bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — Motionen 1912 torde därmedi denna del få anses besvarad. I vpk-motionen 1914 hemställs att särskilda programoch annat icke länderdestinerat bistånd efter hand överförs tillbefrielserörelser och programländer. Is-motionen 1912 anförs i detta sammanhang bl. a. att den s. k. ämnesinriktadeverksamheten bör ges en klarare målinriktning. Enligt motionärerna är detsvårt att urskilja några klara riktlinjer och prioriteringar för dennaverksamhet, som kan avse praktiskt taget alla ämnesområden ochbiståndssektorer. Det finns därför -anledning både att vara restriktiv iallmänhet när det gäller ämnesinriktad verksamhet utanför landramarna och attge verksamheten klarare motiv. I budgetsammanhang har undersamlingsbeteckningen Särskilda program redovisats dels medel för sådanämnesinriktad utvecklingsverksamhet som genomförs av SIDA i samarbete med FN:sfackorgan, andra internationella organisationer etc, dels biståndsmedel för s.k. bredare samarbete med vissa , dels finansiering av s. k. biträdandeexperter för tjänstgöring inom FN-organens biståndsverksamhet, dels medel förprojektförberedelser och resultatvärdering. Det rör sig således om mycketolikartade ändamål och verksamheter av både multilateralt och bilateralt slag. Blanddessa heterogena aktiviteter under rubriken program domineraremellertid den s. k. ämnesinriktade verksamheten, vilken avser ämnesområdensom på svensk sida bedöms vara av särskild betydelse för u-ländernasutveckling och där de intemationella insatserna anses otillräckliga.Verksamheten genomförs i samarbete med , enskilda internationellaorganisationer samt institutioner, organisationer och företag i . Denavser globala och regionala projekt för metod- och strategiutveckling samtolika former av utbildnings- UU 1978/79:1 57 verksamhetpå områden som befolkningsfrågor och familjeplanering, hälso- ochnäringsfrågor, landsbygdsutveckling och livsmedelsförsörjning, undervisning,kooperation, miljövård, anpassning av industriell teknik, främjande avu-länders export och marknadsföring, vattenförsörjning, forskning m. m. Enform för ämnesinriktad verksamhet som vuxit betydligt ärsvenskt stöd till FN-organ för genomförande av kurser, seminarier,forskningsprogram och ohka typer av regionala aktiviteter. Enöversyn av riktlinjerna för den ämnesinriktade verksamheten (denna gick föratunder samlingsbeteckningen multibi-bistånd, en beteckning som ärförbehållen enbart sådant länderdestinerat bistånd som slussas genommellanstatliga organ) aviserades budgetproposition och harsedermera genomförts i samarbete mellan UD och SIDA samt berörda fackdepartement.I januari 1978 framlade på grandval därav förslag tUlriktlinjer för det ämnesinriktade samarbetet med FN-organen och enhandläggningsordning som ger regeringen möjlighet att på ett tidigare stadiumta ställning till inriktningen av verksamheten. De föreslagna riktlinjerna ochhandläggningsordningen har därefter godkänts av regeringen. Ipropositionen har liksom i SIDA:s anslagsframställning för budgetåret1978/79 och i SIDA:s remissyttrande över biståndspolitiska utredningen denämnesinriktade verksamheten betecknats som ett väsentligt inslag ibiståndsarbetet. SIDA har också erinrat om denna verksamhets stora betydelseför att utveckla verkets egen kompetens. Dialogen med de internationellainstitutionerna leder sålunda till ökade kunskaper om den verksamhet debedriver och om de erfarenheter på olika områden som finns samlade hos dem. Utskottetavstyrker mot denna bakgrund motionen 1914 i denna del. Motionen 1912 i dennadel torde med det anförda få anses besvarad. Både i s-motionen 1912 och i vpk-motionen 1914yrkas att skall lämna den (). förvärvade medlemskap i (prop. 1976/77: 83, NU 1916/11: 47, rskr1976/77: 332). Anslutningen var motiverad av exportfrämjandeskäl och hadesamband med de nya upphandlingsregler som antogs av IDB och som uteslötföretag i icke-medlemsländer från att komma i fråga som leverantörer vidupphandling