bet · G201KU30 · 1978-12-31 00:00:00 — Tillåretsriksdagharvidareväckts två motioner, 221 av m. fl. KU 1978/79:30 301 (vpk)och 1753 av m. fl. (s) med begäran om granskning avsäkerhetspolisens verksamhet och om den parlamentariska kontrollen översäkerhetspolisen. har beslutat senarelägga behandlingen avdessa motioner i avvaktan på den utredning som företas inom . Avslutningsviskan nämnas att säkerhetspolisens förhållanden blivit föremål förgranskning av såväl JO som JK, i båda fallen efter anmälan avkriminalkommissarien vid eller JK har funnit anledning lill kritik mot rikspolisstyrelsen.Till en del har de av Bentler kritiserade fallen ansetts ligga alltför långttillbaka i tiden föratt motivera mera ingående undersökningar. Ur JK:s beslutfinns anledning all återge följande uttalanden angående del s. k. åsiktsregistret: Vid säkerhetsavdelningen förs ett särskiltregister. Det är detta register och förutsättningarna för registrering somdebatten om den s. k. åsiktsregistreringen framför allt har gällt. Registretförs numera med utnyttjande av ADB-teknik. I samband med tillkomsten avpersonalkonlrollkungörelsen och de väsentligt skärpta krav för att enregistrering skall få ske som därmed infördes, företogs en omfattande gallringi registret. Denna gallring är hell avslutad. En motsvarande gallringpåbörjades även i del aktmaterial till vilket registret hänvisar.Gallringen har emellertid ännu inte hunnit slutföras. Detla innebär atlaktmaterialei innehåller väsentligt mer information än registret. Endast en avde akter Bentler granskat har varit föremål för gallring. beskrivna situationen i fråga om förhållandet mellan å ena sidan akterna isäkerhetsavdelningens arkiv och å andra sidan registret torde vara väl känd förregeringen. Även om det naturligtvis är önskvärt alt också akterna gallrasmåste det anses vara av större betydelse att registret har gallrats. Genom atlså skett har den i akterna kvarvarande informationen - till den del den inteåterspeglas i registret - blivit oåtkomlig eller i varje fall omöjlig att påett systematiskt sätt utnyttja. Jaghar redan nämnt atl det av Bentler kritiserade materialet till allt övervägandedel hänför sig till tiden . Detta har ingen omedelbar betydelse förprincipfrågan vilken information som för besvaras. Innehållet i 27 kap. 16 §rättegångsbalken har - bortsett från en ändring som här saknar betydelse -varit oförändrat sedan trädde 1948. Huruvidasäkerhetsavdelningens arbete är inriktat på den ena eller andraåsiktsgrupperingen bör med andra ord inte påverka principfrågan. Detta äråtminstone teoretiskt riktigt. 1 praktiken styrs avdelningens arbete i betydandeutsträckning av hemliga föreskrifter, t. ex. av innebörd atl särskilduppmärksamhet skall ägnas verksamhet som bedrivs av personer som är medlemmar ivissa organisationer. Det ligger då nära till hands atl tillvarataga allinformation som kan belysa aktiviteterna i denna organisation. Dettakonstaterande för över diskussionen till frågan under vilka förutsättningartelefonavlyssning är tillålen. för den särskilda polisverksamheten avser granskningsuppgiften ocksåregelsystemet angående telefonavlyssning. Det grundläggande stadgandet omtelefonavlyssning finns i 27 kap. 16 § KU 1978/79:30 302 rättegångsbalken.Enligl delta kan rätten på yrkande av förundersökningsledare eller åklagareförordna om telefonavlyssning beträffande den som är misstänkt för brott förvilket inte är stadgat lindrigare straffan fängelse . Tillstånd fåromfatta telefonapparat som innehas av den misstänkte eller som kan komma atlanvändas av honom. Enligt stadgandet skall vidare uppteckningen från avlyssnattelefonsamtal förstöras efter granskningen i den mån den innehållernågot som inte är av betydelse för utredningen. I lagen med särskildabestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål (1952:98) och lagen omtelefonavlyssning vid förundersökning ang. grovt narkotikabrott (1969:36) finnsdärutöver bestämmelser som tillåter telefonavlyssning även vid lindrigare brottslighetän den angivna. 