bet · G201AU39 · 1978-12-31 00:00:00 — Myndigheternas jämställdhetsarbete bedrivs främst pågrundval av kungörelsen (1973: 279) om förbud mot köns- ochåldersdiskriminering vid tillsättning av tjänst m. m. och förordningen (1976:686) om jämställdhet mellan kvinnor och män i statlig tjänst (den s. k.jämställdhetsförordningen) med tillhörande cirkulär (1976: 687) om arbetet förjämställdhet mellan kvinnor och män i statlig tjänst (jämsfälldhetscirkuläret). Inomstörre delen av den privata sektorn gäller numera kollektivavtal om planmässigtarbete för jämställdhet. Avtalen har slutits på grundval av överenskommelservåren 1977 mellan SAF och LO respektive mellan SAF och PTK. Även inom denkommunala sektorn pågår förberedelser för jämställdhetsavtal. Den nu framlagda propositionen har till ändamål attfrämja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete, arbetsvillkor ochutvecklingsmöjligheter i arbetet (jämställdhet i arbetslivet). Den föreslagnalagen skall gälla för alla slags ansfällningar i offentlig eller privat tjänst.Flera regler avser också arbetssökande. Lagen har två huvudavsnitt, förbud motkönsdiskriminering och skyldighet för arbetsgivare att vidta alitiva åtgärderför jämställdhet. I ett tredje avsnitt har samlats regler om tillsynen överlagens efterlevnad och vissa processuella föreskrifter. Diskrimineringsförbudethar utformats som ett förbud för en arbetsgivare att missgynna en arbetstagareeller arbetssökande på grund av hans eller hennes kön. Diskriminering kan beståi direkta eller indirekta åtgärder såväl vid anställning som i beståendeanställningsförhållanden. Det kan gälla befordran eller utbildning ellertillämpning av sämre an-stähningsvillkor. Undantag från diskrimineringsförbudetskall vara till-låtet om åtgärden vidtas för att stödja arbetstagare ellerarbetssökande av ett underrepresenterat kön och detta sker som ett led isträvanden för att främja jämställdheten (positiv särbehandling). Undantagföreslås också för vissa fall där det föreligger särskilda intressen. AU 1978/79: 39 12 I den föreslagna lagens andra huvudavsnitt åläggsarbetsgivare att bedriva ett planmässigt och målinriktat jämställdhetsarbete,s. k. aktiva åtgärder för jämställdhet. Arbetsplatser skall bl. a. så långtmöjligt anpassas så att de lämpar sig för både män och kvinnor. Arbetsgivareskall även verka för att lediga anställningar söks av båda könen och genomutbildning främja en jämn fördelning inom olika kategorier arbetstagare. Tvåfristående samh'ällsorgan, ett jämställdhetsombud och en jämställdhetsnämnd,skall inrättas för att se till att lagen efterlevs och även i övrigt medverka isträvandena att åstadkomma jämställdhet i arbetslivet. Ombudet skall i förstahand söka få till stånd frivilliga åtgärder och ha en informativ, stödjande ochrådgivande funktion. Ombudet skall också kunna hjälpa den som blir utsatt fördiskriminering. Deföreslagna reglerna mot könsdiskriminering skall vara tvingande och alltså intekunna ersättas av avtal. Reglerna om aktiva jämställdhetsåtgärder avsesdäremot bli dispositiva. De skall således kunna ersättas eller kompletterasgenom kollektivavtal på förbundsnivå. Gällande kollektivavtal förutses skolabestå och vidareutvecklas. Kollektivavtalen avses bh normgivande för kraven påaktiva åtgärder på de sektorer som faller utanför avtalsregleringen. Enarbetsgivare som missgynnar någon på grund av kön skall kunna dömas tillskadestånd. Mål av detta slag föreslås bli prövade av arbetsdomstolen eller ivissa fall i första instans av tingsrätt. Arbetsdomstolen har också att avgöramål som rör jämställdhetsavtal. Som sagts skall ett jämstähdhetsombudsöka påverka arbetsgivare utanför den koL lektivavtalsreglerade sektorn attbedriva ett aktivt jämställdhetsarbete. I sista hand skall en passivarbetsgivare kunna vid vite åläggas att fullgöra sina skyldigheter. Prövningav sådana ärenden skall ske i jämställdhetsnämnden i vilken skall ingå bl. a.representanter för arbetsmarknadens parter. Ianslutning till propositionen har