bet · G201JuU7 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om åtgärder för att minska antalet falska larm till polisen I motionen 1977/78:520 av () ochArne () hemställs att hos regeringen begären prövningavmöjligheterna att vidta åtgärder i syfte att minska det mycket stora antaletfalska larm till polisen. Imotiveringen uppger motionärerna att larmanordningar på utsatta platser är enviktig del i det brottsbekämpande arbetet samt att antalet sådanalarmanordningar och antalet larm har ökat kraftigt under de senaste åren.Motionärerna pekar på att antalet "falsklarm" ökat oroväckande och angeralt andelen falsklarm i ett polisdistrikt uppgått till samt attungefäriigen motsvarande andel gällde för hela riket. Den stora andelen falskalarm och onödiga polisutryckningar utgör enligt motionärerna ett meningslöstslöseri med personalresurserna hos polisen. Åtgärder för att motverka antaletfalsklarm måste enligt motionäremas mening skyndsamt sättas in. Såsom tänkbaraåtgärder nämner motionärerna specificerade krav på larmanläggningarnas tekniskafunktionssäkerhet, återkommande översyner, översyn av instruktionerför personal som sköter anläggningarna saml avgiftsbeläggning avlarmutryckningar. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånrikspolisstyrelsen, postverket, bankinspektionen, statens provningsanstalt,larmdivisionen, , ,, , FSAB FörsäkringsbranschensServiceaktiebolag och . Remissinstansernadelar i allmänhet motionärernas uppfattning om behovet av åtgärder för attminska antalet falska larm till polisen. Rikspolisstyrelsenuppger att larmanordningar tidigare i huvudsak endast förekom ipenninginrättningar, totalförsvarsobjekt, värdebutiker, industrier och liknandeanläggningar med stora egendomsvärden men att de nu i allt större omfattninginstalleras även i småbutiker, kiosker, hyreslägenheter, villor, fritidshus,båthamnar m. m. Larmfrekvensen för landets polisdistrikt visar enligtrikspolisstyrelsen följande utveckling . 1 1978/79. JuU 1978/79:7 Hela landet Därav falska (obefogade) larm i absolutatal och i % 1975 51 731 49 251 95,2 1976 61 121 58 665 95,9 1977 72 363 68 216 94,3 Utryckningar på inbrotts- och överfallslarm gesenligt en mycket hög prioritering i polisarbetet; andra ioch för sig angelägna och brådskande arbetsuppgifter läggs åt sidan för attåstadkomma snabbast möjliga insatser. Larmutryckningarna måste givetvis ske under högberedskap. Då det övervägande flertalet av larmen är falska, avtrubbasuppmärksamheten och handlingsberedskapen hos de utryckande polismännen.Därigenom uppstår erfarenhetsmässigt felbeteenden, vilka vid riktiga larm ökarskaderiskerna för såväl polismännen själva som för de personer de skallundsätta. Deonödiga utryckningarna innebär också ett oförsvariigt slöseri med polisiäraresurser, vilka skulla kunna användas på ett för både polisen och allmänhetenmera meningsfullt sätt. För polisutryckningar enbart på falska larm togs för år1975 inte mindre än 24,4 årsarbetskrafter i anspråk, för åtgick 33,4och för hela 37 årsarbetskrafter. Som jämförelse kan nämnas, alt förpolisens medverkan i skolans lag och rätt-undervisning användes 33årsarbetskrafter . Anledningen till att hittillsvarande arbete på altminska antalet larm inle givit något nämnvärt resultat är enligtrikspolisstyrelsen bl. a. att vem som helst har rätt att via en privatlarmcentral fl larm förmedlade till polisen. Det ställs inga krav påanläggningens kvalitet och skötsel. Enligt borde tillpolisen få förmedlas endast sådana larm som kommer från godkänd anläggning. Detgodkännandeförfarande som tillämpas av försäkringsbolagen berör enligtrikspolisstyrelsen endast en mindre del av anläggningar. Medhänsyn till den stora arbetsbelastning och de störningar i polisarbetet somfalsklarmen utgör, kan det enligt ifrågasättas om deti framtiden blir möjligt att bibehålla samma höga prioriteringsgrad förlarmutryckningar. En ytterligare ökning av antalet falska larm torde på mångahåll framtvinga en annan prioriteringsordning, då resurserna helt enkelt interäcker till för att jämsides med andra viktiga uppdrag ingripa vid alla larm. Rikspolisstyrelsenaktualiserar frågan om