bet · G201LU23 · 1978-12-31 00:00:00 — Motionärernas förslag till övergångsreglering har också denfördelen att det inte kommer att dröja alltför länge, innan reformen får fullgenomslagskraft. Som framgår av det ovan anförda genomfördes en liknandeövergångsreglering vid JB:s tillkomst. Så var även fallet vid 1943 och 1968 årsarrendereformer. Med hänsyn till det anförda anser utskottet att några vägandeskäl inte kan anföras mot att i detta lagstiftningsärende införaövergångsbestämmelser motsvarande dem som tagits in i 41 § första stycket JP. Påanförda skäl tillstyrker utskottet att med bifall till motionen 2603(yrkandet 2) och med anledning av motionen 2604 (yrkandet 2) antar det i denförstnämnda motionen framlagda förslaget till tillägg till tredje stycket iövergångsbestämmelserna. En redaktionell jämkning bör dock göras så att deäldre bestämmelserna blir tillämpliga även på de långvariga arrendena, omarrendeavtalet sagts upp före ikraftträdandet. Utskottetvill tillägga att utskottet utgår från att arrendenämnden vid denintresseavvägning som skall ske i självinträdesfallén kommer att särskilt tahänsyn till om arrendeavtalet har ingåtts före ikraftträdandet av den nyaskärpta bestämmelsen. Enligt8 kap. 3 § JB skall ett avtal om arrende upprättas skriftligen. Kravet påskriftlig form har föranletts av önskemålet att i möjligaste mån förebyggaosäkerhet och t-vister om avtalets innehåll. En Ukhande föreskrift gällde ävenföre JB:s tillkomst. Skriftlighetskravet gäller också en ändring eller etttillägg . Lagens krav på skriftlig form för samtligaavtalsvillkor har dock i rättspraxis inte kunnat upprätthållas med sådanstränghet att varje muntligt avtalsvillkor under alla omständigheter är utanverkan. Omskriftligt avtal inte har upprättats vid jordbmksarrende har arrendatorn intenågon möjlighet att i efterhand tvinga fram ett skriftligt avtal. En renmuntlig upplåtelse faller utanför tillämpningsområdet för JB;s bestämmelser omjordbruksarrende. Detta innebär att arrendatom saknar besittningsskydd. Även iövrigt är hans rättsliga ställning mycket osäker. Vidden i ett tidigare avsnitt redovisade enkätundersökningen somarrendelagskommittén lät uföra 1977 framkom det att muntliga arrendeupplåtelserförekommer i överraskande stor omfattning. I uppgick såledesandelen muntliga arrendeavtal till och omfattade sådana avtal av denarrenderade arealen. I övriga undersökta län var antalet muntliga avtal lägremen likväl betydande. Undersökningen visade att muntliga avtal förekom framförallt i fråga om sidoarrenden. LU 1978/79: 23 30 meni viss utsträckning även när det gällde gårdsarrenden. Avgiftsnivån förmuntliga sidoarrenden var i undersökningsmaterialet genomgående högre än försidoarrenden som grundats på skriftliga avtal. Arrendelagskommitténansåg att muntliga arrendeavtal förekom i en utsträckning som inte kunde ansesgodtagbar. Hur man skulle gå till väga för att bringa ned antalet sådana avtalvar en fråga som kommittén emellertid fann ligga utanför sitt uppdrag. Resultatetav enkätundersökningen och kommitténs uttalande har uppmärksammats i den underallmänna motionstiden väckta motionen 1204 (c, fp). Motionärerna framhåller attdet är av största vikt att de förbättringar i jordbruksarrendatorernasrättsskydd som kan komma att införas med anledning av kommitténs arbete intemotverkas av att jordägare i ökad utsträckning upplåter arrende genom muntligaavtal. För att arrendatorns ställning skall kunna stärkas måste därför demuntliga arrendeupplåtelserna begränsas. Motionärerna yrkar med hänsyn härtillatt begär att arrendelagskommittén genom tilläggsdirektiv ges i uppdragatt utreda hur förekomsten av muntligt arrendeavtal skall kunna begränsas. Motionärernasönskemål har tillgodosetts genom de utfärdadetilläggsdirektiven till arrendelagskommittén. I direktiven hänvisas tillmotionen och till att LRF i en till ingiven framställningframfört liknande yrkande. Vidare påpekas att lantbruksstyrelsen i sittremissyttrande över kommitténs betänkande framhållit att det