bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — Detär därför främst de fattigaste länderna som är i behov av ökat bistånd ochandra direkta stödåtgärder. För de fattigaste och fninst utvecklade u-ländernakommer av samma anledning bistånd att spela en stor roll också ochäven om övriga generella mål i världsordningsdeklarationen efter hand bliruppnådda. Detframstår mot denna bakgrund klart att u-landspolitiken inte låter sig definierai enkla eller entydiga termer och en gång för alla. Den måste successivt växafram. Den berör inom ett flertal departement vid sidan avutrikesdepartementet. Detanmäls i propositionen att regeringen beslutat tillsätta en samrådsgrupp medrepresentanter för berörda departement i syfte att underlätta en mersystematisk överblick och granskning av områden där u-landspolitiskaställningstaganden blir erforderliga. Detsker mot bakgrund av behovet att i utformningen av politiken på skilda områdenmedvetet beakta legitima intressen och. att väga dessa samman medvåra egna intressen. UU 1978/79:1 11 kan,som framhålls i propositionen, till och med innebära en risk för att vårasträvanden på biståndsområdet elimineras eller neutraliseras. Detär därför så mycket angelägnare att anlägga ett brett u-landspolitisktsynsätt, inom vilket de biståndspolitiska målen får utgöra en central aspekt. Också s-motionen 1912 ansluter sig till regeringensbedömning att det är angeläget att anlägga ett brett u-landspolitiskt synsätt.Man vill se u-landsfrågorna i detta vida perspektiv och forma politiken utifråndetta. Det framhålls att det är angeläget att solidaritetsmotivet i ökadutsträckning får påverka u-landspolitiken. Iolika yrkanden i motionen utvidgas propositionens redovisning av aktuellafrågor inom u-landspolitiken och behandlas synen på frågor såsom sambandetmellan nedrustning och utveckling, uppförandekoder för de multinationellaföretagen, råvaru- och energifrågorna, handelspolitiken, frågan omteknologiöverföring m. m. Iandra motioner aktualiseras frågan om det inbördes samarbetet mellan u-länderoch framförs förslag om en u-landspolitisk utredning och ett särskiltstatsrådsämbete för frågor rörande den nya ekonomiska världsordningen. Dessa spörsmål behandlasnärmare i det följande. I vpk-motionen 1914 föreslås att hosregeringen hemställer om att en parlamentarisk utredning tillsätts för attgenomföra en samlad översyn av svensk u-landspolitik och de förändringar inomolika samhällssektorer som förutsätts för att tillmötesgå krav påen ny ekonomisk världsordning. Likartademotionsyrkanden var aktuella vid 1975/och avstyrktes då avutskottet (UU 1975/76: 14). Utskottet hänvisade därvid till den mycket allmännaoch obestämda karaktären hos de FN-rekom-mendationer som går undersamlingsbeteckningen en ny ekonomisk världsordning och den kompliceradeinternationella förhandlingssituationen i denna fråga, som gör det svårt att ikonkreta termer ännu definiera de konsekvenser för vårt land som på längresikt kan följa av rekommendationernas förverkligande. Delvis hade emellertiddessa konsekvenser redan kartlagts, under det att andra aspekter befann sigunder aktivt studium eller utredning. , som vid sidan av biståndspolitiken behandlat den svenskau-landspolitiken och u-landskraven på en ny ekonomisk världsordning, harsedermera framlagt sitt betänkande vilket ligger till grund för den nuaktuella propositionen. Av betydelse i detta sammanhang är också detforskningsprojekt somför några månader sedan igångsatts av sekretariatet för framtidsstudier. Utskottetfinner stöd i propositionen 135 för att de invändningar som anfördes för två årsedan från utskottets sida alltjämt är giltiga. UU 1978/79:1 12 heteri propositionen bl. a. att de krav som u-Iändema förde fram iförslagen om en ny internationell ekonomisk ordning i flertalet fall varmycket allmänt hållna, såsom ökat bistånd, bättre handelsvillkor, bättre ochstabilare priser på råvaror, ett nytt valutasystem, ökat inflytande överinternationella beslut, bättre tillgång till