attfonden ofta ställer långtgående krav på en omläggning av den ekonomiskapolitiken i u-ländema. Det finns exempel på att fondens lånevillkor gettuttryck för en bristande förståelse för den sociala verkligheten i u-landet,vilket kan försvåra ett u-lands utvecklingsansträngningar. Å andra sidan bördet beaktas att långtgående anpassningsåtgärder i många fall varitnödvändiga.. Till bilden hör den förut nämnda omständigheten att valutafondeninte kan tillhandahålla något långsiktigt utvecklingsstöd utan endastmedelfristiga betalningsbalanskrediter. Även med denna begränsning kan dockkonstateras att man inom IMF i åtskilliga avseenden alltmerbeaktat intressen, bl. a. genom att inrätta låneformer som tarsikte på dessa länders särskilda behov. Utskottet anser att också fortsättningsvisbör verka för att särskilda intressen beaktas inom ramen förfondens verksamhet. Ett system med s. k. särskilda dragningsrätter(SDR) infördes i Valutafonden och innebar att IMF i lägen medlikviditetsbrist i världsekonomin med hjälp därav skall kunna öka tillgången påbetalningsmedel mellan centralbankerna på ett plainnässigt sätt. Systemet komatt få ökad betydelse i samband med de allvarliga påfrestningar somvalutasystemet utsattes för , då bl. a. dollarnsinlösbarhet mot guld upphävdes och systemet med fasta växelkurser kom igungning. Dentotala mängden SDR skall bestämmas av det långsiktiga globala behovet avvalutareserver. Tilldelningen av SDR till medlemsländerna sker i förhållandetill deras, insatskvoter i valutafonden. SDR-systemet har avsevärda likhetermed ett system för checkräkningskredit. Ett land med underskott i sinbetalningsbalans kan dra på sina tilldelade SDR, vilka sedan byggs upp igen närlandet i fråga får ett överskott. Underåren 19721974 fördes förhandlingar om en total valutareform. Planerna härpåfick överges som orealistiska i skuggan av oljekris. Man fick istället ta itu med problem av mera omedelbar betydelse under inverkan av dentvära omkastning i betalningsförhållandena som oljeprishöjningarna medförde. Istället för en total valutareform inriktade man sig på en gradvis sådan,varvid främst frågan om växelkursbestämmelserna och guldets roll ivalutasystemet prioriterades. Arbetet på detta ledde fram till ettförslag till reviderad stadga för IMF. Förslaget har därefter ratificerats ochträtt i kraft . godkände ändringarna i stadgan (prop. 1976/77: 86, FiU 1976/77:18, rskr 198). nya fondstadgan läggs grunden för en slutgiltig och mer planmässigavveckling av guldets monetära roll. Det officiella guldpriset slopas liksomdet tidigare kravet på betalning i guld vid transaktioner UU 1978/79:1 53 mellanfonden och medlemmarna. Fondens innehav av guld avvecklas successivt genomutförsäljning. Medlemsländerna förpliktar sig att tillsammans med fonden verkaför att SDR görs till den huvudsakliga reservtillgången i det internationellavalutasystemet. Betalningar mellan fonden och centralbankerna skall i ökadutsträckning kunna ske genom användning av SDR. SDR har dessutom ersatt guldsom räkneenhet i fondtransaktionerna och i flera andra internationellasammanhang. Vid framtida kvothöjningar skall inbetalningar inte längre ske iguld utan i form av antingen SDR eller en valuta som accepteras av fonden.Stadgerevisionen har däremot inte inneburit någon ändring i fråga om degrundläggande principerna för tilldelning och indragning av SDR. Attde nationella reservvalutornas roll minskas och att de särskilda dragningsrätternaefter hand görs till den centrala reservtillgången i det internationellavalutasystemet svarar mot ett av de reformkrav som i olikasammanhang framfört. Ett annat sådant krav är den i motionen 1912 aktualiseradefrågan om upprättandet av en länk mellan skapandet av internationell likviditeti form av ökad tilldelning av SDR och utveckhngsfinansiering. Fråganom en sådan länk prövades ingående under det skede dåstadgeändringsförhandlingarna