en indelning av larmobjekten i olika klasser med olikaprioritetsskrav. En sådan utveckling vore dock enligt högstolycklig. Den skulle få en direkt brottsbefrämjande effekt och kunna komma attstå i strid med polisens allmänna skyldigheter enligt polisinstruktionen. Vadsom i stället bör eftersträvas är enligt att med olika medelkraftigt reducera antalet falska larm så att larmutryckningarna blir enhanteriig arbetsuppgift för polisen både JuU 1978/79:7 3 resursmässigtoch från arbetarskyddssynpunkt. Rikspolisstyrelsenanser sammanfattningsvis att specificerade krav på larmanläggningars tekniskafunktionssäkerhet bör fastställas och all det bör tillskapas en statlig instansför provning och godkännande av larmanläggningar. Dessutom bör det enligtrikspolisstyrelsen skapas regler för leveransbesiktning av installeradeanläggningar. Postverketredogör i sitt yttrande för arbetet med utrustande av postkontoren medlarmanläggningar som ansluts direkt till polisstation. Enligt beslut avpostverket skall sålunda i princip alla postkontor utrustas med kombineradeinbrotts- och överfallslarm. Beträffande förekomsten av falsklarm anförpostverket: På några få orter, där det nya larmsystemet harinstallerats, har det i början av skilda orsaker förekommit många falsklarm.Detta kan inte undvikas i ett initialskede och det har polisen också förståelseför. Inte heller för framtiden kan man räkna med att helt slippa falsklarm.Varken människor eller teknik fungerar alltid felfritt. haremellertid med sin satsning på ett nytt larmsystem, enhetligt för allapostkontor, modernt, tekniskt högstående och lätt att handha, skapat bästatänkbara förutsättningar för alt falsklarm från postkontor inte skall behövaförekomma annat än i mycket begränsad omfattning. Regelbundet preventivtunderhåll av anläggningarna, utfört av leverantören, noggranna instruktionertill personalen samt omedelbar analys av de falsklarm, som trots alla kommeratt inträffa, är andra åtgärder som alla kommer att verka i samma riktning. Bankinspektionen uppger all inspektionen i fråga omskyddet mot rån och andra angrepp samarbetar med bankerna och bankansiälldasorganisationer samt med och övriga berörda myndigheter.Inspektionen har i samarbete med dessa organisationer och myndigheter utfärdatriktlinjer rörande rånskydd m. m. och . Enligtinspektionen kommer tätare och konkretare genomgångar med personalen att skebeträffande larmanordningarnas handhavande. Därigenom kan falsklarm som berorpå den mänskliga faktorn reduceras lill antalet. Åtskilliga fall beror enligtinspektionen på både felaktigt handha-vande och svårhanteriighet i apparaturen.De falsklarm som beror därpå kan enligt inspektionen väntas nedgå allteftersomen förnyelse successivt sker. Detsamma gäller de talrika fel som beror påapparaturens känslighet för miljöstörningar. Men den alltför stora andelenfalsklarm - 95 ä -beror, anför inspektionen, också till någon del,, på anläggnings-och linjefel och sålunda på rent tekniska bristeri nu använda larmsystem. Eftersom falsklarmen lill stor del beror på tekniskabrister, torde enligt inspektionen föga vara att vinna genom avgiftsbeläggningav falsklarm. Inspektionen uppger att sådan avgiftsbeläggning tillämpas iFrankrike men au andelen falsklarm där likväl uppgår lill . Statensprovningsanstalt uppger att enligt uppgift till anstalten mindre än 10 procentav de falska larmen torde bero på tekniska fel. Enligt anstalten orsakas 80-90procent av dessa larm av felaktigt handhavande, ofta beroende JuU 1978/79:7 4 påatt anordningen är inställd på för hög känslighet. Vid anstalten prövas sedanlänge funktionssäkerheten hos detektorer och centralapparater förinbrottslarmanordningar. Syftet med provningen, som föranleds av de krav somFörsäkringsbranschens ställer på tillverkarna, är bl. a. att bedömarisken för falsklarm. Enligt anstaltens mening är det av stor vikt attytterligare krav på teknisk funktionssäkerhet och kontroll av installeradelarmanordningar ställs av lämplig myndighet. Kraven bör framför allt ha sommålsättning att så långt som möjligt säkerställa en falsklarmsfri funktion.Enligt anstaltens mening börden samarbetsgrupp