bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — om , ochi handlingsprogrammet från FN:s extra generalförsamling uppmanades detinternationella samfundet att göra alla ansträngningar i syfte att befrämjau-ländernas industrialisering. Bland medlen att åstadkomma detta angavs såväloffentligt bistånd som stimulans av investerare att finansiera industriprojekti dessa länder samt hjälp med yrkes- och företagsledarutbildning. a. i SIDA:s anslagsframställningar harefterfrågan på såväl industribistånd som samarbete med svenska företag kraftigtvuxit . Inom SIDA:s länderinriktade bistånd harindustribiståndets andel också stigit på ett slående s'ätt, från ettpar procent till över en tredjedel , låt varaatt denna ökning till betydande del hänför sig till några få industriprojekt. Inågon form ingår emellertid industribistånd i utvecklingssamarbetet medflertalet av de svenska programländerna. Dethar i SIDA:s anslagsframställningar, och framför allt i biståndsmyndighetenspetita för /78, hksom industribiståndsutredning ochi propositionen 135 vitsordats att efterfrågan på industriellt samarbete medSverige delvis ändrat karaktär såtillvida som man i ökadutsträckning även begär kontakter och samverkan med svensk industri och ettaktivt deltagande av denna i konkreta industriprojekt, i fråga om såvälprojektering och uppbyggnad som själva driften. En förhoppning om deltagandemed investerings- och annat riskvilligt kapital har därvid ofta också ingått iönskemålen. Syftet har varit att tillgodogöra sig både det tekniskakunnandet och de kunskaper om "management" som tillsammans utgörviktiga förutsättningar för en framgångsrik industriutveckling. Emellertid harsvenska företag ofta visat sig tveksamma inför sådana engagemang, antingen deinnefattat riskkapitalsatsning eller ej. Detfinns all anledning anta att efterfrågan både på biståndsfinan-sierat och päannat industrisamarbete med kommer att fortsätta att öka under kommandeår. Det är då viktigt att vårt land har en ökad beredskap för att möta dennaefterfrågan på ett sätt som motsvarar såväl u-Tändernas som våra egnabistånds- och u-landspolitiska strävanden. Detär mot denna bakgrund man får se tillkomsten av fjolårets industribiståndsutredningoch de förslag rörande samarbete på industriområdet som lagts fram ipropositionen 135 på grundval av utredningen och remissbehandlingen av denna.Förslagen inneb'är både en förstärkning av SIDA:s kapacitet på detta områdeoch inrättandet av en särskild fond för industriellt samarbete med u-Tänder. Förslagenrörande SIDA avser dels en vidareutveckling av de typer av industristöd somSIDA redan lämnar, bl. a. de olika satsningarna på att få fram enu-landsanpassad teknologi, stödet till småindustriutveckling, utbildningen avindustriell personal på olika nivåer, expertrekryteringen UU 1978/79:1 96 frånnäringslivet m. m., dels samråds- och andra former för att på ett effektivaresätt ta till vara den svenska industrins kunnande och resurser iu-landssamarbetet. Bl.a. föreslås ett fastare samrådsförfarande rörande anpassad industriellteknologi med deltagande av representanter för forskning och myndigheter mederfarenhet på detta område. Vidare framhålls att SIDA bör medverka till attförstärka mottagarländernas kapacitet att förhandla med utländska företag, bl.a. rörande valet av lämplig teknologi. SIDA bör enligt propositionen också sökaförbättra förutsättningarna för expertrekrytering från industrin.Propositionen betonar småindustriutvecklingens vikt för sysselsättningen ochen allsidig utveckling av näringslivet i u-Iänderna och ser det som angelägetatt SIDA ges kapacitet att vidga stödet till småindustrin. Detföreslås att SIDA nu tillförs tre tjänster vars innehavare har erfarenhet fråneller ingående kunskaper om näringslivet. Behovet av en eventuell ytterligarepersonell förstärkning får prövas i den proposition som tar ställning tillkommande förslag från biståndspolitiska utredningen angående . Utskottet ansluter sig till propositionens förslagom