bet · G201JuU30 · 1978-12-31 00:00:00 — Vidare blir domstolar och vissa andra myndigheter behörigaatt bevilja allmän rättshjälp. Dessa organ skall enligt förslaget ocksåbestämma ersättning till biträde i mål eller ärende vid domstolen ellermyndigheten. Förslaget innebär också ökade möjligheter förnäringsidkare att få allmän rättshjälp när det gäller rättsliga angelägenhetersom rör näringsverksamheten. I propositionen föreslås vidare att ersättningför rättssökandes kostnad för medling i tvistemål enligt 42 kap. 17 Srättegångsbalken skall ingå bland förmånerna vid allmän rättshjälp.Förmånligare reglering föreslås också beträffande vissa kostnader förinställelse till läkarundersökning samt i fråga om vissa expeditions- ochexekutionsavgifter samt vissa kungörelsekostnader. Förslaget innefattar också förenklingar i reglerna om denenskildes avgift för rättshjälpen samt slutregleringsförfarandet.Beslutanderätten när det gäller frågor om offentligt biträde enligträttshjälpslagen flyttas i princip till den myndighet som handlägger det ärendevari frågan uppkommit. I organisatoriskt hänseende föreslås en minskning avantalet rättshjälpsnämnder från sex till två. Ändringarnaföreslås träda i kraft . Den nuvarande ordningen församhällets rättshjälp gäller . 1 fråga om de materiellabestämmelserna föreligger som angetts ovan vissa JuU1978/79:30 45 begränsningar i samhällets möjligheter att erbjudarättshjälp. Några av dessa har motiverats med rättshjälpens karaktär av socialförmån medan andra har befunnits nödvändiga av statsfinansiella skäl. Iformellt hänseende är rättshjälpssystemets konstniktion förhållandevisinvecklad och präglas av olika inslag av byråkrati. Lagstiftningen och därmedsystemet har därigenom blivit svårtillgänglig. I propositionen läggs fram fiera förslag i syfte attförbättra och effektivisera de olika rättshjälpsformerna och för att förenklarättshjälpssystemet. Förslagen präglas av tanken att det rättsskydd som avsågsmed reformen skall vidmakthållas och i möjlig mån också förbättras samtidigtsom rättshjälpen bättre anpassas efter den rättssökande allmänhetens behov. De föreslagna förändringarna kommer otvivelaktigt attmedföra att rättshjälpssystemet i många hänseenden blir enklare ocheffektivare. En del spörsmål som tidigare uppmärksammats lämnas emellertidutanför den föreslagna lagstiftningen. Detta gäller t. ex. frågan om ansvaretför motparts rättegångskostnad, frågan om en förmånligare regleringbeträffande vissa utredningskostnader och kostnaderna vid bodelning. Detsammagäller frågan om gränsdragningen för möjligheterna till rättshjälp för angelägenhetersom prövas utomlands. Som framgår av den följande framställningen finns detenligt utskottets mening fiera spörsmål som påkallar fortsatta övervägandensedan ytterligare erfarenheter vunnits av tillämpningen av lagstiftningen påområdet. Utskottet anser därför att en förnyad översyn bör komma till ståndinom . Vid översynen är det enligt utskottets mening givet att strävanliksom måste vara att de olika förmånerna i systemet ytterligare byggsut och förbättras i den takt resurserna medger det. Under lagstiftningsarbetet harövervägts om inte betydandevinster kunde nås om rättshjälpslagen efter en total överarbetning ersattesmed en helt ny lag. Utskottet hyser sympati för en sådan tanke. De nu aktuellaändringarna låter sig emellertid infogas i den nuvarande rättshjälpslagen.Frågan om en total revidering av lagen bör därför - även om en omarbetning frånframför allt formella synpunkter framstår som önskvärd - skjutas på framtiden.Tillfälle att på nytt ta upp frågan bör enligt utskottets mening ges i sambandmed den översyn som utskottet förespråkat. Under hänvisning till vad nu anförts vill utskottet uttalasin anslutning i stort till de förslag som läggs fram i propositionen.Utskottet återkommer i det följande till skilda spörsmål som aktualiseratsgenom de föreliggande motionerna eller eljest tilldragit sig utskottetssärskilda uppmärksamhet. Ett av de spörsmål som tilldragitsig