bet · G201KU30 · 1978-12-31 00:00:00 — Vidare uttalades att om man skulle besluta sig för att avbryta skulle försvaret drabbas av vissa kostnader som inte direkt kunde nyttiggöras i fortsättningen. Avtalet med industrin om bibehållen handlingsfrihet innebar emellertid enligt propositionen minskade kostnader för serieproduktionen av JA 37. Det klargjordes sedermera,bl. a. i interpellationsdebatten 1978, att något avtalinte förelåg för propositionens avläm nande. Med uttrycket avtal avsågs ett erbjudande - en offert - från Saab-Scanias sida som lämnades till () och som ledde fram till ett regeringsbeslut i vilket uppdrogs åt FMV att med berörda industrier genomföra förhandlingar om villkoren för fortsatt utvecklingsarbete m. m. på B3LA och A 20 till . Försvarsminister anförde i interpellationsdebatten att det förelåg ett avtalsmässigt tillstånd med industrin då propositionen förelades . har gjorts gällande att regeringen i den förenämnda propositionen1977/78:95 dels inte lämnat en korrekt bild av förhandlings-lägel i förhållandetill berörda industriföretag, vilket kan ha påverkat handläggningen och beslutsfattandeti ärendet, dels i samma proposition inte tillräckligt fullständigt redovisatkopplingen mellan utvecklingsarbetet på B3LA och JA 37, vilket kan ha lett tillbetydande kostnadsfördyringar för staten. är det självfallet av vikt att innehållet i ett regeringsförslag rättåterspeglar det verkliga förhållandet. Som framgått förelåg inte någotformellt avtal med industrin när propositionen avlämnades. Härvidlag uppvisarsåledes propositionen en brist. Det har emellertid enligt utskottets meninginte framkommit någon omständighet som gett anledning till antagande all dennabrist skulle ha påverkat ställningstagande i frågan. I det nuaktuella avseendet baserade sig regeringsförslaget på en bindande offert frånindustrins sida. När det gäller redovisningen i propositionen av alternativahandlingslinjer i flygplansfrågan har utskottet från de synpunkter utskottethar att företräda inte funnit anledning att rikta kritik mot regeringen. Dethar som framgår av granskningspromemorian i den allmänna debatten påtalats attförre industriministern i anslutning till ett besök på enflygplansmässa i som ägde rum skulle hautvecklat tanken på ett nytt flygplansalternati v, vilket har varit föremål förstudier inom . Utskottethar från försvarsdepartementet erfarit att några regeringsbeslut ellerekonomiska åtaganden från statens sida inte föreligger angående dettaflygplansprojekt. Utskottet har inte funnit anledning att göra något uttalande KU 1978/79:30 29 medanledning av uppgifterna om det nämnda projektet. Somframgår av granskningspromemorian förekom inom ramen för det sekretessavtalmellan och som träffades 1976 och med stöd av ett annexavtalsom regeringen godkände samtal mellanitalienska myndigheter och FMV, där man diskuterade möjligheten av gemensamattackflygplansutveckling eller gemensamt köp av vissa flygplanskomponenter.Dessa diskussioner fördes från svensk sida av chefen för huvudavdelningen"för flygmateriel inom FMV. Iseptember 1978-enligt uppgift den 13 september-fick försvarsministern enrapport om utfallet av detta arbete. Därvid konstaterades att någraförutsättningar för ett gemensamt utvecklingsarbete med avseende enflygplanstyp i sin helhet inte fanns utan endast beträffande vissa komponenter.Försvarsministern framhöll bl. a. angelägenheten av attkostnaderna för nedbringades. Av uppgifter i pressen har förreförsvarsministern uttalat att han gett myndigheternamuntligt uppdrag att undersöka om det fanns möjligheter att reducerakostnaderna för B3LA. har påtalats att diskussionerna med italienska myndigheter iflygplansfrågan skedde utan bemyndigande av regeringen och att detsamma gälldeförsvarsministerns uppdrag därefter till berörda svenska myndigheter att sökanedbringa kostnaderna för B3LA. Utskottethar inte funnit fog för krifik mot den förre försvarsministern i de angivnahänseendena. Denskrivelse jämte handlingar som tillställdes