bet · G201LU1 · 1978-12-31 00:00:00 — betänkande 1978/79:1 med anledning av motion om verkställighet av beslut ivårdnadsärenden I betänkandet behandlas motionen1977/78:1478 av () och (), vari yrkas att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära översyn av bestämmelserna om verkställighetav beslut i vårdnadsfrågor i syfte att minska polisens befattning med sådanaärenden. Remissyttranden över motionen har inhämtats frånrikspolisstyrelsen, , , , . Familjoch Rätt samt Föreningen - Barnens rätt i samhället. Gällande ordning m. ni. Bestämmelser om verkställighet avdom eller beslut rörande vårdnad m. m. finns i 21 kap. (FB). Densom av allmän domstol tillerkänts vårdnad om barn eller umgängesrätt kan - omden som har hand om barnet inte frivilligt lämnar det ifrån sig - påkalla delallmännas medverkan till alt vad domstolen bestämt också blir genomfört.Verkställighet söks hos länsrätten (1 S). Innan länsrälten förordnar omverkställighet kan den enligt 2 S förordna lämplig person all verka för all den.som har hand om barnet frivilligt fullgör vad som åligger honom. Förordnarlänsrätten om verkställighet får den antingen förelägga vite eller, om detanses nödvändigt, besluta att barnei skall hämtas genom polismyndighets försorg(3 S). 1 vissa fall får verkställighet inte ske (4 och 5 !;!;). Dciia gällerombarnei fyllt eller nått sådan mognad att dess vilja bör beaktas påmotsvarande sätt och barnei motsätter sig åtgärden. Är verkställighet nödvändigav hänsyn till barnets biisia får dock beslut om verkställighet meddelas.Verkställighet kan under närmare angivna förutsättningar också vägras om det äruppenbart att förhållandena iindrats vii.sentligi sedan allmän domslois domeller beslut meddelades liksom i fall niirdet föreligger risk lor skada påbarnets kroppsliga eller själsliga hälsa. I 6 och 7 5S ges bestämmelser om överflyttning av barn ifall då det inte föreligger något domstolsavgörande i vårdnails- ellerumgiingesfråga. En förutsättning för att länsrätten i sådana fall skall kunnabesluta om överllyttning är antingen titt btirnet vistas hos annan än den somhar vårdnaden eller att - då vårdnaden utövas gemensamt - den enevårdnads-havaren egenmäktigt bortfört och kvarhållit barnet. 1 Riksikiiicn /97,V/79. ,S saml. LU1978/79:1 2 Hämtning och annan åtgärdbeträffande barnet skall enligt 8 ! ; ulloras på ett för barnet så skonsamt sättsom möjligt. Företrädare för eller tjänsteman inombarnavårdsnämnd eller tjänsteman inom barnavården skall närvara likaså läkareom det är möjligt. finns vissa bestämmelser som tar sikte påsituationerdiirdctär fara att barnet skall föras ur landet eller jiå ärendensom av annan anledning är brådskande. Härvid gäller bl. a. att polismyndighetkan omhänderta barnet om länsrättens beslut inte kan avvaktas. Ytterligare regler angående överflyttning av barn finns ikungörelsen (I967:715)med föreskrifterom tilliimpningen av 21 kap. loriildrabalken.Bl. a. föreskrivs att hämtning skall ske så att åtgärden inte väcker onödiguppmärksamhet eller bereder den som berörs större olägenhet än som äroundviklig. Polisman bör inte vara klädd i uniform och inte heller användafordon .som särskilt utmärkts som polisfordon. Förarbetena till 21 kap. FB Bestämmelserna om att överllyttningav barn skall ske genom polismyndighets försorg infördes (prop.1967:138, ILU 1967:60). Enligt tidigare gällande ordning skedde hämtning avbarn genom utmätningsmannen. Som skäl för valet av polismyndighet anfördedepariemcnischcfcn bl. a. att maktmedel måste stå till förfogande även om detvar angeläget att såvitt möjligt undvika sådana. Möjligheten att ingripa metlfysiskt tvång var ett oundgängligt element i verksiällighetslorfarandct.Ledningen vid och det yttersta