den största uppmärksamheten i fråga om rättshjälpssystemets utformning ärfrågan i vilken utsträckning allmän rättshjälp skall kunna ges näringsidkare iangelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet. Gällande ordninginnebär att nä- JuU1978/79:30 46 ringsidkare som regel inte får sådan rättshjälp. Denna restriktivitetkritiserades motionsvägen redan vid rättshjälpsreformens genomförande, ochmotionsönskemål om vidgade möjligheter har återkommit under en följd av år. Frågan har övervägts av rättshjälpsutredningen, och ipropositionen läggs fram förslag som innebär ökade möjligheter förnäringsidkare att få allmän rättshjälp. Också nu föreligger ett antal motioner som tar upp fråganom rättshjälp åt näringsidkare. I motionen 1173 kritiseras den rådandeordningen och efterlyses förslag till förbättringar. I motionerna 2181, 2185och 2190 kritiseras ett i propositionen utvecklat resonemang om att rättshjälpi princip inte bör ges åt näringsidkare vid en årsomsättning av 200000 kr.eller däröver och i allmänhet inte heller åt näringsidkare som har fier än två anställda.Kritiken går bl. a. ut på att en företagares ekonomiska ställning inte sällanär tämligen oberoende av företagets omsättning och antalet anställda samt attdärför möjligheterna att bevilja rättshjälp bör vara betydligt större än vadsom följer av resonemanget i propositionen (motionen 2185). Önskemål förs ocksåfram om att det i varje särskilt fall skall göras en fullständig analys av delbokföringsmässiga underlaget (motionen 2190). Det föreslås också attbeloppsgränsen skall uttryckas på ett sådant sätt att den automatiskt följerpenningvärdets förändring; gränsen för omsättningens storlek skulleinledningsvis kunna sättas till 20 basbelopp enligt lagen om allmän försäkring(motionen 2181). I motionen 2190 förs också fram förslaget att möjligheternatill rättshjälp inte skall vara beroende av i vilken företagsformnäringsverksamheten bedrivs. I motionen 2177 framhålls att prioritet nu måsteges åt en utvidgning av förmånerna vid bodelning. Under hänvisning härtillföreslår motionärerna att förslaget till utvidgade möjligheter till rättshjälpåt näringsidkare skall avslås, även om det kan anses berättigat. Möjligheterna till rättshjälp åt näringsidkare regleras i8 S första stycket 3 rättshjäipslagen. Enligt detta lagrum får allmänrättshjälp inte lämnas näringsidkare i angelägenhet som har samband med hansnäringsverksamhet, om inte särskilda skäl föreligger för rättshjälp med hänsyntill hans ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. Enligt den ipropositionen föreslagna lydelsen av lagrummet skall allmän rättshjälp inte fåbeviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet,om inte skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art ochbegränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden elleromständigheterna i övrigt. Bakom gällande ordning ligger tanken att rättshjälpen ären social förmån som i första hand bör ge skydd vid oförutsedda händelser somberör enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Det har också beaktatsatt kostnader för biträde i rättsliga angelägenheter ofta är en normal företeelsei affärslivet, jämförbara med andra driftskostnader som kan påverka JuU1978/79:30 47 För att undvika stötande konsekvenserav att rättsliga angelägenheter i näringsverksamhet ställs utanförrättshjälpens tillämpningsområde - exempelvis när fråga är om vissasmåföretagare som står löntagarna nära - öppnades dock vissa möjligheter tillallmän rättshjälp på sätt som har beskrivits. Frågor om allmän rättshjälp åt näringsidkare har prövats iett flertal avgöranden av besvärsnåmnden för rättshjälpen. I praxis har allmänrättshjälp beviljats näringsidkare, vilkas ekonomiska förhållanden varitsådana att de som kostnadsbidrag haft att betala enbart grundavgiften enligträttshjäipslagen, dvs. ett belopp motsvarande 1/125 av basbeloppet jämnat tillnärmast lägre tiotal kr., f n. Denna regel har dock ej varitundantagslös. Allmän rättshjälp har vägrats