bet · G201KU25 · 1978-12-31 00:00:00 — Som anförts imotionen 1976/77:589 bör en lösning av riksdagshusfrågan på skegenom att i ett hus placera de centrala riksdagsfunktionerna. Imotionen 1977/78:19 framhölls sammanfattningsvis bl. a. följande: Följderna av en återfiyttning till Helgeandsholmenär i fiera fall oklara. 1 kostnadsberäkningen har de kostnader som uppstår tillföljd av att delar av kanslihuset måste flytta till ej inkluderats.Grundförstärknings-kostnaderna på grund av ombyggnaden av gamla riksdags- ochriksbankshusen och ordnandet av en parkeringsanläggning under Riksplan ärvidare kraftigt underskattade. Detkan då inte vara rimligt att nu binder sig för genomförande avHelgeandsholmsprojektet och anvisar medel för dess genomförande. Ett avslag påförvaltningsslyrelsens förslag innebär ett uppskov med det slutligaställningstagandet till lokalfrågor. Frågan om permanentaplacering blir en fråga för senare delen av . Med hänsyn till dennuvarande byggnadens funktionsduglighet är detta dock en mindre nackdel än atlpå nuvarande ofullständiga underiag forcera fram ett beslut KU 1978/79:25 11 medgigantiska konsekvenser i fråga om stadsmiljö och kostnader. Det är en godtradition för att kräva ett fullgott underiag för beslut medvidsträckta konsekvenser. Vi delar mening attprincipfrågan om skall fiytta tillbaka till eller ejnumera måste betraktas som avgjord av . Därför har vi inte ställtnågot yrkande på ytterligare utredningar av Sergelsiorgsalternativet. Vi kanemellertid i detta sammanhang inte underiåta att ånyo framhålla vilka storaoch ännu inte överblickbara konsekvenser, både från funktions- ochkostnadssynpunkt, som en återflyttning till den speciella och känsliga miljönpå och kring kan komma att få. Diskussionen kring en park påoch under Riksplan är bara ett första exempel på vilka svåra avvägningsproblemmellan att skapa en funktionell arbetsplats och tillgodose rimliga miljökrav,som ställs inför vid ett förverkligande av återflyltningsalternativet. Det torde emellertid bli kommande generationer av riksdagsledamöter somfår dra de nödvändiga slutsatserna av redan fattade, enligt vårmening beklagliga principbeslut om återflyttningen till . KU 1978/79:25 12 vill med denna pressvisning redovisa sitt pågående arbete medutformningen av omgivningen kring riksbyggnaderna på . Alla frågor som berör stadsbild, yttre miljö,trafik m. m. behandlas i en samrådsgrupp med företrädare för och förvaltningar inom . För närvarandebehandlas i detta samråd utformningen av gator och mark, främst ochRiksplan. Därvid är bl. a. följande förhållanden av betydelse. O Enligt det stadsplaneförslag som byggnadsnämndenlåtit upprätta och antagit skall bli gågata och försörjningstrafikentill anslutas till . O Stadsplaneförslagetanger rätt till underbyggnad av Riksplan. o är till slor del en lerrassbyggnad utanbärande konstruktioner mot väster. Varje utformning av Riksplan som medförändring av detta förhållande,exempelvis sänkning, förutsätter omfattandekompletteringar av bron. o Riksplanen skall vara tillgänglig för allmänhetenoch utformas som en park. Ingen parkering skall finnas på planen. 1frågor som gäller de arkeologiska undersökningarna och fynden sker samråd medde antikvariska myndigheterna. Sedan den första grävningsetappen nu avslutatskan följande noteras. OFortsatta undersökningar planeras och beräknas pågå fram till i vår. O Beslutom eventuellt bevarande på platsen av fynd skall fattas före årets utgång. kommer dels att vara en viktig länk igångstråket , dels att bilda ett uterum inomsjälva riksdagshuskomplexet med livligt frekventerade entréer såväl tillplenisalsbyggnad som gamla . Den kommer att reserveras för gåendeoch ges sådan beläggning och belysning att dess karaktär av rum understryks. KU 1978/79:25 13 Norra"Puckeln" och kajen kring plenisalsbyggnaden