är av stor viktatt antalet muntliga avtal nedbringas. Även departementschefen framhåller attdet är angeläget att åtgärder vidtas för att motverka att arrendelagstiftningenkringgås genom muntliga upplåtelser. Beträffande direktivens.närmare innehåll.hänvisas till de tryckta direktiven (Dir. 1978: 26). Utskottetkan för sin.del helt ansluta sig till ståndpunkten att åtgärder måste vidtasför att motverka att jordägare kringgår arrendelagstiftningen genom muntligaavtal. Om man inte kan förhindra tillkomsten av sådana avtal är riskenuppenbar att den nu föreliggande reformen och framtida reformer påarrenderättens område inte kommer att få avsedda resultat. Genom atttilläggsdirektiv utfärdats för arrendelagskommittén är det emellertid intelängre erforderligt med någon åtgärd från sida med anledning avmoUonen 1204. Utskottet vill dock med anledning av frågans vikt stryka underatt frågan bör behandlas med förtur av kommittén. Utskottet behandlar i detta avsnitt tre motionervari tas upp frågor om införande av hembudsskyldighet för säljare avarrendefastighet och rätt för arrendator till tvångsinlösen avarrendefastighet. LU 1978/79: 23 31 I motionen 2165 (s) anförs att det borde varasjälvklart att en arrendator, som bor på arrenderad fastighet och brukarjorden, skall ha företräde vid en eventuell försäljning av fastigheten.Arrendatorema har emellertid enligt motionärerna genom den prisbildning somutvecklats beträffande jordbruksfastigheter haft mycket begränsademöjligheter att konkurrera med andra om utbjudna objekt. Motionärerna yrkardärför att hos regeringen begär förslag till lagstiftning sominnebär att en arrendefastighet vid eventuell försäljning först skall hembjudastill den som arrenderar fastigheten. Imotionen 2638 (vpk) hävdas att man bör ta betydligt mer långtgående steg föratt lösa arrendeproblemet än som gjorts i propositionen'. Motionärernaföreslår, såvitt nu är i fråga, att rätt till inlösen av mark efter den gamlaensittarlagens princip införs för arrendatorer under större privatajordegendomar och under kyrkan. Rätten till inlösen bör tillkomma arrendatorsom brukat jorden . Motionärerna yrkar att hosregeringen begär förslag till ändring i arrendelagstiftningen i enlighet medmotionärernas önskemål. Ettuttryckligt förslag till lag om friköp av tomtmark för hus på ofri grund läggsfram i motionen 312 (vpk). I motionen'hänvisas till ensittar-lagen och till denbetydelse som lagen hade för arrendatorema. Lagens besittningsvillkor haremellertid enligt motionärerna gjort att de som byggt hem påofri grund inte har kunnat påfordra friköp av marken. Motionärerna framhålleratt det alltjämt finns en kategori äldre människor kvar, vilka före utgången avår 1976, då ensittarlagen upphörde att gälla, formellt hade kunnat inlösa sinaarrendefastigheter men som saknade ekonomiska möjligheter härtill eller som pågrund av bristande information inte förstod sina juridiska rättigheter. Enligtmotionärema måste det anses angeläget att garantera trygghet till hus och de här. Motionärerna understryker att det handlar ommänniskor i mestadels små omständigheter, som ofta fått leva ett hårt liv, somvanligen inte fått åtnjuta mycket av samhälleliga förmåner och för vilka detkan vara något av en livstragedi att bli tvingade till flyttning. Medhänsyn till det anförda föreslår motionärerna att en laglig möjlighet attfriköpa tomtmark tillskapas. Ägare till hus på ofri grund bör enligt en sådanlag kunna påfordra friköp av den tomtmark de anser nödvändig upp till enmaximal areal av . Rätten till inlösen bör åtminstone t. v. begränsas till att gälla mark för permanentbostäder. Inlösningsrätten bör inteomfatta kommunalt ägd mark. Lagen bör vara tvingande och icke kunna begränsasgenom privata avtal. I fråga om hus belägna på mark som står under skydd enligtnatur- eller miljövårdslagstiftning bör få avgöra huruvida friköpav tomten är lämpligt från skyddssynpunkt. Motionärerna hävdar attderas lagförslag är av okomplicerad natur LU 1978/79: 23 32 ochinte behöver utredas