bet · G201TU18 · 1978-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen i paragrafens första stycke bördärför anges gälla även i fråga om terminalbyggnad som har uppförts före den 1juli 1977 eller för vilken byggnadslov har beviljats före nämnda dag. Måletbör enligt föredraganden vara all man även i fråga om anpassningen av de äldreterminalbyggnader som avses behållas i drift kommer upp i den standard somanges i de handikappbyggnormer som gäller vid det tillfälle då anpassningengenomförs. Man måste emellertid vara medveten om all handikappanpassning aväldre terminalbyggnader kan vara förenad med problem, främst av ekonomisk ochteknisk natur. Kostnaderna för en anpassning kan t. ex. komma alt uppgå tillsådana belopp att de inte står i rimlig proportion till vad man vill uppnå.Vidare kan t. ex. byggnadens konstruktion vara sådan att möjlighet saknas atl genomföraen viss anpassningsåtgärd. Förhållandena kan ock,så vara sådana att det pågrund av litet resandeunderlag inte är skäligt att kräva att en vissterminalbyggnad skall åtgärdas. Detta talar enligt föredraganden föratthandikappanpassningen av de befintliga terminalerna tillåts ske i denomfattning och takt som är skälig med hänsyn till sådana förhållanden som harberörts. Föredragandenanser, i likhet med , att också terminalanpassningen ihuvudsak bör kunna vara genomförd . Närdet gäller den takt i vilken anpassningen bör ske bör enligt föredragandenkraven inte utformas så alt en anpassning av alla de anordningar som det ärfråga om skall göras vid ett och samma tillfälle. Det får anses vara skäligtatl åtgärderna genomförs successivt inom den angivna tidsperioden och i dentakt som är rimlig med hänsyn lill bl. a. tekniska och ekonomiska förhållanden. Denändring i BSsom föreslagits bör lämpligen komma till uttryck i ett nytt tredjestycke i 82 a ij. Genom ändringen slås alltså fast atl terminalerna skallanpassas i enlighet med 42 a § BS oavsett om de annars skulle ha byggts omeller inte. Anpassningen skall ske med beaktande av vad i det föregående harangivits i fråga om skäligheiskriterierna. Detta betyder enligt föredragandenallom inte hinder möterav ekonomiska, tekniska m. fl. omständigheter skall destandardkrav som gäller för nybyggnad i princip följas. Detanförs vidare att det av 76 § BS följer all det ankommer på statens planverkatl utfärda föreskrifter och allmänna råd till det föreslagna 82 a § tredjestycket. När det gäller den tidpunkt då anpassningen skall vara slutförd, bördet ankomma på regeringen eller myndighet som regeringen utser alt utfärdanärmare föreskrifter. En bestämmelse härom har tagits in i paragrafen. a. atl ingripanden enligt lagen (1976:666) om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m. m. inte flr ske före utgången av dentidsfrist som kan komma att bestämmas. Föredragandenpekar på det förhållandet att en del av de terminalbyggnader som omfattas avförslaget förvaltas av statliga myndigheter och av landstingskommunerna.Enligt 54 § 2 mom. tredje stycket BS är bestämmelserna om byggnadslov i 1 mom.samma paragraf inte tillämpliga på statens och landstingens byggnader. Istället skall enligt 66 § andra stycket BS anmälan göras till byggnadsnämndeninnan sådana byggnader påbörjas. I fråga om statliga byggnader gäller dessutomatt den myndighet som har att pröva ritningarna till byggnaden får medgeavvikelser från bestämmelserna i eller med stöd av stadgan meddeladeföreskrifter (66 § första stycket BS). Dethar satts i fråga om dispensrätten enligt 66 § första stycket avser även enbestämmelse av den typ som föreslagits. Även om man enligt föredraganden kanutgå från alt berörda myndigheter kommer au se till au kraven enligt deföreslagna bestämmelserna i 82 a § tredje stycket BS blir uppfyllda, anses dellämpligt att klargöra att någon dispensrätt inte föreligger i fråga om den typav bestämmelser som finns i 82 a §. Detta anses böra komma lill uttryck genomatt ett nytt andra stycke tas in i 66 §. HAKO-utredningenhar även behandlat frågan om