ansvaret för förrättningens genomlbrandc måstedärför enligt departementschefen ligga hos myndighet som hade befogenhet attingripa med maktmedel. De myndigheter som därvid kunde komma i fråga var kronofogde-eller polismyndighet. I propositionen framhölls att några anmärkningar motkronofogdarnas siiti att sköta häminingsuppgifterna inte hade framkommit.Emellertid borde i detta sammanhang inte förbi.ses att utövning av fysiskttvång vid kronofogdes tjänsteutövning förekom endast inom ganska snävagränser. Om kronofogde mötte egentligt motstånd under exekutiva förrättningar,var han i regel hänvisad till att begära biträde av polisen. Rent principielltkunde enligt departementschefen mot anlitande av kronofogdemyndigheteninväntias att det stod i strid mot förslagets grundläggande tanke alt frikopplaverkstiillig-hctsärenden rörande barn från det vanliga exekutiva förfarandet.De exekutiva myndigheterna handlade inte heller i övrigt frågor om verksiäl-lighcisom på liknande sätt rörde människor. Departementschefen tmsåg att polismyndigheten torde habetydligt större erfarenhet av jämförbara åtgärder och disponerade också andrarestn'ser härför. Ingripanden mot personer ankom sålunda på polismyndighetenligt ett flertal centrala författningar på .socialvårdens område. Han varövertygad om att polismyndigheten kunde handlägga de aktuella uppgifterna medall LU1978/79:1 3 tien hänsyn och varsamhet som ärendenas beskaffenhetkrävde. i propositionen framhölls att som skälmot att hämt-ningsförriittningarna skall utföras av polismyndigheten hadeanfört att polisen inte borde belastas med uppgifter som inte var av polisiärnatur. Departementschefen tleladc denna uppfattning så till vida att poliseninte borde anlitas förallmiinna handräckningsuppdrag, som lika väl kundeutföras av annan .personal. Flera skäl talade emellertid för altpolismyndigheten var den lämpligaste myntlighcten för all utföra hämtningslorräiiningarna.Från ren arbeisbördes synpunkt utgjorde den ena eller den andra lösningen ingetstörre problem. Enligt diitillsvarande erfarenheter vartlet niimligen fråga omett myckel begränsat antal hiimtningslorriitiningar. Det årliga antalet uppgicktill mellan 15 och 30 enligt statistiska uppgifter. På grund av det anförda biträder departementschefenförslaget ;iit anförtro hämtningsförräiiningarna åt polismyndigheterna. UtredniiiKen om barnens rätt Med anledning av en begäran frånriksdagen tillsattes en parlamentarisk kommitté med uppgift attutreda vilka lagstifiningsåigiirder som behövs för att förstärka barnsrättsskydd. ////('f//;//;i,T// om hanicns räii (Ju 1977:08). Iutredningsdirektiven anförs bl. a. alt utrcilningens uppgift allmänt kan sägasvara att undersöka i vilka fall och på vilka sätt barns intressen och behov börtillgodoses bättre iin f n. genom föreskrifter som - huvudsakligen inom ramenför lagstiftningen i övrigt - särskilt tar sikte jiå barnens rätt. Utredningsuppgifternahar inte närmare preciserats men enligt direktiven bör några områden ägnassärskild uppmärksamhet. Hit hör friimst reglerna om vårdnad om umgängesrättsamt överflyttning av barn. i det viisentligahardet emellertid överlåtits åtkommittén att själv kartlägga problemområdet och ange i vilka ämnenlagändringar bör komma i fråga. I linje härmed liggeratt kommittén i en förstaetapp bör inrikta sitt arbete på att mera diskussionsvis presentera olikauppslag och förslag till lösningar, gärna i form av alternativ. De synpunkteroch förslag som läggs fram bör remissbehandlas. Särskilt betydelsefullt är detatt nya regler om vårdnad och umgängesrätt blir noggrant genomlysta ochomsorgsfullt diskuterade. I direktiven framhålls vidare att de nya regler omföräldrars gemensamma vårdnad som beslöt i fiol och