väckts fyra motioner. Av dessa framgår attdet finns en bred uppslutning bakom förslaget om lagregler omdiskrimineringslörbud även om det finns vissa skiljaktigheler i fråga omutformningen. Närdet gäller den andra delen av lagförslaget, reglerna om aktiva åtgärder meddärtill kopplade bestämmelser om jämsfähdhetsombud och jämställdhetsnämnd, ärmeningarna emehertid delade. Socialdemokraterna hksom i princip vpk yrkaravslag på lagförslaget i dessa delar. Samma yrkande har Ehs () imotionen 2530. Socialdemokraternaliksom anser att det bör överlämnas till arbetsmarknadensparter att reglera frågan om aktiva åtgärder. Parterna har visat det ansvar dekänner bl. a. genom att ingå kollektivavtal på jämställdhetsområdet.Socialdemokraterna ser heller ingen fördel med att inrätta särskilda statligaorgan som jämställdhetsombud och jämställdhetsnämnd med de arbetsuppgifter somanges i propositionen. Vpk å sin sida avvisar visserligen tanken på ettjämsiälldhetsombud men AU1978/79: 39 13 anseratt en jämställdhetsnämnd är ett lämphgt organ för att övervaka lagensefterlevnad. Utskottet,som i de följande avsnitten går in på detaljer i lagförslaget, ansluter sigtill den ahmänna uppläggning som den föreslagna lagen har.Diskrimineringsförbudet och kravet på aktiva åtgärder kompletterar varandra påolika sätt. Inte minst viktigt är att ca en miljon arbetstagare på den privataarbetsmarknaden står utanför den kolleklivavtalsreglerade sektorn. Påarbetsplatser där dessa verkar skulle det, om motionärernas inställninggodtogs, saknas möjligheter att effektivt påverka arbetsgivarna att vidtaåtgärder för att främja jämställdheten. Varken avtal eller lag skulle ge stödför krav på aktiva åtgärder. En sådan uppdelning av arbetsmarknaden som dettaskulle innebära strider mot de principer om enhetliga regler för olikakategorier företag som uttalat sig för i samband med antagande avannan arbetsrättslig lagstiftning . Av det anförda framgåralltså att utskottet avvisar tanken på en så begränsad lag som den motionärernavill ha. Lagförslagetinleds med en paragraf som anger lagens ändamål att främja jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet. Det råder i princip enighet om dennamålsättning. Socialdemokraternaföreslår en omformulering av 1 § och som en följd av deras inställning tiUlagen i stort en ny 2 §, där man framhåller att parterna på arbetsmarknaden harett särskilt ansvar då det gäller att förverkliga målet om jämställdhet iarbetslivet. Detta bör ta sig uttryck i kollektivavtal. vill haett allmänt uttalande från av denna innebörd. Vänsterpartietkommunisterna har valt att ge sitt lagförslag rubriken . De menar att den bristandejämställdheten snarare är ett utslag av kvinnoförtryck än könsdiskriminering.Detta synsätt har dock inte kommit till uttryck i ändamålsparagrafen i vpk:slagförslag, som fått formuleringen: "Män och kvinnor skall ha lika rätttill arbete och utbildning inom arbetslivet samt ha lika arbetsvillkor. "Paragrafen har en mera kategorisk utformning än 1 § i regeringsförslaget menskiljer sig i sak inte från denna. Utskottetvill uttala sin anslutning till propositionens grundsyn att kravet påjämställdhet inte avser förändringar av enbart kvinnornas villkor utan ocksåav männens. Fördomar och tradihonella värderingar i arbetslivet får negativakonsekvenser för såväl m'än som kvinnor. En lagstiftning som syftar tilljämställdhet i arbetshvet kan därför inte vara ensidigt kvinnoinriktad utanmåste ta hänsyn till den enskilde individen oavsett kön. Utskottet avstyrkerdärför den av vpk föreslagna rubriceringen av lagen och ansluter sig tillpropositionens förslag. Likaså godtar utskottet ändamålsparagrafen i den ipropositionen föreslagna utformningen och avstyrker motsvarande förslag frånsocialdemokraterna och vpk. Inte heller finns det skäl för ett aUmänt uttalandeav den innebörd () förespråkar. Det finns anledning utgå frånatt parter- AU 1978/79: 39 14 napå arbetsmarknaden arbetar med jämställdhetsfrågorna utan något specielltpåpekande från