bet · G201KU34 · 1978-12-31 00:00:00 — betänkande 1978/79:34 med anledning av motionen 1978/79:1687 angående tryckfrihetsförordningensregler om anonymitetsskydd I motionen 1978/79:1687 av m. fl. (s,fp, m, c) hemställs om en sådan vilande ändring av 3 kap. 4 TF attanonymitetsskyddet för författare, utgivare eller meddelare till tryckt skriftförstärks i första hand i förhållande till det allmännas rätt atl användatvångsmedel. 3 kap. 4 § föreslås i motionen erhålla följande lydelse: Myndighet eller annal allmänt organ må ejefterforska förfallaren till framställning som införtsellervarit avsedd attinföras i tryckt skrift, den som utgivit eller avsett att utgiva framställningi sådan skrift eller den som lämnat meddelande enligt I kap. 1 § tredjestycket, i vidare mån än som erfordras för åtal eller annal ingripande mothonom som ej slår i strid med denna förordning. Ej heller får allmänt organbesluta eller vidta åtgärd, varigenom författaren, utgivaren eller meddelarenifallsom nysssagtskan antas.bli röjd, om icke åtgärden erfordras för utredningav brott som angives i 7 kap. 3 § första stycket 1 eller det eljest i laguttryckligen sagts alt sådant röjande må ske. Får efterforskning eller röjandeåtgärd förekomma, skall därvid beaktas den i 3 § angivna tystnadsplikten. I motionen pekas på all det inträffatatt anonymitetsskyddet för författare, utgivare och meddelare till trycktskrift blivit åsidosatt genom olika slag av offentliga ingripanden. Särskiltframhålls den negativa effekt som i dessa fall kan inträffa på grund avanvändningen av straffprocessuella tvångsmedel. Det kan, enligt vad som anförsi motionen, inte anses konsekvent att så snart det är fråga om enmyndighetsålgärd som inte är inriktad på efterforskning även intressen medganska låg prioritet tar över intresset av etl gott anonymitetsskydd. Gällanderätt m. m. Den tryckfrihetsreform som trädde i kraft den 1januari 1978 innebar bl. a. att anonymitetsskyddet för meddelare, författareoch andra upphovsmän förstärktes och att kretsen av de personer som har attiaktta tystnad om den anonymitetsberättigades identitet utvidgades. Motsvarandebestämmelser intogs i radioansvarighetslagen (1966:756). Vidtillkomsten av de nya reglerna i TF förutskickades atl bestämmelserna omanonymitetsskydd skulle bli vägledande för de avvägningar som borde göras ivanlig lagstiftning mellan behovet av att skydda informationskällorna 1 1978/79. KU 1978/79:34 2 ochatt tillgodose de intressen som motiverar bestämmelserna om tvångsmedel. Problemetmed atl anpassa reglerna om processuella tvångsmedel tilltryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om meddelarskydd aktualiserades ihög grad i samband med den s, k, IB-affären 1973. a. fick en särskildkommitté i uppdrag alt utreda frågan om anonymitetsskydd vid beslag ochhusrannsakan. Kommittén redovisade 1976 sitt arbete i betänkandet Anonymitetoch tvångsmedel (SOU 1976:36). I betänkandet framhöll kommittén all också andratvångsmedel än beslag och husrannsakan, t. ex. editionsplikioch vissabestämmelser inom skattelagstiftningens område, kunde komma i konfiiki medanonymitetsiniressei. Även sådana bestämmelser borde enligt kommittén bliföremål för översyn. Kommitténs belänkande ledde inte lill lagstiftning. 1975/76:202 ang. nya reglerom telefonavlyssning vid förundersökning m.m., som bl. a. grundade sig på en annan s. k. IB-utredning, föreslog regeringenen samordnad reglering av möjligheten till telefonavlyssning i syfte bl. a. atli olika hänseenden förslärka skyddet för den enskildes integritet. I principinnebar förslagel i denna del, all om risk förelåg för alt någon som enligltryckfrihetsförordningen åtnjöt anonymitetsskydd skulle röjas vidtelefonavlyssning skulle delta särskilt beaktas vid bedömningen av frågan om tillståndtill åtgärden. Vid riksdagsbehandlingen av proposilionen uppkom frågan omanvändning av s. k. överskottsuppgifter, dvs. andra uppgifter än sådana somföranlett tvångsmedlet. Justitieulskotiet, som konstaterade all problemet intevar begränsat till telefonavlyssning ulan kunde uppkomma även vid användning avandra tvångsmedel, fann att frågan krävde ytterligare utredning och föreslogriksdagen att återförvisa ärendet till regeringen för översyn och ytterligareöverväganden. beslöt i enlighet med utskoltels hemslällan. Motbakgrund av i första hand nu återgivna omständigheter tillsattejustitieministern en särskild kommitté för översyn avivångsme-delsregleringen vid förundersökning i brottmål. Kommittén skall enligtsina direktiv (1978:57) särskilt uppehålla sig vid information