bet · G201LU19 · 1978-12-31 00:00:00 — Det anförda leder utskottet lill den uppfattningenalt kronofogdemyndigheterna i de nu berörda hänseendena kan antas bli välskickade att utöva en effektiv och kompetent tillsyn. Vid val av myndighet för tillsynsuppgiften bör vidarebeaktas att många konkursrättsliga problem är av samma art som de som uppkommervid kronofogdemyndigheternas exekutiva verksamhet. Den stora erfarenhet avsådan verksamhet som myndigheterna har får anses vara av värde vid tillsyn ikonkurs. Kronofogdemyndigheterna har därjämte i sin egenskap av företrädare förstatens borgenärsintressen fått en god kontakt med konkursförvaltning. Somdepartementschefen framhåller saknar de erfarenheter och kunnande som kronofogdemyndigheternaförvärvar på dessa områden motsvarighet hos länsstyrelserna. Av särskildbetydelse är också att kronofogdemydigheterna har förvärvat kännedom ocherfarenhet när det gäller den ekonomiska brottslighet som förekommer i sambandmed konkurser. Som utskottet tidigare anfört är del angeläget alt konkursförfarandetutformas så att möjligheterna att uppdaga och avslöja sådan brottslighetväsentligt förbättras. Tillsynen i konkurs utgör en viktig faktor i kampen motkonkursbrottsligheten. Detta gäller inte minst tillsynen i de mindre konkursersom f n. handläggs som s. k. fatligkonkurser. Även på detta område har såledeskronofogdemyndigheterna ett försteg framför länsstyrelserna. Som närmareframgår av propositionen (s. 708) talar vidare vissa organisatoriska aspekterför kronofogdealternativet. Sammanfattningsvis anser utskottet atl kronofogdemyndighetär mer lämpad att utöva tillsynsuppgiflen än länsstyrelse. Utskottettillstyrker således bifall till propositionen i denna del och avstyrker bifalltill motionen 1978/79: 2207 (yrkandena 2 samt 4 delvis). I propositionen föreslås ensärskild Jävsregel i syfte att garanti skall skapas mot misstankarom obehörigahänsynstaganden. Enligt bestämmelsen, som intagits i 208 S förslaget tilländring i konkurslagen, skall utöver vad som följer av jävsregeln iförvaltningslagen gälla att tjänsteman ej får utöva tillsyn i de fall hantidigare i allmänt mål har tagit befattning med indrivning av fordran som görsgällande i konkursen eller vidtagit exekutiv åtgärd för uttagande av sådanfordran. Bestämmelsen tar endast sikte på sådana fall då kronofogdepersonalförsökt få ut det allmännas fordringar hos gäldenären på skatter, böter m.m.men avser inte situationer då tjänsteman tagit befattning med indrivning avenskild borgenärs fordran. LU1978/79:19 94 I molionen 1978/79:2209 (m)framhålls alt jäv inle synes föreligga för tjänsteman som på förvaltaresbegäran utfört handräckning enligt 54 S förslaget till ändring i konkurslagen.Inte heller befattning med ärenden som avses i 7 och 8 §S lönegarantilagengrundar enligt molionärerna jäv. De yrkar att i 208 § skall anges att utförandeav handräckning jämlikt 54 S samt åtgärder enligt 7 och 8 S§ lönegarantilagenmedför jäv vid tillsynsförfarandet (yrkandet 4). Enligt 54 § förslaget till ändring i konkurslagen fårförvaltare påkalla handräckning hos kronofogdemyndighet om det behövs för atlhan skall kunna komma i besittning av egendom som ingår i konkursboet. 1 7 och8 SS lönegarantilagen ges regler om kronofogdemyndighets handläggning avlönegarantiärenden. Enligt propositionen skall i mindre konkurs, liksom f. n.är fallet i s. k. fattigkonkurs, kronofogdemyndighet i stället för förvaltarenpröva i vad mån betalning enligt lönegarantin skall utgå för löne- ochpensionsfordringar i konkursen. 