bet · G201JuU30 · 1978-12-31 00:00:00 — Utskottettillstyrker den i propositionen föreslagna spridningen av beslutsfunktionerfrån rättshjälpsnämnd till de i det nyssnämnda lagrummet angivna domstolarnaoch andra myndigheterna. I den nu väckta frågan huruvida brottsskadenämnden böri rättshjälpshänseende på visst sätt jämställas med dem råder däremot inomutskottet viss tveksamhet. Vad föredragande statsrådet i propositionen (s. 147och 175) anför om betydel- JuU 1978/79:30 61 senav att begränsa kretsen av organ som tillerkänns de uppgifter det här är frågaom samt om sambandet mellan olika åtgärder inom rättshjälpssystemet anserutskottet tala mot den av nämnden väckta tanken. Utskottet avstår därför frånatt nu förorda nämndens förslag. Enligt utskottets mening bör frågan på nyttkunna aktualiseras i samband med den översyn av systemet som utskottet i detföregående förordat. 1motionen 2182 kritiseras den i propositionen föreslagna besvärsordningen.Under hänvisning till önskemålet om enhetlig praxis i rättshjälpsfrågorförordar motionären att besvär över beslut av de i 5 b S rättshjälpslagenangivna organen i frågor om beviljande av allmän rättshjälp skall fullföljastill i stället för till vederbörandeöverinstans. Utskottetvill instämma i motionärens uppfattning att det är angeläget med en enhetligpraxis i beviljandefrågor. I sammanhanget måste emellertid beaktas att för dedomstolar och domstolsliknande organ det här är fråga om det i rättegångsbalkenoch annan lagstiftning har lagts fast en enhetlig reglering avbesvärsordningen. Som föredragande statsrådet anför måste det fordras starkaskäl att frångå denna ordning beträffande någon särskild ärendegrupp. Här skallockså beaktas att det kan befaras uppstå samordningsproblem omrättshjälpsfrågor i ett överklagat mål skulle handläggas hos besvärsnämndsamtidigt som huvudsaken handläggs i den vanliga överinstansen. Av angivnaskäl kan utskottet inte ställa sig bakom motionsförslaget utan godtar den ipropositionen föreslagna ordningen. Med anledning av motionen vill utskottetemellertid understryka vikten av att det i anslutning till den nyalagstiftningens ikraftträdande och därefter sörjs för erforderiig informationom rättshjälpslagstiftningens innebörd och dess praktiska tillämpning i bl. Utskottet avstyrker bifall till motionen2182. Vissautredningskostnader i mål om miljöskador m. m. I tre motioner aktualiseras olika frågor angåendeutredningskostnader m. m. i bl. a. mål om miljöskador. Imotionen 1167 anförs att den enskildes möjligheter att föra talan om ersättningpå grund av miljöskador inte är tillfredsställande när det gäller möjligheternatill ersättning för kostnader för teknisk hjälp, sakkunnigutredning m.m.Motionärerna efterlyser enhetliga och för den enskilde generösa regler när detgäller tillvaratagande av hans rätt i mål om miljöskador. Enligt motionärernakan arbetet härmed lämpligen samordnas med det arbete som bedrivs avutredningen (Ju 1978: 08) om skadestånd vid miljöskador. Motionsyrkandetinnefattar begäran om översyn av rättegångskostnads- och rättshjälpsreglerna imål om miljöskador med sikte på att förbättra den enskildes möjligheter att medtekniskt biträde föra talan om ersättning för sådana skador. JuU1978/79:30 62 I motionen 2176 hemställs om sådanändring i rättshjälpslagen att ersättning kan lämnas till tekniskt och annatsakkunnigt biträde i miljömål. I motionen 2179 påpekas att nuvarande regler ibland kanleda till obalans mellan parterna så att den svagare parten i en processhindras från att företa utredning som han finner nödvändig för att styrka sintalan. Mot denna bakgrund begärs i motionen att skall avslå ipropositionen föreslagna regler angående kostnaderna för privat sakkunnig samti detta hänseende besluta i enlighet med vad rättshjälpsutredningen föreslagit. Allmän rättshjälp omfattar kostnad för nödvändig utredningi angelägenhet som kan komma under prövning av allmän domstol och vissa andradomstolar eller som skall prövas av skiljemän. Innan talan väckts beslutarbiträdet - om sådant förordnats - om vilken utredning som skall inhämtas.Saknas biträde ligger avgörandet hos rättshjälpsnämnden, som också bestämmerersättning åt den som medverkat vid utredningen (25 S rättshjälpslagen). Densom medverkat vid sådan utredning anses vara berättigad till ersättning ävenför eget arbete (arvode). När det gäller kostnad för bevisning vid domstol, dvs.sedan saken förts inför rätta, skiljs mellan offentlig sakkunnig, som utsettsav rätten, och privat sakkunnig, vars arbete parten själv åberopar irättegången. Ersättning till offentlig sakkunnig - som ej är myndighet,tjänsteman e.d. -skall enligt bestämmelser i omfatta kostnaderför uppdragets fullgörande, ersättning för arbete (arvode) och tidsspillan.Den rättssökandes kostnader av detta slag ingår bland förmånerna vid allmänrättshjälp. Privat sakkunnig behandlas enligt reglerna i i huvudsaksom vittne. Detta gäller bl. a. i ersättningshänseende. Enligt bestämmelsernai kan domstolen bestämma ersättning åt privat sakkunnig enbartför resa, uppehälle och tidsspillan i samband med inställelse men däremot inteför utfört arbete (arvode). De enligt ersättningsgillakostnaderna ingår bland förmånerna vid allmän rättshjälp. Detta gäller däremotinte ersättning för arvode, eftersom ersättning enligt rättshjälpssystemetutgår enbart i den omfattning ersättning kan utgå enligt . Vadpart utgett i ersättning till privat sakkunnig kan däremot i förhållande tillmotparten göras gällande som rättegångskostnad enligt rättegångsbalkensallmänna reglerom rättegångskostnad. Det förhållandet att den som medverkat vid utredning iutomprocessuell angelägenhet kan få ersättning för arbete medan privatsakkunnig ersätts enligt vad som gäller för vittne har ansetts leda tillobalans mellan parterna i processen. har i detta hänseende föreslagit enjämkad reglering som bl. a. innebär följande. Biträde får alltid besluta omsakkunnig-utredning av enklare beskaffenhet oavsett om ärendet är anhängigt vidnågon myndighet eller ej. Om den behövliga utredningen är mer kostnadskrävandemåste biträdet inhämta tillstånd till utredningen. JuU1978/79:30 63 processuella skedet prövas tillståndsfrågan avrättshjälpsnämnd. Har saken anhängiggjorts vid domstol (eller motsvarande)skall tillståndsprövningen ligga på domstolen. Enligt vad föredragande statsrådet utttalar ipropositionen är det befogat med en ändring av reglerna om ersättning tillprivat sakkunnig inom rättshjälpssystemet. Han hänvisar till att reglernaibland onekligen kan leda till bristande balans mellan parterna. Han pekarockså på att den nuvarande tillämpningen av reglerna om utomprocessuellutredning visat att en effektivare kostnadskontroll är påkallad. tar emellertid inte upp rättshjälpsutredningens förslag. Hanhänvisar härvidlag till att den påtalade obalansen i de utomprocessuella falleninte skulle bli undanröjd med den ordning som utredningen föreslagit. Han pekarockså på att resultatet av det arbete som pågår inom rättegångsutredningen (Ju1977:06), vilket bl. a. gäller reglerna om bevisning, kan föranleda ändringari reglerna om sakkunnigbevisning. Under hänvisning härtill bör enligtföredragande statsrådet inte vidtas några sakliga ändringar i den nuvaranderegleringen beträffande kostnader för privat sakkunnig. Parts behov avinomprocessuell sakkunnigutredning bör sålunda alltjämt tillgodoses genommöjligheten till offentlig sakkunnig. Däremot föreslås - bl. a. av kostnadsskäl- att den nuvarande befogenheten för biträde att i det utomprocessuella skedetförordna om utredning begränsas till att avse utredning av mindre omfattning,såsom läkarintyg, värderingsintyg och liknande. I övrigt skallbeslutsbefogenheten ligga på rättshjälpsnämnd. Förslag till ändrade regler idetta hänseende upptas i 25 § rättshjälpslagen. På de av föredragande statsrådet anförda skälen godtarutskottet den i propositionen sålunda föreslagna ordningen som står iöverensstämmelse med uttalanden under förarbetena till rättshjälpslagen (prop.1972:4 s. 259). Det sagda innebär att utskottet