bet · G201FiU40 · 1978-12-31 00:00:00 — FiU 1978/79:40 59 Det bör observeras att långtidsbudgeten endast ären konsekvensfram-skrivning av redan gjorda åtaganden och fattade beslut. Beräkningsmetodikeninnebär således att man inte tar hänsyn till nya reformer som kan komma attbeslutas . Krontalsbestämda åtaganden, såsom barnbidragen,förutsätts förbli oförändrade , vilket realt sett innebär enfortgående urholkning. Vidare förutsätts behovet av arbetsmarknads- och näringspolitiskainsatser minska kraftigt och de statliga investeringarna sjunka successivt. Detvisar sig också att ändringar i fråga om de pris- och löneanlaganden som liggertill grund för beräkningarna inte på ett nämnvärt sätt kan förändra resultateni långtidsbudgeten. Medmer realistiska antaganden om utgiftsutvecklingen än de som ligger till grundför beräkningarna i långtidsbudgeten, skulle således budgetunderskottet vidslutet av långlidsbudgetperioden - vid oförändrade skatteregler -bli väsentligtstörre än vad som framkommer. LU78 har i sitt huvudalternativ kommit fram lill att den statliga budgeten år1983 inte bör uppvisa ett underskott på mer än föratt den svenska ekonomin då skall vara på väg mot den långsiktiga återhämtningsom utredningen målsätt. Enligt långtidsbudgeten uppvisar emellertid denstatliga budgeten, trots den utomordentligt restriktiva utgiftsbedömningen, istället ett underskott om . Detuppkommer således ett finansieringsgap på om mansammanställer dessa båda bedömningar som regeringen har låtit utföra.Regeringen har inte med ett ord berört frågan om vilka åtgärder som behövs föratt den i LU 78 tecknade utvecklingen skall komma till stånd. mening visar detta klart att värt land - till följd av de borgeriigapartiernas lättsinniga ekonomiska politik - har hamnat i en statsfinansiellkris. Redan det kommande budgetårets underskott utgör i en uppåtgåendekonjunktur en allvarlig inflationsfara genom sina verkningar på penningmängdenoch kreditmarknaden. Detta inträffar med att den internationellaprisstegringen nu åter skjuter fart. I ett något längre perspektiv kommer enfortsatt försämring av statsfinanserna att försätta oss i en praktiskt tagetohanterlig ekonomisk situation. En väsentlig anledning till detta är att gapetmellan budgetens inkomst- och utgiftssida nu blivit så stort attränteutgifterna på statsskulden växer långt snabbare än vad som svarar mot deautomatiska inkomstförstärkningarna vid en uppåtgående konjunktur. Detsvaga statsfinansiella läget utgör ett direkt hot mot den sociala tryggheten.Det innebär inte bara att utrymmet för nya reformer drastiskt beskärs. Detskapar också en grogrund för reaktionära opinioner som sägeratt vi inte ens harråd att upprätthålla den nuvarande välfärden. Densvaga slalsfinansiella situationen medför också att vi står sämre rustade om vipå nytt skulle komma i ett läge med kortsiktiga påfrestningar för sysselsättningen. FiU 1978/79:40 60 Om regeringen står handfallen inför den allvarligastatsfinansiella situationen, så påvisar inte heller motionen 2689 (c) någonkonkret framkomstväg. I motionen kritiseras visserligen med rätta regeringenfördess passivitet inför de försämrade statsfinanserna som ocksåriskerna med denna utveckling betonas. Det talas i allmänna ordalag om behovetav inkomstförstärkningar och en åtstramning av statsutgifterna men ges ingaanvisningar om hur detta skall gå till i praktiken. Att ta ställning för ellermot de i motionen angivna riktlinjerna för budgetpolitiken är skäligenmeningslöst, eftersom dessa genom sin vaghet inte erbjuder någon vägledning förhur budgetpolitiken skall utformas framöver. Utskottet avstyrker därför motionen2689, yrkandet 3. 