sida. I 2 § föreslås ett allmänt förbud för arbetsgivareatt missgynna en arbetstagare eller en arbetssökande på grund av hans ellerhennes kön. I 3 § finns en särskild regel om diskriminering vid anställning,befordran eller utbildning. Om en arbetsgivare i sådant sammanhang förbigårnågon till förmån for en annan av motsatt kön, fastän den som förbigås harbättre sakliga förutsättningar för arbetet eller utbildningen, föreliggerdiskriminering, förutsatt att arbetsgivaren inte kan visa att det finns ettskäl som inte har med sökandens kön att göra. Den bärande tanken är att varjeenskild arbetssökande eller arbetstagare skall ha rätt att bli bedömd eftersina personliga meriter. Arbetsgivaren kan också försvara sig med att valet ärett led i en positiv särbehandling som syftar till att främja jämställdheten istort på arbetsplatsen eller att det måste anses godtagbart av hänsyn till ettmotstående särskilt intresse. Ilagtexten anges inte när sakliga förutsättningar föreligger. Med hänsyn tillatt det inte bör vara lagstiftarens sak alt formulera normer för meritvärderingpå arbetsmarknaden och att denna uppgift inte heller bör tillkomma derätlstihämpande instanserna har det inte ansetts lämpligt att uppställa generellaregler. Innebörden i stadgandet är att den meritvärderingspraxis och de normersom råder inom branschen eller verksamhetsområdet i övrigt skall varautgångspunkt vid tillämpningen av diskrimineringsförbudet. I propositionenutvecklas i avsnitten 2.3.1 och 2.3.3 föredragandens syn på betydelsen avuttrycket "bättre sakliga förutsättningar". Utskottet hänvisar tillden redogörelsen. Imoderata samlingspartiets partimotion 2531 är man kritisk mot propositionensframställning beträffande sakliga förutsättningar och den legalabevispresumtion som tvingar arbetsgivaren att visa antingen alt beslutet inteberor på vederbörandes kön eller att det är berättigat att ta särskild hänsynhärtill. Motionärerna anser att det vid anställning i enskild tjänst faktisktförhåller sig så att de formella meriterna inte alltid blir utslagsgivande.Som regel eftersträvar man att anställa en godtagbar sökande om vilken man harnågorlunda säkra kunskaper före en sökande som måhända formellt kan synas varamera meriterad men om vilken man hyser större osäkerhet. En presumlion attkönsdiskriminering föreligger tvingar arbetsgivaren att komma med motbevisningför att styrka att det är sakliga förhållanden som betingat anställningen,vilket i praktiken kan vara omöjhgt för denne att göra. För att undvika alltförmånga praktiska problem med bevisningen samt minska riskerna för onödigtkrångel och omständliga anställningsförfaranden föreslär motionärerna en annanlagteknisk lösning. 3 § bör enligt motionen formuleras som en bevisregel avinnebörd att det ankommer pä den an- AU1978/79: 39 15 ställdeeller den arbetssökande att göra sannolikt att arbetsgivare vid anställningeller befordran gjort sitt val på grund av vederbörandes kön. Bevisningen måsteomfatta inte bara de faktiska meritskillnaderna utan också det subjektivarekvisitet, dvs. frågan om arbetsgivaren avsett att diskriminera på grund avkön. Därefter blir det svarandens sak att visa att andra skäl varit avgörande.Med en sådan regel behöver man enligt motionen inga ingående analyser imotivtexten rörande innebörden av begreppet "sakliga förutsättningar"respektive kraven på arbetsgivarens motbevisning. Även i vpk-motionenslagförslag finns en regel av den innebörden att ett påstående omdiskriminering skall godtas om det finns sannolika sk"äl h"ärför (4§). Fråganom utformningen av bevisregeln har ägnats stor uppmärksamhet i propositionen.Man har sökt finna en lösning som innebär en rimlig avvägning mellan behovet attskapa ett effektivt skydd för den enskilde mot diskriminering, å ena sidan, ochintresset att inte onödigtvis komplicera anställningsförfarandet eller ställaalltför stora krav på arbetsgivaren, å den andra. Den avvägning som har gjortsanknyter till det synsätt som har utvecklats på andra häll inom