bet · G201KU30 · 1978-12-31 00:00:00 — Vissaåtgärder i decentraliseringssyfte har genomförts på detbostadspolitiska området. 1977/78:93 om riktlinjer för ansvarsfördelningeninom bostadsförsörjningen m. m. uttalade sig föredragande statsrådet för attöverflytta beslutanderätten i vissa ärenden från regeringen tilllänsbostadsnämnderna och bosladssiyrelsen. Det gällde ärenden rörande dispensfrån det s. k, markvillkorel och från kravet på godtagbar säkerhet ibostadslångivningen. Vidare förordades en decentralisering av beslutanderättenbeträffande förskott på hyresförlustlån och lån till ändradlägenhets-sammansättning i vissa fall samt i fråga om förhöjt låneunderiag förkulturhistoriskt värdefulla byggnader och tilläggslån till kulturhistorisktvärdefull bebyggelse. lämnade dessa uttalanden utan erinran.Regeringen har sedermera beslutat i överensstämmelse med uttalandena ipropositionen utom i vad avser lånefrågorna för kulturhistoriskt värdefullbebyggelse där regeringsbeslut rörande vissa skattefrågor avvaktas. Av nunämnda frågor utgjorde dispenserna från markvillkoret en viss belastning pådepartementet. Möjligheternatill decentralisering på plan- och byggnadsområdena prövas f n. inom ramen fördet arbete som pågår inom departementet på en ny bygglagsiiftning. Detta arbeteväntas bli avslutat , Förslaget kommer därefter att sändasui på en bred remiss. Departementschefen anför beträffande tidsplanen i prop.1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati (bilaga 12, s. 4) altförhållandevis sannolikt måste sällas av för remissinstansernas arbeteoch för den därefter följande beredningen i . En nylagstiftning på området kan enligt departementschefen knappast träda i kraftförrän in . KU 1978/79:30 156 PMangående regeringens prövning av ärenden om dispens från strandskydd Det s. k. strandskyddel innebär en kontroll avbebyggelse och andra anläggningar vid landels stränder. Syftet medstrandskyddel är alt slå vakt om den möjlighet till bad och friluftsliv inomstrandområdena som allmänheten har enligt allemansrätten. Den nuvarandelagstiftningen om strandskyddet går tillbaka på bestämmelser i sirandlagen avår 1952, hade dock etl provisoriskt slrandskydd införts. Med stöd avsirandlagen kunde förordna om tillslåndslvång för bebyggelse påvissa stränder utanför fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan.När naturvårdslagen tillkom infördes bestämmelserna om strandskyddel idenna lag, I samband härmed skärptes reglerna bl, a. genom att också vissaanläggningsåtgärder på strandskyddsområden fördes in under kontrollen.Strandskyddel reformerades i väsentliga hänseenden . a. blevstrandskyddet i princip obligatoriskt och skall utan särskilt förordnande gällapå alla land-och vattenområden intill 100 m från strandlinjen. Strandskyddelkan genom särskilt förordnande utvidgas intill 300 m från strandlinjen. Skyddetgäller i princip även på planlagt område. Genom beslut skärptes vidarepå olika sätt innebörden av strandskyddel. Strandskyddetregleras i 15 och 16 SS naturvårdslagen (1964:822). I 15 S fastslås först attslrandskyddets syfte är att "åt allmänheten trygga tillgången til! platserför bad och friluftsliv". Därefter anges som huvudregel att strandskyddelskall omfatta land- och vattenområdet intill från strandlinjen vidnormall medelvatienslånd. Paragrafen lämnar dock utrymme för regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer atl förordna att strandområde som"uppenbarligen saknar betydelse för bad och friluftsliv" ej skallomfattas av slrandskydd. En utvidgning av strandskyddel får också ske, dockhögst intill från strandlinjen, när del behövs för att"tillgodose syftet med strandskyddel". Beslut om utvidgning avstrandskyddsområdet skall fattas av regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer. Slutligen anges i 15 S atl vid ftistsiällelse av generalplan,stadsplan eller byggnadsplan kan, när särskilda skäl föreligger, förordnas alli planen ingående strandområde ej vidare skall omfattas av slrandskydd. Regeringenhar