inte kan ställa sig bakomönskemålet i motionen 2179 om att nu beslutar om ändrade regler vadgäller kostnader för privat sakkunnig. I fråga om spörsmålet i motionen 2176 om ersättning enligträttshjälpssystemet för tekniskt och annat sakkunnigt biträde vill utskotteterinra om att redan enligt nuvarande ordning det (juridiska) biträde somförordnats enligt rättshjälpslagen för den rättssökande anses vara i vissutsträckning berättigad till ersättning för tekniskt biträde som han anlitat imålet. I likhet med föredragande statsrådet anser utskottet att frågan om enutvidgning av denna rätt, främst av kostnadsskäl, inte bör tas upp iförevarande sammanhang. Som framgått av det föregående och som också anges imotionen 1167 är de i detta avsnitt behandlade frågorna - sedda från en vidaresynpunkt -inte begränsade till rättshjälpslagens tillämpningsområde.Grundläggande regler ges i . Särskilda regler finns i annanlagstiftning för mål om ersättning för miljöskador och liknande. Olika reglerrörande ersättning för miljöskador är som anges i motionen 1167 under översynav JuU1978/79:30 64 utredningen (Ju 1978: 08) om skadestånd vid miljöskador.Utredningen har bl. a. att undersöka om det krav på bevisning om samband mellanskada och skadegörande handling som normalt gäller inom skadeståndsrätten börtillämpas fullt ut i fråga om samtliga miljöskador. I utredningsuppdraget ingårockså olika processuella frågor. Den av föredragande statsrådet i dettasammanhang nämnda rättegångsutredningen (Ju 1977:06) kommer att överväga olikaregler om ersättning för bevisning och fördelning av rättegångskostnader.Vattenlagsutredningen har i sitt betänkande (SOU 1977:27) Revision avvattenlagen. Del 4, övervägt frågan om sakägares rätt till ersättning förkostnader i mål enligt vattenlagen. I linje med vad som uttalas i motionerna 1167, 2176 och2179 anser utskottet att regleringen av de frågor som aktualiseras imotionerna, också efter genomförandet av de nu förestående ändringarna irättshjälpslagen, i vissa hänseenden får anses mindre tillfredsställande. Bl.a. råder viss oenhetlighet mellan olika rättsområden, och alltjämt kommer attkvarstå en risk för obalans mellan parter med olika förutsättningar. När detgäller reglerna om ersättning för utredningskostnader av här aktuellt slag bördärför enligt utskottets mening komma till stånd en ytterligare översyn somockså berör lagstiftningen utanför rättshjälpsområdet. Det bör överlåtas åtregeringen att avgöra om översynen bör ske i anslutning till rättegångsutredningensarbete, i anslutning till arbetet inom utredningen om skadestånd vidmiljöskador eller i annan ordning. Vad utskottet nu med anledning av motionernaanfört om översyn av reglerna om ersättning för vissa utredningskostnader börges regeringen till känna. Antalet rättshjälpsnämnder och deras lokalisering I den nuvarande ordningen ankommerdet på råttshjälpsnåmnd att fatta de grundläggande besluten enligträttshjälpslagen. Nämnden prövar ansökan om allmän rättshjälp, förordnarbiträde och fastställer i vissa fall ersättning till biträdet. Nämnden prövarockså om beviljad rättshjälp skall upphöra samt handhar frågor som sammanhängermed kostnadsbidragssystemet. Vidare ankommer det på rättshjälpsnämnden bl. a.att förordna offentligt biträde och bestämma ersättning till sådant biträde. Det finns sex rättshjälpsnämnder, nämligen i ,, , , och . Nämndernas verksamhetsområdenbestäms av regeringen. De sammanfaller med hovrätternas domsområden.Nämndernas kanslier ingår som organisatoriska enheter i de olika hovrätterna.Rättshjälpsnämnd består av ordförande, som skall vara lagfaren och erfaren idomarvärv, samt fyra andra ledamöter. Av dessa skall två vara advokater som ärverksamma inom nämndens verksamhetsområde. Den ene av advokaterna skall varaanställd på allmän advokatbyrå och den andre skall vara enskilt verksam. Mot bakgrund av den förordade utspridningen avbeslutsfunktioner från rättshjälpsnämnd till bl. a. advokater, domstolar ochandra organ fann JuU1978/79:30 65 