arbetsrätten,närmast i mål om kränkning av föreningsrätten. propositionen föreslagna 3 § innebär att i ett första steg skall klargörasatt förutsättningarna för presumtionen är uppfyllda. När en arbetstagare ellerarbetssökande anser sig förbigången skall det med till-lämpning av vanligabevisregler utredas om han eller hon har sakligt bättre förutsättningar än denperson av motsatt kön som arbetsgivaren föredragit. Om det visar sig att densom inte har bhvit utsedd har de bättre förutsättningarna skall det antas(presumeras) att arbetsgivaren gjort sitt val i ett könsdiskriminerande syfte.Det är därefter arbetsgivarens sak att visa att han haft andra skäl för sittbeslut. Eljest förlorar han målet. Ifråga om innebörden i begreppet sakliga förutsättningar har man i propositionengenom en utförlig motivtext velat visa att begreppet ger utrymme för ettpraktiskt synsätt utan formalisering. Principen skall vara att med sakligaförutsättningar avses vad som arbetsgivarna själva enligt gällande ordninglägger in i begreppet. Det skall finnas en tydlig och klar skillnad mellan deaktuella personerna för att presumtionen skall anses uppfylld. När det gällerkravet på motbevisning från arbetsgivaren att det funnits ett legitimt syfte,bör tillämpas en nyanserad bedömning som möjliggör hänsynstagande till sådanaomständigheter som anges i motionen. Deav motionärerna föreslagna reglerna att den som anser sig diskriminerad skallgöra detta sannolikt lider av den svagheten, att vederbörande måste förabevisning om motpartens avsikt. Detta kan vara förenat med stora svårigheter,där ofta tillfälligheter i form av belagda, munt-hgt framförda åsikter o. d.kan bli avgörande. Utskottet har emellertid inte uppfattat motionärernasförslag så att det skulle åsyfta att ge andra t3 1978/79.18 saml. AU 1978/79: 39 16 praktiskaresultat än den bevisregel som föreslås i propositionen. Frågan torde i förstahand gälla valet av lämplig juridisk metod. När det gäller att ta ställningtill det problemet måste stor vikt läggas vid att propositionens förslagansluter sig till en inom arbetsrätten tidigare tillämpadprincip och att lagrådet godkänt den i propositionen förordade lösningen. Medbeaktande härav godtar utskottet den i propositionen föreslagna bevisregelnoch avstyrker motion 2531 och vpk-motionen 2533 i motsvarandedelar. Utskottettar härefter upp frågan om s. k. positiv, särbehandling. En arbetsgivare kanenligt 3 § andra stycket i propositionens lagförslag i vissa fall få ta hänsyntill en arbetssökandes eller en arbetstagares kön och förbigå en sakligt settbättre kvalificerad person till förmån för en person med sämre meriter,nämligen om åtgärden är ett led i positiv särbehandling som syftar rill attfrämja jämstähdheten i stort. Imoderata samlingspartiets partimotion tar man avstånd från positivsärbehandling, som enligt motionärernas mening strider mot grundtanken iförbudet mot könsdiskriminering den enskildes rätt att bli bedömd efter sinaegna förutsättningar. En bättre meriterad person som får stå tillbaka för enmed sämre meriter har, framhåller motionärerna, lika välgrundad anledning attkänna.sig personligen kränkt om missgynnandet sker därför att man villåstadkomma en jämnare könsfördelning i stort. Somockså har utvecklats i propositionen är det självfallet riktigt att utrymmetför positiv särbehandling utgör en begränsning av diskrimineringsförbudet. Närman har uppnått jämställdhet mellan könen behövs inte längre någon positivsärbehandUng. Regeln är alltså avsedd för ett utvecklingsskede och bör såsmåningom bli överflödig. Vidarevill utskottet erinra om att principen om möjlighet till positiv särbehandlinghar godtagits tidigare, bl. a. i grundlag. Enligt 2 kap. 16 § regeringsformenfår lag eller annan föreskrift inte innebära att någon medborgare missgynnas pågrund av sitt kön, såvida inte föreskriften utgör ett led i strävanden attåstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor. Olika åtgärder inomarbetsmarknads- och utbildningspolitiken är ett