bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — Denna kommitté, somalltjämt består och i vilken besätter vice ordförandeposten,utarbetade i samråd med industrins resp. de fackliga organisationernasrådgivande organ inom en deklaration om internationella investeringar ochmultinationella företag jämte tillhörande riktlinjer för multinationellaföretag, som antogs av . Rådet tog samtidigtvissa beslut om bl. a. fortsatta samrådsprocedurer och uppföljning av deklarationensoch riktlinjernas tillämpning. Konimittén fick därigenom ett fortsatt uppdragatt regelbundet utbyta synpunkter om dessa frågor, regelbundet anmodaindustrins och de fackliga organisationemas rådgivande organ (BIAC resp. TUAC)att framföra sina synpunkter angående riktlinjerna och att avge rapporter tillministerrådet härom. I beslutet ingick även att en översyn därav skall ske inomen tidrymd av , dvs. UU 1978/79:1 20 OECD-riktlinjerna för de multinationella företagenutgör rekommendationer, är frivilliga till sin karaktär och kan ej genomdrivaspå rättslig väg. Det heter i riktlinjerna bl. a. att varje stat har rätt attfastställa villkoren för de multinationella företagens verksamhet inom sinnationella jurisdiktion, om icke annat följer av internationell rätt och deinternationella överenskommelser staten har ingått. Imotionen 1912 yrkas att skall verka för en revidering av för multinationella företag. Som ovan framgått är en översyn avdenna fömtsedd att äga rum . I motionen heter det också attrekommendationerna däri på väsentliga punkter gradvis måste ersättas medbindande regler. Det anges inte i motio-" nen närmare vilka av de mångarekommendationerna som främst åsyftas. Det förefaller emellertid utskottetangeläget att man från svensk sida verkar för att efter hand och med ledning avde erfarenheter som successivt vinns göra riktlinjerna i fråga aUtmerförpliktande både för företagen och regeringama inom OECD-området. Detnu aktuella yrkandet i motionen 1912 torde därmed få anses besvarat. Också inom Internationella arbetsorganisationen,, har frågan om de multinationella företagen länge varit aktuell. Vid1976 års världssysselsättningskonferens stod bl. a. frågan om demultinationella företagens sysselsättningsskapande roll i utveckUngs-ländernapå dagordm'ngen. Konferensarbetet i detta ämne blev emellertid präglat avstarka motsättningar, och ingen enighet kunde nås trots avsevärdaansträngningar. I konferensens slutdokument redovisades därför de tre i ILOingående parternas (regeringar, arbetsgivare, arbetstagare) inställningseparat. Frånsvenskt regeringshåll uttalades i detta sammanhang starkt stöd för enuppförandekod för multinationella företag. I de motsatsfyllda överläggningarnasslutskede framlade de svenska och norska regeringsrepresentanterna ett förslagtill rekommendation som begränsade sig till de multinationella företagens rollför förverkligandet av basbehovsstrategin, insatser från sida beträffandesådana företag och behovet av samordning inom FN-familjen av behandlingen avhithörande frågor. Inte heller detta förslag vann dock tillräckligt gehör. Sedermerahar emellertid antagit en principdeklarationrörande multinationella företag och socialpolitik. Deklarationen varresultatet av arbete, med denna fråga inom en mindre trepartssammansattarbetsgrupp. Principdeklarationen, som riktar sig till såväl regeringar somarbetsgivar- och arbetstagarorganisationer samt multinationella företag ochrör områdena sysselsättning, yrkesutbildning, arbets- och levnadsvillkor samtrelationema mellan arbetsmarknadens parter, är av rekommenderande ochfrivillig natur. Genom det sätt på vilket deklarationen tillkommit och antagitshar den inte sam- UU 191S/19:1 21 mastatus som sedvanliga ILO-rekomendationer och -konventioner, vilka antas av arbetskonferenserna,föregås av remissbehandling m. m. Den kan emellertid sägas utgöra ett viktigtsteg på väg mot en uppförandekod av mera förpliktande natur. a. ett antal artiklar om arbetstagares föreningsfrihet ochorganisationsrätt, rätt att förhandla