1motionen 2688 (m) hävdas att vi nu har slagit emot skattetaket. Denerforderliga anpassningen av budgetpolitiken måste enligt motionärerna ske genomutgiftsbegränsningar. Motionärerna hävdar att stora besparingsmöjligheterfinns inom arbetsmarknads- och näringspolitikens områden. Den ökande volymentransfereringar till hushållen måste ses över, anser motionärerna. De anserockså att en större del av den offentliga verksamheten bör kunnaavgiftsfinansieras, i första hand inom den kommunala sektorn. Motionärernapekar på att man från moderat håll talat om nödvändigheten att minskarundgången inom skatte- och bidragssystemet. Dessaförslag bygger på en grundsyn som flertalet riksdagspartier tar avstånd från.Motionärerna bortser i sina angrepp mot den s. k. rundgången från att vårtskatte- och transfereringssystem som en av sina huvuduppgifter har attomfördela inkomster från ekonomiskt starkare grupper till andra grupper som ärmer utsatta och i särskilt behov av samhällets stöd. En minskning av såvälskatter som transfereringar skulle därför innebära ökade ekonomiska klyftor isamhället och en försämrad social trygghet för de ekonomiskt svagare grupperna.Ett ökat inslag av avgifter i den offentliga sektorn skulle i betydandeutsträckning missgynna de lägre inkomstlagarna. Motionärerna bortser också frånatt ett ökat inslag av behovsprövade förmåner i stället för de generellaförmåner som utgår i många fall skulle innebära större kostnader och en ökadbyråkrati, något som moderata samlingspartiet i andra sammanhang säger sigbekämpa. Motionärernasmotstånd mot inkomstförstärkningar och uttalanden om det nödvändiga i att sänkaskattetrycket ter sig ansvarslöst mot bakgrund av det statsfinansiella läget. 1vissa fall framställs t. o. m. skattesänkningar som en metod att höjastatsinkomsterna. har emellertid aldrig gjort något seriöst försökatt påvisa hur en sådan effekt av skattesänkningar i praktiken skulle kunnauppkomma. Dekonkreta utgiftsbesparingar som moderata samlingspartiet har anvisat framstårsom tämligen blygsamma. De besparingsmöjligheter som merantydningsvis pekar på i fråga om transfereringarna till hushållen skulle kunnavara mer betydande men då få som ofrånkomliga konsekvenser en sänkning av densociala välfärden. På andra områden framför irioderaterna FiU 1978/79:40 61 förslagsom går i utgiftshöjande riktning. Det gäller exempelvis kraven på ett nyttstridsflygplan och på att införa vårdnadsersättning till barnfamiljer. Sammantagetskulle en politik enligt de riktlinjer som förordas av moderata samlingspartietleda till en ytteriigare försvagning av statsfinanserna som densociala tryggheten försämras för breda grupper i samhället och klyftorna ökar.Moderaterna har härigenom ställt sig vid sidan av den utveckling som förordasav såväl riksdagsmajoriteten som folkflertalet. Utskottet avstyrker motionen2688 yrkandet 2. tidigare framhållit skulle en fortsatt politik av det slag som deborgerliga partierna fört i regeringsställning leda in vårt land i en ytterstsvårhanterlig inflationsutveckling med en kraftigt försämrad konkurrenskraftoch en fortgående minskning av realinkomsterna. Om inte denna utveckling snabbtbromsas utgör den ett hot mot vår sociala och ekonomiska välfärd. Politikenmåste därför med bestämdhet och kraft läggas om och vi måste inleda det långaarbete som krävs för att återställa balansen i den svenska ekonomin. Detlångsiktiga målet för budgetpolitiken måste vara att utforma denna så att denger ett effektivt stöd åt sysselsättning och kapitalbildning som manåstadkommer en långsiktig sanering av statens finanser. Detta kan inteåstadkommas utan en betydande förskjutning av politiken i riktning mot ökadanvändning av selektiva medel. Enbudgetpolitik som siktar till att långsiktigt föra ut den svenska ekonomin urden nuvarande statsfinansiella krisen måste inbegripa åtgärder som såvälförstärker budgetens inkomstsida som begränsar utgifterna. I densocialdemokratiska motionen 2692 förordas att en produktionsfaktorskatt införsfr. Den tekniska utformningen av denna nya skatt är visserligen nuföremål för en expertutredning som enligt sina direktiv har att lämna enredovisning i sådan tid att beslut i denna fråga kan fattas under höstriksdagen1979. Enligt utskottets mening finns det emellertid skäl att redan nu