uttryck för principen ompositiv särbehandling. Mot den bakgrunden ter det sig naturligt att även denallmänna jämställdhetslagen ger möjlighet till positiv särbehandhng. Syftet härmedär att man med hjälp av sådana regler skall stödja dem som är eftersatta.Det bör dock framhållas att det inte är avsikten att undantaget skall, kunnaåberopas som försvar för en direkt diskriminering i ett enstaka fall. För attpositiv särbehandling skall godtas skall det röra sig om genomförande av ettjämställdhetsprogram eller liknande där det som ett led kan vara behövligt attgöra avsteg från eljest tillämpade regler. Dehittills träffade jämställdhelsavtalen lämnar också utrymme för positivsärbehandling. Skulle man i det föreliggande lagförslaget inte ge enmotsvarande möjlighet blir följden att man genom lagen ogiltigför-klarar ettinslag i dessa avtal, något som skulle strida mot alla partiers AU 1978/79: 39 17 principiellainställning att jämställdhetsarbetet skall bedrivas i samförstånd medarbetsmarknadens parter. Medhänsyn till det anförda godtar alltså utskottet propositionens förslag ompositiv särbehandling och avstyrker det aktuella motionsyrkandet. Undantagfrån diskrimineringsförbudet skall också vara tillåtet om det "ärberättigat av h'ånsyn till ett ideellt eller annat särskilt intresse".Hänsyn till anständighetskänslan eller krav på personlig integritet kan härspela in. En faktor av betydelse vid bedömningen är arbetsgivarens resurseroch de praktiska möjligheterna i övrigt. Som konkret exempel på undantagsfallav denna typ anges i propositionen att det inte kan krävas att en arbetsgivare hararbetstagare av båda könen anställda på en liten fiskebåt. Inte heller kan manenligt propositionen motsätta sig att en teaterledning anlitar enbart manligaskådespelare för manliga roller eller att ett modehus har enbart kvinnligamannekänger. Här ligger man dock nära frågan om vad som skall anses som sakligaförutsättningar för ett arbete. Som ytterligare exempel på motstående särskildaintressen anförs hänsynen till olika invandrargruppers trosuppfattning ochkulturmönster när det gäller behandling inom sjukvård. Ivänsterpartiet kommunisternas motion kritiseras den enligt motionärernasmening vaga utformningen av undantagsbestämmelserna. Motionärerna föreslår skah använda samma formulering som jämställdhetskommittén, nämligen attsärbehandling får ske endast om det är "ofrånkomligt" för atttillgodose ett särskilt intresse. Utskottetvill betona att den aktuella regeln tar sikte på ett begränsat antalundantagsfall som det knappast finns anledning att ifrågasätta. Motionärernahar heller inte i något avseende konkretiserat sin kririk och därför är detsvårt att se var skillnaden ligger möt regeringens förslag. Utskottet godtarde resonemang som förs i propositionen pä denna punkt och ansluter sig tillformuleringen i lagförslaget. Motionsyrkandet avstyrks sålunda. Det andra huvudavsnittet av förslaget tilljämställdhetslag innehåller grundläggande regler om skyldighet för arbetsgivareatt aktivt verka för jämställdheten på arbetsplatserna. Bestämmelser häromåterfinns i 6 och 7 §§ lagförslaget. En arbetsgivare skall inom ramen för sinverksamhet bedriva ett planmässigt och målinriktat jämställdhetsarbete. Dettaskall som inledningsvis sagts bl. a. gå ut på att, så långt det är rimligt medhänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt, anpassaarbetsplatserna så att de lämpar sig för både kvinnor och män. Arbetsgivarenskall också verka för att lediga anställningar söks av båda könen samt genomutbildning och andra lämpliga åtgärder främja en jämn fördelning mellan könen iskilda typer av arbeten och inom olika kategorier av arbetstagare. AU 1978/79: 39 18 Principfrågan om man i lag bör reglera vilkaåtgärder som skall vidtas för att uppnå jämställdhet på arbetsplatserna harbåde inom kommittén och vid remissbehandlingen vållat diskussion ochmeningsmotsättningar. Det har hävdats att ansvaret för jämställdhetsarbetethelt borde åvila arbetsmarknadens parter