även i sådana fall, när rörelsenvarit av sådan omfattning att den rättssökande av den anledningen inte kunnatjämställas med en löntagare i lägre inkomsfiäge. Hänsyn har då tagits tillomsättningen, tillgångarna i rörelsen, antalet anställda m. m. När det gällerårsomsättningens storlek torde, enligt vad föredragande statsrådet uppgav ilagrådsremissen, gränsen i praxis ha kommit att ligga vid . Enligt vad som upplysts under utskottets behandling av ärendethar utvecklingen lett till att gränsen förskjutits från lOOOOO kr. Rättshjälp har i enskilda fall beviljats också vid årsomsättning betydligtöverstigande sistnämnda belopp. förordade en mer generöstillämpning av möjligheterna för näringsidkare att få allmän rättshjälp.Utredningen diskuterade möjligheten av att - efter viss förebild ibokföringslagen - föreslå en regel som utesluter endast sådana företagare frånallmän rättshjälp som har fiera än två ärsanställda personer och som har en årligbruttoomsättning överstigande . Utredningen avstod emellertid avstatsfinansiella skäl från att förorda en sådan regel generellt. Samtidigtframhölls att det i enskilda fall kan finnas skäl att medge allmän rättshjälptrots att antalet anställda överstiger två eller trots att omsättningenöverstiger . Omsättningens sloriek och antalet anställda borde enligtutredningen på samma sätt som sker spela in i den helhetsbedömning avverksamhetens art och omfattning som skall göras vid prövningen avrätlshjälpsfrågan. I propositionen uttalar föredragande statsrådet sinprincipiella anslutning till de grundtankar som, enligt vad sagts, liggerbakom den nuvarande regleringen. Han konstaterar också att statsfinansiellaskäl med styrka talar för att vissa begränsningar måste gälla vid allmänrättshjälp åt näringsidkare. Begränsningarna får dock inte göras så snäva attallmän rättshjälp vägras småföretagare som praktiskt sett står löntagarna näraeller när sambandet med de privata förhållandena är särskilt påtagligt. Vid enavvägning av olika intressen kommer föredragande statsrådet fram till attutrymme bör beredas för en mer liberal praxis även om utvidgningen avstatsfinansiella skäl måste göras med försiktighet. Efterdessa principiella uttalanden anför föredragande statsrådet att JuU1978/79:30 48 årsomsättningens storlek, tillgångarna i rörelsen ochantalet anställda tillmäts viss vikt enligt nuvarande rättshjälpspraxis. Hanfinner sig kunna i och för sig dela utredningens synsätt att varken antaletanställda eller omsättningens storlek kan tjäna som säkert kriterium på ettföretags storlek. Han anser det dock med hänsyn till den praktiskatillämpningen inte vara möjligt att avstå från en gräns med vissaschablonartade inslag. Till de omständigheter som måste beaktas hör enligtföredragande statsrådet omsättningens sloriek. Härvid kan hänsyn också tastill olika branschers lönsamhet och övriga möjligheter att ge näringsidkarna entillfredsställande materiell standard. Han uttalar vidare att det. räknat idagens penningvärde, i princip inte bör komma i fråga att bevilja allmänrättshjälp vid en omsättning av . eller däröver, samt attnäringsidkaren i allmänhet inte bör få ha fier än två anställda. Undantagsvisbör dock enligt föredragande statsrådet allmän rättshjälp kunna ges då dessagränser överskrids. Detta gäller i branscher med låg lönsamhet eller i fall medömmande omständigheter av personlig eller ekonomisk art. Han tillägger attnäringsidkare som saknar anställda, t. ex. konstnärliga och litterärayrkesutövare, med tillämpning av dessa principer bör kunna komma i åtnjutandeav allmän rättshjälp i större utsträckning än övriga näringsidkare. Avslutningsvisförordar föredragande statsrådet också en viss uppmjukning av den i praxistillämpade ordningen att rättshjälp vägras näringsidkare med sådanainkomstförhållanden att rättshjälpsavgiften blir högre än grundavgiften. Fören sådan uppmjukning talar enligt föredragande statsrådet det förhållandet attmånga näringsidkare är att jämställa med vanliga löntagare även om derasinkomst- och