var inriktade på en total valutareform. När dennaambition fick överges, fördes även länkfrågan åt sidan. Den kan därför tillsvidare såsom även framhålls i biståndspolitiska utredningen sägas haförlorat sin aktuaUtet i och med att den inte blev upptagen i förslaget tillden nya stadgan för valutafonden. Kravet kan dock väntas återkomma i sambandmed framtida revisioner av IMF-stadgan. Underde förhandlingar som fördes åren 19721974 om en fullständig valutareform varden svenska grundinställningen till en eventuell länk i förstone negativ underhänvisning till att det egentliga syftet med dragningsrätterna var atttillgodose behovet av internationell likviditet. Kravet på ett ökatbiståndsflöde till de fattiga länderna borde enligt svensk uppfattningtillgodoses på annat sätt (prop. 1972: 1, bil. Sedermera modifierades dockden svenska attityden (prop. 1974:1, bil. 5), och tillsammans med övriganordiska länder uttalades att förhållandet mellan SDR och utvecklingsbiståndborde studeras i positiv anda. Dock markerades att SDR var avsedda att utgöraden huvudsakliga reservtillgången i det internationella betalningssystemet ochatt deras eventuella användning i utvecklingssyfte inte fick äventyra dettamonetära mål. Den gemensamma nordiska uppfattningen var dock på dettaförhandlingsstadium att det borde vara möjligt att fiima en lösning där demonetära aspekterna på de särskilda dragningsrätterna kunde kombineras med ettsystem som gynnade . Som ovan nämnts avstannade docklänkdiskussionen inom valutafonden i och med att tanken på engenomgripande valutareform fick överges. UU 1978/79:1 54 Biståndspolitiska utredningen har bl. a. uttalatsig för att en överföring av resurser i form av SDR till anpassastill det internationella konjunkturläget. De fattiga länderna skulle sålundatillföras extra resurser när den internationella konjunkturen är på väg nedåtoch ge möjlighet att. öka sin import från i-länderna. På detta sättskulle också en viss automatik uppnås i överföringarna av finansiella resurserför utvecklingsändamål. RiksbanksfiJlmäktigehar i sitt remissyttrande över biståndspolitiska utredningen framhållit attSDR-systemet varken är avsett eller lämpat för en funktion somkonjunktufregulator. Tilldelningar av SDR syftar till att söka möta detlångsiktiga globala behovet av tillskott till befintliga reservtUlgångar.Automatisk tilldelning grundad på konjimktur-variationer står inte iöverensstämmelse med SDR-systemets grundtanke. Mot bakgrund härav anserfullmäktige att biståndspolitiska utredningens förslag inte hör till degenerella åtgärder som bör prioriteras av i intemationellaförhandlingar om problem. Fullmäktigeanser däremot i likhet med utredningen.att bör verka för att deicke-oljeexporterande intressen på andra sätt beaktas inom IMF ochhänvisar bl. a. till de särskilda utlåningsanordningar som upprättats avfonden för att tillfredsställa önskemål om betalningsbalansstöd påspeciella villkor och som exemplifierats ovan. Riksbanksfullmäktigeerinrar om att den reviderade IMF-stadgan inte öppnar några möjligheter till enlänk och uttalar att sannolikheten för att en ny omfattande stadgerevisionigångsätts inom överskådlig tid synes vara mycket ringa. Man torde ej hellerkomma att aktivt överväga en stadgeändring enbart för att möjliggöra införandeav en länk. Enligt fullmäktige måste utredningens förslag på denna punkt sessom en fråga på mycket långsikt. Motdenna bakgrund konstaterar utskottet att en reform av IMF som skulle möjliggöraen särskild överföring av SDR till knappast är att förvänta inom denärmaste åren. Skulle sådana möjligheter öppna sig bör som hittillsverka för att frågan tas upp till positiv prövning. Meddet anförda torde ifrågavarande yrkande i motionen 1912 få anses besvarat. I s-motionen 1912 framhålls att aktivt börverka för att få till stånd någon form av massiv resursöverföring tillu-länderna, en möjlighet som tagits upp i