om kollektivavtal etc. I flera hänseendenansluter sig rekommendationerna i fråga till förut antagna ILO-konventioner.Man bör emellertid hålla i minnet att många länder inte undertecknat dessa konventioneroch att även en del av de länder som själva ratificerat ILO-konventionema ifråga i praktiken underlåter att respektera deras bestämmelser om de fackligarättigheterna. I anslutning till det krav på utarbetande av eninternationell uppförandekod för multinationella företag som ingick iFN-deklarationen om en ny ekonomisk världsordning beslöt FN attupprätta dels en kommission för transnationella (= multinationella) företag,dels ett informations- och forskningscentrum för dithörande frågor inomFN-sekretariatet. Centret, som arbetar enligt direktiv från kommissionen ochsedan 1977 ger ut en periodisk informationstidskrift, svarar även för vissatekniska samarbetsprogram med i syfte att stärka derasförhandlingsposition gentemot multinationella företag. Centret har /77 fått bidrag från svenska biståndsanslag, och ytterligarebidrag kan enligt budgetproposition komma i fråga. Kommissionenför transnationella företag, som är ett underorgan till FN:s ekonomiska ochsociala råd (ECOSOC) och möts en gång , består av 48 medlemsländer,däribland (t. o. m. ). Av medlemsländerna är två tredjedelarutomeuropeiska . Bland de övriga ingår alla de större industriländerna.Kommissionen beslöt att tillsätta en särskild arbetsgmppj i vilken allakommissionsländer har möjlighet att delta, med uppgift att utarbeta ett förslagtill en FN-upp-förandekod för transnationella företag. Ärbetsgmppen, i vilkenSverige besätter ordförandeposten, inledde sitt arbete . Det kanväntas pågå i ytterligare . FN-arbetetpå en uppförandekod bygger på särskilda problem i förhållandettill de multinationella företagen. Utgångspunkt för förhandlingarna i arbetsgruppenhar varit ett av ordföranden och sekretariatet framlagt ramförslag till kod,vilket i hög grad åberopar sig på beslut, riktlinjer, principer ellerrekommendationer från andra organ inom FN-familjen. När det gäller relationernamellan arbetsmarknadens parter, kommer den ovan nämnda principdeklarationenfrån om multinationella företag och socialpolitik av allt att döma attspela en betydelsefull roll som underlag för arbetsgruppens och kommissionensställningstaganden till detta speciella avsnitt i en kommande uppförandekod.Det är emellertid alltjämt oklart i vilken utsträckning ILO-dekla-rationen, somännu inte har samma status som övriga ILO-rekommen- UU 1978/79:1 22 dationeroch -beslut, kommer att övertas i FN-koden eller i vilken mån man i vissastycken kan vara beredd att där gå längre än ILO-deklara-tionen, som tillkommitunder andra omständigheter och med hjälp av en annan arbetsmetod. Det återstårockså att se vilken status den blivande FN-koden kommer att få och hur passpolitiskt eller juridiskt förpliktande den blir. I motionen 1912 begärs att skall verka föratt arbetet på uppförandekoder inom FN och kompletteras med åtgärdersyftande till att legalisera självständigt arbetande fackföreningar. Att fåtill stånd självständiga och demokratiskt uppbyggda fackföreningar i u-Iändernaär ett angeläget mål i sig och utgör ett av de viktigaste medlen bådeför att befordra en demokratisk samhällsutveckling i övrigt och för att åstadkommasocial och ekonomisk rättvisa. Vad utskottet förstår, ingår de fackligafriheterna och rättigheterna som ett centralt element i det pågående arbetet påuppförandekoder. starka intresse för att främja det fria fackligaorganisationsarbetet i u-Iänder framgår också av det stöd till fackligutbildning m. m. som ges av SIDA. Det hör till de grenar av det statliga stödettill enskilda organisationers biståndsverksamhet som vuxit snabbast undersenare år och som fortsatt prioriteras. Meddet anförda torde det nu aktuella yrkandet i motionen 1912 få anses besvarat. I s-motionen 1912 erinras om attkonjunkturpolitiken i de stora i-länderna fått till följd att u-ländernasmöjligheter att få avsättning för sina exportvaror