en förstärkning av SIDA:s kapacitet att lämna bistånd på industriområdet ochutgår från att de ytterhgare tjänster härför varom talas i propositionen är avseddaatt utgöra nettotillskott till verkets personal. Den i propositionen föreslagna fonden förindustriellt samarbete med har till allmänt ändamål att främjatillkomst och utveckling av tillverkande företag, s'ärskilt av medelstor ochmindre karaktär, företrädesvis i sådana med vilka bedriverett långsiktigt utvecklingssamarbete, på ett sätt som överensstämmer med dessaländers egna utvecklingsplaner och prioriteringar. De övergripande målen förden svenska biståndspolitiken utgör utgångspunkt för fondens utformning ochplanerade verksamhet. Föratt på ett effektivare sätt än som varit möjligt främja dessaindustriutvecklingsändamål och gå önskemål till mötes om ett starktvidgat industriellt samarbete kr'ävs ett större engagemang iutvecklingsansträngningarna från den svenska industrins och näringslivetssida. Det är där som resursbasen finns för personalinsatser ochkunskapsöverföring på detta område. Det är därifrån som också riskvilligtinvesteringskapital bör kunna mobiliseras i detta sammanhang. Fondenkan utgöra katalysator för att frigöra de betydelsefulla men ofullständigtutnyttjade resurser som finns inom svenskt näringsliv. Fonden blir ettytterligare instrument för svenskt utvecklingssamarbete på industriområdet. Denkan verka på ett sätt som inte är möjligt inom biståndsverksamheten i övrigtmen som ändå motsvarar ett ofta uttalat önskemål från bl. a. vårasamarbetsländers sida. Med en relativt begränsad statlig satsning skall fondenförhoppningsvis kunna stimulera UU 1978/79:1 97 svenskaföretag att med flerfaldigt större resurser gå in i ett industriellt samarbetemed . Genom att på särskilt sätt inrikta stimulansåtgärderna kanföretag genom fonden engageras för industriutveckling i fattigare u-ländervilka endast i ringa utsträckning förmått attrahera svensk industri. I motionerna 1910, 1912 och 1914 yrkas avslag påpropositionens förslag om en särskild fond för industriellt samarbete medu-länder. båda förstnämnda motionerna yppas bl. a. farhågor för att fonden skallfrämja utflyttning av produktion från . Utskotteterinrar om propositionens betoning av att fonden ej skall engageras i projektsom kan bedömas få negativa verkningar av någon betydelse för sysselsättningeni . Sammansättningen av den tänkta fondstyrelsen bör likaså borga föratt så inte sker. Imotionen 1912 görs g'ällande att fondförslagets konstruktion innebär attu-länder tvingas till s. k. joint för att komma i åtnjutande av dendel av biståndsbudgeten som förutsätts ingå i fonden som grundkapital. Utskottetvill med anledning härav erinra om att det är en relativt sett mycket blygsamdel av biståndsanslagen som föruts'ätts bli tillförd fonden som grundkapital,nämligen 35 milj. kr. under / 79 som en första inbetalning ochdärefter högst 65 milj. kr. 35 milj. kr. utgör avbiståndsanslagen för /79. Självfallet är det respektive u-ländersegen sak att avgöra huruvida s. k. joint , dvs. samägda företag, är denform för industrisamarbete som passar dem bäst. Det är vidare att, märka attjoint inte är det enda tänkbara sättet för fondmedverkan. a. även kunna finansiera förinvesteringsstudier. Imotionen 1912 sägs också att fondförslaget innebär att koncentrationsprincipenför svenskt bistånd åsidosätts, eftersom fondens verksamhet inte uteslutandebegränsas till länder med vilka redan bedriver ett långsiktigtsamarbete. Detheter i propositionen härom att företräde bör ges projekt, i de länder medvilka redan bedriver ett långsiktigt utvecklingssamarbete. I den månverksamhet kommer att bedrivas utanför programlandskretsen. skall enligt propositionendock endast sådana komma i fråga vars utvecklingsplanering är förenlig medmålsättningen för svensk biståndspohtik. Utskottetkonstaterar i detta sammanhang att även förslagen i mo--tionerna 1912 och 1914om samarbetsavtal eller .ramavtal för industriellt samarbete m. m. har ensyftning