till projekt som finansieras med IDB-medel. Bådei samband med beslutet om sökande av svenskt medlemskap i banken och i sambandmed regeringens förslag i årets budgetproposition om ytterligaremedelsanvisning för den svenska medlemsinsatsen har utskottet getts tillfälleatt yttra sig i frågan (UU 1976/77: 4 y resp. 1977/78: 3 y), framför allt överde invändningar som med utgångspunkt UU 1978/79:1 58 iutrikes- och biståndspolitiska överväganden gjoirts mot'svenskt medlemskap ibanken. Utskottethar därvid erinrat om att den svenska anslutningen till IDB inte haft sin grundi biståndspolitiska överväganden utan helt varit motiverad av exportskäl samtatt medlemskapet finansieras med medel för exportfrämjande åtgärder under handelsdepartementetshuvudtitel och ej med medel från biståndsanslagen. Utskottet framhöll i sittfjolårsyttrande att banken och dess verksamhet uppvisar såväl positiva somnegativa drag, att de positiva dragen inte bedömts vara tillräckligt starkaför att med biståndsmedel finansiera ett svenskit medlemskap men att denegativa dragen å andra sidan inte är sådana att de utgör hinder för ett avexportskäl betingat deltagande i banken. Utskottethar i dessa sammanhang vidare konstaterat att ett svenskt deltagande i IDB inteinnebär någon ändring av vårt lands utrikespolitik eller dess målsättningaroch att det heller inte innebär något ställningstagande till skilda regimer iLatinamerika. Om hållning till dessa länder och bankensutlåningspolitik m. m. anförde utskottet i sitt yttrande bl. Det är självklart att på samma sätt somförut kommer att ta avstånd från det förtryck som förekommer inom vissa avregionens länder eller annorstädes och ge sitt stöd åt en demokratisk utvecklingi regionen liksom åt strävanden till ekonomisk och social utjämning. Demöjligheter som yppar sig inom IDB:s egen ram bör givetvis tas till vara.Utskottet fäster i detta sammanhang stor vikt vid uttalandet i propositionenatt det bör vara en naturlig strävan för ' som medlem av IDB atteftersträva en ändring av röstningsreglerna samt att söka påverka bankensutlåningspolitik på sådant sätt att denna främjar en ekonomisk och socialutveckling i låntagarländerna. Så sker också i samband med vårt deltagande iVärldsbankens arbete. Utskottet har mot denna bakgrund för sin deltillstyrkt svenskt medlemskap i och i sina yttranden till näringsutskottetavstyrkt de tidigare motioner som vänt sig mot detta. Senast skedde detta iapril . Riksdagenhar d'ärefter, sedan frågan beretts i näringsutskottet (NU 1977/78: 65), islutet av maj beslutat om fortsatt bidrag till IDB och avslagit ettmotionsyrkande av samma innebörd som de båda yrkanden vilka nu behandlas. Ipropositionen 135 erinras om att det svenska medlemskapet i IDB är motiverat av kommersiella hänsyn. Dock framhålls även att bankens verksamhet i princip har samma inriktning som de övriga regionala ut vecklingsbankerna och att det därför är naturligt att också betrakta IDB ur ett u-landspolitiskt perspektiv. ' Detär därför naturligt att - på sanima sätt som sker i exempelvisVärldsbanken och i Asiatiska söker påverka IDB:sutlåningspolitik så att den i högre grad främjar både social och ekonomisk utvecklingi verksamhetsränderna, i större utsträckning gyn- UU 1978/79:1 59 narde fattigare länderna i regionen och stöder projekt som kommer de fattigarebefolkningsgrappema till godo. Som påpekas i näringsutskottets betänkande ärSveriges röstetal i IDB visserligen ringa, men på bör dock här liksom i andra internationella organ tillsammans med länder somföreträder liknande värderingar kuima påverka utvecklingen därvidlag i gynnsamriktning. Utskottetvill också understryka näringsutskottets uttalande att ett utträde efter korttid, utan att någonting dramatiskt inträffat inom organisationen, skulle varaägnat att allmänt minska trovärdigheten hos internationellaåtaganden.