laprincipiell ställning för införandet av denna nya skatt på produktionen. Ävenom vissa tekniska problem återstår att lösa ligger det ett stort värde i att haklariagl att inkomstförstärkningen i det nu föreliggande perspektivet i förstahand bör ske genom en skatt på produktionen. Genom ett sådant ställningstagandehar man skapat klarhet i en för den fortsatta utvecklingen viktigekonomisk-politisk förutsättning. Det förhållandet att majoritet harbeslutat att skjuta på det formella ställningstagandet till frågan omskatteomläggningen och om dess finansiering fritar inte frånansvaret för att genom riktlinjer för budgetpolitiken ange den linje som manbör följa i det fortsatta handlandet. I dessa riktlinjer bör då ligga såväl attfinansieringen bör ske genom en skatt på produktionen som att sänkningen av dendirekta skatten 1980 bör fördelas på ett sådant sätt att avtalsrörelsen fördetta och kommande år underiättas. har tidigare i vår konstaterat attdet av regeringen i prop. 1978/79:160 framlagda förslaget till skatteomläggninginte uppfyller dessa krav. FiU 1978/79:40 62 1 den socialdemokratiska motionen 2692 redovisasvidare en rad olika åtgärder som tillsammans med de tidigare nämnda åtgärdernaskulle leda till en förstärkning av btjdgeten /80 med 4 miljarderkronor och vid fullt genomslag med sammanlagt . Detta ärvisserligen en i förhållande lill det totala underskottet relativt biygsamförstärkning. Enligt utskottets mening representerar dock de socialdemokratiskariktlinjerna en annan färdriktning i budgetpolitiken -en färdriktning sominnebär att arbetet med alt ta ner de alltför stora underskotten härigenominleds. Detta arbete måste emellertid fortsätta. Som även framhålls i motionen2689 (c) kan i ett längre perspektiv en nödvändig minskning avbudgetunderskottet inte uppnås enbart med hjälp av inkomstförstärkandeåtgärder. Skulle man gå denna väg kan skattehöjningarna riskera att ge upphovtill nya problem bl. a. vad avser kostnads- och prisutvecklingen. När detgäller möjligheterna att på minska budgetunderskottet måste dettaäven ske genom en betydande återhållsamhet på utgiftssidan. Vid övervägandenarörande dessa möjligheter vill emellertid utskottet - i likhet medföredraganden - peka på statsbudgetens utgiftsstruktur. Såsom redovisats ipropositionen utgör de statliga konsumtionsutgifterna ca 45 miljarder kronor.Härav utgör de rena förvaltningskostnaderna endast en mindre del. Utskottet delarföredragandens uppfattning att man även fortsättningsvis bör genomföra sålångtgående besparingar inom den statliga förvaltningen som är möjliga medhänsyn till kraven på en fortsatt effektiv myndighetsutövning. Beträffandekravet i centermotionen 2689 att direktiv skall utfärdas till alla myndigheteravseende en ytterligt stram budgetbehandling /81 - ett krav som ingår imotionärernas förslag till program för ekonomisk-politiska åtgärder införhösten, behandlat under punkten A. i det föregående - vill utskottet framhållaatt regeringen fastställt anvisningar för myndigheternasanslagsframställningar avseende /81. Dessa anvisningar tordeenligt utskottets mening kunna utgöra en tillräcklig grund för behandlingen avmyndigheternas medelstilldelning för detta budgetår. 1 dessa anvisningar angesbl. a. att myndigheterna som huvudförslag skall utgå ifrån en anslagsnivå somutgör pris- och löneomräknat anslag minskat med 2 96. Idetta sammanhang vill utskottet påpeka att även om en besparing på 2 96 kundeuppnås på hela det belopp som i budgetpropositionen redovisas för förvaltningm. m. ger detta totalt mindre än . Utskottet vill därförinstämma i föredragandens uttalande att den besparingsmöjlighet som finns pådetta område inte på något avgörande sätt kan bidraga till en annan inriktningav budgetpolitiken. Närdet gäller de statliga investeringsutgifterna - som för /80uppgår till icke fullt 10 miljarder kronor-kan några mera väsentligabesparingar knappast uppnås utan att detta får negativa återverkningar på denstatliga affärsverksamheten