nuvarandeförsvarsministern från chefen för för flygmaterielföranledde remiss till överbefälhavaren. Inom utskottet har påtalats att dennaåtgärd inte borde ha vidtagits eftersom ärendet inte behandlats av FMV i desshelhet. Enligtvad utskottet erfarit föreligger den praxis inom FMV atthänvändelser till regeringen kan ske från respektive huvudavdelning. Utskottethar därför inte funnit anledning rikta kritik mot försvarsministern för detangivna förfarandet. Slutligenhar inom utskottet gjorts gällande att B3LA-frågans handläggning varit alltförutdragen. Enligt utskottet är detta en följd av ställningstaganden från båderiksdag och regering och föranleder inte något särskilt uttalande frånutskottets sida. 11.Det s. k. Volvoavtalsärendet I en inom utskottets kansli upprättadsammanfattande promemoria -bilaga 12 till detta betänkande - lämnas enredogörelse för vissa frågor i anslutning till det s. k. . Avpromemorian framgår bl. a. följande. KU 1978/79:30 30 träffades ett principavtal mellanAB och den om alt skulle ombildas till ensvensk-norsk koncern, som skulle ägas till av de nuvarande ägarna tillVolvo och till av norskt bolag. Vid de kontakter om detta principavtal sompå norskt initiativ togs mellan företrädare för den svenska och den norskaregeringen nåddes enighet om att en fastare ram för samarbetet på industri- ochenergiområdena borde etableras. Efter förhandlingar mellan den svenskaregeringen och den norska regeringen undertecknades i Osloett avtal mellan regeringarna om samarbete på industri- och energiområdena (dels. k. samarbetsavtalet). träffade de båda regeringarna också treöverenskommelser (protokoll I-III) om särskilda samarbetsprojekt inomsamarbetsavtalets ram. Protokollen, som har fogats till samarbetsavtalet,förutsatte för sitt ikraftträdande att samarbetsavtalel träder i kraft. Sammadag träffades också ett slutligt avtal mellan den och AB omombildande av till en svensk-norsk koncern. För ett ikraftträdande avdelta avtal, det s. k. , förutsattes godkännande både av det norskastortinget och av AB . Denna förutsättning har inteuppfyllts, sedan Volvostyrelsen beslutat inställa den utlysta bolagsstämman.Volvoavtalet är sålunda förfallet och utan verkan. a. till en nordisk samarbetsöverenskom-melsefrån och framhölls att man önskade ytteriigare bygga ut det nordiskasamarbetet-och detta särskilt på industri- och energiområdena. Det framhöllsatt samarbetsformerna borde anpassas till vad som är ändamålsenligt vid varjeenskilt tillfälle och konstaterades att "denna målsättning i dagenssamhällen kräver medverkan från både myndigheter, företag ochorganisationer". innebar att parterna skulle främjakonkreta förslag till samarbetsprojekt och uppmuntra företag ochorganisationer i de två staterna att göra detsamma. Speciell vikt skulle läggasvid sådana samarbelsprojeklsom kunde förbättra den internationellakonkurrenskraften för de båda staternas industri, som ställde stora krav påinvesteringar och utveckling eller som tillförsäkrade de två staterna tillgångpå råvaror och energi. Samarbelsprojekten skulle ta sikte på industriellverksamhet som skulle lokaliseras och ge sysselsättning i de två staterna iöverensstämmelse med bägge staters intressen. En blandad kommission skulleupprättas för att bidra till genomförandet av avtalet. skullegälla från ikraftträdandet och föriängas med i taget, omingendera parten säger upp avtalet. 1de tre till samarbetsavtalet fogade protokollen togs in dels bestämmelser omgenomförande m. m. av (protokoll I), dels en överenskommelse omlångsiktiga leveranser av råolja och oljeprodukter från till (protokoll II), dels ock en överenskommelse om svensk-norsk handel med virke(protokoll III). Alla tre protokollen utformades så att deras ikraftträdandedirekt knöts till ikraftträdandet av samarbetsavtalet. Samarbetsavtalel skulledock först ratificeras och träda i kraft den dag ratifikations- KU 1978/79:30 31 De överenskommelser som tagits in i de tre protokollen skullesamtliga anses som "samarbetsprojekt" i