som går utanför den nuvarande programlandskretsen. Detsamma gäller.förövrigt forskningsberedningen SAREC:s verksamhetsområde, importkontoret .lMPOD:sverksamhet, beredningen för utbildningssamarbete, de s. k. u-garantierna ochfamiljeplaneringsbiståndet. I den egentliga biståndsverksamheten är det emel- 7 1978/79. UU 1978/79:1 98 lertidangeläget att koncentrationsprincipen upprätthålls redan av administrativaskäl. Ocksåi motionen 1912 framhålls att det allt oftare reses krav från på ettutökat samarbete med utöver biståndet för att utveckla industri ochlämplig teknologi i dessa länder. Också där förutsätts således en samverkanmellan stat och näringsliv för att fylla samarbetsavtalen med ettsubstantiellt innehåll. Utskottetvill i detta sammanhang också erinra om att välkomnade(SU 1968: 128, rskr 302) att nya och vidgade former för samverkan mellan statoch näringsliv kommer fram och att de prövas och bearbetas i positiv anda allt under förutsättning att det biståndspolitiska syftet hålls i förgrunden.En huvudförutsättning för sådant samarbete är, framhöll vidare, attinsatsen svarar mot ett prioriterat önskemål från mottagarlandets sida ochharmonierar med dess utvecklingsplan. Bådadessa förutsättningar har iakttagits vid utarbetandet av riktlinjer för denföreslagna fonden för industriellt samarbete. Desamarbetsformer som fondförslaget erbjuder svarar mot de önskemål somframförts inte bara i generella termer, såsom i FN-deklarationen om en nyekonomisk världsordning och i Lima-deklarationen, utan också mera konkret ochdirekt riktade till från en rad av våra programländer. Det har därvidklart kommit till uttryck att de eftersträvar någonting vidare än vad som rymsinom det traditionella biståndet, att de eftersträvar ett samarbete på merajämlika villkor än det givaremottagareförhållande som utmärker biståndsverksamheten.De har sålunda visat ett klart intresse för att svenska företag långsiktigt engagerarsig i deras industriella uppbyggnad, både med kunnande och kapital. Samtidigthar de i likhet med de företag som i detta syfte har blivit kontaktade efterlysten medverkan från statens sida som en garanti för det industrielladirektsamarbete mellan företag som varit under diskussion. Den föreslagnafonden bör kunna motsvara just dessa önskemål. Genomfondens fristående identitet markeras också den principiella rågång somalltfort bör finnas mellan å ena sidan renodlad biståndsverksamhet genom SIDAoch å andra sidan den mera affärsmässiga investeringsverksamhet som fonden ärsatt att befordra men som primärt ändå skall styras av intressen, önskemåloch prioriteringar. SIDA:soch industrifondens verksamheter är sålunda avsedda att komplettera och stödjavarandra, men båda skall verka för utveckling. Båda skall fastänmed delvis olika medel sträva efter de mål som uppställts för svenskbiståndspolitik, såsom ekonomisk tillväxt liksom ökad ekonomisk ochteknologisk självständighet och nationellt oberoende hos de där deverkar. För SIDA blir det i detta UU 1978/79:1 99 sammanhangen allt viktigare uppgift att bidra till att höja egen kapacitetatt dels förhandla med de företag som erbjuder sin medverkan iindustrietablering eller som konsulter, dels att rätt värdera och bedömautvecklingseffekten av de industriprojekt för vilka fondens medverkan kan bliaktuell. Utskottet ger sin tillstyrkan till de förslag om enindustriell samarbetsfond som lagts fram i propositionen 135. Samtidigtavstyrks de nu aktuella avslagsyrkandena i motionerna 1910, 1912 och 1914.Utskottet tar fasta på uttalandet i propositionen att en utvärdering av verksamhetenbör göras så snart tillräcklig erfarenhet vunnits. Eftersomriksdagsbehandlingen av förslagen inte slutförts / ,kan fonden inte som avsetts i propositionen upprättas från . Den böremellertid i stället kunna inleda sin verksamhet . Utskottet avstyrker det yrkande i motionen 1905vari föreslås att fonden skall kunna vara verksam i ett större antal ,där önskemål finns om industriellt samarbete med svenska