som triidde ikraft syftar till att främja barnets av godaförhållantlen till båda föräldrarna. Kommittén bör undersöka vilka möjlighetersom står till buds att ytterligare tillgodose barnets eget ivårdnadsfrågor. Den bör såkmda söka belysa den centrala frågan om vilkafaktorer som besiiimmer barnets bästa i vårdnads-och umgängesfrågor. Skäl talarvidare för att barnet behöver någon som under hela handläggningen av etttvisiigt vårdnadsärende har att bevaka uteslutande barnets intresse. Detsammagäller i fråga om ärende om överflyttning av barn. Också i övrigt kan formernaför behandlingen av vårdnadsärenden I* Rikselaf;en 1978/79. LU1978/79:1 4 behöva biltire anpassas efter vadbarnets intresse kräver. En möjlighet äratt genom särskilda regler underliitta för föräldrar som ståri begrepp att .sejxirera att nå enfrivillig överenskommelse i vårdnadsfrågan. Utredningen har 1978 avlämnat ett delbetänkande (SOU 1978:10) Barnets riitt1, Om förbud mot aga. i motionen framhålls att utvecklingen har visat att överförandet av ansvaret för hämtningsåtgärdcr på polismyndigheterna var mindre välbetänkt från både barnensoch polisens synpunkter. Enligt motionärernahar det hänt att barn blivit skrämda av polisen, vilket kan påverka barnets inställning till polisverksamheten i samhiillet. Dessa effekter har intekunnat förhindras, anser motionärerna, trots att polisen utfört sina uppdrag med all tillbörlig hänsyntill barnei. Motionärerna ifrågasätter ompoli.sens befallning med häminingsiircnden inte bör inskränkastill vad som kan behövas för att skydda inblandade parter och tjänstemän från brottsliga gärningar. En sådan reform skulle enligt motionärernas mening verksamt bidra till att avdramatiserade tragiska ingripanden då barn är inblandade. erinrar om attstyrelsen under förarbetena till 1967 års reform av verkställighetsreglerna uttalade alt hämtningvar en exekutiv åtgärd som borde vila på exkutionsväsendets personal. Styrelsen vidhåller denna uppfattning. Hämtning och omhändertagandeav barn är åtgärder av mycket känslig natur, som bör genomföras med minsta möjliga uppmärksamhetoch med undvikande av allt som kan skada barnei. a. härav följer att så långt någonsin ärmöjligt polismedverkan bör undvikas. Styrelsen anser all det dessutom är angelägetatt polisen avlastas sådana arbetsuppgifter som inte är att hänföra till egentlig polisverksamhet. Styrelsen anslutersig till den uppfattning motionärerna givituttryck åt, nämligen att polisens befattning med hämtning och omhändertagande av barn endast skallavse skydd för parter och tjänstemän i sambandmed här avsedda förrättningar. Under hänvisningtill det anförda tillstyrker rikspolisstyrelsenden av motionärerna gjorda framställningen om en översyni syfte att minska polisens befattning med hämtningsärenden. framhålleratt hämtningsärenden ärav allvarlig karaktär och att delta inte påverkas av vem som utför hämtningen. Enligt socialstyrelsenhar problemet mer att göra med tvånget som sådantoch dess inverkan på barnet. anser i likhet med motionärerna det vara angeläget att en översyn görs av bestämmelsernaom verkställighet av beslut i vårdnadsären- LU 1978/79:1 5 den.Denna översyn bör dock inte begränsas till att omfatta vilken myndighet somskall ansvara för verkställighetsfrågan utan bör omfatta samtliga bestämmelsersom rör överflyttning av barn. hänvisar avslutningsvis tillutredningen om barnens rätt. Riksskatteverketanför att de skäl som föranledde att hämtningsåtgärderna lades påpolismyndigheterna alltjämt äger giltighet. Härtill kommer att denomständigheten som då talade för kronofogdemyndigheten - att denna myndighetunder utan anmärkning svarat för hämtningsåtgärderna och fåtterfarenhet av ärendena - numera självfallet