8 § lönegarantilagen innehåller också bestämmelserom hämtning eller häktning av arbetsgivare som undandrar sig sin skyldighet altbistå kronofogdemyndigheten med uppgifter om arbetstagares anställnings- ochavlöningsförhållanden m.m. Beslut om tvångsmedlen fattas av konkursdomaren påframställning av kronofogdemyndigheten. ' I detföregående har utskottei understrukit vikten av garantier mot altkronofogdepersonal misstänks för obehöriga hänsynstaganden vid tillsyn ikonkurs. Utskottet tillstyrker därför att i konkurslagen förs in en särskildjävsregel. Behovet av en sådan bestämmelse är självfallet störst när det gällerfall då kronofogdemyndighet varit verksam som företrädare för det allmännasborgenärsintressen och senare skall utöva tillsyn i konkursen. Det är nämligenjust i sådana situationer som intressekonflikter kan befaras uppkomma. Någonmotsvarande risk torde i allmänhet inte föreligga när tjänsteman för enskildborgenärs räkning vidtagit exekutiv åtgärd mot gäldenären. Enligt utskottetsmening saknas därför skäl till jäv mot tjänsteman som tagit befattning medannat exekutivt ärende än allmänt mål. Än mindre motiverat anser utskottet detvara att handräckning enligt 54 S förslaget till ändring i konkurslagen ellerhandläggning av lönegarantiärenden skall grundajäv. kaninte vid handläggningen av något av dessa ärenden anses företräda det allmännasborgenärsinlresse eller enskilda borgenärer. Beträffande lönegärantiärendenakan också framhållas, att det ankommer på och inte påkronofogdemyndigheten att utöva borgenärsfunktionen när det gäller statensfordran på grund av utbetalade lönegarantibelopp. Som utskottei anfört ovangäller vid sidan av den särskilda jävsbestämmelsen i konkurslagen även jävsreglernai förvaltningslagen. Utskottet vill vidare erinra om att tjänsteman somhandlägger tillsynsuppgifter handlar under samma ansvar och insyn som gälleroffentlig verksamhet i allmänhel. På grundav det anförda och då den av motionärerna förordade ordning- LU1978/79:19 95 en skulle medföra vissa praktiska olägenheter kanutskottet inte ställa sig bakom motionsförslaget. Utskottet tillstyrkerföljaktligen propositionen i förevarande del. Även om utskottet således inteanser att skäl föreligger för en utvidgning av jävsbestämmelse, vill utskottetemellertid framhålla vikten av alt verksamheten vid kronofogdemyndighet, som ärtillsynsmyndighet, organiseras så att tjänsteman endast i rena undantagsfallfår utöva tillsyn i konkurs som han har hand om indrivnings- och handräckningsuppgifter.Utskottet vill därför åter understryka att särskilda enheter förlillsynsuppgifter bör inrättas i största möjliga utsträckning. Förvaltning i ordinär konkurs 1 propositionen föreslås attkonkursdomaren i samtliga fall skall utse slutlig förvaltare. Som regel skallendast en förvaltare utses. I undantagsfall skall dock två eller flera förvaltarei samma konkurs kunna förekomma. Liksom f n. skall också interimsförvaltareutses av konkursdomaren. Vidare föreslås att kvalifikationskraven påförvaltaren skärps. Förvaltaren bör som regel sökas bland personer som i sinverksamhet är särskilt inriktade på affärsjuridiska frågor. Det skall ocksåkrävas att förvaltaren har insikter i straffrättsliga frågor samt är välförtrogen med arbetsrättsliga och arbelsmarknadspoliliska spörsmål. Ett annatviktigt krav är att förvaltaren förfogar över en väl utveckladkontorsorganisation med resurser för bokföring och redovisning. De uppställdakompetenskraven medför enligt propositionen att förvaltaruppdragen börkoncentreras till en ganska begränsad grupp av personer som specialiserat sigpå konkursförvaltning. Till förvaltare bör företrädesvis förordnas advokater,men även t. ex. ledande tjänstemän hos Ackordscentral kan ifrågakomma. Enligt utskottets mening är det en grundläggandeförutsättning för en effektiv och ändamålsenlig konkursförvaltning attförvaltaren är väl kvalificerad. Som departementschefen framhåller harutvecklingen i näringslivet och samhället i övrigt gjort att stora krav iallmänhet måste ställas på en konkursförvaltare. Utskottet tillstyrker därförförslaget om en skärpning av kvalifikationskraven. 