samarbetsavia-lets mening.Det särskilda skulle, liksom samarbetsavtalet, gälla under ,men detta avtal skulle förlängas med ytteriigare , om inte någon avparterna senast före avtalstidens utgång sagt upp avtalet. Protokoll Ikonstruerades i vad gäller giltighetstiden på samma sätt som samarbetsavtalet,medan protokoll II och protokoll III skulle gälla och därefterförlängas i praktiken i 3-årsintervaller, om protokollet inte sades upp avnågon av parterna. Uppsägning av samarbetsavtalet eller något av protokollenskulle ske på diplomatisk väg och skriftligen. Iprotokoll II (oljeavtalet) och protokoll 111 (virkesavtalet)finns en bestämmelse av följande lydelse: Om förutsättningarna för detta protokoll iväsentlig grad skulle ändras på grund av oförutsedda omständigheter, kan denena parten inkalla den andra parten till förhandlingar. Förhandlingar kan ocksåkrävas om genomförandet av detta protokoll leder till resultat som står iuppenbar strid mot syftet med protokollet. Genomsådana förhandlingar skall parterna söka uppnå ett resultat som tar rimlighänsyn till båda parters intressen. jämte de tre protokollen ärutfärdade i två exemplar på resp. svenska och norska språken. Båda texterna harenligt en uttrycklig bestämmelse i avtalet lika vitsord. Trots avtalstexternasidentiskt lika utformning har, såsom framgår av kanslipromemorian, frågan omvirkesavtalets och oljeavtalets giltighet i förhållande till varandra i vissmån varit föremål för olika tolkningar i och . Utskottet finnerdetta mindre tillfredsställande. Närdet gäller det s. k. norska normpriset som enligt överenskommelsen i protokollII skulle ligga till grund för priset på råolja, konstaterar utskottet attnormpriset fastställs av en särskild norsk myndighet, petroleumprisrådet, somlyder under det norska olje- och . Såsom framgår avkanslipromemorian används normpriset bl. a. vid beskattning av oljeverksamheteni och finns bestämmelserom hur normpriset skall beräknas i en kungligresolution , som utfärdats med stöd av 1975 årsPetroleumsskattelov. Bestämmelserna innebär att priset skall motsvara det somskulle ha gällt vid en transaktion mellan oavhängiga parter på en fri marknad.Hänsyn tas inte bara till noteringarna på den s. k. korttidsmarknaden utanäven till priserna vid mera långsiktiga kontrakt, eftersom den övervägandedelen av väridshandeln med olja sker enligt sådana kontrakt. Normprisetfastställs , vanligen för två kvartal åt gången. beslutat inställa den till utlystabolagsstämman härden norska regeringen beslutat återkalla två till stortingetavlämnade propositioner med anledning av överenskommelserna. Någon propositiontill om det svensk-norska samarbetet hade ännu inte KU 1978/79:30 32 beslutatsav regeringen, när det offentliggjordes att avtalet mellan den norskaregeringen och inte skulle komma att träda i kraft. Samtliga deifrågavarande överenskommelserna - dvs. samarbetsavtalet jämte de treprotokollen samt - har sålunda numera förfallit. Utskottetfinner det för sin del beklagligt att mellan de svenska och norska regeringarnaträffade avtal, som syftade till en lovande utveckling av ett nordisktindustripolitiskt samarbete, inte kunnat genomföras. Från konstitutionellasynpunkter har utskottet inte funnit anledning att göra något ytteriigareuttalande i frågan. 12.Handläggningen av stödet till AB Järnförädling i , m. m. Utskottet har under årets granskningsarbeteuppmärksammat regeringens och industriministerns åtgärder i samband medrekonstruktionen av AB Järnförädling i . En utförlig beskrivning avhändelseförloppet redovisas i bilaga 13. Denekonomiska kris som drabbade AB Järnförädling under mitten av 1970-ialet varsärskilt allvarlig från sysselsättningssynpunkt eftersom företaget var den heltdominerande arbetsgivaren i . När krisen visade sig vara sådjupgående att den nye ägaren inte klarade av det ekonomiskaengagemang som var nödvändigt framstod mer omfattande statliga stödinsatser somofrånkomliga. De statliga bidrag och lån som utgått till företaget och somriksdagen haft