i-ländernas kapitalmarknad ochstöd till industrialisering. I propositionen sägs det fortsättningsvis bl. Det finns ännu ingen möjlighet att klart angevilken slags ekonomisk världsordning vill åstadkomma. Tills vidarefår man nöja sig med att konstatera att kräver en jämnare fördelningav världens resurser och ett större inflytande över beslut om hur det intemationellaregelsystemet skall utformas. På en rad olika punkter har förslagsuccessivt konkretiserats under de förhandlingar som pågått och denna processfortsätter. Dessa förhandlingar har förts inom ramen för bl. a.FN, , , , Valutafonden och den avslutadePariskonferensen om internationellt ekonomiskt samarbete (CIEC). I mångastycken fortsätter dessa förhandlingar och kommer att så göra under lång tidframöver. Kravens närmare konsekvenser återstår därför i många hänseenden attdefiniera. Somredan nämnts, stöder i princip flertalet av de krav som ryms underbegreppet en ny ekonomisk världsordning och har redan uppfyllt vissa av dessa.Sverige arbetar aktivt för ett större inflytande för i exempelvisVärldsbanksgruppen och för en pris- och intäktsstabilisering på råvaruområdetsamt ger u-landsexporten en vidsträckt preferensbehandling. Som framhållits idet föregående måste den svenska u-landspolitiken och dess innehåll, som kan sesbl. a. som ett svar på kraven i deklarationen om en ny ekonomisk världsordning,växa fram successivt. Motbakgrund av det anförda avstyrks det nu aktuella yrkandet i motionen 1914. I motionen 631 hemställs att beslutaranhålla om att regeringen måtte överväga att markera betydelsen av arbetet fören ny ekonomisk världsordning genom att inrätta ett särskilt statsrådsämbeteför denna uppgift. Utskottetkonstaterar att det ankommer på regeringen ensam att inom sig besluta omregeringsuppgifternas fördelning på olika statsråd. Somnämnts i det föregående, har regeringen beslutat inrätta en in-terdepartementalsamrådsgrupp för att underlätta en mer systematisk överblick och granskning avområden där u-landspolitiska ställningstaganden erfordras. Samrådsgruppen,som torde komma att arbeta på statssekreteramivå, skall bl. a. uppmärksamma depotentiella effekterna för u-Iänderna, då principiellt väsentliga ellerpolitiskt betydelsefulla riktlinjer och ställ- UU 1978/79:1 13 ningstagandenaktualiseras på områden som berör utveckling. Gruppen avses inteersätta det löpande samråd mellan berörda departement som redan tidigareförekommit i dessa frågor, och åtgärden påverkar inte heller ärendefördelningenmellan departementen. Utskottet,som finner att den nya samrådsgmppen fyller en angelägen uppgift, avstyrker detnu aktuella yrkandet i motionen 631. I s-motionen 1912 pekas på betydelsen av att genomolika åtgärder underlätta för att bygga upp en egen kapacitet attutveckla, värdera och förvärva vetenskaplig och teknologisk kunskap. Beträffandedet internationella arbetet på att utforma regler för vetenskapligt ochtekniskt samarbete framhålls i motionen vikten av att tar till varaalla möjligheter till ökat regionalt samarbete för att åstadkomma förändringar. Utskottetinstämmer i detta. Att främja strävanden att skaffa sig en inhemsk.kapacitet inom forskning och teknologiutveckling är en viktig del i arbetet påatt stärka allmänna självständighet och oberoende, som utgör ettav huvudmålen för den svenska biståndspolitiken. Dettaområde är sedan åtskilliga år föremål för uppmärksamhet från svensk sida ochges stöd inom både vårt multilaterala och vårt bilaterala bistånd. Detutgör ett av huvudsyftena med den verksamhet som bedrivs av den år 1975inrättade rådgivande beredningen för u-landsforskning (SAREC) att verka för enaktiv och samordnad politik för stöd till u-landsforskning. Ehuru den störstadelen av SAREC-anslagen gått till internationella forskningsprogram avbetydelse för utveckling, anslås en allt större del till direktforskningssamarbete med i första hand programländer för att stärka derasforskningskapacitet och till regionalt forskningssamarbete mellan . Isistnämnda