Den låga norra "puckeln" mot Norrströmoch omgången kring plenisalsbyggnaden mot väster kommer att ha kvar sinafriväxande träd och tillsammans med Strömparterren så att säga representera delåga skär som under historiens lopp kommit att fö bära allt mäktigare broar ochbyggnader. Idéerna om utformningen av Helgeandsholmenomedelbart väster om har följt två olika linjer. Denena angavs redan av d y i hans plan förslotlsomgivningen . Deninnebär att väster om bron ansluts direkt till . Denhistoriska verkligheten alltifrån tillkomsten av har i varierandearkitektonisk dräkt följt denna linje. Det innebär att området mellan Norrbrooch ingår i - och approximativt ligger i nivå med - detsystem av gator och platser som betjänar det dagliga livet i staden. Denandra linjen, som först beträddes av i ett projekt 1803,innebär att väster om sänks så att bron förs fritt överholmen. förslag är det mest kända och utvecklade enligt dennalinje. Dess konsekvens är att Strömparterren och Riksplan tillsammans bildar enrelativt avskild enhet på avsevärt lägre nivå. Riksdagensprojekt ansluter i princip till den förstnämnda linjen. Den andra linjen har, medanknytning till förslag, aktualiserats i den debatt som uppstått, isamband med de arkeologiska grävningar som pågar. Ensänkning av Riksplan till Strömparterrens nivå innebär att den blir mindretillgänglig. Risken för att den liksom Strömparterren blir en föga utnyttjadyta i stadens centrum är uppenbar. BibehållesRiksplan i approximativt hittillsvarande nivå barden förutsättningar att blien attraktiv och levande miljö genom att vara lätt tillgänglig och erbjudamöjlighet till god gångförbindelse mellan Nedre östra delar ochtrakten kring . Enligtdet projekt arbetar med ges planen en svag lutningmot öster som gör att kommer att framträda tydligare. Planenbyggs upp av tre huvudelement - en entréyta utmed , enträdplantering öster därom och slutligen en relativt öppen park framtillNorrbro. Entréytan, från vilken såväl de befintliga entréerna som rampen tillunderbyggnaden nås, kommer att bilda ett långsträckt rum med Arvfurstens palatssom fond i norr. Trädplanteringen har större mäktighet mol norr och förtunnasmot söder för att lämna sikten mot fri. KU 1978/79:25 Gångstråket från trakten kring ochKungsträdgården över mot och Västeriånggatanmarkeras av en diagonal gångväg över Riksplan. Den passerar intill envattenkonst i planens norra del och förs genom trädridån fram till terrassensöder om . Denna diagonala gångväg har samma riktning som en gång hade. Gatan och den gamla bebyggelsen kan markeras i gräsoch mark med hjälp av material från de arkeologiska utgrävningarna. Man får dåen "karta" i naturiig storlek över holmens äldre bebyggelse. Idet projekt som här redovisas förläggs en försänkt trädgård i planens södradel. 1 den kan den bebyggelsehistoriska kartan få tredimensionell form.Trädgården kan också bilda utgångspunkt för en eventuell framtida förbindelsemed Strömparterren under . Riksplan är delvis underbyggd. Underbyggnaden nåsvia en ramp i planens norra del. Den innehåller en lastgata med biutrymmen samtde skyddsrum och P-pIatser som det åvilar att anordna. Mellanunderbyggnaden och lämnas en zon outnyttjad för att möjliggöraeventuella framtida kontakter med Strömparterren. Derester av den medeltida stadsmuren som påträffats vid de arkeologiskagrävningarna kommer att i sin huvuddel kunna bevaras antingen inom ellerutanför underbyggnaden. yyf,.--,- fjV------- -rJs KU 1978/79:25 KU 1978/79:25 16 1debatten om är det inte alltid lätt att skilja mellan de äktainslagen av omsorg om historia och andra med trafikpolitisk,allmänt estetisk eller [wlitisk/ekonomisk fårg. medriksbyggnaderna ovan och de historiska lämningarna under mark är så viktig förförståelsen och upplevelsen av vår historia att fakta och realiteter bör varavägledande för alla ställningstaganden. Som eU inlägg i debatten vill ämbetetdärför ge sin syn på bevarande av och dess historiska värden. 