i vilken anstalten ingår och somf n. bedriver provning inom området ges status av offentlig utredning för attmedverka till att erforderliga krav tas fram och föreskrifter lill derasefterlevnad utfärdas. Anstalten föreslår att utskottet skall förorda en sådanutredning. Televerketredogör i sitt yttrande för larmanläggningars tekniska uppbyggnad och angerolika möjligheter att nedbringa antalet falska larm. Verket nämner härvidlagförbättrad instruktion till personal och höjd teknisk kvalitet på larmanordningarna.Enligt verket bör alla larmanläggningar som är utformade så att de gör anspråkpå utryckning vid larm vara utförda efter fastställda normer och godkända avnågon myndighet. Så länge det är fritt fram för alla och envar att installeradenna typ av anläggningar torde det enligt verket vara svårt att effektivtangripa fellarmsproblematiken. hänvisar lill yttrande och uppger att bolaget heltinstämmer i uppfattning. Sve/-;gesXöpman«a/o>-iunrfuppger att den relativt stora andelen falska larm enligt förbundets uppfattningberor främst på tekniska brister i utrustningen. Del torde därför, anförförbundet, vara tillverkarna av olika typer av larmanordningar som bör utvecklasina produkter föratt väsentligt nedbringa antalet falska larm. Förbundet harinle något att erinra mot en översyn av instruktionen för personal enligtmotionärernas förslag men uppger all införande av särskilda avgifter säkerligenskulle medföra att färre butiker än skulle skaffa sig larmutrustning.Detta skulle enligt förbundet vara en utomordentligt negativ utveckling. Bankföreningenpåpekar att del av motionärerna påtalade problemet med falsklarm ärinternationellt. Föreningen redogör för arbetet i en för bankerna gemensamsäkerhetskommiité som bl. a. utreder larmproblematiken och som föranstaltat omåtgärder för att minska antalet falska larm som förorsakats av i första handpersonalfel och miljöstörningar. Föreningen påpekar att ett normeringsarbeteenligt motionärernas förslag bör göras på internationell basis samt attperiodvis återkommande översyn av bankernas larmanläggningar tillämpas sedanlång tid tillbaka. Vidare uppger föreningen alt bankerna intensifieratutbildningen av berörd personal. Beträffande avgiftsbeläggning avlarmutryckningar framhåller föreningen att om en avgiftsbeläggning skall fåavsedd effekt, nämligen alt minska antalet falsklarm, en primär förutsättningsynes vara att sanktionen drabbar den part JuU 1978/79:7 5 Det är enligt föreningen i många fall i praktiken ogörligt attutpeka denna. Vidare ifrågasätter föreningen om det från allmän synpunkt ärrimligt att införa straffavgifter i samband med en brottsförebyggandeanordning, som man från samhällets sida - trots de nackdelar som ännu ärförknippade med larmsystemen - nu i praktiken kräver att bankkontor skall kunnavara utrustade med. BevakningsAB anser i likhet med motionärerna all åtgärder bör vidtas för attminska antalet falska larm, i yttrandet betecknade onödiga larm. Securitasredogör för olika orsaker till onödiga larm och uttalar att bolaget biträder dei motionen framförda förslagen till åtgärder mot onödiga larm. För all minskapolisens belastning kan därutöver enligt övervägas att införarestriktioner beträffande anslutning av larmanläggningar till polisen. En sådanrestriktion skulle, menar , kunna baseras på anläggningsinnehavarensverksamhetsinriktning. Till polisen skulle som exempel endast s. k.överfallslarm och larm från penninginstitut kunna anslutas medan övriga larmskulle anslutas till auktoriserade larmmottagningsstationer, vid vilkaselektering av inkomna larm skulle ske innan polis tas i anspråk för utryckningtill äkta larm. uppger att försäkringsbolagen, som ofta tar hänsyn tilllarmanläggningar i sin premieberäkning, traditionellt både i ochutomlands har tillhandahållit föreskrifter och anvisningar för larmanläggningar.