förmögenhetsförhållanden skulle medföra högre rättshjälpsavgift. Vid ställningstagande till frågan i vilken utsträckningallmän rättshjälp bör kunna ges näringsidkare vill utskottet till en börjanansluta sig till de principiella synpunkter som föredragande statsrådet anlagt.Detta innebär bl. a. att utskottet med beaktande av rättshjälpens karaktär avsocial förmån - inte kan ställa sig bakom önskemålet i motionen 2190 om attallmän rättshjälp bör utgå till näringsidkare oberoende av företagsform. Det sagda innebär vidare att utskottet ansluter sig tilltanken i propositionen att utrymme nu - om än med viss försiktighet - bör gesför en mer generös praxis i fråga om att bevilja allmän rättshjälp åtnäringsidkare. Behovet av en liberalisering gäller enligt utskottets meninginte minst den i praxis utbildade huvudregeln att rättshjälp vägras vid högrerättshjälpsavgift än grundavgiften. Beträffande den föifattningsmässigaregleringen konstaterar utskottet att de i propositionen föreslagnaändringarna i lagtexten innebär att den begränsning som legat i rekvisilet"särskilda skäl"' mildras som fiera omständigheter avbetydelse för bedömningen av om rättshjälp skall få meddelas förs in. Dessaändringar ger enligt utskottets mening möjlighet till en önskvärd utvidgning avtillämpningsområdet för allmän rättshjälp åt näringsidkare. JuU1978/79:30 49 stöd för en mer nyanserad bedömning av omständigheterna idel enskilda fallet. Detta ser utskottet som en fördel. När det sedan gäller de i motionerna kritiseradebedömningsnormerna -. i årsomsättning och två anställda - bör enligtutskottets mening först slås fast att det här inte är fråga om att införa någraundantagslösa schabloner. Redan av den föreslagna lagtexten framgår attbedömningen i det enskilda fallet skall ske med hänsyn till en rad olikaomständigheter, nämligen verksamhetens art och omfattning, sökandens ekonomiskaoch personliga förhållanden samt omständigheterna i övrigt. Som föredragandestatsrådet uttalar får hänsyn härvid också tas till lönsamheten inom olika branscher.Vid bedömningen i det enskilda fallet skall alltså hänsyn tas till olikheter ide föreliggande omständigheterna både branschvis och i de individuella fallen. Det är emellertid enligt utskottets mening tydligt att mani den praktiska tillämpningen inte helt kan avstå från mer eller mindregenerella riktmärken. I detta hänseende hyser utskottet förståelse för den ien av motionerna framförda tanken på en anknytning av beloppet förårsomsättningen till det i andra sammanhang i rättshjälpslagen användabasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Ett skäl mot en sådan ordning äremellertid att därigenom skulle skapas en fastare anknytning till en fix gräns,vilket synes kunna äventyr;! den nyanserade bedömning av samtliga föreliggandeomständigheter av betydelse som utskottet förespråkat. Härtill kommer attden utveckling som inom ramen för nuvarande lagtext skett i praxis - fråntidigare . - synes ha inneburit en naturiiganpassning efter förändringarna i penningvärdet och utvecklingen i övrigt.Utskottet utgår från att en motsvarande utveckling, inom ramen för den ändradelagtexten, kommer att äga rum och kan därför inte förorda tanken påen fast gränsdragning när det gäller omsättningens storlek. Detta gäller ocksåi fråga om antalet anställda. I anslutning till det sagda vill utskottet ilikhet med föredragande statsrådet understryka att den förestående utvidgningenav möjligheterna till rättshjälp av statsfinansiella skäl måste ske medförsiktighet. Med de uttalanden utskottet med anledning av motionernagjort i det föregående godtar utskottet den i propositionen föreslagnaförfattnings-mässiga regleringen av förutsättningarna för rättshjälp åtnäringsidkare. Uttalandena bör godkännas av . Utvecklingen på området bör enligt utskottets meningföljas med uppmärksamhet, och frågan om allmän rättshjälp åt näringsidkare ärett av de spörsmål som bör tas upp till förnyade överväganden - bl. a. frånstatsfinansiella synpunkter - vid den