1978 beslöt att fiytta tillbaka tillHelgeandsholmen. Beslutet hade föregåtts av en 10-årig utredningstid. om lokalfråga startade i samband med attenkammarriksdagen infördes diskuterades olika lösningar - nybyggnad på ,nybyggnad vid och ombyggnad av riksdags- och riksbankshusen.Det förslag som man til I slut stannade för och som skall genomföras innebäratt riksbyggnaderna bevaras och byggs om. Ett viktigt skäl för den sludiga lösningenvar den allt starkare känslan för riksbyggnadernas värde sombyggnadsminnesmärken och historiska monument. Dethar alltid blåst friska vindar kring riksbyggnaderna. Deras utformning ochplacering kritiserades redan när de byggdes och kritiken var väl i vissaavseenden berättigad. Delta hindrar emellertid inte att byggnaderna ärett väsentligt inslag i en stadsmiljö, som präglas inte bara av närheten lillslottet ulan också i hög grad arkitektur till stora delar gestaltad närmast före och . I ett stråk frän Tegelbacken iväster till i öster ligger en rad tidstypiska och viktigabyggnader som tillsammans med riksbyggnaderna bildar ram och ger innehåll åtStockholms centrala miljö - Strömmen med och som fond. Riksbyggnadernahar också stora kulturhistoriska och arkitektoniska egenvärden. Såväl utvändigtsom invändigt är de utomordentligt gedigna; material och utförande är av myckethög kvalitet. Härtill kommer det stora historiska intresse som är knutet tillriksdagshuset, där den nutida svenska demokratin har formats under ett viktigtskede av vår historia. Dennavärdering av riksbyggnaderna låg till grund för ämbetets ställningstagandetill resultatet av den nordiska arkitekttävlingen, då ämbetet hävdade attriksbyggnaderna borde bevaras. 1 det sammanhanget redovisade ämbetet också sinegen syn på omfattningen av ett framlida skydd genom att förklara KU 1978/79:25 17 sigberett att hos Kungl. Maj:t hemställa att byggnaderna jämte Helgeandsholmenoch upptas i förteckningen över byggnadsminnesmärken. Beslutetatt bevara riksbyggnaderna kan inte ses som en isolerad byggnadsfråga utanmåste gälla hela , som i sin hittillsvarande gestaltning bildaren samlad miljö med riksplanen som en monumental öppen förplats mellan Norrbrooch huvudfasad och med den monumentalt gestaltade somförbindelseled mellan byggnaderna. Enligt ämbetets mening är det nödvändigt attriksplanen efter ombyggnaden återställs till sin tidigare nivå och ges en formsom står i samklang med . Detta hindrar inte att riksplanenförbinds med Strömparterren, vilket är angeläget och uppenbariigen fulltmöjligt. Riksbyggnadernasställning som byggnadsminnesmärken ger möjlighet attfortlöpande följa och ge synpunkter på planering, projektering och genomförandeav ombyggnadsarbetena men också att dokumentera byggnaderna och de förändringarsom måste göras i samband med ombyggnaden. Ämbetet har således haft möjlighetatt ge synpunkter på det av antagna ombyggnadsförslaget liksom detförslag till stadsplan för som stadsbyggnadskontorredovisade . Urmiljösynpunkt har ämbetet inte funnit anledning att motsätta sig självaunderbyggnaden av riksplanen. Däremot harämbetet framfört synpunkter påtrafiklösningen i anslutning till och inom riksplanen. Elt nyttstadsplaneförslag har också visat att förbättringar kan göras. Om tillfartenlill underbyggnaden kan lösas utan att riksplanens karaktär av förplats tillriksdagshuset spolieras är denna lösning av transport- och trafikfrågorna påHelgeandsholmen bl. a. av miljöskäl att föredra framför utnyttjande avRiksgatan. Detär också angeläget att studierna av riksplanen i övrigt för fortsätta och atten direkt förbindelse mot Strömparterren allvariigt prövas. Undersökningoch bevarande av fornlämningarna