minskar som protektionistiskakrav i handelspolitiken blir allt vanligare. Ett starkt ömsesidigt beroendefinns mellan u- och i-ländernas ekonomiska utveckling. I samband medkraven pä en ny ekonomisk världsordning har krävt att lättare fåtillgång till i-ländernas marknader för sin export. Dessa krav innebär atti-ländernas industristruktur måste förändras, men denna omstrukturering måsteplaneras för att den skall ske i socialt acceptabla former, framhållermotionärerna bl. har i hög grad accepterat u-landskraven påavlägsnande av olika handelshinder och godtagit att en anpassning av den egnaindustristrukturen till följd därav är nödvändig. En sådan anpassning sker kontinuerligtoch underlättas av arbetsmarknads- och näringspolitiska åtgärder. ärdet uppenbart att ett ohämmat inflöde av vissa varor med urspmng i u-länderallvarligt kan skada vissa industrisektorer i vårt land och i vissa fall ocksåhota vår försörjningsberedskap på . Inom textilsektorn har detta påsenare tid motiverat vissa handelspolitiska skyddsåtgärder oaktat vår allmäntpositiva inställning till ökad u-Iandsexport, som vi dessutom aktivt söker attbefrämja med både bilaterala och multilaterala biståndsåtgärder. Utskottet har tidigaredryftat dessa frågeställningar, bl. a. i betan- UU 1978/79:1 23 kandenaUU 1975/76: 14 och UU 1976/77: 17. I den nu aktuella propositionen 135 berörsdessa frågor bl. a. i följande ordalag: A andra sidan kan hävdas att välutvecklade arbetsmarknadspolitik och socialförsäkringssystem med desskapacitet att underlätta strukturförändringar i den svenska industrin gjort detmöjligt för oss att allmänt sett föra en för u-ländema positiv politik på dethandelspolitiska området. Vår utformning av det allmänna preferenssystemet föru-lands-produkter är ett exempel på detta. I regeringens handelspolitiska deklaration vidårets utrikesdebatt betonades det starka svenska intresset av attmotverka de nuvarande tendenserna till protektionism i världshandeln: Anpassning till världsmarknaden kräver ett pris mendet förtjänar understrykas att får betala mycket mer i förloradearbetstillfällen och sänkt standard, om den fria handelns grundprincip och deregler och avtal som byggts upp till dennas skydd skulle överges. Storahandelsnationer och block kan på det ekonomiska området falla tillbaka på sinstyrka. För mindre länder är det handelspolitiska regelsystemet omistligt somstöd och skydd. I både s-motionen 1912 och vpk-motionen 1914 begärsatt skall verka för införandet av en s. k. socialklausul i (allmänna tull- och handelsavtalet) eller jämförliga handelsavtal. Yrkandetpå en socialklausul i detta sammanhang innebär i korthet att skall förplikta sig att inte endast föra en politik för fullsysselsättning utan även att iaktta vissa miniminormer beträffande arbetsmiljö,produktionsprocesser och allmänt arbetsrättsliga villkor för att få dra nyttaav de internationella frihandelsreglerna. För att åstadkomma detta krävs enligtmotionen 1912 ett starkare fackligt inflytande över handelspolitiken liksomfacklig representation i . Kravetpå en socialklausul i GATT-sammanhang har först aktualiserats från fackföreningsrörelsenssida och har drivits . Tillbakgrunden hör bl. a. en relativt omfattande utländsk industri-etablering ivissa med höggradig inriktning på exportproduktion av vissavarukategorier och i viss utsträckning även en utflyttning från i- tillu-länder av industrier med hälso- eller miljövådliga produktionsprocesser. Isamband med denna utveckling har särskilt under den internationellalågkonjunktur som präglat lönsamheten och sysselsättningeninom vissa industrigrenar i och därmed jämförliga länder i särskilt höggrad fått känna av importkonkurrensen från utpräglade lågprisländer. Kritikhar i detta sammanhang riktats mot de multinationella företagen och mot deu-länder som hos sig tillåtit upprättandet av s. k. frizoner även kalladeexportzoner eller exportbearbetningszoner UU 1978/79:1 24 dvs.avgränsade industriområden som är specialiserade på exportproduktion och