- Motdenna bakgmnd avstyrks de nu aktuella yrkandena i motioiierna 1912 och 1914 omutträde ur IDB. 7.Samarbete med enskilda länder Propositionen (s. 95100) I propositionen ges i detta avsnitt först en korthistorik över utvecklingen av det bilaterala utvecklingssamarbetets former,som första år ledde fram tUl den metodik förlandprogrammering som tillämpas. Denna metod kräver ömsesidigtförtroende och stor lyhördhet från biståndsgivarens sida. Utgångspunktför landprogrammeringen är den finansiella ram som godkänt för landeti fråga. Det ankommer sedan på landets regering att ange de behov som man villtillgodose med hjälp av svenskt bistånd. Med deima utgångspunkt utformarpartema i samarbete det program som skall genomföras med svenskt stöd. Sedan det bilaterala utvecklingssamarbetet börjatfå större omfattning har statsmakterna flera gångerbetonat vikten av en koncentration av detta bistånd till ett begränsat antalländer. Trots denna strävan har nu ett långsiktigt utvecklingssamarbetemed 20 länder. Starka utrikes- och biståndspolitiska skäl har motiverat deimarelativt vida länderkrets. Föratt undanröja den oklarhet som kommit att råda i fråga om begreppetprogramland föreslås i propositionen att såsom programland skall anses samtligade länder med vilka har ett av statsmaktema beslutat långsiktigtutvecklingssamarbete. Denvidgning som skett av kretsen samarbetsländer har inte satt koncentrationsprincipenur spel. Det finns anledning att nu särskilt understryka denna princip.I praktiken bör detta innebära att den övervägande delen av det direktabiståndet koncentreras till programländer och att nya länder inte aktualiserasför långsiktiga samarbetsprogram, såvida inte mycket starka skäl härförföreligger. Detta kan komma att bli fallet i fråga om ytterligare länder isödra när dessa uppnår själv- UU 1978/79:1 60 ständighet.Samtidigt håller det programmerade biståndet i vårt samarbete med ochTunisien på att avvecklas i entlighet med beslut. Någraremissinstanser, bl. SIDA, har talat för en kraftigare minskning av antaletprogramländer. Det går naturligtvis att anföra effektivitetsskäl för en sådanståndpunkt. En bedömning av samarbetet med de enskilda länderna bör ocksåfortlöpande ske på grandval av de kriterier för aweckling avutvecklingssamarbete som tidigare anförts. Då samarbetet bör vara långsiktigtoch rörelsefrihet dessutom kan begränsas av utrikespolitiska hänsyn,är det dock realistiskt att räkna med att denna prövning mera sällan leder tillslutsatsen att bistånd till ett land helt skall upphöra. Däremot bör den kunnapåverka samarbetets omfattning. Utöverutvecklingssamarbetet med programländerna, som är SIDA:s centralaarbetsuppgift, bör liksom nu finnas möjligheter till begränsadesamarbetsprojekt, bl. a. på kunskapsöverföringens och utbildningens områden,med länder utanför denna länderkrets. Sådana insatser, vilka normalt inte börmedföra några långsiktiga förpliktelser för svensk del, är framför alltaktuella inom ramen för det s. k. bredare samarbetet. Biståndsministem finner i likhet med BPU och deremissinstanser som yttrat sig i frågan att samarbete medprogramländema även fortsättningsvis bör planeras enligt landprogrammeringensprinciper. Därmed bevaras den kombination av långsiktighet och flexibilitet somär ett villkor för ett framgångsrikt utvecklingssamarbete. Genom landprogrammeringentillförsäkras mottagarlandet möjlighet att styra utnyttjandet av definansiella resurser som ställer till förfogande och att ta ansvar förutvecklingssamarbetets genomförande. Denna mottagar-centrering bör bevaras. Deninnebär emellertid inte att biståndsgivaren är hänvisad till rollen att endastvara leverantör av beställda resurser. I den dialog som vi för medprogramländerna har vi ständigt anledning att informera om de grundläggandemålsättningarna, för svenskt bistånd. En viktig uppgift för den svenska partenär också att vid behov informera om det utbud av svenska resurser ocherfarenheter som u-landets regering kan behöva kännedom om. Vibör i dialogen med våra Samarbetspartner också peka på frågor och områden somvi tillmäter särskild vikt. Dit hör sådana