gett länsstyrelserna bemyndigande all besluta om undantag från detgenerella strandskyddet. Bemyndigandet avser också beslut om utvidgning, 116 S anges närmare slrandskyddets innebörd. Enligt paragrafens första styckegäller ett allmänt förbud mol bebyggelse och förberedelsearbelen för bebyggelseoch också mol uppförande av åtskilliga andra anläggningar och anordningar påstrandskyddsområde. Stycket lyder i sin helhet sålunda: KU 1978/79:30 157 Inom slrandskyddsområde får ej helt ny byggnaduppföras eller befintlig byggnad ändras för atl tillgodose ett väsentligenannat ändamål än det, vartill byggnaden tidigare varit använd, och ej hellerutföras grävnings- och andra förberedelsearbeten för bebyggelse som sagts.Ej heller får i annat fall inom strandskyddsområde utföras anläggning elleranordning, varigenom mark tages i anspråk såsom tomt eller allmänheten på annatsätt hindras eller avhålles från alt beträda område där den eljest skulle ägt atlfärdas fritt. Enligt andra stycket får regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vad allmänheten har altiakttaga inom strandskyddsområde. Länsstyrelserna har i naturvårdsförordningen(1976:484) getts bemyndigande att utfärda sådana föreskrifter. Fråganom undantag från förbudet mot bebyggelse m, m. inom slrandskyddsområderegleras i tredje och fjärde styckena. Generellt undantagna från förbudet äranläggningar eller åtgärder som behövs för jordbruket, fisket, skogsskötselneller renskötseln och ej tillgodoser bostadsändamål. Undantagna är vidareförelag vartill tillstånd lämnats enligt vattenlagen (1918:523) ellermiljöskyddslagen (1969:387), Avsärskild betydelse för förevarande undersökning är bestämmelsen i tredje stycketenligl vilken får medge undantag från bebyggelseförbudet"när särskilda skäl föreligga". Medges undanlag, skall länsstyrelsenbestämma i vilken utsträckning mark får tagas i anspråk såsom tomt eller eljestanvändas för det avsedda ändamålet. Dennuvarande lydelsen av denna bestämmelse tillkom i samband med reform.I förarbetena lill denna uttalades bl. a. all möjligheten att ge dispens bordeutnyttjas med stor återhållsamhet. I naiurvårdskommitténs betänkande (Ds Jo1974:1 s. 195) betonades att strandområdet borde hållas fritt från en fortsattexploatering som inskränker det fria nyttjandet. Bedömningen av om särskildaskäl föreligger i det enskilda fallet skulle enligl komniitién ske dels molbakgrund av den avsedda inskränkningens art, dels med beaktande av områdetsvärde för rekreativa ändamål. I fråga om område av betydelse för friluftslivetborde kraven för undantag enligt kommitténs mening ställas myckel högt. Ocksådepartementschefen ansåg (prop. 1974:166 s. 97) att dispensmöjligheten bordetillämpas restriktivt. utgiven rekommendation, främst riktad lill länsstyrelserna ochberörda kommunala myndigheter, har naturvärdsverket anfört alt "särskildaskäl" bör kunna föreligga i följande fall (SNV, Publikationer 1976:4): 1, Då del allemansrättsligautnyttjandet av ett slrandskyddsområde inte inskränks av en tilltänkt byggnadeller anläggning. Detta kan inträffa vid komplettering av befintlig bebyggelseinom etablerad lomtplais, 2, Då platsen där byggnad elleranläggning avses placeras är väl avskild från strandmiljön, 3, Då den sökta anläggningen skalluppföras för det rörliga friluftslivets behov. 4, Vissa anläggningar, somallmänheten i och för sig inte har tillgång lill. KU1978/79:30 158 måste ovillkorligen ligga vid vattnet, t, ex,småbåtshamnar och båtbryggor. En genomförd avsiyckning kan vara etl särskilt skäl förundanlag om inte starka nalurvårdsintressen finns alt tillvarata. Enligt huvudregeln prövas alltså fråga om dispens frånförbudet mol bebyggelse m, m, inom slrandskyddsområde i första instans avlänsstyrelse. Dispensprövningen kan dock 1 enlighet med 43 S 2 st,naturvårdslagen delegeras lill myndighet. Av de närmare bestämmelserangående delegation, som finns i 28 S 2 st nalurvårdsförordningen, framgår bl.a. atl länsstyrelse får förordna atl dispensprövningen skall ankomma på