som lämnas vidanvändningen av tvångsmedel, t. ex. vid telefonavlyssning. Hösten1978 aktualiserades frågan om möjligheten att ell tillstånd tilltelefonavlyssning skulle kunna omfatta t. ex. en tidningsredaktions växel.Frågan väckte oro framförallt i journalistkretsar med hänsyn till allmänhetensberättigade krav på anonymitetsskydd vid sina kontakter med pressen. Sålundamottog såväl justitieministern som konstitutionsutskoitet skrivelser i ämnet.Delta togs också upp i en fråga i . Justitieministern uppgav i dessasammanhang all vid beslut om telefonavlyssning måste domstolen väga samhälletsintresse av en effektiv brottsutredning mot hänsynen till den enskildesintegritet och andra motstående intressen. Ett viktigt sådant intresse var atlanonymitetsskyddet enligt tryckfrihetsförordningen inte urholkades. Dessahänsyn ledde enligt justiiieministern vill atl det i praktiken KU 1978/79:34 3 varuteslutet att ett tidningsföretags växel fick avlyssnas. Justitieministernuppgav också alt telefonavlyssning på en tidningsredaktion inte förekommitunder hans tid som justitieminister. Konstiluiionsulskoltetbehandlade del ifrågavarande problemet så sent som vid årets dechargegranskning(KU 1978/79:30). Utskottet uttalade därvid bl. a. följande: Det är självfallet en brist i del nuvaranderegelsystemet att det tryck-frihetsräitsliga anonymitetsskyddet kan åsidosättasgenom användningen av processuella tvångsmedel. Enligt utskottets mening hadedet varit en fördel om tvångsmedelslagstiftningen snabbt kunnat anpassas lillden förstärkning av anonymitetsskyddet som kom till stånd genom den senastereformen på tryckfrihetsrättens område. Denna trädde visseriigen inte i kraftförrän men beslöts slutligt av redan hösten 1976.Det hade varit önskvärt om tvångsmedelsutredningen kunnat tillsättas ianslutning till riksdagsbeslutet. tillsattes den först och kundeinte påbörja sitt arbete förrän . Det är emellertidtillfredsställande att frågorna nu är föremål för en övergripande översyn i enpariamentariskt förankrad utredning. arbetar en särskildkommitté-yttrandefrihetsutredningen-på all åstadkomma ett förslag till enomfattande grundlagsreglering om yttrandefriheten, utformad efter mönster avTF. Om möjligt bör en sådan reglering samlas i en enda yttrandefrihetsgrundlag.I direktiven lill utredningen ingår bl. a. att undersöka möjligheterna attutvidga meddelarskyddet lill atl avse de ytteriigare medier som kommer attregleras i den nya grundlagen. 1 motionen aktualiseras frågan om en förstärkningav det tryckfrihetsrättsliga anonymitetsskyddet i förhållande till olikaingripanden från del allmännas sida. Särskilt påtalas den negativa effektanvändningen av straffprocessuella tvångsmedel kan ha för anonymitetsskyddet. Liksommotionärerna anser utskottet det otillfredsställande all det nuvaranderättsläget medger det allmänna alt genom olika ingripanden åsidosätta dettryckfrihetsrättsliga anonymitetsskyddet utöver de inskränkningar som i deltahänseende är tillåtna enligl TF, Det får visseriigen förutsättas att desärskilda intressen som TF skall värna om beaktas vid beslut om t, ex.användningen av tvångsmedel. En så viktig princip bör dock enligt utskottetsmening också komma till uttryck i lagstiftningen. Utskottet är emellertid inteberett atl utan föregående utredning tillstyrka den i motionen föreslagnaändringen i TF. Tvåkommittéer är f n. sysselsatta med problem som har anknytning tillmotionskravet, tvångsmedelsulredningen och yttrandefrihelsutredningen.Tvångsmedelsutredningen skall enligt sina direktiv arbeta med sikte på atlstärka den enskildes inlegritetsskydd vid användningen av tvångsmedel. KU 1978/79:34 4 Eventuellaändringar i TF torde däremot närmast falla under yttrandefrihets-utredningensuppdrag. Enligt direktiven till tvångsmedelsulredningen bör den under sittarbete hålla kontakt med bl. a. yttrandefrihetsulredningen. Utskottetförutsätter att den fråga som aktualiseras i motionen blir föremål föröverväganden under arbetet i de båda kommittéerna. Enligt utskottets mening bördessa i samråd överväga i vilken form den önskvärda vidgningen avanonymitetsskyddet skall komma till uuryck i lagstiftningen. Det anförda bör riksdagenge regeringen till känna. Mot bakgrund av det anförda hemställer utskottetatt 1. ger regeringen lill känna vadutskottet anfört om behovet av lagstiftning som förstärker anonymitetsskyddet iförhållande till ingripanden från det allmänna, 2. avslår motionen 1978/79:1687. Närvarande:Karl (), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), (),(), () och (). GOTAB 62123 Slockholm 1979