sammanhang ges även stöd tUl s. k. kritisk utvecklingsforskning,som bl. a. granskar i-ländernas utvecklingspolitik och de multinationellaföretagens roll. Ocksåinom den av SIDA förvaltade s. k. ämnesinriktade verksamheten, som genomförs isamverkan med , enskilda internationella organisationer samtinstitutioner etc. i , förekommer åtskilligt stöd till forskning ellerforskningsliknande verksamhet, inte minst på området för industriell teknik ochanpassning av teknologi till de förutsättningar som råder i . Biståndpå området för teknologiöverföring och -anpassning ges ock-så bilateralt ochhar fått särskild betydelse i samband med den växande efterfrågan på industribiståndfrån vårt land. En ökad satsning på industribiståndet från svensk sidaaktualiserar naturligen också en ökning av de svenska insatserna för att fåfram en u-Iandsanpassad teknologi. Som framhålls i propositionen, blir det idetta sammanhang en huvud- UU 1978/79:1 14 uppgiftför SIDA att på begäran bistå mottagarländer med att utveckla sin kapacitet attvärdera, motta och anpassa den teknologi som skall importeras, eftersom det iförsta hand är själva som måste avgöra vilka krav som skall ställaspå denna teknologi. Ensärskild om vetenskap och teknologi för utveckling (UNCSTED)kommer att hållas i . Dess främsta syfte är att främja tillkomstenav en självständig vetenskaplig och teknisk kapacitet i . I ettgemensamt nordiskt inlägg vid generalförsamling, då beslutet omUNCSTED togs, betonades bl. a. vikten av att konferensen riktar sinuppmärksamhet på beroendeförhållande till den industrialiseradevärlden och till de transnationella företagen och av att medel anvisas för attstärka forskningskapacitet så att de kan utveckla, välja ochtillämpa den teknik som är lämplig för deras egna ekonomiska och sociala mål. InomUNCTAD :s ram kommer en för utarbetande av en internationelluppförandekod för teknologiöverföring att hållas i under hösten 1978.Sverige stöder arbetet på en sådan kod. Enligt svensk uppfattning bör koden bliuniversell, dvs. omfatta teknologiöverföring mellan alla länder. Sverigestöder också det arbete som påbörjats inom FN i syfte att få till stånd ettinformationssystem på teknologiområdet under medverkan av alla berördaFN-organ. Sverigedeltar vidare aktivt i förberedelsearbetet för en konferens om revision avPariskonventionen om industriellt rättsskydd. Revisionen syftar bl. a. till attbättre tillgodose intressen i fråga om tillgång till patenteradteknologi. Motionen 1912 torde därmedfå anses besvarad i denna del. I s-motionen 1912 yrkas att internationelltskall stödja kravet på högre och jämnare inkomster för u-ländernasråvaruexport. Dettautgjorde ett av de många u-landskrav som antogs av FN:s generalförsamlingssjätte extra möte och som går under samlingsbeteckningen en nyekonomisk världsordning. har gett sin principiella anslutning tilldetta krav. har sedermera utarbetats förslag till ett sammanhållet s.k. integrerat råvaruprogram omfattande råvaror av exportintresse föru-länderna. Som förbindande länk i det integrerade programmet, som bygger påråvaruavtal och andra arrangemang för enskilda råvaror, föreslogs att engemensam fond skulle bildas för att finansiera lager inom ramen för dessaavtal. Sådana s. k. buffertlagei kan vara ett av stabiliseringsinstrumenten iråvaruavtal. Lagret köper av varan när priset faller och motverkar därvidytterligare prisfall. När priset sedan stiger på varan och det råder brist,säljer lagret och minskar då såväl brist som prisstegring. Genom att påråvaruområdet relativt små över- och underskott resulterar i kraftigaprisförändringar, UU 1978/79:1 15 skulleäven relativt begränsade lager kunna bidra till att stabilisera priser ochmarknader. Trotsvissa delade meningar mellan i- och om bl. a. mandatet för dengemensamma fonden enades man vid år 1976om ett förhandlingsprogram avseende såväl enskilda råvaror som en gemensamfond. Huvudproblemet har gällt fonden och dess funktion. Den förstaförhandlingskonferensen om fonden