ytterligare. De yrkar att antar förslaget. Utskottet vill till enbörjan erinra om att ensittarlag kom till för att skydda egnahem somföre uppförts på arrenderad mark. Enligt lagen var den sominnehade annan tillhörig mark med nyttjanderätt för brukande ellerbostadsändamål och där ägde boningshus under vissa förutsättningar berättigadatt lösa till sig marken, även om jordägaren motsatte sig det. Lagen ägde ejtillämpning beträffande mark, som tillhörde kronan, stad, ellermunicipal-samhälle eller beträffande mark som innehades med tomträtt. Rätt tillfriköp tillkom ursprungligen den som innehade nöjaktig bostad uppförd före den1 . Genom lagändring 1967 ändrades denna tidpunkt till den 1 juni1928. begränsades inlösningsrätten genom att i lagtexten infördeskrav på att nyttjanderättshavaren skulle ha varit stadigvarande bosatt pålägenheten sedan sistnämnda dag. Slutligen föreskrevs att ensittarlagen skullegälla endast till utgången av . Ensittarlagen har haftstor betydelse. Från allmän synpunkt innebar lagen emellertid vissa olägenheterdärigenom att det vid ensittarförrättningar endast skedde en ofullständigprövning i jord-och planpolitiskt hänseende. Dessa olägenheter blev under1960-talet alltmer framträdande som lagens sociala betydelseminskade. Denna utveckling ledde års beslut om en begränsning avlagens giltighet till utgången av . inledningsvis anfört har i skrivelser från olikaarrenda-torsorganisationer till regeringen framförts yrkanden om införande aven förköps- och friköpsrätt för arrendator, när arrendefastigheten försäljs.Skrivelserna har av regeringen överlämnats till arrendelagskommittén för atttas i övervägande under utredningsarbetet. I de i febmari 1979 utfärdadetilläggsdirektiven påpekas att dessa frågor tilldrar sig stort intresse blandjordägare och arrendatorer. Departementschefen understryker vikten av attfrågorna blir allsidigt belysta och att kommittén eftersträvar lösningar somtillgodoser de skilda intressen som kan föreligga. Medhänsyn till att frågorna om förköps- och friköpsrätt för jord-bmksarrendatorersålunda redan är föremål för utredning är någon åtgärd inteerforderlig på gmnd av motionerna 2165 och 2638, såvitt nu är i fråga.Utskottet avstyrker därför bifall till dessa motioner. Närdet därefter gäller frågan om inlösningsrätt för bostadsarrenda-torer villutskottet framhålla att det enligt tilläggsdirektiven till arrendelagskommitténåligger kommittén att överväga i vilken utsträckning de förslag som kan kommaatt läggas fram beträffande jordbruksarrende bör föranleda ändringar i fråga ombostadsarrende. Utskottet utgår därför ifrån att även frågan om förköps- ochfriköpsrätt för bostadsarren- LU 1978/79: 23 33 datorerkommer att behandlas av kommittén. Eftersom kommitténs förslag inte börföregripas finner utskottet att ställning inte nu bör tas till förslaget imotionen 312. Utskottet avstyrker därför bifall även till denna motion. Följdändringarbeträffande bostadsarrende och fiskearrende om bostadsarrende (10 kap.)liknar i sina grunddrag reglema om jordbruksarrende. Detta gäller bl. a. ifråga om arrendatorns besittningsskydd. Ipropositionen föreslås att ändringama beträffande bestämmelserna om andraarrendevillkor än arrendeavgift och förlängningstid samt dödsbosbesittningsskydd vid jordbmksarrende skall föranleda följdändringar avmotsvarande regler rörande bostadsarrende. Vidare föreslås att reglerna omarrendeavgiftens storlek vid bostadsarrende anpassas till den omarbetning avarrendesättningsregeln som i propositionen gjorts i 9 kap. 9 § första stycketJB. Dock har arrendeställets avkastningsförmåga inte tagits med bland defaktorer som bör vara avgörande för avgiftsbedömningen. Som gmnd härför angesatt det i fråga om bostadsarrende saknas förutsättningar för att beaktaarrendeställets avkastningsförmåga. Genom att avkastningsförmågan inte tagitsmed har man inte längre kunnat nöja sig med att som f. n. i 10 kap. 6 § JB haen hänvisning till 9 kap. 9 § JB. I stället har det blivit nödvändigt att i 10kap. 6 § JB upprepa regleringen i 9 kap. 9 § JB i den mån den skall gälla förbostadsarrende. Vidlagrådsgranskningen har en av lagrådets ledamöter anfört att denomständigheten, att om reglerna i 9 kap. 9 § görs oförändrat tilllämpligaäven på bostadsarrende arrendeställets avkastningsförmåga kommer att vägas invid bedömningen av en begärd arrendeavgifts skälighet, i stort sett tordesakna praktisk betydelse. Spelar markens avkastningsförmåga en verkUg roll, ärdet enligt ledamoten riktigt att den får inverka. Är den i sammanhangetlikgiltig, kan man bortse från den. Ledamoten anser därför att de föreslagnaändringama i paragrafen är överflödiga och att paragrafen kan bibehållasoförändrad. Imotionen 2604 förklarar motionärema sig dela lagrådsledamotens uppfattning pådenna punkt. De föratsätter att utskottet överväger paragrafens utformning. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att det saknas förutsättningar för attlåta ett bostadsarrendeställes avkastningsförmåga ingå bland de faktorer som iförsta hand bör vara avgörande för bedömningen av vad som är skälig avgift förbostadsarrendet. Med hänsyn härtill kan utskottet inte finna det lämpligt attbland de bestämmelser som skall gälla för bostadsarrende av enbartförenklingsskäl låta ingå en bestämmelse om att avkastningsförmågan bör vägasin vid bedömningen av 3 1978/79. LU 1978/79: 23 34 Någon ändring i detta hänseende i propositionens förslag bör därförinte göras. Dei 10 kap. 6 § första stycket JB föreslagna bestämmelserna måste däremotanpassas till den omarbetning av 9 kap. 9 § första stycket JB som utskottetföreslagit i det föregående. Fiskerätt kan enligt 25 § lagen (1950: 596) om rätttill fiske ingå i jordbruksarrende. Fiskerätt kan också upplåtas separat. Är isådant fall upplåtelsens ändamål yrkesfiske eller annat fiske av väsentlig betydelseför arrendatorns försörjning, föreligger fiskearrende. Om fiskearrende finnsbestämmelser i lagen (1957: 390) om fiskearrenden. Ipropositionen föreslås att i fråga om fiskearrende skall gälla sammaföljdreglering som i fråga om bostadsarrende. I lagen har därför tagits in enhänvisning till 10 kap. 6 § JB. Vidare föreslås att den bestämmelse ifiskearrendelagen som reglerar rätten till självinträde (5 § första stycket 3)får samma lydelse som motsvarande bestämmelse i 9 kap. 8 § JB. Utskottettillstyrker de föreslagna lagändringarna. Utskottets förslag till ändring avövergångsbestämmelserna i förslaget till lag om ändring i JB föranlederemellertid en motsvarande ändring i övergångsbestämr melserna tillfiskearrendelagen. ärende hade utskottet även att taställning till ett motionsyrkande om förbättring av det besittningsskydd somtillkommer dödsbo efter arrendator som avlidit . Utskottetkonstaterade härvid att innehållet i gällande rätt på detta område inte kundeanses helt klart. Uppenbart var emellertid att dödsboet hade ett sämre besittningsskyddän fysisk person. Utskottet ansåg det därför angeläget att frågan om stärkandeav dödsbos besittningsskydd i förevarande fall borde bli föremål förutredning. Ipropositionen föreslås nu (9 kap. 9 a § JB) att dödsbo efter arrendator, somhar haft besittningsskydd, skall ha samma rätt till förlängning avarrendeavtalet som arrendatom skulle ha haft vid utgången av den arrendeperiodunder vilken arrendatorn avlidit. När den har gåtttill ända skall dödsboet ha rätt till förlängning avavtalet. Om synnerliga skäl föreligger föreslås förlängningen kunna ske förlängre tid än . mening tillgodoser förslaget i denna del helt de önskemål vilkariksdagen framförde om förbättrat besittningsskydd för dödsbo efteravliden arrendator. Utskottet tillstyrker propositionens förslag. Utövervad utskottet nu anfört föranleder förslagen i propositionen inga uttalandenfrån utskottets sida. LU 1978/79: 23 35 1. beträffandebestämmande av arrendeavgift att a. avslårmotionen 1978/79: 2638, i denna del, b. med anledningav propositionen 1978/79: 183, i denna del, samt motionen 1978/79:2603, yrkandet 1, och motionen 1978/79: 2604, yrkandena 1 