översyn som utskottet förordat i detföregående. Vad utskottet nu i anledning av de föreliggande motionerna uttalatbeträffande förnyade överväganden i fråga om allmän rättshjälp åt näringsidkarebör som sin mening ge regeringen till känna. JuU1978/79:30 50 1 rätlshjälpshänseende betraktasfrågan om allmän rättshjälp i angelägenhet rörande bodelning i princip som ettfristående ärende. Enligt rättshjälpslagen i dess ursprungliga lydelse kundeallmän rättshjälp i och för sig utgå i angelägenhet rörande bodelning.Ersättning till särskilt utsedd skiftesman ingick dock inte som förmån enligtlagen. Sådan kostnad fick parterna själva svara för, oavsett om rättshjälp hadebeviljats eller inte. Allmän rättshjälp i bodelningsärende omfattade såledesendast kostnaden för biträde och eventuell utredning. Vid rättshjälpslagens tillkomst uppehöll sig riksdageningående vid frågan om behovet av rättsligt biträde i bodelningsärenden ochuttalade sig för en komplettering - inom rättshjälpslagens ram eller på annatsätt - såvitt gäller kostnaderna för särskilt utsedd skiftesman (JuU 1972:12 s.31-34). Genom lagändring, som trädde i kraft den (prop. 1975/ 76:47, JuU 17, rskr 112), infördes en regel om att rättshjälpenskulle omfatta även kostnad för särskilt förordnad skiftesman vid bodelning medanledning av äktenskapsskillnad eller boskillnad om den rättssökande beviljatsallmän rättshjälp i bodelningsärendet. Enligt regeln begränsades makesmöjlighet att i bodelningsärende få förutom skiftesman även biträde enligträttshjäipslagen till fall där särskilda skäl förelåg med hänsyn till makarnasförhållanden eller boets beskaffenhet. Lagändringen innebar således enprioritering av skiftesman framför bistånd genom biträde åt endera eller bådaparterna. Under behandlingen av detta lagstiftningsärende förklaradesig utskottet kunna godta att den nya ordningen tillämpades under ett inledandeskede. Frågan om en utvidgning av förmånerna borde emellertid tas upp tillövervägande av utredningen om en allmän översyn av rättshjälpssystemet (JuU1975/76:17 s. 12-16). , som sett över frågan, har förordaten ordning som i princip innebär att behovet av allmän rättshjälp vid bodelningbedöms enligt vanliga regler. Utredningens förslag innebär i huvudsak följande.För att allmän rättshjälp skall få beviljas bör krävas att boet är i någothänseende komplicerat. Rättshjälpen innefattar förmånen av biträde ellerskiftesman. Den som gör ansökan om allmän rättshjälp skall ange vilken förmånhan önskar och skälen. prövar ansökningen och bestiimmervilken förmån som skall utgå. Valet skall ske med hänsynstagande till såvälpartens önskemål och behov som till kostnadskonsekvenserna. Om biträdeförordnas men det senare visar sig att skiftesman inte kan undvaras, fårnämnden på framställning bestämma att rättshjälpen skall inkludera även dennaförmån. Härför bör dock fordras särskilda skäl. Skulle skiftesman ha kopplatsin från början men parterna eller en av dem senare anse att biträde inte kanundvaras, bör motsvarande gälla. Förslaget,som under remissbehandlingen fått ett blandat mottagande. JuU1978/79:30 51 tas inte upp i den föreliggande propositionen. a.under hänvisning till det statsfinansiella läget anser sig föredragandestatsrådet inte nu kunna förorda någon ändring av regleringen. 1 motionerna 2177 och 2185 förs fram önskemål av innebördatt i fråga om rätlshjälp vid bodelning beslutar ändrarättshjälpslagen i överensstämmelse med rättshjälpsutredningens förslag. När spörsmålet om en utvidgning av förmånerna vidrättshjälp i bodelningsärenden nu återkommer vill utskottet understryka, attdet inte har satts i fråga någon ändring av de allmänna reglerna om villkor förrättshjälp i 6 och 8 SS rättshjälpslagen. Enligt dessa gäller generellt bl. a.att den rättssökande måste ha såväl behov av bistånd i angelägenheten som befogatintresse av att få sin sak prövad. Härav följer att de problem som kan uppkommai samband med bodelning i första hand får lösas av parterna själva. Utskottetvill också framhålla den