och inte bli föremål för lagstiftning. Ipropositionens lagförslag har kritikernas synpunkter så till vida tillmötesgåttssom reglerna om jämställdhetsarbetet gjorts helt dispositiva. Parterna kangenom kollektivavtal fastställa andra regler om arbetsgivarnas skyldigheter ände i lagen föreskrivna. Genom ett uttryckligt stadgande i 7 § tredje stycketblir sådant avtal dessutom mönsterbildande för arbetsplatsen i jämförbaraförhållanden utanför den kollektivavtals-reglerade sektorn. Det finns anledningutgå från att avtalen generellt sett kommer att ligga på minst den nivå somlagen förutsätter. Enhuvudtanke i propositionen är att diskrimineringsförbudet och frågan om denaktiva jämställdhetsåtgärden bör ses som en helhet. I likhet med kommitténanser departementschefen därför att enbart ett diskrimineringsförbud inte ärtillräckligt. Med en lag om jämställdhet i arbetslivet måste man syfta längre.Detta bör i första hand ske genom positiva och framåtsyftande regler om aktivtjämställdhetsarbete. Därigenom vinner man den stora fördelen att jämställdhetssträvandenablir inriktade mer på att aktivt stödja en positiv utveckUng och en fortlöpandeförbättring av kvinnomas ställning på arbetsmarknaden och mindre en fråga omatt bedöma om en arbetsgivare har förfarit rättsstridigt i ett enskilt fall. Pådetta sätt markeras också den attityd till jämställdhetsarbetet somlagförslagets kritiker själva förespråkar, nämligen att det aktiva och planmässigajämställdhetsarbetet med ett huvudansvar för arbetsmarknadsparterna själva prioriteras och får positiva effekter på hela arbetsmarknaden. Somframgår tidigare i betänkandet underkänns lagförslaget i fråga om aktivaåtgärder av socialdemokraterna, vpk och (). Motionärernahävdar att frågorna om aktiva åtgärder i stället bör lösas avtalsvägen. Utskottethar tidigare i betänkandet anslutit sig till förslaget att det i lagen börinföras regler med krav på arbetsgivarna om aktiva åtgärder för att främjajämställdhetssträvandena. Sådana bestämmelser är viktiga för att man ipraktiken skall kunna motverka diskriminering. Med den föreslagna förbudsregelnkan man nämhgen inte täcka in alla fall av faktisk diskriminering. Denutformning lagförslaget fått tillgodoser också önskemålet att parterna fårmöjUghet att finna lösningar som är anpassade till olika avtalsområden. Sä tillvida ansluter sig utskottet till motionärernas synsätt attkollektivavtalsreglering på detta område liksom på många andra områden inomarbetslivet är att föredra framför lagstiftning. Även om det är önskvärt attså stora delar av arbetsmarknaden som möjligt täcks av kollektivavtal måsteman emellertid inom överskådlig tid räkna med att ett betydande antalrabetstagare kommer AU 1978/79: 39 19 attarbeta utanför sådana sektorer. Som sagts är utskottet inte berett attundandra dessa arbetstagare det stöd som lagregler om positiva åtgärder kaninnebära. Utskottet accepterar därför inte det synsätt som finns i densocialdemokratiska motionen, nämhgen att det inom de icke avtalsregleradedelarna av arbetsmarknaden i regel skulle saknas förutsättningar för ettaktivt jämställdhetsarbete. Till frågan om hur samhället skall utöva sinpåverkan återkommer utskottet i samband med behandlingen av förslagen omjämställdhetsombud och en jämställdhetsnämnd. Närdet gäller utformningen av reglerna har i motionen 2531 vissasynpunkter på 6 § tredje stycket. Enligt detta stadgande skall man sträva efteren så jämn fördelning som möjligt mellan kvinnor och män i olika typer avarbete. Detta skall beaktas vid nyansfällningar om inte särskilda skäl talarmot det. Avsikten är att man stegvis skall få till stånd en bättre balansmellan könen. Som jämn fördelning åsyftas en situation där vartdera könet ärrepresenterat till . Motionärerna framhåller svårigheterna särskiltför småföretag att vid nyrekryteringar leva upp tiU dessa principer. Man villdärför att lagtexten skall modifieras så att det framgår att man skall tahänsyn tiU "arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt".