bet · G201JuU4 · 1978-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna vilar dock på principer somotvivelaktigt är riktiga, nämligen att samhällets ingripanden vid mera lindriganarkotikaförseelser inte bör motverka utan i stället underiättaansträngningarna att ge den vård som behövs och att rättsväsendets resurserframför allt bör koncentreras på den svårare narkotikabrottsligheten. I enlighet med uttalanden av departementschefen iprop. 1977/78:105 om åtgärder mot narkotikamissbruk har brottsförebygganderådets (BRÅ) narkotikagrupp fortsatt sitt arbete med alt följamissbrukssituationen i landet och initiera åtgärder. En sekreterare (medplacering i ) har knutits till gruppen. Nya direktiv förgruppen har meddelats av BRÅ . Direktiven innehåller bl. I propositionen anges en rad åtgärder pånarkotikaområdet som initierats av ledningsgruppen för narkotikafrågor.Uppföljningen av dessa åtgärder ankommer i första hand på varje berördmyndighet. Gruppen bör dock verka för en samordning på området. Liksomtidigare skall gruppen även i övrigt verka för samordning av myndighetersinsatser på narkotikaområdet och för samordningen av myndigheters ochorganisationers insatser. Pågrundval av de undersökningar som myndigheter och utredningar utför samt avaktuella lägesrapporter skall gruppen fortlöpande analyseramiss-brukssituaiionen. Detankommer på gruppen att i enlighet med statsmakternas beslut ta initiativ tillfortsatta åtgärder inom narkotikaområdet. Gruppenbör söka finna effektiva samarbetsformer med för attpå underiätta ett integrerat arbete med JuU 1978/79:4 10 Gruppenskall vidare ta aktiv del i rådets övriga verksamhet och föreslå rådetutvecklingsprojekt inom narkotikaområdet. Pågåendeunder.sökning m. m. Regeringen tillsatte en särskildledningsgrupp för narkotikafrågor med uppgift att föreslå och initieraytterligare insatser mot narkotikamissbruket samt att verka för samordning avinsatserna på narkotikaområdet. Gruppen lade fram enslutrapport med ett niopunktspro-gram mot narkotikamissbruket (Ds S 1978:2).Rapporten låg till grund för prop. 1977/78:105 om åtgärder motnarkotikamissbruk. Propositionen bifölls av (SoU1977/78:36). Vidett uppföljningssammanträde med ledningsgruppen den 5 september 1978behandlades den i motionen upptagna frågan. Därvid upplystes attrikspolischefen och riksåklagaren avsåg att undersöka behovet av kompletterandeupplysningar om tillämpningen av gällande anvisningar. Riksåklagarenhar därefter av landets länsåklagare utbett sig information om handläggningenav narkotikamål i de olika åklagardistriklen. Länsåklagarnas undersökningarskall särskilt inriktas på de frågor som upptagits i nedanstående punkter. Frekvensen av narkotikamål. Förekomsten av olikapreparat. Behandlingen av fall rörande mindre mängd narkotikasom någon innehaft men som han redan förbrukat vid ingripandet. Praxis för åtalsunderiåtelse enligt RB 20:7 p. 1(t.ex. kvantitetsgräns, slag av preparat). Kontakten med socialnämnden. Användningen av strafföreläggande förnarkotikaförseelse (frekvens, synpunkter). Förverkande av narkotika utan samband med åtal ellerstrafföreläggande (frekvens, förverkandehandläggningens betydelse för fråganom åtal eller åtalsunderiåtelse). I betänkandet behandlas en motion angåendeåtalsunderiåtelse m. m. vid narkotikabrottslighet. Enligt motionärerna kan mani fråga om åtalsprövningen vid narkotikaförseelser skönja en alltmer liberaltillämpning, vilken hotar att få förödande konsekvenser för bekämpningen avnarkotikamissbruket. Innehav föreget bruk av sådana mängder narkotika som upptill cannabisharts, marihuana, 15 påsar centralstimulerandenarkotika liksom av en enstaka dos av morfin eller heroin kan enligtmotionärerna föranleda åtalsunderiåtelse, och vårdbehovet varken utreds JuU 1978/79:4 II ellerbeaktas i allmänhet. Åklagarnas bedömning har enligt motionärerna lett till attden enskilde polismannen i många fall anser det meningslöst att ingripa ellermeddelar rapporteftergift. Motionärerna uttalar att flera vägar är tänkbara närdet gäller att lösa problemet. Den kanske enklaste lösningen anser de vara atthöja straffminimum för den lindrigaste graden av narkotikabrottslighet tillfängelse. Utrymmet för åtalsunderiåtelse vid innehav av narkotika föreget brukskulle härigenom kraftigt begränsas. För de fåtaliga fall, beträffande vilkadet är uppenbart att vederbörande endast vid något enstaka tillfälle innehaften ringa mängd för eget bruk och inte kan förväntas använda narkotika igen, böråtalsunderiåtelse möjliggöras genom en ny åtalsbestämmelse. Motionsyrkandet gårut på att hos regeringen skall begära förslag till ändradelagbestämmelser i enlighet med vad som anförts i motionen. Denbestämmelse om åtalsunderiåtelse. 