handikappanpassning av den yttre miljön ellernärmiljön. För att kollektivtrafiken skall kunna hävda sig gentemotindividuella trafikmedel måste anpassningen avse hela transporlkedjan. Del ärdärför enligt föredraganden väsentligt atl de av utredningen föreslagnaanpassningsåtgärderna avseende gångvägar, övergångsställen, entréer etc. ocksåkommer till utförande. Del framhålls att det oftast aren angelägenhetatt åstadkomma den handikappanpassning som erfordras här. Enligt föredragandenbör det finnas goda förutsättningar all fortsätta anpassningsarbetet bl. a.efter de riktlinjer och de kommunala miljöförbättringsplaner som föreligger.Anpassningsarbetet bör emellertid intensifieras. En särskild arbetsgrupp medföreträdare för berörda intressenter bör därför tillskapas. Arbetsgruppen börha till uppgift att på myndighetsplanet verka för en fortsatthandikappanpassning av närmiljön enligt förslag. a. övervägas om de gällande riktlinjerna för närmiljöns utformning börförändras i enlighet med förslag. bör varasammankallande i arbetsgruppen. Kostnadernaför genomförandet av anpassningsåtgärderna avseende färdmedlen ochterminalerna bör enligt utredningens förslag bäras av trafikföretagen ochsåledes ytterst av samtliga trafikanter. Föredraganden konstaterar attutredningen anser att ett belopp av slorieksordningen 235 milj. kr., varav förterminaler ca 130 milj. kr., prisläge aren realistisk bedömning avanpassningskostnaderna för trafiksektorn som helhet . Enligtföredraganden bör genomförandet av anpassningsåigärderna allmänt sett innebäraen ökad tillgänglighet och standard och därmed ökad attraktivitet hos denkollektiva trafiken. Flertalet åtgärder kommer således alla resenärer tillgodo, vilket allmänt ökar kollektivtrafikens marknadsmässiga förutsättningar.Handikappanpassningen bör vidare, med den genom- förandemetodiksom föreslår i kombination med en noggrann planering och enmålmedveten strävan att beakta och tillvarata anpassningsmöjligheterna, intebehöva leda till några renodlade merkostnader för trafikföretagen ochtrafikanterna annat än i undantagsfall. Det successiva genomförandet jämte denfrihet atl välja tekniska lösningar inom givna funktionskrav, som föredragandenanser all trafikföretagen bör ha, underlättar även finansieringen. Mot denbakgrunden anser föredraganden att särskilda medel inte behöver anvisas för handikappanpassningenav färdmedlen och terminalerna. Föredragandenövergår därefter till att behandla förslag om försöksvisinförande av riksfärdtjänst. Förvissahandikappgrupper-ca 20 000 personer enligt - som av särskildaskäl, trots en långtgående fordonsteknisk och miljömässig anpassning av trafikväsendet, inom överskådlig tid inte bedöms kunna resa kollektivt på egen handföreslår utredningen en särskild, transportlösning för längre resor -riksfärdtjänst. Riksfärdtjänsten, som föreslås bli inrättad på försök, är tänktatt ta vid där den kommunala färdtjänsten slutar, dvs. skall i principavse interregionala och vissa regionala resor. Detta innebär emellertid intealt den kommunala färdtjänsten skall utvidgas lill en riksfärdtjänst.Flertalet individer som är beräuigade till bör sålunda, bl.a. med hänsyn lill de kollektiva färdmedlens successiva handikappanpassning,kunna genomföra längre resor utan riksfardtjänst. Syftet är i stället atl en särskildgrupp, som från kommunikationssynpunkt är mycket gravt handikappad, genomriksfärd-tjänslen skall ges möjlighet alt göra längre resor. Enriksfärdljänstresa förutsätts enligt utredningen i normalfallet ske medreguljärt fjärrtrafikmedel på större delen av sträckan samt med kommunalfärdtjänst på avrese- resp. ankomstorlerna. Resan skall med utgångspunkt ihandikappets art eller de särskilda förhållandena i övrigt ske med flyg ellerförsta klass tåg - i förekommande fall med sovplats i enbäddskupé. För det fallresa endast är möjlig i särskilt färdtjänstfordon skall sådant kunna användashela färdslräckan. Föredragandenansluter sig till utredningens uppfattning och föreslår atl en nytransporttjänst, benämnd riksfärdtjänst, inrättas i syfte att tillgodose mycketgravt handikappades resebehov utanför hemkommunens trafikområde.Riksfardtjänsten bör inrättas på försök under ire år i huvudsakligöverensstämmelse med utredningens förslag. Varkenden kommunala färdtjänsten eller riksfardtjänsten bör enligt föredraganden sessom en permanent lösning på vissa handikappades reseproblem. Den nuvarandeomfattningen av den kommunala färdtjänsten betingas nämligen i betydandeutsträckning av den kollektiva trafikapparatens bristande anpassning. 