Underbyggnaden av riksplanen, som ingår iombyggnadsförslaget, förutsätter att fornlämningar i form av lämningar aväldre bebyggelse och kulturiager tas bort. Enligt fornminneslagen skalltillstånd till borttagande lämnas, när det fordras för att möjliggöra ettföretag och fornlämningen innebär hinder, som inte är rimliga i förhållandetill dess betydelse. och har gjort denbedömningen att fornlämningarna på inte har sådan betydelse attde bör hindra ett så vitalt samhällsintresse som ombyggnaden av riksbyggnadernaför behov. Eftersomriksdagen och kommunen dessutom var eniga i sin uppfattning om underbyggnadensnödvändighet lämnade efter samråd med den27 tillstånd till undersökning och KU 1978/79:25 18 borttagandeav fornlämningarna på . Tillståndet gällde en etapp 1 somsyftade till att klariägga områdets topografiska förutsättningar, uppbyggnad avbefintliga kulturiager samt fornlämningarnas bevaringsgrad inom den berördadelen av riksplanen. Avtal träffades mellan riksantikvarieämbetetsuppdragsverksamhet och om de arkeologiska undersökningarna,som utförts av uppdragsverksamheten och bekostas av . Sommarensutgrävningar inom den södra delen av riksplanen visade alt byggnadslämningaroch kulturlager var bevarade i stor omfattning och att schaktningskontrolloch/eller undersökningar därför behöver utföras inom samtliga områden berördaav ombyggnaderna, dvs riksplanen. och områden för ledningsgrävningarm m. För att bäure kunna beräkna personalbehov och tidsåtgång gjordes underhösten en avschaklning och friläggning av byggnadslämningarna också inom dennorra delen av riksplanen. Den20 november lämnade tillstånd till en etapp 2. Enligt tillståndetför under vissa villkor undersöka och ta bort fornlämningarinom områden berörda av riksdags- och riksbankshusens ombyggnad. Den medeltidastadsmuren är dock undantagen från tillståndet att ta bon fornlämningarna. Dekulturminnesvårdande organen - , ochStockholms stadsmuseum - har varit helt eniga i detta ställningstagande. Påen punkt har resultaten av utgrävningarna således givit anledning till omprövning.Det gäller de partier av medeltida stadsmur, som har påträffats påHelgeandsholmen. Även om man hoppades att vid utgrävningarna finna resterav denyttre befastningsgördeln så blev det en stor överraskning att muren hadebevarats så väl. AvStockholms stadsmurssystem känner vi bara de två tornen på -det s k och tornet i det -samt vissasvårtillgängliga murpartier, som i allmänhet ingår i befintliga hus. Muren påHelgeandsholmen är den enda friliggande delen och därför helt unik. Det finnssåledes starka skäl för att hävda ett bevarande av stadsmuren. Redan i augustikrävde också att skulle utredaförutsättningarna för detta. Deövriga byggnadslämningar som har frilagts på tillhör i huvudsakbyggnader . Några stod ännu kvar när riksdagshusetbörjade byggas vid seklets början och byggnaderna är rätt väl kända genomskriftliga källor och avbildningar. Vid planläggningen av utgrävningarna varman inställd på att dokumentera och la bort dessa anläggningar. Yngrebyggnadslämningar, som har legat i vägen för utgrävningen, har också tagitsbort efter hand. Detfaktum att byggnadslämningama är bevarade i större utsträckning än vänlat ärenligt ämbetets mening inte skäl nog för atl ändra uppfattning omundersökningens inriktning och utformningen av underbyggnaden. Huvudskälet fördetta är att byggnadslämningarna på inte har ett KU 1978/79:25 19 sådantunikvärde att det är rimligt att bevara dem, då därigenom betydande hinderuppstår för byggnadsförelaget liksom för gestaltningar av riksbyggnadernasyttermiljö. 1vårt klimat är det mycket svårt atl bevara ruiner. Särskilt besvärligt är detalt bevara lämningar av tegel- och naturstensbyggnader, som varit överhöljda avjord. 