rättshjälpsutredningen att vissa rättshjälpsnämnder skullefå för litet arbetsunderiag för att kunna bestå. Inom utredningen yppades olikameningar om hur många nämnder som borde finnas och var de borde hakansliort. Under ärendets beredning i hargjorts olika undersökningar för att belysa vilka verkningar de i övrigtföreslagna ändringarna inom rättshjälpssystemet kan ha i fråga omrättshjälpsnämndernas arbete. Undersökningarna har bl. a. gällt förändringar avantalet ärenden vid rättshjälpsnämnderna och fördelningen av arbetsinsatsermellan olika ärendegrupper. Beräkningar har också gjorts av hur bortfallet avarbetsuppgifter kan inverka på personalbehovet. I fråga om dimensioneringenoch lokaliseringen av nämnderna gör föredragande statsrådet följandeöverväganden. Erfarenheterna av verksamheten vid de nuvaranderättshjälpsnämnderna visar enligt föredragande statsrådet att dessa ej fårvara alltför små om verksamheten skall kunna bedrivas rationellt. Nämnderna börvidare vara så stora att vikariatsfrågor och liknande frågor normalt kan lösasinom myndigheten. Om antalet rättshjälpsnämnder hålls lågt främjas enligt föredragandestatsrådet också enhetlig praxis i de rättshjälpsfrågor som kommer att liggakvar på nämnderna. Att en minskning av antalet nämnder medför att dekvarvarande nämndernas lokal- och personkännedom blir mindre får enligt hansmening accepteras. Det anförda bör enligt föredragande statsrådetsuppfattning leda till att man i fortsättningen har två rättshjälpsnämnder. Denena bör förläggas till och den andra till . Nämnderna börgöras till administrativt fristående myndigheter som blir direkt underställdadomstolsverket. Frågan om rättshjälpsnämndernas antal och lokalisering hartagits upp i ett stort antal motioner (motionerna 2168, 2169, 2173-2175, 2178,2181, 2185 och 2191). I några av dem förordas att antalet nämnder bestäms tillfyra. I en motion föreslås tre och i en annan motion två nämnder. I fråga omlokaliseringsorter förordas i fem motioner, i fyra motioner ochGöteborg i tre motioner. föreslås i två motioner och i en. I motionerna anförs olika skäl för yrkandena om avvikelsefrån förslaget i propositionen. Det anförs regionalpolitiska skäl, hänsyn tillpersonalen och rent lokalmässiga skäl. Vidare framhålls vikten av attallmänhetens möjligheter till kontakt och personliga besök inte försämras,särskilt när det gäller invandrarrika regioner. Som andra skäl anförs intressetav att lekmannainflytandet i systemet inte minskar och vikten av att nämndernabehåller sin person- och lokalkännedom; det sistnämnda är av betydelse vidförordnande av biträde som inte är advokat eller biträdande jurist påadvokatbyrå. Vidare anförs att lokalisering i inte ärett motiv för att föriägga en rättshjälpsnämnd där. JuU1978/79:30 66 mindre väl motiverat att lägga ned rättshjälpsnämnden iGöteborg som är den näst största i landet. I likhet med föredragande statsrådet anser utskottet attde nu förestående reformerna av rättshjälpssystemet bör leda till en minskningav antalet rättshjälpsnämnder. Utskottet delar också föredragande statsrådetsuppfattning att nämnderna inte får vara så små att verksamheten inte kanbedrivas rationellt. Vid bedömningen av hur stor minskningen av antalet nämnderbör göras har utskottet särskilt uppmärksammat vikten av att nämnderna i såstor utsträckning som möjligt får behålla sin person- och lokalkännedom. Avbetydelse är enligt utskottets mening också att man vidmakthåller så mycket sommöjligt av lekmannainflytandet i systemet. Vid en sammanvägning av olikaomständigheter har utskottet stannat för att förorda en nedskärning av antaletnämnder till fyra. Med beaktande av bl. a. sådana omständigheter som anförtsoch med hänsyn till intresset av att åstadkomma en geografiskt någorlunda jämnfördelning över landet har utskottet kommit fram till att de fyra nämnderna börföriäggas till , , och . Utskottet ansluter sig till föredragande statsrådets tankeatt rättshjälpsnämnderna i fortsättningen skall vara helt friståendemyndigheter. Mot bakgrund av