hölls , men resultatet därav blevmycket begränsat. I slutskedet av den s. k. nord/syddialogen i (CIEC)antogs dock en principöverenskommelse om upprättandetav en fond som ett nyckelinstrument för att nå de överenskomna målsättningarnai det integrerade programmet för råvaror. Förhoppningarna inom u-landsgruppenvar mot denna bakgrund relativt stora att man vid :s andraförhandlingskonferens om fonden skulle nå konkreta resultat.Förhandlingarna strandade emellertid på oenighet om fondens finansiering ochanvändningssätt. Konferensen ajournerades därför . :sgeneralsekreterare undersöker möjligheterna att få den återupptagen, men detär tills vidare en öppen fråga när så kan ske. Sverigeoch de övriga nordiska länderna har både inom CIEC och gått längre änflertalet övriga i-länder i stöd för den uppläggning som förordatbåde i fråga om den gemensamma fondens finansiering och användningssätt. Frånnordisk sida har man också aktivt sökt att överbrygga motsättningarna i dennafråga mellan u-landsgruppen och majoriteten i-länder. Därvid har bl. a. pekatspå de klara fördelar som en råvarufond skulle kunna innebära även för importörländerna. Utskottetutgår från att ansträngningarna i denna fråga fullföljs från svensk sida. Detaktuella yrkandet i motionen 1912 torde därmed få anses besvarat. I s-motionen 1912 pekas också på behovet av eninternationell energihushållning och på att oljekrisen håller på att utlösa enekologisk kris i många där vegetationen huggs ned och förbrukas sombränsle. Det krävs av i-länderna att de utvecklar och i större utsträckninganvänder inhemska energikällor och minskar sitt oljeberoende. En satsning påforskning och utveckling av alternativ energiproduktion, gärna i samarbete medu-länder, kan bli ett verksamt medel att lösa världens energiförsörjning. Imånga med låg teknisk nivå och dåligt utbyggda elnät kan alternativaenergikällor, tillverkade i små enheter, bli till stor nytta, framhållermotionärerna. Utskottet kan för sin del instämma i dessasynpunkter. De rika länderna förbrukar merparten av de råvaror som utvinns ivärlden, inklusive oljan. Energihushållning är en utomordentligt viktig del avden totala hushållningen med världens begränsade naturtillgångar, och ett UU 1978/79:1 16 stortansvar vilar därför på de länder som står för den största förbrukningen avdessa tillgångar. Också i regeringsdeklarationen vid årets utrikesdebatt erinrades om detta: Energiförsörjningen har kommit att inta en,dominerande plats i debatten kring resursfrågorna. Hård konkurrens, hotar omde energiråvaror som står till buds. Alla länder måste i detta läge lägga sigvinn om en god hushållning. Ett särskilt ansvar vilar naturligtvis på de ländersom svarar för den största konsumtionen. I såväl i-länder som u-Iänder krävssamtidigt en intensifierad utveckling av nya och fömybara energikällor.Energisamarbetet inom lEA och i andra fora bör kompletterasmed ett globalt samarbete i FN:s regi. Motionen1912 torde därmed i denna del få anses besvarad. I s-motionen 1912 erinras om det resursslöseri ochdet hot mot en framtid i fred och rättvisa som kapprustningen i världeninnebär. Motionärerna pekar på det samband som föreligger mellan nedrustningoch förverkligandet av en ny ekonomisk världsordning också därigenom att eninternationell nedrustningsprocess skulle frigöra väldiga resurser som kananvändas för att främja ekonomisk och social utveckling och rättvisa i världen.För att göra kraven på en radikal nedrustning trovärdiga gäller det att kunnaanvisa vägar för en omvandling av. de resurser som satsas på kapprustningentill civilt bruk, framhålls det i motionen, som även hänvisar till den avutskottet förut behandlade s-motionen 1977/78: 423. Utan tvivel utgör den fortsatta kapprustningen ivärlden det mest extrema exemplet på resursslöseri som försiggår ,Ett stopp för kapprustningen skulle kunna främja alla länders ekonomiska ochsociala utveckling och även öka förutsättningarna för i-ländernas stöd tillu-ländernas utvecklingsansträngningar. Många