1952 och lagar gäller i sänder - f n.till utgången av 1979. Dentryckfrihetsreform som trädde i kraft innebar bl. a. allanonymitetsskyddet för meddelare, författare och andra upphovsmän förstärktesoch alt kretsen av de personer som har att iaktta tystnad om denanonymitetsberättigades identitet utvidgades. Motsvarande bestämmelser intogs iradioansvarighetslagen (1966:756). Vidtillkomsten av de nya reglerna i TF förutskickades all bestämmelserna omanonymitetsskydd skulle bli vägledande för de avvägningar som borde göras ivanlig lagstiftning mellan behovet av att skydda informationskällorna och alttillgodose de intressen som motiverar bestämmelserna om tvångsmedel. Möjligheternaatt förstärka anonymitetsskyddet utreddes, närmast som en följd av den s. k.IB-affären, av en särskild kommitté, som redovisade sitt arbete i betänkandetAnonymitet och tvångsmedel (SOU 1976:36). I betänkandet framhöll kommittén attäven andra tvångsmedel än beslag och husrannsakan, t. ex. editionsplikt ochvissa bestämmelser inom skattelagstiftningens område, kunde komma i konfliktmed anonymitetsiniressei. Detta motiverade enligt kommittén att också sådanabestämmelser blev föremål för en översyn. Kommitténs belänkanderemissbehandlades men ledde inte lill lagstiftning. Ettsärskilt problem med avseende på användningen av tvångsmedel diskuterades isamband med riksdagsbehandlingen av prop. 1975/76:202 med förslag till nyaregler om telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål, nämligen frågan ombehandling av s. k. överskottsuppgifter, dvs. uppgifter som berör annat brottän det som har föranlett användningen av tvångsmedlet. Efter hörande avlagrådet och remissbehandling av lagrådets yttrande konstateradeJustitieulskotiet (JuU 1976/77:20) aU problemet inte var begränsat tilltelefonavlyssning utan kunde uppkomma också i fråga om andra tvångsmedel.Enligt utskottet var sambandet sådant all man borde sträva efter en generelllösning för olika typer av tvångsmedel. En så vitlsyflande lagstiftning ansågutskottet emellertid kräva etl hell annat beslutsunderiag än det som förelåg iärendet. Utskottet hemställde därför atl ärendet fick gå tillbaka tillregeringskansliet för översyn och ytterligare KU 1978/79:30 303 överväganden.Riksdagen följde utskottet (rskr 1976/77:129). Motbakgrund av i första hand nu återgivna omständigheter tillsattejustitieministern en särskild kommitté för översyn av tvångsmedelsregleringenvid förundersökning i brottmål. Kommittén skall enligt sina direktiv (1978:57)särskilt uppehålla sig vid information som lämnas vid användningen avtvångsmedel, t. ex. vid telefonavlyssning. Fråganom säkerhetspolisens verksamhet behandlades vid en frågedebati i den26 . På fråga av (vpk) i anledning av det i detföregående (se huvudpromemorian) omnämnda ärendet hos JK rörande förfarandetmed uppgifter som säkerhetspolisen inhämtat vid telefonavlyssninghänvisadejustitieministern till nyssnämnda utredning och till den översyn sompågår inom och förklarade sig inte beredd alt - såsom BertilMåbrink föreslagit - tillsälta en parlamentarisk utredning, sammansatt av företrädarefrån samtliga fem riksdagspartier, för att utreda säkerhetspolisens verksamhetvad gäller åsiktsregistrering, telefonavlyssning och utlämnande av uppgifterfrån personregister. Måbrinks fråga rörde också, om Justitieministern varberedd att tillse att handlingarna i JK-ärendet blev offentliggjorda.Justitieministern framhöll alt JK-ärendel ännu inte avgjorts och sade sig inteha möjlighet att nu uttala sig om i vilken utsträckning handlingarna iJK-ärendet måste hållas hemliga även efter det atl ärendet avgjorts. Detlavåren fråga som fick prövas i vanlig ordning enligt bestämmelserna isekretesslagen (1937:249). Beträffande debatten i övrigt hänvisas tillriksdagsprotokollet (1978/79:23 s. 8). Vidarebesvarade justitieministern en fråga av ()angående när förslag till kunde väntas med anledning av detbetänkande som utredningen om anonymitetsskydd vid beslag och husrannsakanavlämnade till regeringen . Justitieministern hänvisade i sill svar tillden förutnämnda kommittén om en översyn av tvångsmedelsregleringen vidförundersökning i brottmål m. m. I debatten frågade , om del verkligen med hänsyn till innebörden avtryckfrihetsförordningen kunde vid misstanke om brott mot en enda person isammanhang där telefonavlyssning var möjlig, komma i fråga att en växel hos etlmassmedieförelag med flera tusen anställda blev föremål för telefonavlyssning. Justitieministern svaradeföljande beträffande rättsläget: 1 fråga om telefonavlyssning kan jag inte säga merom rättsläget än att det enligt min mening är i och för sig möjligt att användatvångsmedel även på tryckfrihetsområde under de förutsättningar som finnsangivna i vanlig lagstiftning. Men som jag nämnde tidigare är det fråga om enavvägning mellan olika intressen, där tryckfrihetsförordningens intressen skallväga mycket tungt. Jagvill bara erinra om att chefen för haruttalat alt del som chef för avdelningen inte har förekommitnågon avlyssning på en tidningsredaktion. KU 1978/79:30 304 Beträffande debatten i övrigt hänvisas tillriksdagsprotokollet 1978/79:57 s. 56. Fråganom tvångsåtgärder som direkt eller indirekt riktar sig mot massmedieföretagtogs också upp dels i skrivelse från tillkonstitutionsutskottet , dels i olika skrivelser tilljustitieministern . I underbilaga 1, 4 och 5 återges delsskrivelserna från till konstitulionsutskoltel ochfrån chefredaktörerna vid , , ochAftonbladet till justitieministern, dels justitieministerns svar på denna skrivelse. Slutligenbör nämnas atl i en motion (1687) lill årets riksdag av m. fl. (s,fp, m, c) föreslås en sådan ändring av 3 kap. 4 § TF atl skyddet föranonymitetsiniressei vid användningen av tvångsmedel förstärks. Motionen avsesbehandlas av utskottet under detta . KU 1978/79:30 305 På en fråga i svaradejustitieminister att det är möjligt att använda telefonavlyssning inomiryckfrihetsområdel. Justitieministern sade också atl vid användningen avtvångsmedel inom Iryckfrihetsområdel mycket stor vaksamhet ska iakttagas ochatt tryck-frihelsinlresset ska väga tungt. I sitt svar hänvisade ocksåjustitieministern till tvångsmedelsulredningen som har som en av sinahuvuduppgifter all behandla gränsdragningsfrågor mellan tvångslagsliflning ochannan lagstiftning. är oroat över att lagstiftningen på detta område ärotillfredsställande och delvis även oklar. Även om justitieministern uttalarall tryckfrihetsintresset ska väga tungt vid användningen av tvångsmedel somkan komma i konflikt med tryckfrihetslagstiftningen finns det ingen uttryckliglagstiftning som anger detta. har förståelse förriksdagens uppfattning uttalad i samband med behandlingen av proposition1975/76:202 atl en samlad översyn av användningen av tvångsmedel ochkollisionen med annan lagstiftning, däribland tryckfrihetsförordningen, börske. Emellertidtillsattes inte tvångsmedelsulredningen och utredningenpåbörjar sitt arbete först . Det är tveksamt om utredningen -vilket stöds av Justitieministerns svar den 18 december- med förtur kanbehandla kollisioner mellan tryckfrihetsförordningen ochivångs-medelslagsliftningen. Ett lagförslag kan således dröja . Motbakgrund av detta vill föreslå attkonstilutionsulskoltel överväger om särskilda åtgärder av tillföllig natur ärbehövliga för att skydda tryckfrihetsintresset vid åtgärder som direkt ellerindirekt riktar sig mot massmedieförelag. Exempelvis skulle en lag med följandeinnehåll kunna stiftas atl gälla i avvaktan på en samlad översyn: Föreliggerrisk atl författare, meddelare eller annan, som enligl tryckfrihetsförordningeneller radioansvarighetslagen har rätt lill anonymitet, skulle röjas genomtelefonavlyssning, husrannsakan eller annan tvångsåtgärd, skall detta särskiltbeaktas vid prövning av fråga om tillstånd till sådan åtgärd. Sådant beslutfattas av lagfaren domare och nämnd. 