1 och med atl de friläggs och utsätts för luftens verkningar, förtemperaturväxlingar m m börjar en nedbrytning. Om byggnadslämningarna bevarasinomhus och fuktighet och temperatur inte varierar för mycket kan skaderiskernaemellertid i bästa fall upphöra efter den första uttorkningspro-cessen.Konsekvensen av ett eventuellt beslut om bevarande borde därför vara alt byggnadslämningarnapå antingen höljs över med jord igen eller byggs in i ensärskild byggnad. Omman skulle välja alt bevara dem utomhus måste de förstärkas/ restaureras ochförses med skyddstak eller avtäckningar. Vissa delar som utgör direktasäkerhetsrisker måste sannolikt rivas ned. Även med omfattande skyddsåtgärderär det emellertid erfarenhetsmässigt omöjligt att skydda byggnadslämningarnamot snabb förstörelse, om de bevaras utomhus. Den karaktär och komplexitet sombyggnadslämningarna på har liksom behovet av skyddsåtgärderinnebär också att ett bevarande i egentlig mening inte kan kombineras medtanken på en "historisk park" av del slag som skisserats idiskussionerna om framtid. Destora svårigheter som är förenade med ruinbevarande måste mötas bl a med enrestriktiv politik, när det gäller att skapa nya vårdobjekt. Stora krav måsteställas på ruinernas vetenskapliga betydelse och deras möjligheter att förmedlakunskap och upplevelse. Frånsett stadsmuren kan man inte rimligen påstå attbyggnadslämningarna på uppfyller sådana krav. 1600- och1700-talsbyggnaderna har motsvarigheter i bevarade samlida hus i ,såväl ur byggnadsteknisk synpunkt som med hänsyn lill byggnadstradition ocharkitektinsatser. Delar av de frilagda murarna-t ex murarna lill den äldrestallbyggnaden-är grundmurar som har legat under mark och aldrig varit avseddaatt synas. Ruinlandskapetpå norra del består av fragment av olika byggnader, som iövrigi togs bort vid uppförande. De är svåra att förstå ulanomfattande information. Man måste också vara medveten om att upplevelsen avruinlandskapet inte kommer att bli densamma, när utgrävningarna har upphört ochspänningen kring nya upptäckter och ett pågående arbete försvinner. "Bristenpå entusiasm" för att bevara ruinerna av adelspalatsen och hovstallarnainnebär inte all saknar intresse för byggnadslämningarna.Möjligheten att studera byggnadernas planer i detalj, deras teknik och materialhar givit värdefulla komplement till tidigare kunskap. Allt har dokumenteratsså noga att rekonstruktioner och modeller kan göras. De värdefullaste delarnatas också tillvara. KU 1978/79:25 20 tationoch med hjälp av skriftliga källor och avbildningar kommer det att vara möjligtall i utställningar och publikationer göra denna del av historialevande. Del är också ell sätt all bevara. Utgrävningarnapä ger oss unika möjligheteratt öka vår kunskap om Stockholmshistoria, om medeltidens stockholmare och om de speciella nalurförutsäuningarnaför den medeltida stadsbildningen. Utgrävningarna måste därför utföras med sakkunskap som uppgiften fordrar. Stora ansträngningar har också gjorts förall knyta specialister av olika slag till utgrävningarna och för all skapa godaförutsättningar för fältarbetet. finns det ingen anledning all oroa sigför att arkeologerna skall behöva arbeta under större tidspress än som ärnormalt. Under de tält som just har rests på grävningsplatsen kanutgrävningarna på fortsätta och partier somär svåra atl komma åt på detla sätt kan sparas . Tekniska hjälpmedelgör det också möjligt att numera gräva utan att man behöver ge avkallpå vetenskapliga krav. Detligger i sakens natur att arkeologiska utgrävningar ofta bjuder påöverraskningar. På har överraskningarna varit många. För allastockholmare har det varit särskilt märkligt att se ett ruinlandskap växa frampå en plats där bara de äldsta kan minnas att det funnits hus. Del är samtidigtviktigt atl upplevelsen inför det oväntade inte ger diskussionen slagsida såatt den "historiska parken" får oss atl glömma alt