Även om dessa i första hand varit avsedda för sådana anläggningar som anknytstill försäkringsavtal har de i brist på andra regler fått ett stort inflytandepå alla larmanläggningar för vilka krav ställs. För inbrottslarm harförsäkringsbolagen utgett särskilda föreskrifter som syftar dels till att göralarmanläggningar ändamålsenliga och driftsäkra, dels till att begränsa deomotiverade larmen. Som exempel på det senare kan nämnas krav på regelbundenbesiktning, kompetent anläggningsskötare, skötsel och underhåll, utförande somreducerar larm orsakat av miljöstörningar samt anordning för att förhindratillkoppling av felaktig anläggning. Utanför den begränsade och i viss månkontrollerade marknad där försäkringsbolagens föreskrifter följs finns detenligt bolaget en mycket stor fri marknad som är praktiskt taget helt utankontroll. att kunna utöva något direkt inflytande på denna marknad hardock försäkringsbolagen i flera sammanhang uttalat den rekommendationen attlarmanläggningar just med hänsyn till falsklarmproblemen bör utnyttjasrestriktivt och i första hand för objekt som innehåller stora värden. Enligtbolagets uppfattning är det fel att ställa antalet omotiverade larm i relationtill antalet motiverade larm bl. a. därför att en larmanläggning i mycket storutsträckning avskräcker från inbrottsangrepp. En stor del av larmanläggningensvärde ligger just i denna avskräckande effekt och därför blir naturiiglvismängden motiverade larm ringa. Bolaget anför slutligenföljande. JuU 1978/79:7 6 Vi delar helt motionärernas uppfattning attytterligare åtgärder behövs för att minska falsklarmen. Såsom utgivare av desvenska reglerna kan försäkringsbolagen indirekt påverka situationen. En revideringav reglerna kommer att påbörjas under innevarande år varvid vi samarbetar medförsäkringsorganisationerna i de flesta europeiska länder. Därvid finnsmöjlighet till ytterligare skärpning i syfte att minska falsklarmen. Fleraundersökningar och aktiviteter för att komma till rätta med falsklarmen pågåremellertid inom landet. De förslag till åtgärder som kommit fram är ganskaenstämmiga och skiljer sig inte mycket från de krav som redan finns iförsäkringsbolagens regler. Det är därför enligt vår mening mera en fråga omatt verka för alt befintliga regler - med vissa kompletteringar - tillämpas änatt skapa nya bestämmelser. Försäkringsbolagenkan emellertid utöva direkt inflytande på en myckel ringa del av antaletanläggningar. Större inflytande än försäkringsbolagen kan larmceniralerna ha.De flesta "seriösa" larmanläggningar är nämligen anslutna tilllarmcentraler. Försäkringsbolagen har godkänt vissa larmcentraler och nyligenmed dessa väckt frågan att de för anslutning skulle kunna kräva att larmanläggningarhar de spärrfunktioner som föreskrives i försäkringsbolagens regler och varsändamål är att minska antalet larm i samband med tillkoppling av anläggningen.Om detta går att genomföra på frivillig-heiens väg återstår att se. Störreeffekt skulle del få om polisen som villkor för direkt förbindelse mellanlarmcentral och polis ställer ett sådant krav. uppger att föreningenär helt överens med motionärerna om att åtgärder måste vidtas för att minskaonödiga larm. I yttrandet uppges att en arbetsgrupp inom föreningen arbetar medproblemet för att utarbeta förslag till eliminerande åtgärder. a. harutarbetats ett s. k. aktionsprogram med rekommendationer tilllarminstallatörer, larmförmedlare, försäkringsbolagen och polisen. Inom styrelsen för teknisk utveckling (STU) har iapril 1978 lagts fram en utredning om förutsättningar för STU-programbeträffande rån- och inbrottslarm. I utredningen presenteras bl. a. ettprogram, benämnt akutprogram, för nödvändig minskning av antalet onödiga larm.Programmet går ut på alt akuta åtgärder genast måste sättas in mot alltförmånga falsklarm från ett och samma bankkontor. I detta betänkande behandlar utskottet en motionangående falska larm till polisen. Enligt motionärerna bör åtgärder skyndsamtsättas in för att motverka antalet falska larm. Yrkandet går ut på attriksdagen hos regeringen skall begära en prövning av möjligheterna till sådanaåtgärder. Motionärerna anger härvidlag som exempel uppställande av krav pålarmanordningars tekniska funktionssäkerhet samt återkommandeöversyner av sådana anordningar och instruktioner för personal som sköter dem.En annan JuU 1978/79:7 7 möjlighetär enligt motionärerna att belägga larmutryckningar med avgift. Larmanordningarförekom