kommunfullmäktigeeller nämnd som fullmäktige bestämmer. Beslut av myndighet överklagas enligtbesvärsbestämmelserna i 40 S naturvårdslagen till . Talan molbeslut av länsstyrelse, som första eller andra instans, förs hos regeringengenom besvär. När det gäller besvärsrällen ges 140 S 3 st. en uttryckligbestämmelse enligt vilken får föra talan mol beslutenligl naturvårdslagen. I övrigt gäller de allmänna reglerna iförvaltningslagen, dvs. talan får föras av den som beslutet angår, om del gåtthonom emot. Enligl m. fl. kommentar till naturvårdslagen'anses beslut i naturvårds-ärende angå markens ägare, nyttjanderätlshavare ellerannan som innehar särskild rätt till marken (t. ex. servitut). Ägare avgrannfastighet anses däremot inte ha räu att föra talan mol ett beslut atl getillstånd till bebyggelse på strandskyddsområde, eftersom reglerna intetillkommit för att skydda honom.2 Enligt kommentaren anses även vederbörandekommun vara besvärsberättigad lill följd av stadgandet i 2 S naturvårdslagen,enligt vilket naturvården också aren angelägenhet. Att en organisationenligl sina stadgar har atl företräda nalurvårdsintressen medför däremot inteall organisationen får talerält i andra fall än där den uppträtt som sökande, I kommentaren lill nyssnämnda stadgande i 2 Snaturvårdslagen framhålls att varje kommun har frihet att vid behandlingen avnaturvårdsfrågorna i organisatoriskt hänseende anpassa sig lill vad som är mestpraktiskt för dess vidkommande. Om ej annat beslutas av fullmäktige ellergäller på grund av särskild författning, ankommer det enligt kommentaren påkommunens styrelse att handlägga nalurvårdsfrågorna, Samma uppfattningbeträffande behörighet för kommunall organ atl besvära sig i naturvårdsärendeuttalas i en artikel i 1970.1 artikeln redovisas ochkommenteras vissa regeringsbeslut om besvärsrält i naturvårdsmål." 1 ,Naturvårdslagen (Slockholm: P, A. födag, 1976) s, 240-241. 2 Enligtvad som upplysts frän visar senare avgöranden au inte heller markägare eller annan sakrättshavare anses ha talerält om han intevarit sökande, 3 Sven-GöstaJonzon m. fl, a.a, s. 48, "Några regeringsbeslut om besvärsrält i naturvårdsmål".Kommunal 1970:3 s, 191-192, KU 1978/79:30 159 För tillstånd till byggnadsföretag inomstrandskyddsområde krävs alltså dispens. Det är emellertid inte ovanligt altett sådant byggnadsföretag innefattar tätbebyggelse i byggnadslagensmening. Är detta fallet måste också dispens ges från det s. k,tätbebyggelseförbudet. En utförlig redovisning av bestämmelserna på dettaområde lämnades av i samband med att utskottet i 1978års granskning behandlade regeringens dispensgivning från tätbebyggelseförbudet(KU 1977/78:35 s. 20-22, reservation 2 samt bilaga 12 A). I underbilaga 1återges vad utskottet och reservanterna anförde. Besväröver beslut i ärende som endast gäller undantag frånbebyggelseförbudet inom strandskyddsområde skall inges till ,som enligt 2S departementsförordningen (1963:214) har att handlägga ärendenrörande naturvården. Enligt samma paragraf i departementsförordningen handläggsärenden rörande byggnadsväsendet inom . Blandade ärenden avförut omnämnt slag där prövningen avser undantag såväl från bebyggelseförbudetinom slrandskyddsområde som från lälbebyggelsförbudet, faller således inom tvådepartements verksamhetsområden. Sådana ärenden skall i enlighet med 5 Sdepartementsförordningen handläggas inom det departement till vilket ärendenahuvudsakligen hör och beredas i samråd med chefen för det andra berördadepartementet (gemensam beredning). Del ankommer i första hand på länsstyrelsenatt bedöma till vilket departement ett blandat ärende huvudsakligen hör och gebesvärshänvisning till delta departement. Den slutliga bedömningen av vilketdepartement som skall handlägga ett blandat ärende görs på tjänstemannanivåinom Jordbruks- och bostadsdepartementen. Från departementen har dock upplystsatt man endast undantagsvis finner anledning att gå ifrån den bedömning somlänsstyrelsen gjort. Man menaratt kravet på gemensam beredning