förlorat sin aktualitet.Verkställighetsåtgärderna i dessa mycket känsliga och omdö-meskrävande ärendenkan enligt verket ofta väcka uppmärksamhet och upprördhet. Detta följer dockmera av ärendenas art som sådan än beror på från vilken myndighet denhandläggande tjänstemannen kommer. Man kan dock inte komma ifrån att, oavsettvilken myndighet som har hand om verkställigheten, det i några fall blirnödvändigt att polispersonal deltar i verkställigheten. mening bör man med andra medel än det som föreslås i motionensöka komma till rätta med de negativa verkningar ett ingripande av förevarandeslag kan ha till följd. Riksskatteverketavstyrker bestämt att verkställigheten av beslut i vårdnadsärenden flyttasöver till kronofogdemyndigheterna. har som remissvar överlämnat och åberopat ett avsocialförvaltningen avgivet tjänsteutlåtande. I utlåtandet anförs attförvaltningens erfarenheter av hämtning av barn genom polismyndighetensförsorg är mycket begränsade. Förfrågan hos olika arbetsenheter om medverkanvid sådan polishämtning har ådagalagt att ärenden av detta slag numera ärsällsynta. Förhållandet kan sättas i samband med Ökade ansträngningar inombarnavården för att lösa uppkommande konflikter genom överenskommelser mellanvårdnadshavare och motpart. Vidare uttalas att i de få fall ,där polishämtning ägt rum, har hämtningen utförts på sätt som tillgodoser det ilagen uppställda skonsam-hetskravet. Eninskränkning av antalet fall av polishämtning kan enligt utlåtandet uppnåsgenom att barnets vilja, dess behov och intressen beaktas i större utsträckningän nu såväl vid allmän domstols avgörande av frågor om vårdnad och umgängesrättsom vid länsrätts prövning av verkställighet. Dessa spörsmål skall enligtdirektiven tas upp av den pågående utredningen om barnens rätt. Att heltundvara möjligheten till polishämtning lär enligt socialförvaltningensuppfattning knappast vara möjligt. Ett tvångsmedel av denna karaktär kanrimligen inte anförtros åt annan myndighet, då användandet av våld främst motden som vägrar ge ifrån sig barnet kan komma att ingå som led iverkställigheten. Som ett parallellfall där det likaledes inte är möjligt att iundantagsfall avvara polisens medverkan anges i utlåtandet polishämtning avbarn enligt barnavårdslagen. Det erinras om att också i LU 1978/79:1 6 socialutredningensförslag till lag med särskilda bestämmelser om vård av underårig har upptagitsmöjlighei \\\\ handräckning av polismyndighel för alt genomföra beslut om vårdeller omhändertagande enligt lagen. Sverigesadvokatsamfund uppger att verkställighetsreglerna enligt samfundetserfarenheter fungerat väl samt att de flesta överflyttningar av barn sker påfrivillighetens väg. framhåller vidare att i de få fall dåbarn hämtas genom polisens försorg torde överflyttningen ske på ett sätt sominte ger anledning till anmärkning även om enstaka pressreferat ger en annanbild. Enligtadvokatsamfundet synes emellertid motionärernas principiella inställning attpolisens befattning med hämtningsärenden bör inskränkas till att skydda deinblandade ha visst fog för sig. Därjämte framhålls att polisens roll redan nuär begränsad till att sörja för förrättningens behöriga gång. Det finns därföranledning att göra den förordade översynen. FöreningenSveriges kronofogdar avvisar med skärpa tanken på en ändring av gällande-regler. Enligt föreningen saknar kronofogdemyndigheterna resurser ochförutsättningar att verkställa hämtning, som är tn med deras normalaåligganden helt oförenlig uppgift. En överflyttning av hämtningsärendena skulleinnebära en återgång till äldre ordning och skulle kunna ses som en form avpersonalexekution. Det förfarandet med successivt ökande insatser frånsamhället sida, som syftar till att barn skall