den internationelladebatten och som skulle innebära ett kapitalflöde av långt större omfång än detnuvarande internationella biståndet. Tankenpå en massiv resursöverföning i nya former från i-länder till är av gammaltdatum men har framförts med allt större kraft UU 1978/79:1 55 iden internationella ekonomiska och u-landsdebatten , framförallt mot bakgrund av den obalans i världslikviditeten och den internationellakonjunkturstagnation som följt i oljeprishöjningarnas spår. Denbärande idén i detta sammanhang är att en massiv och samordnad överföring avfinansiella resurser till både skulle till godose dessa länderskapitalbehov för utveckling och import och sair. tidigt höja u-ländernasefterfrågenivå och köpkraft på ett sådant sät att den nuvarande internationellakonjunkturstagnationen bryts och kapacitetsutnyttjandet d i-ländernas ekonomierökas. Fråganom massiva resursöverföringar vid sidan om det traditionella biståndet ochutöver de lånemöjligheter för utvecklingsändamål som redan finns har utgjortett av huvudämnena vid det första mötet med FN:s s. k. översynskommitté iår. presenterade vid detta möte ett arbetspapper som skisserade defrågeställningar som blir aktuella vid ett eventuellt internationellt programför massiva resursöverföringar. Idetta sammanhang har från svensk sida bl. a. erinrats om olikaförmåga att snabbt och på ett effektivt sätt absorbera nytt utvecklingskapitaloch generera den intemationella efterfrågan som eftersträvas. Stora anspråkställs därvid på deras administrativa kapacitet och fysiska infrastruktur. Demer utvecklade har härvidlag de bästa möjligheterna, men de har åandra sidan inga större problem att själva finansiera eller låna kapital försin utveckling. Många medelinkomstländer bland har däremotsvårigheter att till rimliga villkor skaffa, långtidskapital förinvesteringsändamål. I det längre perspektivet bör de internationellafinansieringsinstitutionerna liksom UNDP genom förinvesteringsstudier och påannat sätt kunna medverka till att stärka även de fattigare ländernasutvecklingsplanering och på så vis också stärka dessa länders absorptionsförmåga,dvs. deras kapacitet att på ett konstruktivt och utvecklingsbefrämjande sätt tahand om och nyttiggöra de ytterligare investeringsmedel som ställs tillförfogande. Från svensk sida har vidare framhållits att, om ett nytt system förmassiva resursöverföringar koncentreras främst på mellan-kategorin av u-ländermed hänsyn till deras större absorptionsförmåga, utrymme skulleskapas för att i stället koncentrera det offentliga biståndet på de fattigareländerna. Någrabeslut i denna fråga togs inte vid det förut nämnda mötet med , men överläggningarna härom kommer att återupptas vid ettnytt möte med kommittén . Fråganhar också dryftats inom och , som har hemställt att skall studeramöjligheterna att upprätta en fond på för att produktivtanvända världens överskottslikviditet. Även inom ()där redan UU 1978/79:1 56 tidigarepläderat för sådana massiva resursöverföringar, har ämnet behandlats.OECD-sekretariatet fick därvid i uppdrag att studera frågan och framläggaförslag om hur olika aspekter av ämnet bör angripas. Frågan torde också iallmän form komma att behandlas vid . Utsikternaför att förverkliga den vittsyftande tanken med massiva resursöverföringar, somalltjämt befinner sig på ett allmänt diskussionsstadium, låter sig ännu knappastbedöma. har emellertid gett sitt allmänna stöd åt idén och ocksåtillfört den internationella diskussionen härom förslag och analyser av deaktuella problemställningarna. Utskottetföratsätter att också fortsättningsvis uppmärksammar denna fråga ochverkar för att den får en positiv lösning som även överensstämmer med desvenska u-landspolitiska målen och som beaktar de fattigare u-ländernassärskilda behov så att denna resursöverföring, i likhet med vad som sägs imotionen 1912, blir ett steg mot en rättvisare ekonomisk ordning i världen.