a och 1 b, antar 9 kap. 9 § i det i propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i jorda balken med i härvid fogad bilaga 2 såsom utskottets förslag betecknade lydelse, 2. beträffande inverkan av arrendators investeringar på arrendeavgiftenatt med bifall till motionen 1978/79: 2604, yrkandet 1 c, och med anledningav motionen 1978/79: 2638, i denna del, godkänner vad utskottet anfört, 3. beträffande rätten till självinträde att med avslag påmotionen 1978/79: 2637 och motionen 1978/79: 2638, i denna del, antar 9 kap. 8§ förslaget till lag om ändring i jordabalken, 4. beträffande bostadsarrende att med anledning avpropositionen, i denna del, motionen 1978/79: 2603, yrkandet 1, och motionen1978/79: 2604, yrkandena 1 a och 1 b, antar 10 kap. 6 § förslaget till lag omändring i jordabalken med i härvid fogad bilaga 2 såsom utskottets förslagbetecknade lydelse, 5. beträffande övergångsbestämmelserna att med bifall tillmotionen 1978/79: 2603, yrkandet 2, och med anledning av propositionen, i dennadel, och motionen 1978/79: 2604, yrkandet 2, antar övergångsbestämmelsema iförslaget till lag om ändring i jordabalken med i härvid fogad bilaga 2 såsomutskottets förslag betecknade lydelse, 6. att antar förslaget till lag om ändring i jordabalken i denmån det inte omfattas av vad utskottet hemställt under momenten 15, 7. beträffande fiskearrende att med anledning av propositionen,i denna del, motionen 1978/79: 2603, yrkandet 2, och motionen 1978/79: 2604, yrkandet2, antar förslaget till lag om ändring i lagen (1957: 390) om fiskearrenden medden ändringen att övergångsbestämmelserna erhåller i härvid fogad bilaga 2såsom utskottets förslag betecknade lydelse, 8. att antar förslaget till lag om ändring i lagen (1978: 188)om arrendenämnder och hyresnämnder, 9. beträffande muntliga arrendeavtal att motionen 1978/79: 1204 ejföranleder någon åtgärd. Kartong:S. 35, rad 6 Står: 2063 Rättat till: 2603. LU1978/79: 23 36 10. beträffande hembudsskyldighet attriksdagen avslår motionen 1978/79: 2165, 11. beträffande inlösningsrätt förjordbruksarrendatorer att avslår motionen 1978/79: 2638, i dennadel, 12. beträffande inlösningsrätt förbostadsarrendatorer att avslår motionen 1978/79: 312. Närvarande: (). (), MartinOlsson (c). (), (), (), MarianneKarlsson (c), (), (), BengtSilfverstrand (s), (), (), (). (), () och (). 1 Ej närvarande vid moment 4, 68 och 1012 i utskottetshemställan. 2 Ejnärvarande vid moment 13, 5 och 9 i utskottets hemställan. 1. vid moment 1 i utskottets hemställan beträffande bestämmande av arrendeavgift av () och () som anser dels att den del av utskottetsyttrande som börjar på s. 19 med orden "När det" och slutar på s. 22med orden "förevarande del" bort ha följande lydelse: När det sedan gäller den lagtekniska utformningen avreglema för arrendeavgiftens bestämmande vill utskottet framhålla följande. Av naturliga skäl har man eftersträvat att reglema i JB omde besitt-ningsskyddade nyttjanderätterna följer så enhetliga principer som möjligt.Ett exempel på detta är de bestämmelser som reglerar arrendeavgiftens resp.hyrans storlek när avtalet förlängs. I sina huvuddrag är reglerna om arrendeoch hyra lika på denna punkt. Enligt de gemensamma huvudreglerna gäller attarrendeavgiften vid förlängning skall utgå med ett belopp som kan anses skäligtfrån såväl jordägarens som arrendatorns synpunkt. Den avgift som jordägarenfordrar skall godtas, om den inte är att anse som oskälig mot arrendatom. Utskottet vill peka på att reglema är utformade så att denförsiktige jordägaren kan uppnå en högre arrendeavgift än den jordägare sominte LU 1978/79:23 37 tillräckligtnoga undersöker fömtsättningarna för en eventuell avgiftshöjning innan hananger sitt krav. Överskrider jordägarens krav den gräns, där oskälighetinträder, kommer nämligen avgiften att fastställas till lägre belopp än somskulle ha skett, om jordägarens krav hade hållit sig inom ramen för högsta"inte oskäliga" belopp (prop. 1968: 91 Bihang A s. 361). Medanledning av ett påpekande i