av de frågor som aktualiseras viden överföring av resurser från militär till civil verksainhet kräver ettingående studium, något som bäst torde kunna utföras i internationell regi. Utskottethar , i sitt betänkande UU 1977/78:12, behandlat en radnedrustningsfrågor, däribland den nu aktuella frågan om sambandet mellannedrustning och utveckling, som diskuterats under förberedelsearbetet för dennyligen inledda extrasessionen med vilken helt är ägnadåt nedrustningsproblemen. Konferensen väntas komma att fatta beslut om att eninträngande studie rörande sambandet mellan nedrustning och ekonomisk-socialutveckling skall genomföras i FN:s regi . Initiativethärtill har tagits från svensk sida, och det har verksamt understötts av övriganordiska länder. Särskild uppmärksamhet torde under utredningens gång komma attägnas metoder för omdisponering av resurser, som frigörs genom nedrustning,till stöd för u-ländemas utvecklingsansträng- UU 1978/79:1 17 ningaroch målsättningarna i den av FN proklamerade nya ekonomiska världsordningen. StatsministerThorbjörn fastslog i sitt anförande i specialsessionensgeneraldebatt att ett överförande av resurser, som avsätts förrustningar, till mer konstruktiva ändamål skulle underlätta det intemationellasamfundets strävanden att främja utveckling. Statsministernmeddelade vid samma tillfälle att den beslutat ställa 1milj. till FN:s förfogande som ett frivilligt bidrag till studiensfinansiering. Med det anförda tordemotionen 1912 i denna del få anses besvarad. I vpk-motionen 1914 hemställs att hosregeringen begär förslag innebärande att bör vidta speciella åtgärderpå det bilaterala och det multilaterala planet för att stärka u-ländernasinbördes samarbete. Under förhösten 1978 kommer FN att genomföra ensärskild konferens om tekniskt samarbete mellan (TCDC). hargenerellt intagit en positiv hållning till sådant samarbete och även ekonomisktstött många projekt för samverkan mellan , främst på forsknings- ochundervisningsområdena. har också lämnat betydande stöd till samarbetetinom den östafrikanska gemenskapen (EAC). Denkommande kan enligt årets budgetproposition göra det aktuelltatt lämna ytterligare bidrag till denna form av samarbete. Pådet multilaterala planet har FN:s utvecklingsprograms (UNDP) styrelse särskiltintresserat sig för det tekniska utvecklingssamarbetet mellan och haftett aktivt svenskt och nordiskt stöd för detta. På motsvarande sätt har för handel och utveckling () ställt sig bakom ett främjande avdet ekonomiska samarbetet mellan . Båda dessa spörsmål var föremål förenhälligt antagna resolutioner vid . Motdenna bakgrund synes någon åtgärd från sida inte påkallad i dettasammanhang, varför ifrågavarande yrkande i motionen 1914 avstyrks. I s-motionen 1912 yrkas att dels skallverka för en revidering av uppförandekod för multinationella företag,dels skall Verka för att arbetet inom FN och med uppförandekod kompletterasmed åtgärder riktade till regeringar och arbetsgivare i syfte att legaliserasjälvständigt arbetande fackföreningar. I deklarationen från FN:s sjätte extrageneralförsamling om en ny internationell ekonomisk ordning fastslogsett antal allmänna principer om rätten att förfoga över de egna resurserna, pågrundval 2 1978/79. UU 1978/79:1 18 avden nationella suveräniteten. Bland dessa ingick tesen att de multinationellaföretagens verksamhet bör övervakas och kontrolleras i värdländernas intresse. Idet handlingsprogram för en ny ekonomisk världsordning som antogsangavs i anslutning härtill bl. a. att alla ansträngningar bör göras för att eninternationell uppförandekod för multinationella företag skall kunna utarbetas,antas och genomföras i syfte att förhindra inblandning i inre angelägenheter,reglera företagens verksamhet i värdländerna och åstadkomma en anpassning tillu-ländernas utvecklingsplaner, åstadkomma bistånd samt överföring av teknologioch företagsledningskunskaper till , reglera hemtagningen av vinsteroch befrämja återinvesteringar i m. m. Demultinationella