företag. De kriterierför ländervalet som anges, i propositionen och som ger företräde åt projekt iprogramländerna men därutöver öppnar viss möjlighet för andra länder, vilkasutvecklingsplanering är förenlig med biståndspolitiska målsättningar,bör vara styrande för fondens verksamhet. Utskottet instämmer i propositionensförord för att fondens verksamhet inte skall inriktas på de relativt rikau-ländema, t. ex. i och , där industrielltsamarbete kunnat etableras utan speciella stödåtgärder. I anslutning till avstyrkandet i s-motionen 1912 avregeringens förslag om en fond för industriellt samarbete anvisar motionärernaandra vägar att genomföra sådant samarbete som de hittillsvarandeprinciperna för svenskt bistånd på detta område bibehålls. I detta syfte yrkasi motionen 1912 att samarbetet med u-ländema stärks genom upprättandet avsamarbetsavtal främst på områden' som industriellt samarbete, forskning,utveckling av teknologier m. m. på sätt som anges i motionen. Motionärernahänvisar till de samarbetsavtal som vid sidan av biståndsverksamheten redaningåtts med ett antal främst oljeproduce-rande länder och menar att dennamodell inför 1980-talet bör användas på ett mer aktivt och selektivt s'ätt.Syftet därmed anges vara att stärka samarbetet med som söker ettstörre oberoende och som försöker använda detta för större rättvisa inomlandet. Avtalen skall göra det möjligt också för att i någon mån spridadet nuvarande och ensidiga utlandsberoendet, något som har betydelse både vadavser möjligheterna att öka den svenska exporten liksom att göra vårt landmindre sårbart vid konjunktursvängningar. De behöver inte inskränkas till deländer som uppfyller alla krav för att erhålla svenskt UU 1978/79:1 100 biståndutan skall även kunna styras av andra syften som ett led i den ekonomiskautrikespolitiken. Enligt motionen bör avtalen främst gälla områden somindustriellt samarbete, forskning och utveckling av teknologier men iförekommande fall kunna utvidgas till andra områden, såsom kollektivtrafik,sjukvård och miljöteknik. De svenska företagen bör på : olika sätt stimulerasatt aktivt medverka i ett mer basbehovsinriktat industriellt samarbete. Delarav , Importkontorets för u-landsr produkter. Svenska institutets m.fl. organisationers verksamhet bör enligt motionen engageras i den selektivau-landspolitik som förordas. En samordning bör i detta syfte komma till ståndsåväl i som mellan ämbetsverk och organisationer. Andrainstrument såsom invésteringsskyddsavtal, exportkreditstöd, stöd tillkonsultverksamhet m. m. bör enligt motionärerna också användas på ett merselektivt sätt än . Ivpk-motionen 1914 föreslås att regeringen prövar möjligheten att ingå ramavtalom ekonomiskt, tekniskt och industriellt samarbete med , ,, och andra länder som strävar efter social och ekonomiskrättvisa och oberoende i förhållande till de kapitalistiska metropolerna. Imotionen förordas att tar ställning för en selektiv u-landspolitiksom ger socialistiska och andra progressiva stater i u-landsgruppen allttänkbart stöd. I en utarbetaddepartementspromemoria angående ökade insatser för svensk export till (Ds H 1976: 5) diskuterades bl. a. erfarenheterna av hittillsvarandesamarbetsavtal av icke-biståndskaraktär och ändamålsenligheten av att bygga utdessa avtal till fler . Avpromemorian framgick att energipolitiska och éxportfrämjande motiv varvägledande när ingick samarbetsöverenskommelser med u-Iänder somLibyen, , och . Allmänna samarbetsavtal föreligger ocksåmed och . Effekten på handelsutbytet m. m. av dessaöverenskommelser med har varit svårbedömbar, bortsett från att detorde ha främjat allmän good-will, underlättat vissa kontakter samt initieratarbetsgrupper och blandade kommissioner där uppkommande problem och önskemålkan diskuteras. Isamband med promemorians tillkomst gjordes en undersökning av berördamyndigheters och näringslivets inställning till samarbetsavtalen. Detillfrågade förordade överlag att försiktighet iakttas i fråga om att ingå nyasådana avtal. Det