av biståndspolitiska utredningennämnda ämnesområden, såsom familjeplanering, åtgärder ägnade att förbättrakvinnans ställning, kooperativ verksamhet, sysselsättningsfrågor ochlivsmedelsförsörjning. Dit hör även de miljövårdande åtgärder som behövs föralt vidmakthålla eller återställa ekologisk balans. Fråganom svenskt stöd till större investeringsprojekt bör enligt biståndsministernsmening behandlas i särskild ordning. UU 1978/79:1 61 kanleda till ett betydande och långvarigt svenskt engagemang, kan ta storaadministrativa och andra resurser i anspråk och innebära ett tungt ansvar förbiståndsgivaren. Mot denna bakgrund synes det viktigt att det från början görsklart för biståndsmottagaren att önskar stå fri att bedömaSveriges möjlighet att delta i och dela ansvaret för störreinvesteringsprojekt. Det får ankomma på regeringen att avgöra när riksdagensgodkännande skall inhämtas. Detta måste naturligtvis alltid ske om Sverigestotala engagemang i ett enskilt projekt skulle kunna komma att överskrida denav godkända treåriga landramen för landet. Ipropositionen redogörs därefter för nu gällande regler för utfästelser ochavtalsformer. BPU har föreslagit vissa smärre förändringar i dessa regler,däribland att ramen för utfästelser generellt skall öka från det avriksdagen godkända beloppet för det kommande budgetåret till fyra gånger dettabelopp. Biståndsministem ifrågasätter dock behovet och lämpligheten därav. Enökning av utfästelsebeloppet med högst en årsram bör emellertid i undantagsfallkunna beslutas av regeringen. BPUhar vidare förordat att insatsavtalen, som kan avse en period på högst sexbudgetår, begränsas till . Biståndsministem ser inget skäl för en sådanregel. Tidsperioden för ett insatsavtal bör anpassas till insatsens karaktär.Om ett projekt tar sex eller att genomföra, bör insatsavtalet sålundakunna täcka hela . Dess kostnad måste naturligtvis rymmas inom denram för utfästelser som godkänt för landet i fråga. Samtidigtunderstryks i propositionen BPU:s synpunkt att insatsavtal så ofta som möjligtbör sammanfalla med den treåriga planeringsperioden, medan längre avtal böranvändas med försiktighet. Idetta sammanhang behandlar utskottet dels motionen 1977/78: 532 av (),yrkandet 2, nämligen att beslutar 2.att som sin mening ge regeringen till känna att land som är mveck-lat ikrigshandlingar endast skall erhålla humanitär hjälp, delsmotionen 1977/78: 1023 av m. fl. (m), vari hemställs attriksdagen beslutar uttala 1. att svenskt bistånd omedelbartskall avbrytas till mottagarland vilket är aktivt engagerat utomlands imilitära operationer som icke kan betraktas som vidtagna i självförsvar, 2. att nya avtal om bistånd ickebör ingås med sådant land, 3. att framtida biståndsavtalförses med en klausul med den innebörd som framgår av yrkande 1, UU 1978/79:1 62 dels motionen 1977/78: 1910 av Rolf.Hagel och AlfLövenborg (apk),.. delyrkandena 1 a och b, nämligen . 1. attriksdagen hos regeringen begär att den svenska biståndspolitiken utformas i enlighet med principen a. attstödet till reaktionära regimer upphör och i ökad utsträckning kanaliseras till progressiva länder och nationella och sociala befrielserö relser, b. attde s. k. frontstatema , , , och Mogambique prioriteras som ett led i kampen mot rasistregimema och för att markera vårt lands solidaritet, dels motionen 1977/78:1912 av m. (s), yrkandet 8, nämligen att beslutar 8.att ge regeringen i uppdrag att utreda och framlägga förslag om hur och ivilken takt den i motionen förordade länderkoncentrationen kan genomföras, dels motionen 1977/78:1913 av m.fl. (m), yrkandet 2, nämligen 2. attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts be träffande riktlinjer för intemationellt -utvecklingsarbete såvitt avser samr arbete med enskilda länder, dels motionen 1977/78:1914 av m. (vpk)) yrkandena 13, 14 och 18, nämligen 13. att hos regeringenbegär förslag innebärande att regeringen /börpresentera rikthnjer för en avveckling av biståndet till , ,,. 