stora praktiska betydelsen av att den rättshjälp medbiträdesförordnande som kan ha meddelats i ett skillnadsmål ofta kan komma attgälla också bodelningen. Det rör sig här om sådana fall där en lösning avbodelningsfrågan har betydelse för målet i övrigt. Först i andra lägen uppkommerfråga om att bevilja rättshjälp i bodelningsärendet. Som sagts innebär den nuvarande ordningen att biståndgenom skiftesman prioriteras framför bistånd genom biträde åt endera eller bådaparterna. Till stöd för prioriteringen uttalades när denna ordning infördes bl.a. att det åligger en skiftesman att utreda boet och söka förmå parterna att nåen uppgörelse i godo samt att skiftesmannen i motsats till partsbiträde harbefogenhet att göra tvångsskifte om parterna inte kommer överens. Mot dennabakgrund ansågs bistånd genom skiftesman ofta kunna utgöra ett effektivare,snabbare och billigare alternativ än bistånd genom biträde. I sammanhanget bör också framhållas att de nuvarandereglerna medger att jämte skiftesman också biträde förordnas i enbodelningstvist. Så får ske om särskilda omständigheter föreligger. Det kan härvara fråga om personliga förhållanden såsom sjukdom, språksvårigheter, högålder eller liknande. Skäl till biträdesförordnande kan också föreligga medhänsyn till boets beskaffenhet. Även om utskottet i linje med vad utskottet uttalade isamband med att den nuvarande ordningen infördes - hyser viss sympati för denav utredningen och motionärerna förordade regleringen, anser utskottet i likhetmed föredragande statsrådet att principerna bakom nuvarande ordning alltjämthar bärkraft. Härtill kommer att en utvidgning av möjligheterna till allinänrättshjälp i bodelningsärenden otvivelaktigt skulle medföra kostnadsökningar,vilka med tanke på det stora antalet bodelningar kan bli betydande. uppgick antalet "bodelningstillfällen"till ca 19000. På angivna skäl och med hänsyn till det statsfinansiella lägetanser sig utskottet inte kunna förorda en ändring av gällande regler. JuU1978/79:30 52 Den ordning som infördes år 1976bör sålunda få prövas ytterligare i praktiken, och förnyade överväganden avfrågan om en utvidgning av rättshjälpsförmånerna vid bodelning bör göras isamband med den kommande översyn av rättshjälpssystemet som utskottet i detföregående uttalat sig för. Enligt utskottets synsätt är det angeläget att enförbättring kan åstadkommas så snart de samhällsekonomiska resurserna medgerdet. Vad utskottet nu i anledning av motionerna 2177 och 2185uttalat om rättshjälpsförmånerna vid bodelning bör som sin mening geregeringen till känna. Nedsättning och eftergift av rättshjälpsavgift m. m. Som tidigare angetts skall vidallmän rättshjälp den rättssökande själv efter förmåga bidra till kostnadernaför rättshjälpen enligt vissa normer. Dessa innebär bl. a. attbidragsskyldigheten begränsas genom ett system med maximibelopp förkostnadsbidraget. Maximibeloppet bestäms med hänsyn till den rättssökandesbetalningsförmåga. För personer med en beräknad årsinkomst, som inte överstigerett belopp motsvarande basbeloppet för oktober månad året innanrättshjälp begärs, utgör maximibeloppet 1/125 av basbeloppet, jämnat tillnärmast lägre tiotal kr. (grundavgiften). För rättssökande som tillhör dennaekonomiskt sämst ställda grupp får bidragsskyldigheten nedsättas eller eftergesom särskilda skäl föreligger (12 S rättshjälpslagen). På motsvarande sätt kan kostnad för rådgivning nedsättaseller efterges om särskilda skäl föreligger (47 S rättshjälpslagen). Som en särskild anledning till att också de mindrebemedlade i princip skall bidra till rättshjälpskostnaden angavs underförarbetena till rättshjälpslagen att de rättssökande med en sådan ordningutnyttjar rättshjälpsorganisationen bara i fall där ett verkligt behov avrättshjälp föreligger. uttalades att bestämmelserna om nedsättningeller eftergift borde ge utrymme för en relativt vidsträckt handlingsfrihet. har meddelat anvisningar förrättshjälpsnämnderna när det gäller frågan om nedsättning och eftergift avgrundavgift.