hänvisades därvid till att vår industri behöver försuccessiv marknadsanpassning, att det finns en risk för att inte kunna infriade förväntningar som avtalsslutandet framkallar och ätt ökade administrativaresurser krävs om kretsen av avtalsländer vidgas. Enligtdepartementspromemorian bör en förutsättning för att ingå samarbetsavtal varaatt det föreligger ett betydande intresse för fram- UU 1978/79:1 101 jandeav svensk export och ett starkt önskemål från företagssidan samt att detmotsvarar ett långsiktigt svenskt intresse. Avtalsfrågan måste därför noggrantprövas från fall till fall. Enligtvad utskottet genom särskilda föredragningar inhämtat synes den idepartementspromemorian redovisade inställningen till allmänna samarbetsavtalfrån näringslivets och närmast berörda myndigheters sida i huvudsak alltjämtvara densamma som då redovisades. Erfarenheten av hittillsvarande avtal harsålunda inte varit odelat positiv, eftersom deras reella effekt på exempelvisexporten inte genomgående varit påvisbar och de å andra sidan krävt betydandearbetsinsatser och administrativa resurser. har avtalen framkallatalltför stora förväntningar hos den andra parten som inte helt kunnat uppfyllasfrån svensk sida. De har då förorsakat besvikelser. Därför rekommenderasfortsatt försiktighet när det gäller en vidgning av länderkretsen för sådanaavtal, som bör motsvaras av genuina önskemål och ömsesidiga intressen hossamtliga de i samarbetet inblandade parterna. Utskottetkonstaterar att motiveringen för de allmänna samarbetsavtal som hittillsingåtts med i första hand varit att främja svensk export på nya ochlovande marknader, främst oljeexporterande länder. Utskottethar noterat den tveksamhet till en mera vidsträckt utbyggnad av systemet medekonomiska, industriella och teknisk-vetenskapliga samarbetsavtal som kommittill uttryck från deras sida som har att ansvara för avtalens fortlöpandeverkställighet. Uppenbartär att de syften som avtalen varit avsedda att främja ofta kan uppnås på andraoch mer informella vägar än genom ramavtal mellan regeringar, blandadekommissioner m. m. del länder och detta gäller i främsta rummet statshandels-länderna kansådana avtal av ram- eller paraplykaraktär å andra sidan vara nödvändiga föratt kontakter på olika ekonomiska och andra områden över huvud taget skallkomma till stånd. Detta är skälet till att har sådana avtal med så gottsom samtliga öststater. Gentemotprogramländerna för svenskt bistånd fyller biståndsavtalen understundom även deallmänna syften som de existerande samarbetsavtalen med andra ärsatta att främja. Biståndsavtalen styrs som bekant av principerna förlandprogrammering, dvs. av de önskemål om utvecklingssamarbetets inriktning somprioriteras av mottagarländerna själva. De avser ofta såväl industriellt somtekniskt-vetenskapligt samarbete vid sidan av utvecklingsprogram på andraområden. Enspeciell motsvarighet till övriga ekonomiska, industriella ochtek-niskt-vetenskapliga samarbetsavtal representeras av de överenskommelser oms. k. bredare samarbete som diskuteras med och i samband med dengradvisa avvecklingen av biståndet till dessa länder. I motionen 1912 anges attavtalen förutom främst områden som UU 1978/79:1 102 industrielltsamarbete, forskning och utveckling av teknologier skulle kunna utvidgas tillandra områden, exempelvis kollektivtrafik, sjukvård och miljöteknik. Utantvivel representerar de sistnämnda områdena offentliga och andra verksamheter ivårt land som torde ha goda förutsättningar att kunna marknadsföras utomlands.Utskottet vill i sammanhanget erinra om den utredning som tillsattes iår och som gäller statlig konsultverksamhet i utlandet. Idirektiven för utredningen nämns den verksamhet med inriktning främst påu-länder som bedrivs av bl. a. (genom Swedtel), av domänverket ochstatens skogsindustrier (genom Swed-f orest), av verket och treicke-statliga energiföretag gemensamt (genom Swedpower) och av StatskonsultInternational samt den förmedling och försäljning av konsulttjänster