företagens betydelse för världens samlade produktion av främstindustrivaror och industriella råvaror har vuxit mycket kraftigt under tidenefter liksom deras andel i världshandeln. De svarar numeraför den helt dominerande delen av alla utländska direktinvesteringar. Enhuvuddel av dessa är alltjämt placerad inom i-landskretsen men minst entredjedel av direktinvesteringarna har skett i , där de svarar för denövervägande delen av produktionen inom den moderna sektorn. Därtill kommer attde utländska direktinvesteringarna i i hög grad är koncentrerade tillett fåtal ursprungsländer och likaså till ett relativt litet antal värdländer. Iu-ländernas ekonomier spelar de utländska storföretagen givetvis en långtstörre relativ roll än i i-ländernas. Det säger sig självt att som ärbåde politiskt och ekonomiskt svaga kan ha betydande svårigheter att på etteffektivt sätt övervaka och påverka sådana företags verksamhet, vilka i en delfall har resurser bakom sig som överstiger värdlandets egna samladetillgångar. Någonentydig bild företer de multinationella företagen och deras roll i olikau-länder dock inte. Förhållandena växlar ofta från land till land och frånföretag till företag. Sompåpekas i biståndspolitiska utredningen har den livliga debatten om privatainvesteringar i inte lett till någon större enighet om hur deraseffekter skall bedömas: Kritikerna har vanligen understrukit att privatautländska investeringar ger upphov till ett utflöde av kapital, leder tillimport av kapitalintensiv teknologi som slår ut inhemsk hantverksindustri samtmedverkar till ökat politiskt och ekonomiskt beroende. De som försvarar privatainvesteringar i pekar främst på att en utländsk investering innebäratt kapital och teknik överförs som ett "paketprojekt" samt attutbildning av arbetskraft och skatteinkomster ökar i det land där investeringensker. Det finns enligt utredningen knappast underlag förnågon allmän slutsats om utländska investeringars positiva eller negativaeffekter. UU 1978/79:1 19 dömningenmåste göras från fall till fall och den bedömningen kan bara göras avmottagarlandets egna myndigheter: är det klart - som tidigare nämnts attvärdlandets politik har en avgörande betydelse på vilka effekterna av utländskaprivata investeringar blir. Tullpolitiken bestämmer företagens möjligheter attta ut övervinster, kostnadsrelationerna mellan löner och kapital påverkar valetav produktionsmetod och därmed sysselsättningseffekten och skattepolitikenavgör om skatteintäktema ökar och influerar möjligheterna att remittera vinstertill hemlandet. Vidareär det uppenbart att olika gmpper i värdlandet kan ha olika inställning tillprivata utländska investeringar. För stora kapital- och jordägare innebär enutländsk investering möjligheter till lönande samarbete medan vissasmåföretagare, hantverkare och arbetare fmktar konkurrens och arbetslöshet. Motdenna bakgrund är det helt naturligt att olika u-Iänder har skildainställningar till utländska investeringar och ställer upp varierande villkorför att acceptera dem. I alla händelser representerar de utländskastorföretagen en betydande maktfaktor i många u-Iänders ekonomiska liv, och detär därför naturligt att kollektiva krav på uppförandekoder för multinationellaföretag har rests i flera internationella organ. Först bland de mellanstatliga organisationerna attutarbeta och anta en dylik kod för internationella investeringar ochmultinationella företag var ochutveckling, . Eftersom utgör en sammanslutning av i huvudsak dehögutveck-lade länderna i världen med marknadsekonomi, faller frågan härom någotutanför ramen för de u-landspolitiska spörsmål som behandlas. Fråganom kapitalliberalisering å ena sidan och frågan om kontroll av demultinationella företagens verksamhet å den andra har engagerat under långtid. För att samordna diskussionema om den senare frågan tillsattes i början avår 1975 på bl. a. svensk tillskyndan en särskild kommitté med uppgift att sökautarbeta vissa gemensamma riktlinjer för detta område.