1 dentakt handikappanpassningen slår igenom i kollektivtrafiken bör det således varamöjligt att omfördela en del av de resurser som f. n. satsas på färdtjänstenoch som kommer alt satsas på 7 1978/79. Syftetmed försöksverksamheten bör- utöver all den ökar ensärskild grupp gravt handikappades möjligheter att göra interregionala resor -vara alt ge ett förbättrat beslutsunderlag inför ett slutligt . ställningstagandetill ett system med riksfardtjänst. Försöksverksamheten bör därför utformas såatt olika frågor av praktisk och innehållsmässig karaktär belyses. HAKO-utredningenhar inte utrett hur riksfardtjänsten skall utformas i detalj. Detta innebär attinnan riksfardtjänsten kan påbörjas bl. a. ett antal administrativa ochorganisatoriska frågor och andra praktiska problem måste lösas. Enligtföredraganden skulle en för ändamålet särskilt tillskapad nämnd ha de bästamöjligheterna att effektivt svara för det erforderliga planeringsarbetet.Ansvaret för genomförandel och utvärderingen av försöksverksamheten bör ocksååvila en sådan nämnd. Regeringenbör besluta om nämndens sammansättning. 1 nämnden bör finnas företrädare förkommunikationsdepartementet, kommunerna. Handikappförbundens centralkommittéoch samt en från intressenterna friståendeordförande. Därutöver skall experter för särskilda uppgifter kunna knytas tillnämnden. Till nämndens förfogande bör finnas vissa kansliresurser. Nämnden börpåbörja sin verksamhet och vara verksam under försöksperioden.Den försöksvisa riksfärdtjänsten bör påbörjas så snart förberedelsearbetet äravslutat. Nämndenskall således inom givna riktlinjer svara för den försöksvisa riksfärdtjänsten.När det gäller frågan om hur verksamheten skall organiseras och administrerasbör ett lättillgängligt, enkelt och tillförlitligt system självfalleteftersträvas. Legitimeringskraven för berättigande lill riksfardtjänst börfastläggas av nämnden i samråd med . Härvid bör med utgångspunkti en bedömning av vilka individer som har behov av riksfärdtjänst och medutgångspunkt i de ekonomiska förutsättningarna avvägning göras mellan antaletriksfärdtjänstlegitimerade samt antal resor och reslängd per individ och år. 1samband med de ekonomiska övervägandena bör nämnden även pröva den generellafrågan om behov av ledsagare och hur ledsagares resa skall bekostas. Självalegitimeringen, som skall ske enligt riksgiltiga normer, bör om möjligtsamordnas med legitimeringen för . I detta sammanhangerinrar föredraganden om att regeringen givitsocialstyrelsen i uppdrag att i samråd med se överanvisningarna för statsbidrag till den kommunala färdtjänsten. Närdet gäller det praktiska genomförandel av en riksfärdljänstresa bör nämnden bl.a. utgå ifrån att bistånd från SJ:s, luftfartsverkets, Linjefiygs eller SASpersonal för omhändertagandet av handikappade i allmänhet inte kan påräknas,utöver vad som erbjuds . Medutgångspunkt i bl. a. beräkningar och i syfte att en rimligambitionsnivå skall kunna uppnås har föredraganden beräknat medelsbehovetför försöksverksamhetens genomförande till 20 milj. kr. inkl.kostnaderna för den för verksamheten ansvariga nämnden. Dessa medel är främstavsedda att täcka skillnaden mellan verkligt pris och priset för andra klassjärnväg på den interregionala delen av en riksfärdljänstresa med framför alltjärnväg eller flyg. Kostnaderna för i den resandeshemkommun skall berörd kommun svara förenligt gällande regler för den kommunalafärdtjänsten. Föredraganden utgår ifrån att den kommunala