20 1978/79. KU 1978/79:30 306 Enligt Svenska Journalistförbundets uppfattningskulle en temporär lag med detta innehåll delvis kunna dämpa den oro somanställda och olika meddelare inom massmedia har anledning att känna tillföljd av den otillfredsställande lagregleringen. hemställer därför att konslitutionsutskottet med beaktandeav våra synpunkter överväger tillfälliga omedelbara åtgärder för att slå vaktom det grundlagsenliga skydd tryckfrihetsförordningen ger meddelare lillmassmedia. DagensNyheters journalistklubb c/o Per 105 15 har i brev den 12 december 1978begärt bl. a. att jag yttrar mig angående vissa rykten om telefonavlyssning avtidningars telefonväxlar. Somsvar på brevet får Jag hänvisa till bifogade svar som Jag har lämnat på ettbrev till mig från de ansvariga utgivarna vid , ,och , Jag bifogar kopior av utgivarnas brev och avsvaret. KU 1978/79:30 308 I brev till mig har SverigesRadio och Tidningarnas Telegrambyrå med hänvisning till debatten i riksdagenangående möjligheten till telefonavlyssning av massmedieföretags telefonväxlarunderstrukit vikten av alt man undanröjer alla misstankar om atl detlagstadgade anonymitetsskyddet skulle kunna brytas med nu gällandelagstiftning. Medanledning av brevet vill jag hänvisa till det svar som jag lämnade påett brev från de ansvariga utgivarna vid , , och . Jag bifogar kopior av utgivarnas brev och av svaret. Vadsom sägs i svaret - såväl i andra stycket som i övrigt - gäller ocksåtelefonväxlarna hos och Tidningarnas Telegrambyrå. KU 1978/79:30 309 Medanledning av uppgifter i en artikel i 5/12 av kommissarie vid säkerhetspolisen, en DN-ledare vi avlyssnade?" den11/12, en intervju i 12/12 med bl. a. JK , och dessutom vissamuntliga rykten anhåller vi, såsom ansvariga utgivare för fyradagliga tidningar, att Justitieministern så snabbi och så långt del är möjligtlåter utreda, och besvara, följande frågor: 1/ Är någon medarbetare i dessa tidningar föremålför polisiär telefonavlyssning, eller har någon varit det? 2/ Om en redaktionell medarbetare eller annan anställdi de fyra tidningsföretagen skulle telefonavlyssnas enligt gällande lagar,begränsas avlyssningen i så fall lill vederbörandes egen anslutning, om hanhar en sådan, eller åtminstone lill lelefon(er) i vederbörandes ordinariearbetslokal? Maximalt hur många apparater kan i sådana fall avlyssnas? 3/ Är del enligt gällande lag tillåtet att entelefonavlyssning av viss misstänkt person i ell tidningshus i stället riktasmol förelagets hela växel? Är del riktigt - som några experter uppger - atltelefonavlyssning måste riktas mol en hel växel för all inte kunna upptäckas? 4/ Har det förekommit att en hel telefonväxel i ettmassmediaföretag -tidning, nyhetsbyrå, radiohus och liknande - utsatts förtelefonavlyssning, som ju enligl lagarna enbart kan riktas mot viss angivenperson efter tillstånd av domstol? Riksdagenhar tidigare (JuU 1976/77:20) avvisat regeringen proposition1975/76:202, som bland annat innehöll förslag till ändring i (27:16). Enligt förslagel skulle man vid prövning av tillstånd tilltelefonavlyssning "beakta" risken alt telefonavlyssning kan röjaförfattare, meddelare och andra som har grundlagsmässigt skydd till anonymitet.Med anledning av delta är vi också lacksamma för svar på följande frågor: 5/ Vilket är rättsläget och praxis f n. i fråga omanonymitetsskyddet vid telefonavlyssning, som bl. Pressens samarbelsnämndaktualiserade 1973 och i sitt remissvar på utredningen(SOU 1975:95)? 6/ Anser Justitieministern i likhet med JK ,enligt 12/12, att man i dagens läge "inte kan säga vilken lag som taröver" vid kollision mellan grundlagarna och exempelvis 1952,1969 och 1975års provisoriska lagar om telefonavlyssning? 