tidigare främst i penninginrättningar, totalförsvarsobjekt, industrieroch liknande anläggningar med stora egendomsvärden samt i vissa butiker meninstalleras numera i stor omfattning även i bostäder, båthamnar m. m. Frekvensenfalska larm till polisen från larmanordningar uppgick tillöver . Antalet falska larm var nästan 70 000. Någrasärskilda författningsmässiga regler för hur larmanordningar skall varabeskaffade finns inte. Försäkringsbolagen har dock tillhandahållit föreskrifteroch anvisningar, som syftar till att göra anläggningarna ändamålsenliga ochdriftsäkra samt till att begränsa antalet falska larm. De anläggningar på vilkaförsäkringsbolagen ställer krav eller beträffande vilka försäkringsbolagensregler tillämpas utgör en mindre del av del totala antalet anläggningar. Provningav detektorer och centralapparater för inbrotlslarmanläggningar bedrivs sedanlänge vid statens provningsanstalt och även vid andra institutioner ochföretag. Syftet med provningen är bl. a. att bedöma risken för falsklarm. I engrupp med deltagare av bl. a. provningsanstalten, försäkringsbranschen ochlarminstallatörer bedrivs visst arbete för att skapa enhetliga normer förprovning. Inomstyrelsen för teknisk utveckling (STU) har utarbetats en förstudie medförslag till fortsatt utredning av larmsystemen. Beslut om fortsatta åtgärderkommer senare att fattas. Engrupp inom arbetar med förslag till åtgärder föratt minska antalet falsklarm. Problemetmed den mycket stora andelen falska larm till polisen från larmanläggningar harbekräftats vid utskottets remissbehandling av motionen. Remissinstansernas uppfattningom anledningen till det stora antalet falska larm varierar något;huvudorsakerna är felaktig skötsel, tekniska fel på anläggningarna elleröverföringsledningar samt miljöstörningar. Underremissbehandlingen har redogjorts för vissa vidtagna åtgärder och pågåendeverksamheter för att minska antalet falska larm. Remissinstanserna ställer sigi allmänhet positiva till de förslag som framförs i motionen beträffandeteknisk utveckling av anläggningarna samt utbildning av personal. Enavgiftsbeläggning ställer sig dock flera remissinstanser kritiska till. a.pekas på risken att sådan avgift kan få dem som behöver larmutrustning attavstå därifrån. anför att det förutom specificerade krav pålarmanläggningamas tekniska funktionssäkerhet bör skapas en statlig instans förprovning och godkännande av larmanläggningar liksom regler förleveransbesiktning av installerade anläggningar. mening är det, såsom motionärerna uppger, angeläget att åtgärdersätts in för alt minska antalet falska larm; den höga frekvensen av sådana larminnebär en misshushållning med polisens resurser till men för JuU 1978/79:7 8 andra,angelägna arbetsuppgifter. Remissbehandlingen av motionen visar som ovanframhållits att vissa åtgärder redan vidtagits av olika intressenter. Någraenhetliga regler exempelvis för godkännande av larmanläggningar föreliggerinte. Ej heller finns det någon författningsreglering av rätten att anslutasådan anläggning till polisen. Motden angivna bakgrunden finner utskottet att det nu bör tas ett mer samlat greppför att minska antalet falska larm. I enlighet med motionärernas önskemål bördärför en översyn göras rörande vilka olika åtgärder som kan vidtas i dettahänseende. Härvid bör prövas om det finns behov alt föreskriva provning ochgodkännande genom det allmännas försorg av anläggningar som förmedlar larm tillpolisen. Även andra metoderatt minska antalet falska larm bör övervägas såsomutbildning av personal och kontrollbesiktning. Vid översynen bör också heltförutsättningslöst prövas frågan om avgiftsbeläggning. Det bör ankomma påregeringen att besluta om formerna för den av utskottet förordade översynen. sålunda anfört bör såsom mening ges regeringen till känna. att med bifall till motionen 1977/78:520som sin mening ger regeringen lill känna vad utskottet anfört om översyn avmöjligheterna all minska antalet falska larm till polisen. Närvarande:Bertil (), (), (), (), BertilJohansson (c), (), i Kumla (s), (), i (s), (), (),(), (), () och MargaretaAndrén (fp). GOTAB 58551 Slockhoim 1978