1 motionen 1978/79:2208 (vpk) yrkas att införbestämmelser som innebär att bland de utsedda förvaltarna i tillämpliga fallalltid skall vara minst en representant för de anställda (yrkandet 2). Enligtmotionärerna är konkurs en sådan speciell situation att det är befogat attarbetstagarna får en ställning som är väsentligt starkare än den som lagen ommedbestämmande i arbetslivet ger dem. Behovet av arbetstagarinflytande ikonkurs kan, framhålls del, i viss mån tillgodoses genom föreskrift att deanställda i förekommande fall skall ha minst en representant bland förvaltarna.När det gäller större förelag med flera fackliga organisationer bör var och enav organisationerna vara representerad bland förvaltarna. Utskottet vill för sin del erinra om attmedbestämmandelagen liksom annan arbetsrältslig lagstiftning är tillämplig ävennär arbetsgivaren har LU1978/79:19 96 försatts i konkurs. Konkursförvaltaren har alltså attiaktta bl. a. medbestämmandelagens förskrifter om förhandlings- ochinformationsskyldighet. De kollektivavtal som gäldenären haft att tillämpabinder också i princip konkursboet. Detta gäller även s. k.medbestämmandeavtal. Genom nuvarande ordning på arbetsrättens område är alltsåarbetstagarna redan tillförsäkrade rätt att komma till tals i viktigareförvaltningsfrågor och bli informerade om konkursens gång. Härtill kommer attarbetstagare som är borgenär i likhet med andra borgenärer har rätt att tillkonkursdomaren framföra synpunkter på förvaltarvalet och att förvaltaren iviktigare frågor skall samråda med borgenärerna. Redan det anförda talar enligt utskottets mening för attnågra särskilda regler angående arbetstagarnas inflytande i konkurs inte är påkallade.Utskottet anser vidare - i motsats lill motionärerna - att förhållandena ikonkurs inte är så speciella att någon särreglering är erforderlig. Som anförsi propositionen kan under ett företags reguljära verksamhet uppkomma frågorsom är lika ingripande för arbetstagarna. Mot ett genomförande avmotionsförslaget talar också principiella skäl. Att de anställda skallrepresenteras av en eller flera särskilda förvaltare strider nämligen mot dengrundläggande tanken att konkursförvaltaren är att se som en förtroendeman församtliga borgenärer. Utskottet avstyrker således bifall till motionen 1978/79:2208, yrkandet 2. Enligt 50 a § förslaget tilländring i konkurslagen skall konkursdomaren ha befogenhet att i vissa falluppdra åt en lämplig person att biträda konkiirsförvaltaren med råd vidförvaltningen eller att som förlikningsman biträda konkursdomaren med utredningoch förlikning i tvistefråga som uppkommit genom anmärkning mot bevakning elleratt fullgöra båda dessa uppgifter. De uppgifter som det här rör sig ommotsvarar till en del de funktioner som åligger rättens ombudsman enligtgällande regler. 1 motionen 1978/79: 2207 (s) yrkas avslag på propositioneni aktuell del (yrkandet 3). Motionärerna framhåller att någon sakligt relevantmotivering inte anförts for förslaget utan detta synes ha tillkommit endastför att tillmötesgå . Enligt motionärerna har konkursförvaltarenmöjlighet att på konkursboets bekostnad anlita erforderlig sakkunskap ispeciella frågor. En särskild bestämmelse härom har också intagits ilagförslaget. Vad gäller allmänna juridiska och företagsekonomiska frågor somrör konkursförvaltningen anser motionärerna att till konkursförvaltare börutses endast personer som har kompetens att själva lösa dem. Motionärernaframhåller vidare att konkursdomaren på tillfredsställande sätt kan lösauppgiften att förlika tvistiga fordringar. Med hänsyn härtill och då det är ennaturlig och vanlig uppgift för advokater, vilka regelmässigt skall varaförvaltare, att lösa tvister genom förlikning, torde det saknas utrymme för ensärskild förlikningsman. Utskottet vill för sin del framhålla attkonkursförvaltaren kan ställas inför problem som det krävs särskildakvalifikationer för att lösa. LU1978/79: 19 97 röra sig om frågor av teknisk eller företagsekonomisknatur eller känsliga och svåra avgöranden i förhållande till arbetstagarna ochtill de arbetsmarknadspolitiska myndigheterna. I likhet med motionärerna anserutskottet att de förvaltare som uppfyller de nya kvalifikationskraven i allmänhetbör kunna klara sig på egen hand. Skulle en förvaltare behöva råd pånågot särskilt område