och på sysselsättningsutvecklingen inom denna. FiU 1978/79:40 63 Vid sidan av de egentliga investeringsutgifternafinns på den statliga budgeten även en rad finansiella transaktioner, i förstahand långivning för bostadsbyggande och studiesociala ändamål. Under senare århar dessutom förekommit en växande andel industripolitiska satsningar i form avlån och aktieköp. /80 är den totala summan av dessa finansiellatransaktioner beräknad till . En nedgång av denna är redanförutsedd i långtidsbudgeten genom bortfall av olika industripolitiskasatsningar. Sammantagetuppgår de statliga konsumtions-, investerings- och låneut-giflerna till drygt65 miljarder kronor. Detta innebär att de enbart utgör en dryg tredjedel av detotala statliga utgifterna. De resterande delarna av dessa utgifter - drygt 110miljarder kronor - utgörs av transfereringsutgifter till andra sektorer iekonomin. Den största utgiftskategorin här gäller transfereringar lillhushåll-främst i form av pensioner och stöd till barnfamiljer-vilka sammantagetuppgår till . Därnäst i storiek kommertransfereringarna till kommunerna som uppgår till ca 35 miljarder kronor.Snabbast växande utgiftskategorier på transfereringsområdet har emellertidunder senare år varit transfereringarna till företagen och statsskuldräntorna. Sammantagetuppvisar de totala transfereringarna en klart snabbare ökning än konsumtions-och investeringsutgiflerna. Detta beror framför allt på den automatik som finnsi fråga om utvecklingen av dessa utgifter, t. ex. genom pensionsbeloppensanknytning till prisutvecklingen. I den mån budgetunderskottet skall minskasgenom åtgärder på budgetens utgiftssida måste på något sätttransfereringsutgifterna komma med i bilden. måste man emellertidkonstatera att dessa transfereringsutgifter till en betydande del utgör basen ivårt sociala välfärdssystem. Detta gäller huvuddelen av transfereringarna tillhushållssektorn men det gäller även i betydande utsträckning transfereringarnatill kommunerna vilka beslutat öka genom förstärkta bidragtill den kommunala skatteutjämningen. Enallmän utgångspunkt för ansträngningarna att dämpa den statligautgiftsutvecklingen bör vara att detta inte får gå ut över de inkomstsvagagrupperna i samhället. Det måste vara ett viktigt mål för budgetpolitiken attinfria de löften som i första hand givits till pensionärerna. Det måste ocksåvara en viktig målsättning att fördela samhällets stöd till bl. a.barnfamiljerna på ett sådant sätt att det kommer dem som bäst behöver dettatill del. Inom ramen för denna allmänna inriktning av politiken bör det dockvara möjligt att på dämpa expansionen i den offentliga sektornsutgifter - i varje fall i förhållande till de ökningar som registrerats under1970-talet. Utskottetnödgas emellertid konstatera att regeringspropositionen inte lämnar detunderiag som skulle behövts för en mera omfattande genomlysning av vare sigmöjligheterna till eller konsekvenserna av en sådan mera restriktivutgiftsutveckling. Detta understryker ytterligare behovet av att FiU 1978/79:40 64 arbetetmed den kommande långtidsutredningen - som bör bedrivas med största skyndsamhet- koncentreras på uppgiften att klariägga hur en för framtiden helt nödvändigsanering av de statliga finanserna kan ske parallellt med att vi förstärkerproduktionskapaciteten och sysselsättningsmöjligheterna. i det föregående anfört bör, med bifall till motionen 2692 yrkandet2, ges regeringen till känna som riktlinjer för budgetregleringen. I motionen 2690 (vpk) föreslås kraftigt ökadestatsutgifter, bl. a. för att genomföra ett program för 100 000 nya jobb underen tolvmånadersperiod. För att finansiera detta och för att dessutom nedbringabudgetunderskottet föreslås kraftiga skaltehöjningar. a. föreslås en extraskatt på 1979 och bolagsvinster utöver nugällande skattesats, en allmän arbetsgivaravgift, från vilken kommuner ochlandsting skall undantas, beräknad på företagens omsättning,såatt den /80 inbringar samt en engångsskattpå stora