färdtjänsten ocksåkan anlitas för resor på besöksorten. I vissa fall kan det också bli fråga omresor med över kommungränserna, varvid den kommunalafärdtjänsten måste anlitas- framförallt i glesbygdskommunerna. Kostnadernafördessa resor bör, om särskilda skäl föreligger, efter prövning av nämndenkunna subventioneras av de medel som slår till riksfärdtjänstens förfogande. Medhänvisning till det anförda föreslår föredraganden att för /8020 milj. kr. anvisas för försöksvis genomförande av riksfardtjänst under ettnytt reservationsanslag på sjätte huvudtiteln benämnt F 8 Kostnader för försökmed riksfärdtjänst. Närdet gäWer genomförandel av handikappanpassningen anför föredraganden allfrågan om kollektivtrafikens anpassning till de handikappades behov är såväsentlig alt anpassningen bör föreskrivas i en särskild lag. Avlagen bör framgå vad som i detta sammanhang menas med kollektivtrafik. Medkollektivtrafik avses i första hand sådan trafik för personbefordran somtillhandahålls allmänheten mot ersättning och som bedrivs enligt turlista. Ensådan definition kommer att omfatta all reguljär trafik, dvs. linjetrafik somdrivs på land, till sjöss och i luften. Med tanke på den viktiga roll som taxispelar när del gäller transporter av handikappade - inte minst i färdtjänstenoch kompletleringstrafiken - bör även sådan beställningstrafik som benämnstaxitrafik inrymmas under definitionen av begreppet kollektivtrafik. Ilagen bör föreskrivas att den som har tillsynen över kollektivtrafik och densom utövar sådan trafik skall se lill atl trafiken anpassas med hänsyn tillhandikappade. Kravet på anpassning riktar sig alltså dels till trafikutövarna,dvs. dem som driver en viss trafik, dels till dem som på olika sätt hartillsynen över trafiken. Med det senare avser föredraganden bl. a. delillståndsgivande myndigheterna som i samband med tillståndsgivningen börbeakta alt trafikuppläggningen är sådan att handikappades resemöjligheterunderiäitas och att trafiken bedrivs med sådan materiel att den är tillgängligför handikappade. Vidplaneringen och genomförandet av kollektivtrafiken måste tillses att trafikenläggs upp så att handikappades särskilda behov beaktas så långt det är möjligt.Detta bör enligt föredraganden slås fast i lagen. Ilagen bör också föreskrivas att de färdmedel som används skall så långt det ärmöjligt vara lämpade för handikappade resenärer. Utöver lagen krävs enligtföredraganden att detaljföreskrifter meddelas för attfullfölja syftet med lagen. Dessa bör regeringen eller myndighet som regeringenutser bemyndigas att meddela. Vadsedan gäller frågan om det direkta ansvaret för genomförandet avhandikappanpassningen bör detta ligga på de olika trafikverken ochtrafik-företagen. Närdet gäller SJ, luftfartsverket och bör ansvaret förhandikappanpassningen av färdmedel och trafikanläggningar slås fast i verkensinstruktioner. Därigenom kommer handikappanpassningen alt utgöra en särskildmyndighetsuppgift. Vad gäller flygplan och fartyg bör luftfartsverket resp.sjöfartsverket som tillsynsmyndighet åläggas att se lill att färdmedlen ärtillgängliga för handikappade. Vad beträffar enskilda järnvägar, spårvägar ochtunnelbanor bör motsvarande ansvar föreskrivas i de särskildalillsynsföreskrifter som gäller för dessa trafikslag. Ifråga om kollektivtrafiken på landsväg, dvs. busslinjelrafiken ochtaxitrafiken, anförs att en handikappanpassning i första hand kommer att gällade fordon som används i trafiken. Föredraganden framhåller att enligtyrkestrafiklagsiiflningen flr fordon inte användas för yrkesmässig personbefordranförrän fordonet har anmälts till lillståndsmy ndigheten, , ochtillståndshavaren har överiämnat bevis att fordonet har godkänts vidlämplighetsbesiktning. Genom sådana föreskrifter för lämplighetsbesiktning somockså innefattar normer för handikappanpassning av fordonen kan man enligtföredraganden uppnå att i kollektivtrafiken på landsväg endast används fordonsom är lämpade också för handikappade resenärer. Det bör ankomma på statenstrafiksäkerheisverk