utskottets ställningstagande i det föregående böremellertid i det fortsatta arbetet på genomförandet av omorganisationenövervägas i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att rättshjälpsnämndlikväl i administrativt hänseende bör ha viss anknytning till hovrätt. På sammasätt får övervägas den lämpliga omfattningen av rättshjälpsnämndernasverksamhetsområden. Vad utskottet nu under tillstyrkande av bifall till härbehandlade yrkanden i motionerna 2168, 2169, 2174, 2175, 2178, 2185 och 2191samt med anledning av motionerna 2173 och 2181 uttalat om rättshjälpsnämndernasantal och lokalisering bör ges regeringen till känna. Som angetts bestårrättshjälpsnämnd bl. a. av två advokater, en anställd på allmän advokatbyrå ochen enskilt verksam. Bestämmelse härom ges i 4 § rättshjälpslagen. För prövningav besvär mot rättshjälpsnämnds eller annan förvaltningsmyndighets beslutenligt rättshjälpslagen finns såsom berörts i det föregående en särskildbesvärsnämnd inom . Bestämmelser i detta hänseende finns i 49 Srättshjälpslagen och i 7 § förordningen (1975:506) med instruktion fördomstolsverket. I propositionen förordas att besvärsnämnden görs till enfristående myndighet och ges namnet . Ianslutning härtill föreslås att regler om nämnden tas in i rättshjälpslagen iett nytt lagrum, 5 a S. I bestämmelsen anges bl. a. att två av nämndensledamöter skall vara advokater. Närmare föreskrifter om advokatinslaget fårenligt föredragande statsrådet meddelas av regeringen. JuU1978/79:30 67 föredragande statsrådet att den nuvarande särskildaföreskriften i 4 S rättshjälpslagen om advokatinslaget i rättshjälpsnämndändras i överensstämmelse med vad han föreslår beträffande 5 a Srättshjälpslagen. I enlighet med ett förslag av lagrådet förordas i motionen2185 att i stadgandet om rättshjälpsnämnds sammansättning den nuvarande föreskriftenom advokaternas fördelning på allmän advokatbyrå och enskild verksamhet behållssamtidigt som motsvarande föreskrift införs i stadgandet om besvärsnämnden förrättshjälpen. Enligt utskottets mening saknas anledning att ändraföreskriften om att av de två advokaterna i rättshjälpsnämnd en skall varaanställd på allmän advokatbyrå och en enskilt verksam. Någon ändring i detavseende som föreskriften reglerar synes inte vara avsedd (jfr prop. s. 195).Vid detta förhållande bör för enhetlighetens skull motsvarande föreskrift ges istadgandet om . Med bifall till motionen 2185 idenna del förordar därför utskottet den jämkning av 4 och 5 a SS rättshjälpslagensom framgår av utskottets hemställan nedan. I propositionen föreslås att enrepresentant för det allmänna bör få möjlighet att fullfölja talan mot beslut irättshjälpsfrågor. Denna talerätt bör enligt föredragande statsrådet läggas pådomstolsverket. Bestämmelser i ämnet upptas i ett nytt lagrum, 49 a Srättshjälpslagen. 1 motionen 2185 kritiseras tanken att det allmännastalerätt skall utövas av ; rätten bör förläggas till ett särskiltorgan, t. ex. justitie-kanslern eller ett allmänt ombud. Motionsönskemåletbygger på uttalanden av lagrådet. Enligt yrkandet i motionen i denna del börriksdagen besluta att det allmännas talerält i fråga om rättshjälp skallankomma på annat organ än . Den ordning för utövande av del allmännas talerätt irättshjälpsärenden som föreslås i propositionen ansluter nära till den ordningpå socialförsäkringens område som gäller (prop.1977/78: 20, SfU 15, rskr 113; jfr SFS 1978:568). Enligt denna ordning harriksförsäkringsverket givits en mera renodlad inriktning på centrala lednings-och tillsynsfunktioner som verket tillagts funktionen att föra detallmännas talan i socialförsäkringsärenden. För denna funktion har inrättatsen särskild enhet inom verket. De tjänstemän som på denna enhet handläggerbesvärsfrågor intar enligt utskottets uppfattning en ställning i förhållandetill verksledningen som motsvarar den som enligt den förevarande propositionenavses tillkomma de tjänstemän som inom skall handläggamotsvarande frågor inom rättshjälpsområdet. Den berörda ordningen