möjlighet att ta ställning till i samband med behandlingen avpropositionen 1977/78:100 och 1978/79:43 har varit omfattande. De hartillkommit efter överiäggningar mellan dåvarande chefen förindustridepartementet och de berörda företagen. Dessa överiäggningar harresulterat i en lösning som räddat en fortsatt industriell verksamhet iHälleforsnäs varigenom allvarliga sysselsättningssvårigheter kunnat undvikas. Utskottetär enigt i sin bedömning av det tillfredsställande i att krisen i Hälleforsnäskunnat lösas på ett sätt som räddat sysselsättningen för större delen av deanställda inom företagets anläggningar i kommunen. Industriministerns åtgärderi samband med kiJsen aktualiserar emellertid några principiella och praktiskafrågeställningar. Dessa gäller dels de stödformer som kommit till användning,dels formen för de överenskommelser som träffades mellan industriministern ochde berörda företagen: Vadbeträffar den första frågan bör uppmärksamheten riktas på främst regeringensutnyttjande av de s. k. IG-lånen. Dessa lån, vilka beviljas enligt kungörelsen(1970:372) om statligt kreditstöd till hemslöjd, hantverk och småindustri, äravsedda att främja hemslöjd, hantverk och småindustri samt därmed jämföriigverksamhet. Som regeringen själv anfört i propositionen 1977/78:100 bilaga 17s. 99 har regeringen liksom i några fall tvingats att beviljabl. a. IG-lån på ett sätt som inte helt har stämt överens med KU 1978/79:30 33 deav statsmakterna antagna grunderna för dessa stödformer. Regeringen har i dessafall bedömt statligt stöd som nödvändigt med hänsyn till konsekvenserna försysselsättningen vid ett uteblivet stöd. Någon för ändamålet helt lämpadstödform har i dessa fall inte funnits, och besluten har inte kunnat uppskjutaspå grund av ärendenas brådskande natur. Ofta har det enligt propositionen gälltatt vinna tid för att få möjlighet att bedöma förutsättningarna för enrekonstruktion av det berörda förelaget. Utskottettog upp regeringens handläggning av dessa frågor redan i 1978 årsgranskningsarbete. Granskningen föranledde då inget uttalande från utskottetssida. Avvecklingen av krisen i är ett exempel på hur regeringen ien svår situation tvingas att handla på ett sätt som inte helt svarar mot deriktlinjer som antagit. Utskottetär medvetet om svårigheterna att konstruera stödformer som är tillämpliga ialla de olika situationer som kan uppkomma i samband med akuta kriser av detslag som inträffade i . har också ställt sig bakomregeringens handläggning av dessa frågor. Enligt utskottets mening är detemellertid väsentligt att de statliga möjligheterna att bevilja företagsärskilt rådrumsstöd i akuta situationer ses över och kompletteras. Det arbetesom bedrivs inom företagsobeståndskommittén är av betydelse i detta sammanhang. Detär inte minst från rättssäkerhetssynpunkt väsentligt att regeringen harmöjligheter att även i akuta krissituationer handla på formellt riktigagrunder. Uttskottetvill i detta sammanhang även påpeka att formuleringarna i avtalet mellanBeijerinvest och industriministern i formellt avseendehade kunnat ges en större klarhet. Iövrigt föranleder granskningen av industriministerns handläggning av detstatliga stödet till rekonstruktionen av AB Järnförädling i ingauttalanden från utskottets sida. 13.Regeringens kontroll av säkerhetspolisens verksamhet Utskottet har i sin granskning tagit upp vissafrågor med anknytning till kontrollen av säkerhetspolisens verksamhet. Det är iförsta hand regeringens kontroll i vad avser registret för den särskildapolisverksamheten samt regeringens åtgärder beträffande de problem avtryckfrihetsrättslig natur som följer av lagstiftningen rörandetelefonavlyssning som behandlats av utskottet. Under granskningen harutfrågning inför utskottet ägt rum med justitieminister . Somnärmare framgår av granskningspromemorian, bilaga 14, har säkerhetspolisensorganisation varit föremål för översyn, vilken omfattat ävenregisterverksamheten. Denna kontrolleras dessutom fortlöpande. Förutom densärskilda uppgift