under allaförhållanden garanterar alt de synpunkter som det andra departementet har attföreträda blir tillgodosedda. Frågai ilksdagen om regeringens syn på strandskyddel Regeringens syn pä strandskyddet togs upp då () frågade jordbruksministern omden borgerliga regeringen hade en annan syn på strandskyddet än den som komtill uttryck i riksdagsbeslutet när det generella strandskyddet infördes.Frågan var enligl frågeställaren föranledd av uppgifter i massmedia om atlregeringen hade en generös inställning till ansökningar om dispens frånstrandskyddel. a. skulle regeringen mot uppfattning habeviljat en rad dispenser från strandskyddel. Vid kammarens sammanträde den 30maj besvarade jordbruksministern den framställda frågan nekande. Svaret och denåtföljande debatten mellan Jordbruksministern och återges isin helhet i underbilaga 2. KU 1978/79:30 160 I undersökningen granskas regeringens praxis vidhandläggning och beslut i besvärsärenden ,som gäller undanlag frånbebyggelseförbudet inom strandskyddsområde. Granskningen har avsett samtligaärenden av detta slag, som avgjordes , För jämförelsensskull har också regeringsbesluten i strandskyddsärenden under första halvåret1976 tagits fram. Genomgången av de sistnämnda ärendena har endast avsettsjälva besluten. Redogörelsenför granskningen har disponerats så att först behandlas de ärenden somhandlagts inom , därefter de som handlagts inombostadsdepartementet, 1 underbilagorna 3 A-D refereras dels de ärenden, därregeringen i motsats till medgett dispens frånslrandskyddsbeslämmelserna, dels de ärenden som väckts genom besvär avnaturvårdsverket. Underbilagorna 3 A och B upptar de ärenden som avgjordesunder resp. 1978 efter beredning i ,underbilagorna 3 C och D de som avgjordes resp. 1978efter beredning i . Inom varje underbilaga är ärendenanumrerade löpande. Hänvisning i texten sker med hjälp av dessa nummer. Underförstå avgjorde regeringen efterberedning i 71 besvärsärenden som avsåg tillstånd lillbyggnadsförelag inom slrandskyddsområde. Motsvarande siffra för första halvåret1976 var 42. Beredningen*.Samtliga ärenden utom tre remitterades till för yttrande, I detre icke-remillerade ärendena blev regeringens beslut sedermera atl intesakpröva besvären efiersom regeringen inte ansåg klaganden behörig att anförabesvär. Två ärenden som inte heller blev föremål för prövning i sak därför attde kommit in efter besvärstidens utgång (deserta ärenden) remitterades däremottill , del ena av dem dessutom lill . Utöverremittering lill förekom det alt ärenden, i vilka länsstyrelsensavslagsbeslul överklagats, sändes på remiss lill , Enligl vadsom upplysts från är det praxis att ärenden därkommunens byggnadsnämnd tillstyrkt dispens från strandskyddsbestämmelserna,remitteras till . Innan ärendet gick på remiss tillnaturvårdsverket inväntades i allmänhet remissssvar. »Granskningen avser endast ärenden. KU 1978/79:30 161 Besvären i huvuddelen av de ärenden som handladesinom avsåg endast dispens frånslrandskyddsbeslämmelserna. I elva fall gällde dock besvären också dispensfrån lätbebyg-gelseförbudet. Dessa ärenden bereddes i enlighet meddepartementsförordningens tidigare återgivna bestämmelse gemensamt medbostadsdepartementet. Beträffande två av dessa ärenden saknas dock anteckningi del protokollerade beslutet om att gemensam beredning ägt rum. Från jordbruksdepartementethar emellertid upplysts att även dessa ärenden bereddes gemensamt med . Besluten*.Regeringens beslut i åtta av de 71 ärenden som avgjordes under första halvåret1978 innebar alt ärendet inte togs upp lill prövning i sak. Av dessa ärendenförklarades två vara deserta, dvs. de hade inte kommit in till regeringen förebevärslidens utgång. I de övriga sex ärendena motiverades beslutet med altklaganden saknade besvärsrätt i ärendet. Ifyra ärenden var klagandena en eller flera enskilda personer som enligtregeringen inte berördes av besluten på det sätt som krävs för besvärsrätt. Somförut framhölls anses beslut i naturvårdsärenden angå markens