7/ Anser Justitieministern atl föreliggande problem- speciellt ifall hela tidningsväxlaro. dyl. kan avlyssnas -är tillräckligtbeaktat i direktiven till KU 1978/79:30 310 dennya s. k. för översyn av tvångsmedels-lagstiftningen?8/ Är Justitieministern beredd atl ge kommittén tilläggsdirektiv i denna fråga? OavseU vilket resultat utredningen och följandelagstiftning kan leda lill, finner vi frågan så akut, inte minst med hänsyntill allmänhetens förtroende för ograverat anonymitetsskydd vid telefonkontakt medmassmedia, att vi vädjar till Justitieministern alt göra ettklariäggande uttalande av innebörd - som vi hoppas - att massmediastelefonväxlar icke kan göras lill föremål för något slags kollektiv avlyssningi samband med telefonavlyssning av bestämd enskild person. anser vi alt en lagregel bör införas, som mer markantän det förslag som avvisade "inskränker möjligheterna tilltelefonavlyssning där anonymitetsrätlen kan komma i fara". Del vore, somnämnden framhöll i sitt remissullålande, i och för sig önskvärt med en regelliknande förslaget i proposition 1975/76:202 om förbud för avlyssning mellanden misstänkte och hans försvarare. KU 1978/79:30 311 I brev till mig har Ni ställtvissa frågor om telefonavlyssning. Som grund för frågorna anges bl. a. muntligarykten om avlyssning av telefonväxel hos tidningsföretag. Med anledning avbrevet för jag anföra följande. Enligtvad har meddelat mig har det somjustitieminister inte förekommit att telefonväxeln hos något tidningsföretaghar avlyssnats. De rykten som omnämns i Ert brev saknar sålunda varje underlag. Närdet gäller rättsläget vill Jag erinra om att regler om telefonavlyssning finnsdels i , dels i vissa provisoriska lagar med begränsadgiltighetstid. Reglerna innebär till en början att telefonavlyssning fårskebara vid allvariig brottslighet, exempelvis brott mol rikels säkerhet och grovtnarkotikabrott. Vidare krävs all relativt stark misstanke föreligger mol enbestämd person och att andra spaningsmetoder bedöms vara otillräckliga. Dettauttrycks så, atl det skall vara av synnerlig vikt för utredningen atltelefonavlyssning äger rum. Avlyssning får ske endast av telefonapparat sominnehas av den misstänkte eller kan antas komma atl begagnas av honom. Frågorom tillstånd till telefonavlyssning prövas av allmän domstol. Vid sin prövninghar domstolen att noga avväga samhällets intresse av en effektivbrottsutredning mot hänsynen till den enskildes integritet och andra motståendeintressen. Ett viktigt sådant intresse är att anonymitetsskyddet enligttryckfrihetsförordningen inte urholkas. Niställer frågan: Är det enligl gällande lag tillåtet all en telefonavlyssning avviss misstänkt person i ett tidningshus i stället riktas mot företagets helaväxel? Enligt min mening leder den berörda hänsynen till tryckfrihetsförordningensbestämmelser till aU det i praktiken är uteslutet atl företagets växel fåravlyssnas. En sådan avlyssning skulle medföra uppenbara risker för attmeddelares anonymitet skulle röjas. Redan svårigheterna att avlyssna entelefonväxel torde för övrigt leda lill att sådan avlyssning som är i frågainte aktualiseras. Härefternågra ord om de övriga spörsmål som berörs i de av Er uppställdafrågepunkterna. KU 1978/79:30 312 När Jag i det föregående ansett mig böra svara påfrågan om telefonavlyssning av tidningsväxel, har det berott på att dennafråga har stor principiell betydelse för allmänhetens kontakter med pressen ochbedömningen av lagbestämmelsernas räckvidd. Däremot är jag av naturliga skälförhindrad att uttala mig i frågan om enskilda personer - vare sig medarbetarei pressen eller andra - är eller har varit föremål för telefonkontroll (fråga1) eller ge någon upplysning om de tekniska möjligheterna att anordnatelefonavlyssning (berört i fråga 3). 1rättens beslut om telefonavlyssning skall anges vilken eller vilka särskildaapparater som får avlyssnas (fråga 2). Vid bedömningen skall givetvis domstolengöra en avvägning mellan de motstående intressena efter samma principer som vidbedömningen av om lelefonkontroll över huvud taget får ske. Det ligger i sakensnatur att integritets- och anonymitelsintressena väger särskilt tungt om detskulle bli fråga om avlyssning av sådan enskild apparat på arbetsplatsen sombegagnas även av andra än den misstänkte. Överhuvudtagel finns det redan i dagens läge långtgående inskränkningar i möjligheternaall använda telefonavlyssning. Del behövs emellertid en mera detaljeradlagreglering än . Vidare behöver bestämmelserna omtelefonavlyssning