20 kap. 7 § första stycket 1rättegångsbalken, som motionärernas kritik närmast avser, innebär att åklagarefår besluta att inte väcka åtal om det kan antas att annan påföljd än böterinte skulle komma att ådömas och den misstänktes lagföring inte är påkalladfrån allmän synpunkt. Med stöd av denna bestämmelse kan åtal underlåtas vidvissa lindrigare former av narkotikabrottslighet. Bestämmelsenfick sin nuvarande utformning år I97I. Särskild uppmärksamhet ägnades ilagstiftningsärendet åt bestämmelsens tillämpning vid narkotikabrottslighet.Justitieutskottet framhöll liksom departementschefen att åtalsunderiåtelseenligt lagrummet skulle få meddelas endast i fråga om de mindre allvariigabrotten, t. ex. innehav av smärre mängd narkotika för egen förbrukning elleröveriåtelse av sådan mängd i samband med konsumtion. Det missbrukarklientel somsystematiskt finansierar sitt eget missbruk genom att sälja narkotika bordeenligt utskottets mening, i den mån bötesstraff över huvud taget kom i fråga,endast i undantagsfall komma i åtnjutande av förmånen av åtalsunderiåtelse;fick emellertid beaktas angelägenheten av att samhällets ingripandeni görligaste mån anpassas så att de inte motverkar utan understöderansträngningarna att ge narkotikamissbrukare erforderiig vård. Utrymmet föråtalsunderiåtelse borde därför enligt utskottet vara något mindre begränsat omåtgärden bedöms kunna bidra till att narkotikamissbrukare bereds nödvändigvård. underströks att tillämpningen alltid måste ske med beaktande avde allvarliga, inte sällan förödande verkningar som narkotikabrottsligheten kanmedföra. Föratt största möjliga enhetlighet skall uppnås vid den praktiska tillämpningenhar riksåklagaren - i enlighet med vad som förutsatts vid bestämmelsernastillkomst - utfärdat cirkulär till landets åklagare om åtalsunderiåtelse vidnarkotikabrottslighet. Inom skilda åklagarmyndigheter har utarbetats schablonertill ledning för bedömningen av normalfallen. I dessa anvisningar kan på sättmotionärerna nämner anges att åtalsunderiåtelse kan förekomma vid innehav föreget bruk av vissa angivna kvantiteter narkotika. JuU 1978/79:4 12 Utskottet finner till en början angeläget atterinra om att, innan en åklagare fattar beslut om åtalsunderiåtelse, enutredning har gjorts i ärendet. Den misstänkte har förhörts och påträffadnarkotika har tagits om hand. Vid beslut om åtalsunderiåtelse tas narkotikan ibeslag och blir sedermera regelmässigt förverkad. Att en åtalsunderiåtelsemeddelas är alltså inte detsamma som att inga åtgärder över huvud tagel blirvidtagna. Tillgängligstatistik över antalet meddelade åtalsunderiåtelser ger inte stöd förmotionärernas påståenden om en utveckling mot en mer liberal tillämpning.Samtidigt bör dock sägas att någon statistik inte föreligger över antalet rapporteftergifter.Det är därför svårt att dra några säkra slutsatser om det föreligger en ändradinställning från polisens och åklagarnas sida när det gäller beivrande avnarkolikaförseelser. Tydligtär emellertid enligt uppgifter från bl. a. polis- och åklagarhåll attgatulangningen av narkotika i viss utsträckning ändrat karaktär. Många langarebär regelmässigt på sig endast så små kvantiteter av varan att de, om deertappas, kan räkna med åtalsunderiåtelse enligt nuvarande praxis. Utvecklingenhar lett till att åklagarmyndigheten i har beslutatatt skärpa sin praxis, bl. a på det sätt alt åtalsunderiåtelse på grund av attbrottsligheten är av lindrig beskaffenhet inte skall komma i fråga vidöverlåtelse eller innehav av narkotika som utgörs av heroin eller kokain. Motionsspörsmålelhar också uppmärksammats på centralt håll inom åklagar- och polisväsendet. Somframgår av redogörelsen ovan har rikspolischefen och riksåklagaren nyligenbeslutat att undersöka tillämpningen av gällande anvisningar. Riksåklagaren hardärefter av landets länsåklagare begärt information om handläggningen avnarkotikamål med avseende på bl. a. praxis för åtalsunderiåtelse enligt 20 kap.7 § första styckel 1 . Denangelägna fråga som motionärerna tagit upp kommer således att bli föremål föringående karlläggning. När denna slutförts bör del vara möjligt att med störresäkerhet uttala sig om huruvida den praxis som har utbildat sig står iöverensstämmelse med de bestämmelser som gäller och de motivul-lalanden som hargjorts från statsmakternas sida till ledning för rättstillämpningen. Om detskulle visa sig all så inte är fallet, kan enligt utskottets mening förutsättasall riksåklagaren och rikspolischefen omprövar innehållet i utfärdade cirkuläroch anvisningar i ämnet eller, om lagstiftning skulle bedömas erforderlig, larinitiativ härtill. Under hänvisning lill delanförda anser utskoltei alt moiionen ej bör JuU 1978/79:4 13 föranleda någon åtgärd. att avslårmotionen 1977/78:1465. Närvarande:Bertil (), (), (), (),(), i (s), (), GunillaAndré (c), (), (), () ochKari-Gustaf Mathsson (s).