ägare,nyttjanderätlshavare eller annan som innehar särskild rätt till marken, däremotinte ägare av grannfastighet. Klagandei de två andra ärendena var i kommunen. I beslutenkonstaterades endast all nämnden inte var behörig att föra talan motlänsstyrelsens beslut. Från har inhämtats atl departementetvid beredningen av dessa ärenden varit i kontakt med vederbörande kommun somupplyst atl något beslut av fullmäktige atl delegera handläggningen avnalurvårdsfrågorna lill ej fatlats. I enlighet med den principbeträffande behörighet för kommunalt organ atl besvära sig i naiurvårdsärendensom ovan redovisats har därför i de aktuella fallen ansettssakna besvärsrätt. Avde tre ärenden som inte togs upp till prövningförklarades två vara deserta. I etl ärende ansågs den klagande inte varabesvärsberättigad. Närdet gäller de sakprövade ärendena skall först behandlas de ärenden som väcktesgenom besvär av och som alltså avsåg beslut av länsstyrelseatt medge dispens från slrandskyddsbeslämmelserna. uppgick antalet av väckta besvärsärenden lill15. Av dessa avsåg 13 olika byggnadsförelag i samma område inom Arvidsjaurskommun (underbilaga 3 B nr 2). Dessa ärenden behandlades och avgjordesgemensamt. Beslutet blev i samtliga dessa ärenden att regeringen lämnadenaturvårdsverkets besvär utan bifall. Regeringen konstaterade i dessa fall atlden planutredning som gjorts visserligen inte kunde anses uppfylla de krav sommed gällande bestämmelser om strandskydd borde ställas på en sådan planering.Planulredningen gjordes emeller- *Granskningenavser endast ärenden. 11 1978/79. KU 1978/79:30 162 tidinnan dessa bestämmelser infördes, och viss bebyggelse hade redan kommit lillstånd. Därtill kom enligt regeringen att den planerade bebyggelsen genom sinomfattning endast i ringa mån syntes innebära en inskränkning för allmänheten. Ocksåi de två andra ärenden där naturvårdsverketbesvärat sig över beslut, avslog regeringen besvären(underbilaga 3 B nr 1,3). Underförsta förekom fyra ärenden med som klagande. Itvå av ärendena lämnades besvären utan bifall. I de två andra biföll regeringennaturvårdsverkets besvär. Sakprövningav besvär över beslut atl inte medge dispens frånstrandskyddsbestämmelserna skedde 1976 och 1978 i 35resp. I etl resp. tio fall biföll regeringen helt eller delvisbesvären. Regeringens beslut i resterande 34 resp, 38 ärenden blev avslag påbesvären. Bifallsbeslulenskall granskas något närmare. Ser man först lill vad andra instanser uttalat idessa ärenden så finner man att i fyra av ärenden och i det endabifallsärendel tillstyrkte i remissyttrande bifalltill besvären. gjorde således i dessa fall en annan bedömning isitt remissyttrande än i del överklagade beslutet beroende på att nyaomständigheter hade tillkommit i ärendet. I fyra andra fall hadebyggnadsnämnden i den berörda kommunen tillstyrkt atl lämnade denbegärda dispensen i samband med att nämnden överlämnade ärendet tilllänsstyrelsen för beslut. I dessa fall var alltså ochregeringen av samma uppfattning medan hade annan mening.Slutligen fanns det två ärenden i vilka regeringen gjorde en annanbedömning än både och (underbilaga 3 B nr 4, 12).1 det ena av dessa ärenden (nr 4) var dock beslutet i inteenhälligt. Detär vidare av intresse att granska hur regeringen motiverade bifallsbesluten.Del kan då först konstateras att i två ärenden och i det enda ärendetfrån lämnade regeringen inte någon egen motivering. I samtliga dessa trefall hade i remissyttrande tillstyrkt bifall till besvären.Regeringen hänvisade uttryckligt till denna omständighet i ett av fallen. Närbesluten innehöll en motivering gick den i flera fall ut på att klagandenbehövde byggnaden för sin näringsverksamhet och att särskilda skäl för undantagfrån strandskyddel därför förelåg. I ett beslut (underbilaga 3 B nr 4) hettedet t. ex, att byggnaden, en skogskoja, som behövdes för skötseln av ca 160 haproduktiv skogsmark helst borde vara placerad inte alltför långt från stranden.I två andra ärenden (underbilaga 3 B nr 7, 8) som båda gällde uppförande