överflyttas till rättvårdnadshavare, bör uppenbarligen handläggas av de socialvårdandemyndigheterna, som med hjälp av sina på området utbildade tjänstemän och medbiträde av läkare m. fi. kan göra de riktiga bedömningarna om förutsättningarnaoch formen för hämtning. Vidare framhålls att om kronofogdemyndigheterna skulleanförtros uppgiften att hämta barn skulle ändock polisen anlitas i desituationer, som åsyftas av motionärerna. Det kan inte ifrågakomma att tilläggakronofogdemyndigheterna eller socialorganen befogenhet att i likhet med polisenanvända våld mot person. Föreningen anser att någon översyn inte är påkallad sålänge länsrätterna iakttar de spärregler, som syftar till att hämtning inteskall vara behövlig annat än i undantagsfall. att det är möjligt att motionärerna tagit starka intryck avvissa särfall, som uppmärksammals i massmedia. Om barn "blivit skrämda avpolisen" kan detta även ha haft sin grund i föräldrarnas beteende motbarnen. De för barnen i undantagsfall uppkomna negativa effekterna lär inte hakunnat förebyggas om någon annan myndighet verkställer hämtningarna. Familjoch Rätt, som inhämtat upplysningar från föreningens medlemmar, länsrätter, m.II, uppger att antalet ärenden om verkställighet enligt 21 kap. FB kanuppskattas till ca 330 . I av ärendena meddelas beslutom polishämtning. Antalet verkställda hämtningar är troligtvis endast 3-5 perår. Enligt Familj och Rätt har verkställighetsreglerna inte fyllt det syfte somlagstiftaren avsett. LU 1978/79:1 7 bl.a. att det mycket sällan är meningsfyllt att begära verkställighet av beslut omumgängesrätt. Anledningarna till att lagstiftningen blivit förfelad kan varaflera, anser föreningen, och anför några tänkbara orsaker. Föreningen anserdetbetydelsefullt att en närmare kartläggning av problemen på området kommer tillstånd. Familj och Rätt framhåller att ansvaret för hämtning av barn även iframtiden måste ligga på polisen. Vid genomförandet av hämtningsåtgärder börbarnpsykologisk expertis närvara och ha vetorätt. Föreningen avstyrker att desociala myndigheterna eller kronofogdemyndigheterna anförtroshämtningsärendena och pekar härvidlag bl. a. på att de senare brukar begärapolishjälp vid svåra förrättningar. 1 yttrandet tar föreningen också upp vissaandra frågor beträffande handläggningen av verkställighetsärenden och föreslåratt dessa ses över. FöreningenBRIS anser att polishämtning endast är motiverad i fall när omständigheterna ärsådana att en polishämtning trots allt gör mindre skada på barnet än enfortsatt vistelse i en viss miljö. BRISpåpekar att polis f n. i praktiken kan anlitas för att hämta bam om det intefinns läkarintyg som gör det troligt att hämtningen kan skada barnetskroppsliga eller själsliga hälsa. Enligt kan inte ens mycket kvalificeradepersoner på barnavårdens område, t. ex. läkare eller psykolog, i förväg bedömavilka risker barnet kan utsättas för i en situation som inte ägt rum. BRISföreslår att redan på ett tidigt stadium i vårdnadsutredningen barnet skall fåtillgång till en erfaren barnpsykolog och få utse en egen förtroendeman. 'erfarenheter visar att barnen i vårdnadsutredningsmål upplever situationen såstarkt att de tvingas ta ställning med eller emot sin vilja, även om de intekan formulera eller förmedla känslorna. Alla barn -särskilt de som inte självakunnat uttrycka sina önskemål -, fortsätter , behöver en kvalificeradbarnterapeutkontakt i dessa krissituationer. är av samma uppfattning sommotionärerna, nämlien att polisens befattning med verkställighet av beslut ivårdnadsärenden m. m. bör begränsas till t. ex. fall av barnmisshandel däringet dröjsmål kan tolereras. vill påpeka att barnet endastdelvis är hjälpt genom den föreslagna reformen. De men som