därutländska företag inbjuds att etablera sig på fördelaktiga villkor. Dessa kani varierande utsträckning innefatta bl. a. särskilda skatte- och tullförmåner.I vissa länder uppges förmånsvillkoren även kunna innebära att dispens beviljasfrån landets i övrigt gällande bestämmelser av social natur, såsom beträffandearbetarskydd, minimilöner, facklig organisationsrätt m. m. Förhållandenahärvidlag synes dock uppvisa stora variationer mellan olika etableringsländer.En kartläggning av de s. k. frizonerna pågår inom . Denförsta industriella frizonen uppges ha etablerats på för ett tiotal årsedan. Exemplet har därefter följts av ett 50-tal . Produktionen idessa zoner har främst varit inriktad på textil och konfektion, elektronik,leksaker och lädervaror. Bådekravet på en socialklausul i och på uppförandekoder förmultinationella företag torde i hög grad ha samband med frizonssystemets ökadeomfattning och de avarter som därvid ibland förekommit. Det finns all anledningatt noga följa denna utveckling. Beträffandeexportzonernas utvecklings- och handelsmässiga effekter råder deladeuppfattningar inom såväl i-lands- som u-landskretsen. Ett stort antalu-landsregeringar och i första hand givetvis sådana som själva låtit upprättas. k. frizoner men även andra som överväger att göra likadant betraktaruppenbarligen systemet med industriella exportzoner som ett legitimtkonkurrensinstrument och framför allt som starkt befrämjande försysselsättningen och industrialiseringen i sina länder. Deanser sig också ha stöd i många internationella deklarationer ochrekommendationer för sina strävanden att snabbt bygga upp en industriell bas,dra till sig utländskt investeringskapital och erövra en större andel avvärldens industriella produktion och av i-ländernas importmarknader. Föråtskilliga har då exportzonerna tett sig som ett effektivt medel att uppnådessa mål och bereda sysselsättning åt en fattig, starktundersysselsatt och snabbt växande befolkning. U-ländernahar i internationella sammanhang också krävt så bl. a. i deklarationen om enny ekonomisk världsordning och fått i-ländernas principiella stöd för kravetatt i-länderna vidtar speciella anpassningsåtgärder av närings- ochsysselsättningspolitiskt slag för att klara av den växande importkonkurrensenfrån , utan att för den skull tillgripa handelshindrandeskyddsåtgärder. Tillu-landsbilden hör också att kampen om en elementär försörjning alltjämtdominerar de flesta människors levnadsvillkor. Stor arbetslöshet och socialmisär råder i många länder. Sociala välfärdsanordningar i form avarbetarskydd, miljöskydd, förbud mot barnarbete, minimilöner,anställningstrygghet, pensionsförmåner etc. saknas i mycket storutsträckning. Likaså saknas på många håll facklig organisations-frihet ochförhandlingsrätt. UU 1978/79:1 25 Det är mot denna bakgrund som etableringen avindustriella frizoner fått en så pass stor utbredning. Inställningen inom mångau-länder förefaller dessutom positiv till en fortsatt utbyggnad av dettasystem, som f. ö. även förekommer i ett västland som . FN:ssärskilda organisation för industriutveckling (UNIDO) ger och förmedlartekniskt bistånd till länder som vill upprätta dylika zoner. UNIDO har ävenhjälpt till med att organisera en sammanslutning mellan länder som harexportzoner eller är på väg att bygga upp sådana. Sammanslutningeni fråga, som går under namnet ,bildades i vid en konferens mellan ett 30-tal länder.Dess syfte anges vara att främja ett samarbete på detta område för attstimulera ekonomisk utveckling i allmänhet och industrialisering i synnerhet.Sammanslutningen har ett styrande organ i form av ett råd bestående av tiomedlemmar, nämligen representanter för , , , ,, , , , Sri Länka och . Bland övrigagrundarländer ingick , , , , ,, , , , , , ,, , , , ,och . Densnabbt ökande konkurrensen på vissa varuområden från utpräglade låglöneländerhar tillsammans med den ihållande lågkonjunkturen inom i-landsekonomierna, somförorsakat strukturella kriser och svåra anpassningsproblem på många håll,framkallat