avenfamiljshus i kommun framhöll regeringen all byggnadsplatsen valtsmed hänsyn till atl klagandena avsåg att ägna sig åt yrkesmässigt fiske. En annan typ avmotivering, som förekom i ett par fall, gick ut på atl KU 1978/79:30 163 inskränkningeni allmänhetens tillträde lill strandskyddsområdet var så obetydlig atl denkunde godtas. I ett fall (underbilaga 3 B nr 10) ansåg t. ex. regeringen atttillkomsten av byggnaden allenast i ringa mån kunde innebära en försämringsåvitt gäller det röriiga friluftslivet. I ett annat ärende (underbilaga 3 B nr12) anfördes att "tomtområdet på fastigheten inte kan antas bli störregenom förevarande byggnad, om den begränsas till en yla av ca 12 m".Regeringen gick i detta ärende emot såväl som ochnaturvårdsverket. De båda sistnämnda instanserna hade i sina remissyttrandenbl. a. anfört all byggnadsföretaget, enligl ansökningen ett uthus om ca 25 m,skulle innebära atl tomtområdet utvidgades. Enmotivering av annat slag användes i ett ärende som gällde uppförande av etlbostadshus (underbilaga 3 B nr 11). 1 beslutet hänvisade regeringen lill vadklaganden anfört i besvärsskrivelsen och till övriga omständigheter i ärendet.1 besvärsskrivelsen, som refererades i regeringsbeslutet, framhöll klagandenatt hans nuvarande bostad inrymde kontor för etl företag som han ledde. Isamband med att han snart skulle avsluta sin tid som företagsledare ville hanskaffa sig ny permanent bostad. Markförhållandena i byn var emellertid sådanaatt det var ont om lämpliga byggplatser inom andra delar av byn än på det näsdär han önskade bygga. Inom handläggs, som förutpåpekats, endast besvärsärenden rörande bebyggelse inom strandskyddsområde somockså innefattar fråga om dispens från det s. k. tätbebyggelseförbudet. Antaletsådana ärenden inom uppgick under första halvåret 1978till 41. 1976 avgjordes 56 sådana ärenden. * Samtliga ärendenutom etl vardera halvåret avsåg besvär över avslagsbeslut av . **Ungefär en tredjedel av ärendena avgjordes ulan föregående remiss. De ärendensom remitterades skickades med några få undantag till vederbörandelänsstyrelse. Enligt uppgift från sändes ärenden på remisstill endast då bevärsskrivelsen innehållit nya omständigheter avbetydelse för bedömningen av ärendet. 1eu fåtal fall förekom remiss lill mer än en myndighet. I inget fall varnaturvårdsverket bland dessa myndigheter. Någonsystematisk undersökning av remissinstansernas handläggningstider har inteföretagits. Men en stickprovsmässig granskning visar alt den remisstid somutsatts av departementet i allmänhet iakttagits någoriunda. Men i två ärenden,som båda hade remitterats till i *Bland de granskade ärendena ingår ej eventuella försentinkomna besvär. **Gransk-ningen avser endast ärenden. KU 1978/79:30 164 län,hade remisstiden kraftigt överskridits, i det ena fallet (20/4 nr 11) med 9månader, i del andra fallet (20/4 nr 19) med nära 7 månader. Allade ärenden som är aktuella i delta sammanhang kräver i princip gemensamberedning med . Det förekom emellertid fyra ärenden därnågon gemensam beredning inte ägt rum, I dessa fall hade i delöverklagade beslutet förklarat att något hinder för dispens frånstrandskyddsbestämmelserna inte förelåg. ansåg sig däremot intekunna medge undantag från tätbebygelseförbudei. I dessa fall har man frånbostadsdepartementets sida ansett det vara motiverat alt avslå från gemensamberedning med . Inågra ärenden har ingen anteckning om gemensam beredning gjorts i detprotokollerade beslutet. Från har dock uppgivits att äveni dessa fall ägde gemensam beredning rum. *1 ett ärende under vardera halvåret förklarade regeringen att klaganden intevara behörig atl föra talan över beslut såvitt avsåg dispensfrån slrandskyddsbeslämmelserna. I strandskyddsdelen togs besvären därför inteupp till prövning av regeringen. Samtligahär redovisade ärenden utom ett från vardera halvåret logs alltså upp lillprövning i sak. Resultatet av regeringens prövning blev under första halvåret1976 alt besvären bifölls i en mycket liten andel av ärendena.