etc. påutbildningsområdet som inletts av Beredningen för internationelltutbildningssamarbete och som är avsedda att övergå på ett särskilt aktiebolagmed statligt delägarskap (prop. 1976/77: 83, NU 1976/77: 47). Detta bolagsverksamhet är avsett att i ett första skede koncentreras till export avutbildningstjänster, men även andra offentliga tjänster skall kunnamarknadsföras av bolaget. Utöver insatser riktade direkt till utvecklingsländertorde uppdrag i samarbete med SIDA bli en del av verksamheten. Utredningenskall analysera förutsättningarna för en samordning av den konsultverksamhetsom staten bedriver i utlandet i olika former och syfta till att öka exportenav konsulttjänster från de statliga affärsverken och myndigheterna. U-ländernaantas också i fortsättningen bli den viktigaste avnämargruppen för denstatliga konsultverksamheten. Bådemotionen 1912 och motionen 1914 förespråkar i detta sammanhang attsamarbetsavtalen inriktas på en viss typ av länder, i första hand länder somsträvar efter oberoende samt social och ekonomisk rättvisa. I motionen 1912beskrivs förslaget som en fortsättning och utvidgning av tidigare selektivbiståndspolitik till att bli början på en mer aktiv och selektivu-landspolitik. Också i motionen 1914 talas för en selektiv u-landspolitik,inriktad på vad motionen kallar progressiva stater. I båda motionernaförespråkas även att en del andra handelspolitiska instrument, såsomexportkreditgarantierna, företrädesvis bör inriktas på en viss grupp avu-länder som strävar efter en bättre fördelningspolitik. Utskotteterinrar om att den svenska handelspolitiken efter det andravärldskriget varit inriktad på en multilateral liberalisering avvärldshandeln. har därför i möjligaste mån sökt undvika åtgärder somkunnat ses som steg mot en återgång till bilatera-lism i de ekonomiskarelationerna. De ekonomiska samarbetsavtal som finns har därvid utgjortundantag eller avsteg från den principiella linje som har företrätt.Avtalen med östländerna har dock varit nödvändiga till följd av dessa statersekonomiska system och insti- UU 1978/79:1 103 Avtalen med vissa oljeproducerande länder har å andra sidanfrämst haft sin grund i speciella energipolitiska och exportfrämjandeöverväganden. Därvid torde också ha spelat in att det i många u-länderförekommer en starkare statlig styrning av ekonomin och utrikeshandeln än ii-länderna. Denna omständighet får naturligtvis tillmätas avsevärd betydelsenär man skall bedöma behovet och värdet av samarbetsavtal med nya länder. Motangivna bakgrund är utskottet inte villigt att förorda att systemet medallmänna samarbets- eller ramavtal aktivt och selektivt byggs ut på sätt somföreslagits i de nu aktuella motionerna. Det industrisamarbete m. m. someftersträvas även i motionerna torde dessutom kunna åstadkommas på etteffektivare sätt genom den verksamhet som avses bli bedriven av den föreslagnafonden för industrisamarbete, genom SlDA:s utbyggda biståndsverksamhet påindustri- och teknologiområdet och genom det blivande bolaget för försäljningav utbildnings- och andra offentliga tjänster etc. Enallmän aktivering av systemet med generella samarbetsavtal skulle också kunnabidra till en mindre önskvärd bilateralisering av vår utrikeshandel och våraekonomiska relationer i övrigt. Också egenintres-sena hos de länder som främståsyftas i motionerna 1912 och 1914 torde i längden vara bäst betjänta av attallmänekonomiska åtgärder till deras förmån och stöd gemensamt beslutas imultilaterala sammanhang såsom inom , osv. Enaktivering av de svenska handelsförbindelserna, av industrisamarbetet, avforskningssamarbetet, av kultursamarbetet osv. med är högeligenönskvärd, men den torde i de flesta fall vara möjlig att åstadkomma på andravägar än genom att först ingå övergripande samarbets- eller ramavtal. Sådanaavtal bör dock också fortsättningsvis kunna ingås när de framstår somnödvändiga eller ändamålsenliga. Medhänvisning till det anförda avstyrks de nu aktuella yrkandena i motionerna 1912och 1914.