omfattande protektionistiska strömningar i världen. ärregeringarna djupt engagerade i GATT-förhandlingar som syftartill en ytterligare frigörelse av världshandeln och en förstärkning avGATT-avtalets regler härför. som utpräglat exportland har för egen delett stort intresse av att motverka de nuvarande tendenserna till protektionism. Dethar i och andra sammanhang allmänt accepterats att staterna måste ta påsig att underlätta industriell strukturanpassning till yttre konkurrens, så attgränsskydd inte skall behöva tillgripas. Närings-och sysselsättningspolitikutgör redskap för denna anpassning,, vilken är inriktad på att möjliggöra enindustriell omstrukturering och en konsolidering av företag som bedömssom livskraftiga samt på. en avtrappning av icke lönsam produktion i socialtgodtagbara och sam-hällssolidariska former. gäller det att bevaraförsörjningsberedskapen inom begränsade men livsviktiga sektorer. Anpassningtill världsmarknaden kan innebära stora påkänningar trots alla närings- ochsysselsättningspolitiska åtgärder som sätts in för att underlätta anpassningen.Samtidigt är det uppenbart att ett utpräglat exportland som vårt skulle fåkännas vid ännu större påfrestningar om den fria handelns grundprinciper ochdet regelsystem härför som finns i skulle överges. Det finnsdärför all anledning att slå UU 1978/79:1 26 vaktom detta system men också att förbättra det och att motarbeta detprotektionistiska trycket. Näranpassnings- och omställningsbördan i vissa fall blir orimligt stor, medgerGATT-reglerna under vissa bestämda omständigheter en tillfällig begränsning avimporten för att ge tid till intern anpassning. En förutsättning är därvid attskada eller hot om skada i importlandet kan påvisas. Skaderekvisitet haruppställts för att undvika godtyckliga importbegränsningsåtgärder, dvs.protektionism. pågående GATT-förhandlingarna verkar tillsammans med övriga nordiskaländer för en förbättring av den existerande skyddsklausulen i (artikel XIX) och för att den skall kunna tillämpas på ett mera selektivt sättmot den import som vållar skada. I detta sammanhang eftersträvas en lydelse somi möjligaste mån kan tillgodose de intentioner som ligger till grund för kravetpå en socialklausul. Man söker därvid även åstadkomma en koppling mellan å enasidan kravet på importlandets internanpassning och å andra sidan de socialaproduktionsförhållandena i exportlandet. Samtidigthävdar att de som gjort avsevärda framsteg på industrialiseringsområdetsuccessivt bör kunna ta på sig ökade förpliktelser enligt och medtiden avstå från en sådan särbehandling som deras u-landsstatus gettdem rätt till. Det bör också kunna förutsättas att de mer industrialiserade ,vars produktion är ensidigt exportorienterad, successivt går in för enekonomisk politik som genererar en högre inhemsk efterfrågan och bättre tillgodoserden egna befolkningens basbehov. Anpassningskravetbör sålunda inte fortsätta att vara ensidigt förpliktande för i-länderna utangradvis alltmer gälla även sådana som kommit långt påindustrialiseringens väg. De bör med andra ord i takt med sin tilltagandeekonomiska utveckling kunna ta på sig ökade förpliktelser enligt GATT-avtalet.Detta bör även ligga i dessa länders egenintresse, eftersom utvecklingen annarskan inbjuda till en allmänt ökad protektionism i världshandeln och skärptamotåtgärder mot lågprisimporten. Dehandelspolitiska förmånerna och åtagandena bör således avpassas efter olikaländers utvecklingsnivå och konkurrensförmåga, något som även skulle förbättramöjligheterna att ytterligare stärka stödet och förmånerna för de länder sombäst behöver dem, nämligen de fattigaste . verkar i dennaanda i de pågående GATT-förhandlingarna. Desvenska strävandena härvidlag sammanfattades i regeringens handels- ochvalutapolitiska deklaration vid utrikesdebatt påföljande sätt: Vi vill verka för en fortsatt expansion avvärldshandeln en förutsättning för ökad internationell arbetsfördelning ochdärmed ekonomisk tillväxt inte bara globalt utan också i . UU 1978/79:1 