14. att hos regeringenbegär förslag innebärande att biståndet till fortsätter på 1974/75 årsnivå enhgt vad som i motionen angivits, 18.att hos regeringen begär förslag innebärande att subventioner tillsvenskt näringsliv under benämningen "bredare samarbete" icke skallutgå. Det länderinriktade biståndet tar numera i anspråkimgefär två tredjedelar av de svenska statsanslagen till internationelltutvecklingssamarbete, dvs. en avsevärt större andel av det totala biståndet änunder 1960-talets uppbyggnadsskede. Anslagsmässigt har det direkta länder-samarbetetvuxit nästan tiofaldigt som gått sedan 1 %-planen förbiståndsanslagens utveckling antogs av . Undersamma tidsperiod har biståndet utsträckts till ett flertal nya samarbetsländer.Det har också ämnesmässigt vidgats och fördjupats. Det har i hög gradutvecklats från punktinsatser i form av enskilda pro- UU 1978/79:1 63 jekttill omfattande samarbetsprogram med en i flera länder stor ämnes-mässig breddoch med olika varandra kompletterande resurs- och insatstyper. I vissa länderhar kommit att inta en tätplats bland de utländska bilateralabiståndsgivarna. I andra spelar det svenska biståndet kvantitativt och iförhållande till folkmängd och behov en mera marginell roll. Samtidigthar den svenska biståndsadministrationen byggts ut och konsoliderats samt hossig samlat en stor fond av kunskaper om utvecklingsproblematiken och olikau-länders situation. Många svenskar har på fältet skaffat sig direkt erfarenhetav och utvecklingsarbetets villkor. Enskilda organisationer hartmder alltmer engagerats i utvecklingssamarbetet och har parallelltdärmed också blivit viktiga förmedlare av u-landsinformation till den svenskaallmänheten. Ibörjan av växte den metodik för biståndets landprogrammering framsom alltjämt tillämpas och som utgår från mottagarlandets egenutvecklingsplanering, dess önskemål och prioriteringar. , remissinstansema och propositionen tvekar inte att förorda attSveriges samarbete med programländerna också i fortsättningen planeras ienlighet med landprogrammeringens principer. Detta understryks också i motionen1912. Genomlandprogrammeringen får mottagarlandet möjlighet att styra användningen av deresurser som vårt land ställer till förfogande inom de fastställda landramarna.Mottagarlandet får därmed också ta på sig ett huvudansvar förutvecklingssamarbetets utformning och för dess genomförande. Oaktatden mottagarcentrering som kännetecknar landprogrammeringen har vårt land ide förhandlings- och andra kontakter som upprätthålls med mottagarlandetsmyndigheter ; dock både anledning och återkommande tillfällen att informera omde grundläggande målsättningarna för den svenska biståndsverksamheten. Dennainformation kan också gälla de värderingar vi omfattar Uksom deutvecklingserfarenheter vi på andra håll förvärvat samt de olika kunskaps- ochandra resurser vi kan erbjuda. Landprogrammeringenkan aldrig bygga enbart på mottagarlandets önskemål. Den måste också bygga på ett samförstånd mellan det direkta utvecklingssamarbetets båda parter. Ett öppet och förtroendefullt ömse sidigt förhållande är väsentligt för att åstadkomma och vidmakthålla detta samförstånd och för att trygga samarbetets framgång och resul tat. .: Bådei biståndspolitiska utredningen och i propositionen diskuteras den konflikt somunderstundom kan uppstå mellan de svenska biståndspolitiska målen oiih ett.mottagarlands utvecklingspolitik. I ett sådant läge, heter det, finns detsärskilt anledning att inför den andra parten understryka det svenskabiståndets huvudsyfte att bidra tilL en för- UU 1978/79:1 64 bättringav de fattiga människornas levnadsförhållanden och att verka för attbiståndet får tjäna detta syfte. Skulle u-landets utvecklingspolitik och vårabiståndspolitiska målsättningar trots detta fortsätta att skära sig bör dettakunna påverka landramarnas storlek. Utskottetansluter sig till detta resonemang. Det står också i överensstämmelse med deriktlinjer som angavs av om en gradvis förskjutning