förmögenheter på det belopp som överstiger 300 000 kr.Utskottet kan konstatera att dessa och liknande förslag tidigare behandlats avriksdagen som då funnit övervägande skäl tala emot deras genomförande.Utskottet avstyrker därför motionen 2690, yrkandena 1-3 och 5. I motionen 2691 (apk) hemställs (yrkandet 4) attriksdagen beslutar att som åtgärder föratt förstärka statsbudgeten genomföra deskattepolitiska förslag som anges i motion 1978/79:824.1 motionen 824, somunder våren redan har behandlats av skatteutskottet, föreslås bl. a. attriksdagen uttalar sig för övergång till en produktionsskatt, beräknad på helaomsättningen, och för mervärdeskattens avskaffande. Utskottet avvisar av skälsom redovisats av skatteutskottet den föreslagna utformningen av enbruttoskalt. Att i det nuvarande statsfinansiella läget avskaffamervärdeskatten förefaller inte heller välbetänkt. Utskottet avstyrker motionen2691, yrkandet 4. I motionen 1108 (m) hemställs (yrkandet 4) attriksdagen hos regeringen hemställer om lillsäUandel av en expertkommission meduppgift att granska den s. k. rundgången i den svenska ekonomin och föreslååtgärder i syfte alt begränsa denna. Motionärerna anför att den offentligasektorns snabbt ökande utgifter för transfereringsändamål skapar ettmotsvarande behov av snabbt ökande inkomster för att finansieratransfereringssystemet. Vi är enligt motionärerna på vägan hamna i en situation,där stat och kommun tar in allt mer pengar i form av skatter och socialaavgifter och därigenom försätter enskilda och företag i ett läge, där de justpå grund av bördan av skatter och avgifter blir beroende av ytterligare ökadebidrag från det allmänna. Motionärerna bortserenligt utskottets mening från det fördelningspolitis- FiU 1978/79:40 65 kasyftet med huvuddelen av transfereringsutgifterna. Vissa grupper i samhälletmottar mera från transfereringssystemet än vad de bidrar med i form av skatteroch avgifter, medan det för andra grupper förhåller sig tvärtom. Detta är ettnödvändigt uttryck för solidariteten med svaga och utsatta grupper i samhället.Utskottet kan inte heller i övrigt instämma i motionärernas beskrivning av deberörda förhållandena. Motionen 1108 yrkandet 4 avstyrks. I motionen 1705 (m) hemställs att hosregeringen begär dels (yrkandet 1) en redovisning av det samlade skatte- ochtransfereringssystemets fördelningspolitiska effekter, dels (yrkandet 2)förslag om förändringar i skatte- och iransfereringssystemet liksom i den delav den kommunala verksamheten som direkt påverkas av statsmakterna, syftandetill återhållsamhet med offentliga utgifter, en ökning av enskilda medborgaresmöjlighet till självständiga prioriteringar inom det offentliga serviceutbudetoch en förstärkt självstyrelse i enlighet med vad som anförts i motionen. Beträffandeyrkandet 1 vill utskottet hänvisa till sitt betänkande FiU 1978/79:23. I dettabetänkande förordade utskottet att ett system skall utvecklas för löpandestudier och prognoser avseende inkomst- och förmögenhetsfördelningen isamhället. Utskottet betonade i sammanhanget vikten av att ett sådant systemgrundas på en uppfattning om vilka faktorer som bestämmer förändringar i dennafördelning (prisutveckling, förändringar av skatter och bidrag m. ).Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets förslag. Mot bakgrund häravfinner utskottet att inte bör framställa någon sådan begäran somföreslås i motionen 1705 yrkandet 1. Yrkandet2 i motionen får enligt utskottets mening i huvudsak anses besvarat med vadutskottet anfört i detta betänkande under punkt A och i det föregående underdenna punkt. Frågor som rör den kommunala sektorn har utskottet också behandlati betänkandet FiU 1978/79:35. Med vad utskottet nuanfört avstyrks motionen 1705. I motionen 1120 (m, c) hemställs att riksdagenuttalar att med lagstadgade arbetsgivaravgifter skall inga andra kostnaderbetalas än sådana som har en direkt anknytning till den enskilde arbetsgivaren. Imotionen 1704 (m) hemställs att hos