27 Vi vill hejda protektionismen, som utgör ett påtagligthot mot vår export och våra ekonomiska utvecklingsmöjligheter. Varannan svenskindustriarbetare är beroende av exporten för sin sysselsättning. Vivill vidga insikten om att stabiliseringspolitiska problem inte kan lösas genomhandelsrestriktioner, ty även om påfrestningarna vid en kontinuerlig anpassningtill yttre konkurrens kan vara höga, är dock kostnaderna för underlåtenhet attanpassa sig vida högre. Visöker inom ramen för våra internationella åtaganden mildra verkningarna avnödvändiga strukturomställningar. Vivill verka för en mera rimlig bördefördelning mellan överskotts-ochunderskottsländer i anpassningsprocessen, där överskottsländerna genom en meraexpansiv ekonomisk politik måste ta på sig att ytterligare stimuleraefterfrågan och importen. Vikommer att fortsatt aktivt medverka i ansträngningarna att ytterligareliberalisera världshandeln och förstärka det handelspolitiska regelsystemet,vilket är av avgörande betydelse för ett litet exportberoende land som . Som framgått av det föregående söker iGATT-förharvdling-arna i den mån som är praktiskt möjlig få de motiv beaktadesom ligger bakom det fackliga kravet på en socialklausul. Det handelspolitiskasvar som kan sökas inom torde emellertid i huvudsak vara begränsat tillskyddsmekanismernas utformning och tillämpning. Att gå längre än så skulleotvivelaktigt framkalla beskyllningar för protektionistiska strävanden. Häravföljer att sociala krav avseende arbetsvillkor, arbetsmiljö, löneläge,fackliga rättigheter m. m. inte kan stödjas med handelspolitiska medel annat änpå indirekt sätt. Ett mera direkt sätt att främja arbetsrättsliga och andrasociala mål i är det pågående FN-arbetet på en internationelluppförandekod för multinationella företag liksom samarbetet inom . I sammasyfte stöder i sin biståndsverksamhet uppbyggnaden i av friaoch självständiga fackföreningar. Med det anförda torde de nu aktuella yrkandena imotionerna 1912 och 1914 få anses besvarade. 3.Motiv för biståndspolitiken Propositionen (s. 7980) Solidaritet med de fattiga människoma i den tredjevärlden är ett tillräckligt motiv för ett omfattande svenskt biståndsprogram.Denna uppfattning fastslogs av och har bekräftatsav den biståndspolitiska utredningen. Den är fortfarande giltig. Detfiims också andra motiv för vår biståndspolitik. Ett ökat ömsesidigt beroendepräglar förbindelserna mellan i- och . Vi har ett gemensamt intresseatt forma regler för mellanstatligt samarbete som ger fördelar för alladeltagande stater. Endast om detta lyckas kan vi undvika den UU 1978/79:1 28 konfrontationoch den protektionism som utgör ett hotande alternativ. För vår del kan denintemationella utvecklingen komma att ställa krav på omfattandestmkturanpassning. På kort sikt medför detta svårbemästradeomställningsproblem som måste lösas soUdariskt. FörSveriges del är det ur flera synpunkter positivt att de många länderna itredje världen blir politiskt och ekonomiskt starkare. är flera avdessa länder snabbt expanderande marknader för svenska exportvaror. Att deimatrend kan fortsätta är av betydande handelspolitiskt intresse för . Ävenfrån svenska utrikespolitiska utgångspunkter kan vidgade möjligheter till ettsjälvständigt handlande för vara av vikt. Somett särskilt motiv för bistånd kan anföras att en utveckling som minskarklyftorna mellan i- och minskar spärrningen i världen och bidrar tillökad säkerhet. Detfinns inte några motsättningar mellan de oUka motiv som kan anföras för vårtbistånd. I förening bildar de en stark grundval för ett omfattandebiståndsprogram. 4.Mål för biståndspolitiken Propositionen (s. 8084) Det är av betydelse att bred politisk enighet råderom målen för vårt utvecklingssamarbete. Biståndsministern noterar därför medtillfredsställelse det starka stöd remissinstanserna gett biståndspolitiskautredningens enhälliga förslag angående målen för biståndspolitiken. Detallmänna målet för allt bistånd är att bidra till att höja levnadsnivån för defattiga människorna.