att bevaka verksamheten som åvilar de sex i 3Riksdagen 1978/79. KU 1978/79:30 34 rikspolisstyrelsensstyrelse ingående riksdagsledamöterna har JO, JK och regeringen genomjustitieministern full insyn i verksamheten. Justitieministern har regelbundnasammanträffanden med rikspolischefen och chefen för säkerhetsavdelningen. Viddessa sammanträffanden, som äger rum en gång , sker en genomgång avaktuella ärenden. För att få överblick över hur gällande rättsregler tillämpashar justitieministern även gått igenom registren. Motbakgrund av att den verksamhet som bedrivs av säkerhetsavdelningen vidrikspolisstyrelsen i stor utsträckning är hemlig är det viktigt alt dekontrollorgan som finns fungerar väl. Från de synpunkter utskottet företräderär det positivt att man vid översynen av säkerhetsavdelningbl. a. har strävat efter större öppenhet. Problemetmed att anpassa reglerna om processuella tvångsmedel tilltryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om meddelarskydd aktualiserades ihög grad i samband med den s. k.IB-affären 1973. a. fick en särskildkommitté i uppdrag att utreda frågan om anonymitetsskydd vid beslag ochhusrannsakan. Kommittén redovisade 1976 sitt arbete i betänkandet Anonymitetoch tvångsmedel (SOU 1976:36). I betänkandet framhöll kommittén att också andratvångsmedel än beslag och husrannsakan, t. ex. editionsplikt och vissabestämmelser inom skattelagstiftningens område, kunde komma i konflikt medanonymitetsiniressei. Även sådana bestämmelser borde enligt kommittén bliföremål för översyn. Kommitténs betänkande ledde inte till lagstiftning. Ipropositionen 1975/76:202 ang. nya regler om telefonavlyssning vidförundersökning m. m., som bl. a. grundade sig pä en annan s. k. IB-utredning,föreslog regeringen en samordnad reglering av möjligheten tilltelefonavlyssning i syfte bl. a. att i olika hänseenden förslärka skyddet förden enskildes integritet. I princip innebar förslaget i denna del, att om riskförelåg för att någon som enligt tryckfrihetsförordningen åtnjötanonymitetsskydd skulle röjas vid telefonavlyssning skulle detta särskiltbeaktas vid bedömningen av frågan om tillstånd till åtgärden. Vidriksdagsbehandlingen av propositionen uppkom frågan om användning av s. k.överskollsuppgifter, dvs. andra uppgifter än sådana som föranlett tvångsmedlet.Juslilieutskoltet, som konstaterade alt problemet inte var begränsat tilltelefonavlyssning utan kunde uppkomma även vid användning av andra tvångsmedel,fann alt frågan krävde ytterligare utredning och föreslog attåterförvisa ärendet till regeringen för översyn och ytterligare överväganden.Riksdagen beslöt i enlighet med utskottets hemställan. Dentryckfrihetsreform som trädde i kraft innebar bl. a. attanonymitetsskyddet för meddelare, författare och andra upphovsmän förstärktesoch att kretsen av de personer som har alt iaktta tystnad om denanonymitetsberättigades identitet utvidgades. Motsvarande bestämmelser intogs iradioansvarighetslagen (1966:756). Vid tillkomsten av de nyareglerna i TF förutskickades att bestämmelserna KU 1978/79:30 35 omanonymitetsskydd skulle bli vägledande för de avvägningar som borde göras ivanlig lagstiftning mellan behovet av att skydda informationskällorna och atttillgodose de intressen som motiverar bestämmelserna om tvångsmedel. Motbakgrund av i första hand nu återgivna omständigheter tillsattejustitieministern en särskild kommitté för översyn av tvångsmedelsregleringenvid förundersökning i brottmål. Kommittén skall enligt sina direktiv (1978:57)särskilt uppehålla sig vid information som lämnas vid användningen avtvångsmedel, t. ex. vid telefonavlyssning. Hösten1978 aktualiserades frågan om möjligheten att ett tillstånd tilltelefonavlyssning skulle kunna omfatta t. ex. en tidningsredaktions växel.Frågan väckte oro framför allt i journalistkretsar med hänsyn till allmänhetensberättigade krav på anonymitetsskydd vid sina kontakter med pressen. Sålundamottog såväl justitieministern som skrivelser i ämnet.Detta togs också upp i en fråga i . Justitieministern uppgav i dessasammanhang att vid beslut om telefonavlyssning måste domstolen väga samhälletsintresse av en effektiv brottsutredning mot hänsynen till den enskildesintegritet och andra motstående intressen. Ett viktigt sådant intresse var attanonymitetsskyddet enligt tryckfrihetsförordningen inte urholkades. Dessahänsyn ledde enligt justitieministern till att det i praktiken var uteslutetalt ett tidningsföretags växel fick avlyssnas. Justitieministern uppgav ocksåatt telefonavlyssning på en tidningsredaktion inte förekommit under hans tidsom justitieminister. Detär självfallet en brist i det nuvarande regelsystemet att det tryckfrihetsrättsligaanonymitetsskyddet kan åsidosättas genom användningen av processuellatvångsmedel. Enligt utskottets mening hade det varit en fördel omtvångsmedelslagstiftningen snabbt kunnat anpassas till den förstärkning av anonymitetsskyddetsom kom till stånd genom den senaste reformen på tryckfrihetsrättens område.Denna trädde visseriigen inte i kraft förrän men beslötsslutligt av . Det hade varit önskvärt omtvångsmedelsutredningen kunnat tillsättas i anslutning till riksdagsbeslutet.Nu tillsattes den först och kunde inte påbörja sitt arbete förrän ijanuari . Det är emellertid tillfredsställande att frågorna nu är föremålför en övergripande översyn i en pariamentariskt förankrad utredning. Avslutningsviskan nämnas, att utskottet senare i vår kommer att behandla en motion medyrkande om att 3 kap. 4 § TF skall ändras så att skyddet föranonymitetsintresset vid användningen av tvångsmedel förstärks. KU 1978/79:30 36 Som närmare framgår av granskningspromemorian,bilaga 15, har utskottet tagit upp frågan under vilka förhållanden jäv kananses föreligga för statsråd. Utskottets granskning avser alt belysa frågan motbakgrund dels av grundlagsregeln i 6 kap. 9 § andra stycket regeringsformen(RF), dels av förvaltningslagens jävsregler. Enligtbestämmelsen i RF får statsråd inte utöva allmän eller enskild tjänst. Inteheller får han inneha uppdrag eller utöva verksamhet som kan rubba förtroendetför honom. RF föreskrevs, att statsråd inte fick utöva annat ämbete eller uppbäranågra inkomster därav. Innebörden av denna regel var omtvistad. Mot bakgrundhärav föreslog författningsutredningen en formulering som klarare avsåg att geuttryck för principen om statsrådstjänstens integritet. Grundlagberedningendelade denna uppfattning och föreslog en bestämmelse av väsentligen denlydelse som 6 kap. 9 § andra stycket RF nu har. I propositionen tillförfaitningsreformen (1973:90) uttryckte departementschefen viss tveksamhettill behovet av bestämmelsen mot bakgrund av de intressen en regering har avatt statsråden tillvinner sig förtroende i och hos allmänheten. Hanville emellertid inte bestrida, att en sådan bestämmelse kunde ha ett visstvärde i första hand för alt värna om slatsrådstjänstens integritet men ocksåför att tillgodose önskemålet av alt ett statsråd inte skall splittra sinakrafter. Frågan om visst uppdrag eller viss verksamhet var ägnad att rubbaförtroendet för ett statsråd fick enligt departementschefen avgöras från falltill fall. I allmänhet fick det dock anses olämpligt att ett statsråd innehadeuppdrag inom bolag, förening eller inrättning, vars verksamhet huvudsakligenhade ekonomiskt syfte. Det framhölls dock, att det inte lät sig göras attupprätthålla en sådan regel undantagslöst och att del också kunde finnasuppdrag av annat slag som kunde inverka menligt på förtroendet för ett statsråd. Nuåtergivna uttalanden föranledde inga särskilda kommentarer underriksdagsbehandlingen av grundlagsproposjtionen (KU 1973:26). Trotsatt förvaltningslagen inte formellt gäller för regeringen tillämpas den dock iväsentliga delar i . Särskilda anvisningar härför harutarbetats inom statsrådsberedningen. Beträffande jäv bör det enligt dessaanvisningar i princip undvikas att ett statsråd som är jävigt i ett ärendeenligt de grunder som anges i förvaltningslagen föredrar ärendet eller annarsdeltar i avgörandet.