motionen 2638 vill utskottet vidare framhålla attreglerna inte innebär att arrendatorn har bevisbördan för att fordrad avgiftär oskälig. Reglerna erhöll sin nuvarande lydelse efter en lagändring år 1973som just avsåg att undanröja risken för missförstånd av detta slag (prop. 1973:23 s. 153 och 173. Jfr Rittri, Hyran för bostaden, s. 180182). mening bör det nuvarande lagtekniska sambandet mellanarrendesättningsreglerna och hyressättningsreglerna inte brytas, såvida intebärande skäl kan anföras för detta. Några sådana skäl har inte redovisats avkommittén eller av motionärerna. Utskottet erinrar vidare om attarrendeavgifterna enligt arrendeundersökningen har höjts jämförelsevismåttligt. Inte heller resultatet av undersökningen kan alltså anses motiveraatt man nu skall göra några djupgående ingrepp i grunderna för den gällandelagstiftningen. Utskottetansluter sig därför till departementschefens uppfattning att de nyaarrendesättningsreglema på motsvarande sätt som de särskildahyressättningsreglerna om s. k. bmksvärdehyra bör tas in som ett tillägg tillde nuvarande gemensamma huvudreglema. Redan på grund härav kan utskottetsåledes inte biträda motionärernas förslag till lagteknisk utformning av 9 kap.9 § JB. tidigare redovisat har motionärerna i sin kritik avpropositionsförslaget framför allt vänt sig mot uttrycket "vad arrendatoreri allmänhet kan antas vara villiga att betala". Utskottet vill medanledning härav till en början erinra om att det f. n. inte finns någon legalgrund för att åberopa arrendeställets avkastningsförmåga som skäl för enbeslutad nedsättning av arrendeavgiften. Varken nuvarande lagtext ellerförarbeten innehåller nämligen några omnämnanden av avkastningsförmågan. I denmån man i rättstillämpningen ändå har tagit viss häsyn till avkastningen, hardetta skett utan att det uttryckligen har redovisats i de skäl som har anförtstill stöd för beslutet om nedsättning. Propositionensförslag innebär att avkastningsförmågan nu skjuts i förgrunden både när detgäller lagtexten och när det gäller moti-vutta-landena. Departementschefen harsärskilt framhållit (prop. s. 34) att om den fordrade arrendeavgiften inte kanbäras av arrendeställets avkastning så skall avgiften alltid anses oskälig,dvs. oberoende av om marknadsprisnivån ligger högre. mening bör det inte rimligen kunna uppstå några missförstånd ominnebörden av propositionens förslag i denna del. Utskottet vill tilläggaatt under remissbehandlingen av kommitténs LU 1978/79:23 38 förslagflera remissinstanser uttryckte farhågor för att arrendeavgiftsprocessen medkommitténs förslag skulle komma att präglas av kompliceradeavkastningsberäkningar utan att för den skulle medföra ett förbättrat skyddför arrendatorema mot överdrivna avgiftshöjningar. Genom det i propositionenvalda uttrycket "vad arrendatorer i allmänhet kan antas vara villiga attbetala" blir det möjligt för arrendenämnden att företa en mera flexibelprövning än som skulle bli fallet med motionärernas (kommitténs) förslag. Detframgår på detta, sätt av lagtexten att nämnden i allmänhet bör nöja sig medöverslagsmässiga avkastningsberäkningar. Som en .följd av att arrendeställetsavkastningsförmåga nämns i lagtexten, bör dock arrendenämndens överväganden idenna del i fortsättningen redovisas öppet i beslutet så att parterna och derasombud har möjlighet att ta del av nämndens beslutsunderlag. Propositionensförslag är alltså enligt utskottets mening bl. a. härigenom ägnat att leda tillökad rättssäkerhet vid avgiftsbestämningen. Närdet därefter gäller kritiken i motionerna 2603 och 2604 mot det rekvisit ipropositionens förslag till lagtext som ger utrymme. för, en osäkerhetsmarginalvid avgiftsbedömningen, nämligen uttrycket "inte endast obetydligtöverstiger", vill utskottet erinra om att ett liknande rekvisit gäller ifråga om bostadshyra. Enligt 12 kap. 48 § första stycket JB är den avhyresvärden fordrade hyran att anse som oskälig, om den är påtagligt högre änhyran för lägenheter som med hänsyn till bruksvärdet är likvärdiga.