avbiståndsmedlens fördelning till förmån för fattiga länder som själva för enpolitik inriktad på ekonomisk och social rättvisa. Det ryms också väl inom deprinciper för länderval och gradvis avveckling av bistånd som anges i såvälbiståndspolitiska utredningen som propositionen. I likhet med vad som sägs ipropositionen anser utskottet att förverkligandet av målen för biståndet fåranpassas till förutsättningama för samarbetet i varje enskilt fall. Attsvårigheterna att nå de fastställda målen därför kan variera är ett faktum vimåste acceptera. Däremot bör även valet av nya programländer byggapå en värdering av hur effektivt biståndsresurserna kan utnyttjas för att nå demål vi fastställt. Ipropositionen sägs bl. a. att målen för biståndspolitiken bör vara vägledandeför valet av programländer men att länderkret-sen liksom hittillsbör förändras endast med stor försiktighet. Samma principer har betydelse förbeslut om avveckling av redan inlett samarbete, och vida toleransmarginalermåste accepteras när det gäller förändringar i länder med vilka vi har ettomfattande samarbete. Härför talar att vi normalt är bundna av långsiktigaavtal och genom utvecklingssamarbetet också iklätt oss ett moraliskt ansvar.Mottagarlandet måste kunna förlita sig på att inte plötsligt avbrytersamarbetet. Tvåhuvudomständigheter anges då en avveckling kan eller bÖr aktualiseras: dels dåett mottagarland når en så betydande och stadigvarande förbättring av sinekonomi att bistånd inte längre framstår som motiverat, dels när grundläggandeförändringar inträffat i mottagarlandet som berör själva förutsättningarna förbiståndet. Normalt bör i båda fallen avvecklingen emellertid ske gradvis ochunder hänsynstagande till våra långsiktiga åtaganden. I det förra fallet finnsdessutom skäl att låta biståndet övergå i andra former av samarbete. I propositionen konstateras att nu har ettlångsiktigt samarbete med 20 länder, vilka alla föreslås bli betraktade somprogramländer. Det framhålls att starka utrikes- och biståndspolitiska skälhar motiverat denna relativt vida länderkrets. betonas att koncentrationsprincipendärmed inte satts ur spel utan att det snarare finns anledning att nu särskiltunderstryka denna. Nya programländer bör därför inte aktualiseras såvida intemycket starka skäl härför föreligger. Detta kan bli fallet med ett par länder isödra när dessa uppnår sj'älvsfändighet. erinras ipropositionen om den pågående avvecklingen av biståndet till ochTimisien. UU 1978/79:1 65 SIDA har i sitt remissyttrande överbiståndspolitiska utredningen yrkat på att antalet programländer minskas ochatt en successiv förnyelse av programmet inleds. I ett då anslagsvolymenuppnått 1 %-nivån och någon plan för fortsatt volymökning inte föreligger,finns enligt styrelsens mening skäl för en översyn av fördelningen mellanländer och landramar. En omfördelning inom en viss totalram kan kräva 510 åratt genomföra. SIDA framhåller att det erfarenhetsmässigt är särskilt svårtatt nå enighet när nedtrappningär kommer i fråga. Ändå bör även ett långsiktigtbistånd förutses få ett slut, varför i utvecklingssamarbetet med varjeenskilt land bör förutskicka att biståndet i sin helhet skall omprövas bådetill volym och innehåll senast efter t. ex. en tioårsperiod. Därmed skulleenligt SIDA nya samarbetsformér, nya länder och nya ändamål kunna tas upp tilldiskussion både inom ramen för biståndspolitiken och för u-landspolitiken istort. Sarnmanfattnings-vis hemställer SIDA att få i uppdrag att utarbetaförslag till arbetsplan för en prövning av samarbetet med enskilda länder isyfte att genomföra en successiv förnyelse av programmet, vari ingår enminskning av antalet programländer. Ipropositionen sägs, med åberopande av SIDA:s plädering för en minskning avantalet programländer, att effektivitetsskäl natiu-ligtvis kan anföras för ensådan ståndpunkt. En bedömning av samarbetet med de enskilda länderna bör ocksåfortlöpande ske på grundval av de kriterier för avveckling av bistånd som förutanförts.