alt utfärda de föreskrifter som behövs. I verketsinstruktion bör också införas en uttrycklig bestämmelse om atl verket särskiltskall se till atl sådana färdmedel som är avsedda för kollektivtrafik anpassasså att de tillgodoser handikappades särskilda behov. En erinran om de särskildaregler som gäller för handikappanpassningen av kollektivtrafiken bör las in iyrkestrafiklagsiiflningen. Föredragandenkonstaterar alt det i flera avseenden föreligger behov av en samordning avhandikappanpassningen av de skilda färdmedlen. Därför föreslås atttransportrådet (behandlas under avsnitt 11) får lill uppgifi att svara fördenna samordning. föreslås få lill uppgift att översiktligtplanera, initiera och följa upp handikappanpassningen saml att svara för ensamordnande normgivning. Föredraganden utgår ifrån alt rådet, i syfte atl skapaen bred sakkunskap inom det berörda området, i sitt arbete nära samråder medföreträdare för handikapporganisationerna och andra berörda intressenter. Ifråga om den forskning och utveckling som kommer atl erfordras för attanpassningen av färdmedlen lill handikappades behov skall nå uppställda målutgår föredraganden ifrån att ett nära samarbete kommer till stånd mellantransportrådet och andra berörda institutioner. Rådet bör sålunda kunna spelaen väsentlig roll som initiativtagare lill olika forskningsprojekt samt isamband med utnyttjandet av forskningsresultaten och omsättningen av dessai konkreta anpassningsåtgärder. Rådet bör enligt föredraganden också verka förutveckling och tillämpning av enhetliga normer för handikappanpassning av sådanakollektiva färdmedel som används i internationell trafik saml i övrigt följaupp den internationella utvecklingen inom handikappområdet. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse attförslag i de viktiga frågorna om handikappades möjligheter atl i ökadutsträckning använda de kollektiva irafikmedlen nu har lagts fram.Kommunikationerna är av central betydelse för handikappades möjligheter attdelta i samhällets olika aktiviteter. Förbättrade kommunikationer för handikappadeutgör enligt uiskoitet elt viktigt led i strävandena att nå målet förhandikappolitiken. Detta mål kan sammanfattas i begreppen normalisering ochintegrering, vilket innebär all människor med handikapp skall ingå i samhälletsgemenskap och få samma livsvillkor som andra. Utskottetdelar föredragandens uppfattning att anpassningen av de kollektiva färdmedlenoch terminalerna till handikappades behov är en nödvändig förutsättning för attdet nämnda målet skall kunna uppnås. Också utskottet anser atl i deltrafikpolitiska målet atl tillförsäkra medborgarna en tillfredsställandeiransportförsörjning bör ingå att göra den kollektiva trafiken tillgänglig föralla trafikantkategorier. Närdet gäller frågan om genomförandet av de föreslagna anpassningsåtgärderna kanutskottet ansluta sig till vad föredraganden har uttalat om alt ramprogrammet -såväl vad avser färdmedel som terminaler - i princip bör kunna genomföras underen tioårsperiod. Det är emellertid väsentligt att åtgärderna tillåts genomförassuccessivt och på del sätt som är rimligt med hänsyn till bl. a. tekniska ochekonomiska förhållanden. Utskotletanser också - i likhet med föredraganden - att frågan om kollektivtrafikensanpassning till de handikappades behov är så väsentlig att anpassningen börföreskrivas i en särskild lag. Utskottetanser det emellertid angeläget atl understryka all kraven på anpassning avfärdmedlen - liksom i fråga om terminalerna - utformas med beaktande av vad somkan anses vara skäligt med hänsyn till olika förhållanden av fordonsteknisk,trafikteknisk och ekonomisk natur. Utformningen av kraven måste vidare ske medhänsynstagande lill atl säkerheten inte åsidosätts. Under utskottsbehandlingenhar framhållits riskerna för att en långtgående handikappanpassning kan innebäravissa problem bl. a. när del gäller närtrafik med buss och tunnelbana irusningstid då trafiksystemet är känsligt för förseningar. Mot bakgrund häravvill utskottet understryka viklen av all kraven på anpassning utformas medbeaktande av de särskilda förhållanden som gäller för tätortstrafiken. nu har anfört bör komma lill uttryck i de särskilda föreskrifter somenligt propositionen skall utfärdasför tillämpningen av lagen om handikappanpassad kollektivtrafik. Detta bör avriksdagen ges regeringen till känna. Utskottet tillstyrker förslagen i propositionen omförsöksvis införande av en riksfardtjänst. Genom de i propositionen framlagdaförslagen synes syftet med motionerna 1978/79:276 och 1978/79:526, i vilkabehandlas frågan om möjlighet för handikappade att till reducerat pris användaförstaklassvagnarna på järnväg, vara tillgodosett. Delsamma gäller yrkandet imotionen 1978/79:375 om rabatterad SJ-biljett för handikappades vårdare.Motionerna bör därför inte föranleda någon åtgärd. Vad propositionen i övrigt innehåller i denna delhar ej gett utskottet anledning till erinran eller särskilt uttalande.Propositionen tillstyrks sålunda såvitt nu är i fråga. Detta innefattar jämvälförslaget till lag om ändring i byggnadsstadgan. Under hänvisning till all yrkandet i motionen1978/79:2379 (punkten 9) om riktlinjerna för anpassning av den kollektivatrafiken till de handikappades behov flr anses tillgodosett redan genompropositionens förslag finner utskottet motionsyrkandet inte böra föranledanågon åtgärd. Utskottets ställningstagande innebär vidare altutskottet lämnar yrkandena i motionen 1978/79:2133 (punkterna 1 och 2) medbegäran om förslag på grundval av betänkande, m. m. utanåtgärd. 8Vissa planerings- och investeringsfrågor (Utskottet s. 106) 8.1 Förslagen ipropositionen I propositionen framhålls alt samhällsutvecklingenunder senare årtionden har medfört behov av en mer utbyggd och samordnadplanering på olika nivåer såväl inom transportsektorn som mellantransportsektorn och andra samhällssektorer. En utbyggd och mer samordnadtrafikplanering kan enligt föredraganden bl. a. minska risken fördubbelinvesteringar, medverka till ett mer effektivt utnyttjande av befintligatransportresurser och bidra lill att begränsa energiåtgången inomtransportsektorn och att reducera miljöstörningarna. En ökad samordning mellantrafikplanering och annan samhällsplanering kan vidare enligt föredragandengöra det lättare att nå olika övergripande samhälleliga mål. Mot denna bakgrundförordas att den regionala trafikplaneringen och den långsiktiga sektoriellaplanering som bedrivs inom olika statliga irafikverk samordnas ochvidareutvecklas. Denregionala trafikplaneringen bör,enligt föredraganden, tillsammans med denregionala utvecklingsplaneringen kunna ge ett underiag för bl. a. desektorsövergripande avvägningar som måste göras på central nivå. Enligtföredraganden bör den regionala trafikplaneringen bedrivas dels som en i regelvart femte år återkommande fullständig regional trafikplanering, dels somen löpande planering och uppföljning av fullständig regional trafikplanering.Den bör liksom även fortsättningsvis nära samordnas med den regionalautvecklingsplaneringen och annan övergripande samhällsplanering. Denfullständiga regionala trafikplaneringen bör enligt föredraganden mynna ut i ensamlad bedömning av behoven på trafikområdet i resp. län under närmast följandefem- till tioårsperiod och ett på denna bedömning grundat förslag tillåtgärder. Förslagen bör tillställas berörda irafikverk för atl kunna utgöra ettunderiag för upprättande av långsiktsplaner på riksnivå för resp. trafikgren.Därmed skulle enligt föredraganden även för järnvägs-, sjöfarts- ochluftfartssektorerna erhållas en motsvarighet till redan existerandeplaneringssystem för det statliga och statskommunala väg- och gatubyg-gandel. Inomramen för den löpande regionala trafikplaneringen bör enligt föredragandengöras dels en fortlöpande uppföljning av den fullständiga regionalatrafikplaneringen och av förändringar i transportbehoven m. m., delsutredningar av för en viss region eller bransch speciella transportproblem,vilka bör göras i samarbete med berörda parter.