påsocialförsäkringsområdet godtogs under lagrådsgranskningen och lämnades utanerinran av . Som föredragande statsrådet anför kan behövligsjälvständighet för ifrågavarande tjänstemän inom vinnas genomalt de i besvärsfrågor blir direkt underställda verkets styrelse ochgeneraldirektör. Under hänvisning till det anförda godtar utskottet den i propositionenföreslagna regleringen och avstyrker bifall till motionen 2185 i här behandladdel. JuU1978/79:30 68 I det berörda förslaget till49 a S rättshjälpslagen ges i sista stycket en föreskrift rörande verkningarnaav att beslut om rättshjälp undanröjs efier överklagande. Den som hafträttshjälpen skall i sådant fall som regel själv bära kostnaderna för denna.Föreligger särskilda skäl, får dock förordnas att kostnaderna eller del däravskall betalas av statsverket. Som motivering för undantagsbestämmelsen anförs ispecialmotiveringen att billigheten i vissa fall kan kräva att denrättssökandes ansvar för kostnaden begränsas. Har frågan om beviljande avrättshjälp varit tveksam bör enligt specialmotiveringen staten i allmänhet ståför kostnaderna. Föreskriften i paragrafens sista stycke är enligt sinlydelse tillämplig bl. a. på beslut om rättshjälp genom offentligt biträde.Enligt utskottets mening bör undantagsbestämmelsen när det gäller denna form avrättshjälp kunna tillämpas ej alltför restriktivt. Detta bör särskilt gälla närrättshjälpen lämnats person med särskilda svårigheter att ta till vara sinrätt såsom ofta torde vara fallet när det varit fråga om rättshjälp inom detpsykiatriska vårdområdet. 1 motionen 2180 hemställs attriksdagen hos regeringen begär en snabb utredning av möjligheten att genomtillskapande av lätt ifyllbara blanketter och förbättrad myndighetsservice görarättshjälp till biträdeskostnad onödig i många fall. Motionären hänvisar tillatt biträde normalt inte får förordnas i tvist enligt lagen om rättegängen itvistemål om mindre värden, eftersom den rättssökande anses kunna klara sigutan biträdeshjälp och vid behov får hjälp av tjänsteman vid rätten bl. a. föratt upprätta stämningsansökan. Enligt motionären borde ett liknande systemkunna införas bl. a. vid vissa gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad;härigenom skulle samhällets kostnader för rättshjälpen kunna nedbringas. Utskottet ställer sig positivt till de tankar sommotionären framför och anser att uppslagen är värda att prövas närmare. mening bör denna prövning lämpligen anförtros rättegångsutredningen.Vad utskottet sålunda med anledning av motionen 2180 anfört om vissa förenklingari rättegångsförfarande! börges regeringen till känna. De i propositionen framlagdalagförslagen föreslås träda i kraft . I motionerna 2181, 2184 och 2185 hemställs attikraftträdandet bestäms till . Före ikraftträdandet erfordras som anges av föredragandestatsrådet ett visst förberedelsearbete. Som också utskottet angett i detföregående behövs bl. a. en omfattande informations- och utbildningsverksamhet.Nya rutiner bl. a. beträffande ekonomiadministrationen måste tillskapas. Hänsynentill den personal som direkt berörs av organisationsförändringarna kräver ocksåatt en viss, icke för kort tidrymd förflyter mellan beslut i ärendetoch tidpunkten för ikraftträdandet. Med hänsyntill att ställningstagande inte kan förväntas före- JuU1978/79:30 69 ligga förrän under senare delen av april månad 1979 bördärför ikraftträdandet uppskjutas. Såsom motionärerna föreslagit börtidpunkten för ikraftträdandet bestämmas till . Mot de delar av förslagen ipropositionen som utskottet inte särskilt berört i det föregående har utskottetingen erinran. 1. att riksdagenbeträffande rättshjälp oberoende av företagsform avslår motionen 1978/79: 2190i denna del (yrkande 2); 2. att riksdagenbeträffande rättshjälp åt näringsidkare med anledning av motionen 1978/79:1173, motionen 1978/79: 2177 i denna del (yrkande 2), motionen 1978/79:2181 idenna del (yrkandena 1 och 2), motionen 1978/79: 2185 i denna del (yrkande 2)och motionen 1978/79: 2190 i denna del (yrkande 1)