huvudfrågornagäller gestaltningen av som en sammanhållen miljö förriksbyggnaderna och den arkeologiska undersökningen som källa till ny kunskapom och stockholmarnas historia. Intresset för utgrävningarna på harvarit glädjande stort. Det är därför naturiigt att man nu efterlyser eu programför hur man skall bevara lämningar och undersökningsresultat och göra demtillgängliga för alla intresserade. Många frågor återstår ännu att lösa innanman kan ta definitiv ställning till formerna för bevarande och presentation.Vissa ståndpunkter för ett programarbete kan dock urskiljas. 1kravet från de kulturminnesvårdande myndigheternas sida på stadsmurensbevarande ligger också ett önskemål om att muren skall göras tillgänglig. Delär angeläget att hela mursträckningen skyddas och inte bara det förstpåträffade, östra partiet. 1 väster bör också 1600-ialets påbyggnad avstadsmuren ingå., Tekniska undersökningar som har låtitulföra visar atl muren är i sådant skick all den kan bevaras. Två huvudalternativär tänkbara: muren byggs in i en särskild byggnad eller byggnadsdel underriksplanen, alternativt bevaras i den planerade underbyggnaden. Ävenom stadsmuren är spännande som historiskt dokument är det knappast troligt atlden ensam eller tillsammans med angränsande byggnadslämningar i längden kandra lill sig så stort publikintresse. Det är därför inte KU 1978/79:25 21 motiveratatt göra den till ett självständigt, publikt monument med de driftskostnadersom detta innebär. Om man i stället vill infoga muren i ett aktivt musealtsammanhang kräver detta sannolikt en publik verksamhet av större bredd. Ensådan skulle kunna åstadkommas genom att till föriägga t exett arkeologiskt museum eller stadsmuseums stadsarkeologiskaavdelning. Både investerings- och driftskostnader kommer dock att bli så högaatt förslaget inte är realistiskt. Dessutom finns det redan ett arkeologisktspecialmuseum mindre än från stadsmuren, nämligen . Dettainnehåller också byggnadslämningar från medeltid och senare samtfynd från utgrävningar inom slottsområdet. Detandra alternativet - att helt odramatiskt bevara muren i den planeradeunderbyggnaden - kan verka främmande men är enligt ämbetets mening fulltrealistiskt. Att göra muren tillgänglig kan inte vara svårare än att lösakomplicerade trafikfrågor. Om man dessutom kan göra stadsmuren synlig frånriksplanen eller från en förbindelsegång mellan riksplanen och Strömparterrenskulle muren kunna bli intressant som ett inslag i miljö ochett historiskt utropstecken mitt i stockholmarnas vardag. Detsparsammare och mer prosaiska alternativet borde också vara möjligt attkombinera med en publik verksamhet om man vidgar ram. Ianslutning till de befintliga museirummen finns utrymmen som skulle kunnaställas i ordning för en utställning om . Här skulle filmen somnu spelas in på grävningsplatsen kunna -visas och modeller förklaraHelgeandsholmens komplicerade byggnadshistoria. finns redan en omfattande museiverksamhet. Driften av ettutökat bör därför inte behöva bli alltför betungande.Investeringskostnaden för en utvidgning bör också bli betydligt mindre än ettnybygge av museilokaler under riksplanen. Omönskemålen om ett levandegörande av fynden och kunskaperna om Helgeandsholmenstidigare skeden kan tillgodoses på detta sätt i nära anslutning till en bevaradoch tillgänglig medeltida stadsmur blir slutsatsen med hänsyn till de olikasynpunkter som här redovisats den, att underbyggnaden av riksplanen, vilkenupplevs som stridande mot bevarandeintresset, tvärtom till slut framstår somdet mest realistiska alternativet föratt bevara ett stycke avStockholms medeltid åt stockholmama. kan man konstatera att ettfullständigt förverkligande av de här skisserade önskemålen uppenbariigenkräver ett konstruktivt samarbete mellan statliga och kommunala myndigheter. KU 1978/79:25