regeringen anhåller attregeringen förelägger förslag om avveckling av de fiskaladelarna av arbetsgivaravgifterna. Utskotteterinrar om att beslutat att ställningstaganden till frågan omskatteomläggning och hur denna skall finansieras skall göras i höst.Utskottet har i det föregående förordat att nu uttalarattfinansieringen bör ske genom en skatt på produktionen. Uttalanden av det slagsom föreslås i motionerna bör följaktligen inte göras. Enligt utskottets meningär dessutom allmänt hållna uttalanden som syftar till att utesluta vissaskatte- eller avgiftstyper tämligen meningslösa då de inte kan binda 5 1978/79. FiU 1978/79:40 66 Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1120 och 1704. I motionen 2692 (s) riktas kritik mot att man iårets långtidsbudget gjort ett avsteg från de gängse principerna förinkomstberäkningar i långtidsbudget-sammanhang. Dessa principer innebär attberäkningarna skall utgå från oförändrade skatteregler. 1 årets långtidsbudgethar ett undantag gjorts från denna regel genom att man förutsatt att sådanabeslut kommer att fattas att den av regeringen föreslagna skattereformen ochden kommunalekonomiska reformen helt finansieras genom höjda statsinkomster. Idet nu aktuella fallet har det enligt utskottets mening funnits visst fog fören avvikelse från tidigare tillämpade regler, då en bred majoritet i riksdagenuttalat sig för en totalfinansiering av de nämnda reformerna, men det normalabör vara att tidigare tillämpade beräkningsprinciper används. Detta bör gesregeringen till känna. Detbör noteras att om man nu gjorde en beräkning som byggde på de riksdagsbeslutsom föreliggerskulle denna enligt utskottets uppfattning i hög grad komma attöverensstämma med de inkomstberäkningar som faktiskt redovisats ilångtidsbudgeten. 1 propositionen föreslås inrättandet av enkonsolideringsfond för . Chefen för hartidigare i budgetpropositionen framhållit vikten av att hartillräckliga möjligheter till resultatutjämning mellan åren och förordat attdet, som ett komplement till de konsolideringsmöjligheter redan har,upprättas en särskild konsolideringsfond för verket. Förslag i fråganaviserades till kompletteringspropositionen. Trafikutskoiiel har i betänkandetTU 1978/79:12 anfört att utskottet inte haft något att erinra mot vad chefenför sålunda anfört. Ikompletteringspropositionen erinrar föredraganden om att tidigaremedgivit att en konsolideringsfond inrättas för postverket (prop. 1975/76:100bil. 1, FiU 1975/76:20, rskr 1975/76:173). För del innebärförslaget att, i sådana fall då verksamhetsårets resultat överstiger gällandeförräniningskrav, efler särskild prövning av regeringen, bör kunnafa avsätta skillnaden mellan faktiskt resultat och förräniningskrav till ensärskild konsolideringsfond. Avsättningen bör i bokslutet redovisas som enkonsolideringsfond i balansräkningen och motsvarande medel ku"na användassom rörelsekapital i verket och härvid tillgodoföras den rörliga kredit verketdisponerar i . Konsolideringsfonden börsedan vid behov, eftersärskild prövning av regeringen, kunna utnyttjas i resultat-förstärkande syfte.På detta sätt ökar möjligheterna att tidsmässigt anpassa framtida erforderligataxehöjningar till växande marknadsförutsättningar. FiU 1978/79:40 67 Utskottet har inget att erinra mot vadföredraganden anfört ulan tillstyrker att en konsolideringsfond för televerketinrättas. Det bör ankomma på regeringen att fastställa de närmare reglerna förkonsolideringsfonden. I betänkandet FiU 1977/78:16 anförde utskottetvissa principiella synpunkter bclräffande finans fullmakten. Enligt utskottetsmening hade den nya typen av s. k. aktiv finansfullmakt i huvudsak fungerat välsedan införandet . Utskottet fann dock att vissa frågor av bådeprincipiell och mera teknisk innebörd kunde behöva ses över. Systemethar kommit att utvecklas så att regeringen, då finansfullmakten utnyttjats förvisst ändamål, senare förelagt förslag om att anvisa medel påtilläggsbudget för ifrågavarande ändamål.