kan behovet tillgodoses genom all förvaltaren anlitarsakkunnigt biträde (52 §). Som departementschefen anför kan möjligheten atttillsälta medförvaltare också utnyttjas i vissa fall. Främst när det gällerstora företagskonkurser, där ett flertal viktiga intressen står på spel ochdär meningarna mellan de olika intressenterna går starkt isär, kan detemellertid inte uteslutas att förvaltaren kan ha behov av ett sådani stöd somf. n. lämnas av rätlens ombudsman. Att förvaltaren har möjlighet atl rådgöramed någon som inte är engagerad i konkursen är ägnat att öka effektiviteten iförvaltningen och kan därigenom bidra till att borgenärernas förtroende förkonkursförvaltningen ökar. Utskottei delar därför departementschefensuppfattning att förvaltaren bör kunna få hjälp av en rådgivare när särskildaskäl påkallar det. Vad gäller förlikningsverksamheten vill utskottetunderstryka betydelsen av alt denna sköts på ett kompetent sätt. Att förlikatvistiga fordringar kräver ofta kännedom om de särskilda förhållandena ikonkursen samt kunskaper i affärsjuridiska och ekonomiska frågor i allmänhet.Utskottet vill även erinra om det värdefulla i att arbetet med att utreda ochförlika tvistefrågorma kommer i gång på ett tidigt stadium. Mot bakgrund av detsagda anser utskottet del motiverat att en särskild förlikningsman kan utsesnär tvistefrågorna är komplicerade. På grund av det anförda tillstyrker utskottet bifall tillpropositionen i förevarande del och avstyrker bifall till motionen1978/79:2207, yrkandet 3. I huvudsaklig överensstämmelse medvad som föreslogs i propositionen 1975/76:210 föreslås i den nu aktuellapropositionen att det nuvarande systemet med s. k. fattigkonkurs avskaffas ochersätts av en ny ordning för handläggning av mindre konkurs. Den nyahandläggningsformen skall även tillämpas i åtskilliga konkurser som följerreglerna om ordinära konkurser. Det nu framlagda förslaget skiljer sig från1976 års förslag i bl. a. följande hänseenden. Konkursdomaren skall alltid bestämma handläggningsform isamband med konkursbeslutet. Någon särskild utredning i fråga om handläggningsformenskall således inte ske. Om det under handläggningen av en mindre konkurs visarsig att förutsättningar för denna konkursform saknas, skall övergång tillordinär konkurs kunna äga rum. Konkursdomaren skall utse förvaltare i mindre konkurs.Denne skall i princip ha samma kvalifikationer som förvaltare i ordinärkonkurs. Förvaltningen i mindre konkurs skall stå under samma tillsyn som den iordinär konkurs. 7 1978/79. LU1978/79: 19 98 I motionen 1978/79; 2207 (s)framförs invändningar mot förslaget såvitt gaWerförvaltarfrågan. Motionärernapekar på det nära samband som råder mellan mindre konkurs ochutsökningsförfarandet och anser alt en rationell handläggning av sådanakonkurser skulle främjas om kronofogdemyndighet blev förvaltare. Vidare anförsatt det kan bli svårt att förmå advokater att - mot den ersättning som kankomma i fråga för förvaltningen av mindre konkurs - lägga ned det arbete somkrävs för att konkursförfarandet effektivt skall kunna motverka användningenav konkurs som ett led i ekonomisk brottslighet. Enligt motionärerna kan manvänta sig väsentligt mer energiska efterforskningar från kronofogdemyndighetenssida eftersom myndigheten har anledning att betrakta verksamheten som ett ledi den allmänna uppgiften att säkerställa betalning av allmänna och enskildafordringar. Ytterligare skäl som talar för kronofogdealternativet ansermotionärerna vara den erfarenhet kronofogdemyndigheterna förvärvat när detgäller hänsynstagande till arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Enannan omständighet som motionärerna tillmäter betydelse är attskaltefordringarna spelar en dominerande roll i de mindre konkurserna. Hittillshar det ansetts ligga i boets intresse att den som har största intresset av attförkovra boet också får hand om förvaltaruppgiften. Med detta synsätt som intehelt avvisats i propositionen är det naturligt att kronofogdemyndigheten