samordnas med reglerna om andra tvångsmedel, t. ex. beslagoch husrannsakan. Dettaär några av skälen lill att jag har tillkallat en kommitté som skall se överreglerna om ivångsmedelsanvändning. I direktiven framhålls som en viktiguppgift för kommittén att överväga hur anonymitetsintresset skall skyddas.Några tilläggsdirektiv behövs därför inte. KU 1978/79:30 313 PMangående förekommande regler om jäv för statsråd mot bakgrund av den debatt somförekommit angående statsråds innehav av aktier Enligt 6 kap. 9 andra stycket regeringsformen (RF)för statsråd inte utöva allmän eller enskild tjänst. Han för inte heller innehauppdrag eller utöva verksamhet som kan rubba förtroendet för honom. Förfatlningsutredningenföreslog en regel om atl statsråd inte fick utöva annan tjänst, allmän ellerenskild, eller inneha uppdrag, inom bolag, förening eller inrättning, varsverksamhet hade huvudsakligen ekonomiskt syfte, eller uppbära inkomst av tjänsteller uppdrag av sådan natur. I kommentaren lill stadgandet anförde utredningenföljande (SOU 1963:17 s. 213): Enligl RF 34 § må statsråd ej uiöva annat ämbeteeller uppbära några inkomster därav. Innebörden av detta stadgande har varitomtvistad. Sålunda har del sagts, all förbudet mol utövande av ämbete endastskulle avse statlig tjänst, men del har också anförts all sådana förbindelsermed enskilda förelag som styrelseuppdrag i bolag ej kan anses förenliga med deprincipersom ligger lill grund för stadgandet. Sistnämnda uppfattning harframförts av konslitutionsutskottet (1930 . nr 26 punkt I, 1931 ull. nr 9punkt 3) under hänvisning lill moiivuttalande vid stadgandets tillkomst. Utredningenanser alt principen om stalsrådsljänstens integritet i full utsträckning börhävdas och all grundlagsbestämmelsen bör ha en sådan utformning atl detta klartframgår. Del innebär all statsråd ej blott skall vara förhindrad all utövaeller alt uppbära inkomst av annan allmän eller enskild tjänst även au hanej för inneha uppdrag inom bolag, förening eller inrättning, vars verksamhethar huvudsakligen ekonomiskt syfte, eller uppbära inkomst av sådant uppdrag.När del gäller tjänst måste vederbörande alltså beviljas tjänstledighet, närdel gäller uppdrag av angiven art förutsattes avsägelse. Ställer man dylikastrikta krav på stalsrådsljänstens innehavare, måste de med stalsrådstjänslenförenade avlöningsförmånerna tydligen vara sådana all kvalificerade personericke av ekonomiska skäl behöver tveka atl ställa sig till förfogande. Grundlagberedningen föreslog en regel av sammainnebörd som förfatlningsutredningen och med väsentligen den formulering somsedan kom atl inflyta RF. Grundlagberedningen hänvisade i sinkommentar till vad författningsulredningen uttalat i frågan och förklarade siginstämma i atl grundlagen borde slå vakt om regeringens ställning och anseendegenom en föreskrift som innebar förbud för minister atl utöva annanverksamhet som kunde inverka menligt på förtroendet för honom (SOU 1972:5 s.147). Molbakgrund av de intressen en regering har av atl statsråden tillvinner sigförtroende i och hos allmänheten kunde man enligt vad som anfördes avdepartementschefen i kommentaren till ifrågavarande bestäm-melse(prop.1973:90s. 284),ifrågasätta behovet av föreskrifterom att statsråd inte förutöva tjänst eller inneha uppdrag av visst slag m. m. KU 1978/79:30 314 emellertid inte bestrida atl bestämmelserav denna art kan ha ett värde. Bestämmelsernas syfte är i första hand att värnaom statsrådstjänstens integritet, men de kan också motiveras av önskemålet attett statsråd inte skall splittra sina krafter. De av beredningen föreslagnareglerna har lämnats utan anmärkning av remissinstanserna. Inte heller jagföreslår någon ändrad avfaltning. Det för från fall lill fall bedömas om detrubbar förtroendet för ett statsråd att han innehar ett visst uppdrag ellerutövar en viss verksamhet. I allmänhet torde gälla all det är olämpligt att ettstatsråd har uppdrag inom bolag, förening eller inrättning, vars verksamhet harhuvudsakligen ekonomiskt syfte.