barnet kan fä ihämtningssituationen beror inte bara på upplevelsen av en polishämtning utan iminst lika hög grad på den förtvivlan som övergreppet på barnets innersta viljaorsakar i de fall då man inte tagit hänsyn till barnets egen önskan omvårdnadshavare. anser därför att varje ansökan om hämtning av barn från envårdare till en annan i sig skall utgöra indikation för att en barnpsykologförordnas av länsrätten för att tillvarata barnets intressen. Vid avgörande avhämtningsfrågan bör barnpsykologens utredning om barnets behov och önskemålvara utslagsgivande. Ibetänkandet behandlas en motion om hämtning av barn. Harnågon av allmän domstol tillerkänts vårdnaden om barn eller LU 1978/79:1 8 umgängesrättoch vägrar den som har hand om barnet att lämna det ifrån sig kanverkställighet av domstolsutslaget sökas hos länsrätt. Närmare bestämmelserhärom finns i 21 kap (FB). Om en överflyttning av barnet intekan komma till stånd på frivillighetens väg eller efter vitesföreläggande kanlänsrätten, om det anses nödvändigt, besluta att barnet skall hämtas genompolismyndighets försorg. Beslut om hämtning kan meddelas också i vissa fall dådet inte föreligger något domstolsavgörande om vårdnads-eller umgängesrätt.Hämtning av barn skall utföras på ett för barnet så skonsamt sätt som möjligt.Företrädare för eller tjänsteman inom barnavården skallnärvara, likaså läkare om det är möjligt. Imotionen yrkas att bestämmelserna om verkställighet av beslut i vårdnadsfrågorskall ses över med syfte att polisens befattning med hämtningsärenden skallminskas. Till stöd för yrkandet anför motionärerna att det hänt att barn blivitskrämda av polisen, vilket kan påverka bamets inställning tillpolisverksamheten i samhället. Dessa effekter har inte kunnat förhindras, ansermotionärerna, trots att polisen utfört sina uppdrag med all tillbörlig hänsyntill barnet. Motionärerna ifrågasätter om polisens befattning med hämtningsärendeninte bör inskränkas till åtgärder som kan behövas för att skydda inblandadeparter och tjänstemän från brottsliga gärningar. En sådan reform skulle enligtmotionärernas mening verksamt bidra till att avdramatisera de ofla tragiskahämtningsärendena. Somframhållits i flera av de remissyttranden som inhämtats över motionen ärtvångshämtning av barn en allvarlig åtgärd. Genom lagstiftningen har därförskapats garantier för att tvångsmedlet tillgrips endast då det verkligen ärnödvändigt. Såvitt framgår av remissvaren förekommer del också blott några fallom året då barn hämtas av polis. Några anmärkningar mot polismyndigheternassätt att sköta dessa ärenden har inte framkommit under utskottsbehandlingen.Det anförda utesluter emellertid inte att FB:s reglerom verkställighet kanbehöva ses över. a. är det angeläget att barnets intresse tillgodosesbättre än f. n. Frågor om barns rättsskydd utreds av utredningen om barnensrätt. Enligt direktiven skall utredningen ägna särskild uppmärksamhet åt reglernaom vårdnad, umgänge och överflyttning av barn. I samband med behandlingen avmotioner om barns rättsliga ställning (se LU 1977/78:23) har utskottet inhämtatatt utredningen bedömt det som angeläget att ses övermed utgångspunkt i barnets bästa. Utredningsarbetet koncentreras f. n. på FBmed sikte på att ett delbetänkande angående vårdnad, umgänge och överflyttningav barn skall kunna avlämnas . LU 1978/79:1 9 Med hänsyn till att utredningen således med förturkommer att behandla reglerna om hämtning av barn anser utskottet att motioneninte bör föranleda någon åtgärd från sida. attriksdagen avslår motionen 1977/78:1478. Närvarande:Ivan (), (), ()*. (), (). (), (), iGamleby (s), (), (), (), StinaAndersson (c), (), () och BirgittaJohansson (s). *Ejnärvarande vid betänkandets justering