blirförvaltare i mindre konkurs. Motionärerna kan inte instämma i den kritik somfrån rättssäkerhetssynpunkt framförts mot kronofogdemyndigheterna somförvaltare. De anser att starka praktiska skäl talar förkronofogdealternativet och att några bärande principiella skäl mot det saknas.Motionärerna medger att det i vissa fall kan vara lämpligt att annan änkronofogdemyndighet förordnas till förvaltare i mindre konkurs. Undantag frånregeln att kronofogdemyndighet skall vara förvaltare bör därför medges. Med hänvisning till det anförda yrkas i motionen attriksdagen skall besluta att kronofogdemyndighet som huvudregel skall varaförvaltare i mindre konkurs (yrkandet 1). Vidare framläggs i motionen förslagtill erforderliga ändringar i regeringens lagförslag (yrkandet 4 delvis). Utskottet konstaterar att de argument som i motionen försfram för att kronofogdemyndighet bör handha förvaltningen i mindre konkurs iallt väsentligt överensstämmer med vad som anfördes regeringsförslag.Utskottet vill erinra om atl de invändningar av principiell natur somframfördes vid riksdagsbehandlingen av det sistnämnda förslaget inte endasttog sikte på en ordning enligt vilken kronofogdemyndighet i vissa konkurserskulle vara förvaltare och i andra tillsynsorgan. I lagutskottets av godkändabetänkande framhölls att det även från andra principiella utgångspunkterframstod som mindre lämpligt att kronofogdemyndighet skulle handhakonkursförvaltningen. Enligt utskottets mening saknas anledning till ett ändratställningstagande i den aktuella frågan. Tungt vägande skäl gör sig såledesalltjämt gällande mot kronofogdemyn- LU1978/79: 19 99 dighet som förvaltare. Att den myndighet som företräderstatens borgenärsintressen skall tjänstgöra som förvaltningsorgan i konkurs ärenligt utskottets mening principiellt olämpligt. Som departementschefenframhåller kan det vidare ifrågasättas om en myndighet har tillräckligamöjligheter att agera effektivt som förvaltare. I konkurs kan förhållandenaofta vara sådana att förvaltningsåtgärderna behöver vidtas snabbi och iblandmer eller mindre formlöst. En enskilt verksam förvaltare har i dessa hänseendenett stort försteg före en myndighet. Redan på grund av det anförda kan utskottet inte ställasig bakom motionsförslaget. Härtill kommer att spörsmålet omkronofogdemyndighet som förvaltare förlorat sin aktualitet genom den lösning avtillsynsfrågan som föreslagits i propositionen och som utskottet godtagit.Utskottet avstyrker således bifall till motionen 1978/79:2207, yrkandena 1samt 4 delvis. Som ovan berörts skall den nyahandläggningsformen för mindre konkurs tillämpas på de nuvarande s. k.fatfigkonkurserna, dvs. konkurser i vilka tillgångarna inte räcker tillbetalning av konkurskostnaderna. Som mindre konkurs skall även handläggaskonkurser, som följer reglerna om ordinär konkurs, under förutsättning attdet finns anledning anta att boet med hänsyn till dess omfattning och övrigaförhållanden är av enkel beskaffenhet och att konkursen med fördel kan genomförasutan bevakningsförfarande. Konkursdomaren skall i samband med konkursbeslutetbestämma huruvida konkursen skall handläggas som ordinär eller mindre konkurs.En regel med denna innebörd har intagits i 18 a§ förslaget till ändring ikonkurslagen. Till skillnad från vad som föreslogs i propositionen 1975/76:210skall således beslutet om handläggningsform i tveksamma fall inte kunnauppskjutas i avvaktan på en särskild utredning genom kronofogdemyndighetsförsorg, I motionen 1978/79: 2207 framhålls att beslutet omhandläggningsform bör kunna uppskjutas om konkursdomaren ärtveksam om huruvida konkursen bör handläggas som mindre eller ordinär konkurs.Enligt motionärerna torde det mot bakgrund av de tvångsmedel som föreslås förtiden före konkursutbrottet i allmänhet inte medföra några olägenheter, ominte beslut om konkursformen i alla situationer meddelas somkonkursbeslutet. Konkursdomaren bör, fortsätter motionärerna, ha tillfälle attsamråda med kronofogdemyndigheten om formen för konkursen. Något formaliseratutredningsförfarande kan inte anses behövligt för detta ändamål, utan det ärtillräckligt att samrådet sker per telefon. Beslut om handläggningsformen börenligt mofionärerna under denna förutsättning kunna meddelas senast andraarbetsdagen efter konkursbeslutet. Med hänvisning till det anförda yrkar motionärerna att i18 a§ skall införas bestämmelser om att konkursdomaren om det kan ske skall samrådamed kronofogdemyndigheten före avgörandet av handläggningsform LU1978/79:19 100 och atl avgörandet får anstå längst till eflerkonkursbeslutel om synnerliga skäl föreligger till uppskov (yrkandet 4 delvis). Utskottet vill för sin del understryka viklen av alt valetav handläggningsform träffas rätt från början. Garantier bör därför skapas föratt konkursdomaren har tillfredsställande underlag för sin bedömning av fråganom handläggningsform. 1 propositionen framläggs olika förslag som syftar tillatt ge konkursdomaren förutsättningar för en riktig bedömning. a. skallkronofogdemyndigheten oavsett om den är sökande eller ej vara skyldig altbiträda konkursdomaren med upplysningar som kan vara av betydelse i saken.Vidare skall gäldenären i vissa fall kunna åläggas skyldighet att geupplysningar av betydelse för frågan i vilken form konkursen skall handläggas.De olika möjligheler som sålunda skall finnas för konkursdomaren att skaffasig information om konkursboets förhållanden lorde enligt utskottets mening gegoda garantier för att valet av handläggningsform som regel blir riktigt. Somdepartementschefen framhåller kan därför antalet fall där tveksamhet behöverråda om handläggningsformen bedömas bli tämligen begränsat. I de tveksamma fall som kommer att finnas skulle troligenett särskilt utredningsförfarande i enlighet med förslaget i propositionen1975/76:210 och den nu aktuella motionen kunna fylla en funktion. En nackdelmed ett sådani system är emellertid att beslutet om tillämplig konkursformskjuts upp, låt vara under endast en kortare lid. Bedömningen av frågan om ettsärskilt utredningsförfarande är motiverat påverkas också av ställningstagandettill om övergång från mindre konkurs till ordinär konkurs bör tillåtas. I dennu aktuella propositionen föreslås atl sådan övergång skall få ske. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att denna möjlighet till byte avhandläggningsform inte torde kunna undvaras ens om man har ett särskiltutredningsförfarande. Några större praktiska ölägenheter synes inte varaförknippade med en övergång från mindre till ordinär konkurs. Det kan förövrigt antas att behov av övergång inte kommer att föreligga särskilt ofta.Utskottei tillstyrker således att byte av handläggningsform bör kunna ske ochvill i anslutning härtill instämma i departementschefens uttalande om attkonkursdomaren i tveksamma fall bör besluta att konkursen skall handläggas sommindre konkurs. Av utskottets inställning till frågan om övergång frånmindre till ordinär konkurs följer att något behov av ett särskiltutredningsförfarande i tveksamma fall inte torde föreligga. Utskottetavstyrker därför bifall till molionen 1978/79:2207 i aktuell del (yrkandet 4delvis). Enligt 20 S konkurslagen förlorargäldenären i och med konkursbeslutet rådigheten över den egendom som hör tillkonkursboet. Han kan inte heller åla sig förbindelser som får göras gällande ikonkursen. Av 21 S följer vidare att den som efter det atl konkursbeslutel offentliggjortsinfriar LU1978/79:19 101 förpliktelse mot gäldenären blir fri från förpliktelsenendast om det av omständigheterna framgår alt han var i god tro. Några motsvarande inskränkningar i gäldenärens handlingsfrihetråder inte fram till konkursbeslutel. 1 propositionen föreslås alten möjlighet införs till inskränkning i gäldenärens rådighet underkonkurs-ansökningsskedet. Enligt 14 a S förslaget lill ändring i konkurslagenskall konkursdomaren eller rätten kunna förordna om kvarstad eller skingringsförbudpå gäldenärens egendom i avvaktan på atl konkursansökningen prövas.