bet · G201UU1 · 1978-12-31 00:00:00 — Från organisationernas sida framfördes önskemålom en mera kontinuerlig kontakt i dessa frågor med biståndsmyndigheten. Liksomi motionen 676 uttalades att en referensgmpp borde bildas med representanterför SIDA och organisationerna. Frågan om en sådan grapp med utvaldarepresentanter har därefter diskuterats inom SIDA, som emellertid kommit framtill att det ömsesidiga konsultationsbehovet bättre torde kunna tillgodosesmed regelbundna sammankomster av liknande slag sominformationsdagen . Det synes därför rimligt att börja samarbetetmed denna form. UU 1978/79:1 38 De båda nu aktuella motionerna 676 och 1904 tordemed det ait-förda få anses besvarade. 5.Volymmålet för svenskt bistånd Propositionen (s. 8485) Som första industriland nådde målet 0,7 %av brattonationalprodukten i utbetalt offentUgt bistånd . Den avriksdagen antagna enprocentplanen har varit av avgörande betydelse föratt föra upp biståndet till dagens nivå. En fortsatt ökning av det svenskabiståndet är angelägen. Med ett fortsatt växande bistånd kan i än högregrad fungera som pådrivare gentemot andra länder. Enprocentmåletskall ses som ett etappmål. Regeringen har, trots Svcr riges ekonomiskasvårigheter, beräknat anslagsramen för såväl innevarande som nästa budgetår såatt biståndsanslaget skall överstiga nivån av BNP. Biståndsanslagen böräven överstiga nivån av BNP, och en strävan bör vara attbiståndet skall utgöra en växande andel av vår samlade produktion.Förutsättningama för en sådan ökning av biståndet förbättras om får en godekonomisk utveckling och återviimer balansen i utrikesaffärerna.Föratsättningama förbättras också, inte minst vad gäller stödet från densvenska opinionen, om andra industriländer ökar sitt bistånd i snabbare takt. I detta sammanhang behandlar utskottet motionen1977/78: 1912 av m. fl. (s), yrkandet 9 (i den mån detta hänför sigtill volymmålet för svenskt bistånd), nämligen att beslutar 9.att i övrigt ge regeringen till känna vad som anförts i motionen omriktlinjerna för biståndspolitiken. I såväl biståndspolitiska utredningen sompropositionen konstateras att den av antagna s. k.enprocentplanen, som avsåg att skulle uppnå enbiståndsanslagsvolym motsvarande av bruttonationalprodukten, varit avavgörande betydelse för att föra upp biståndet till dagens nivå. a. mot bakgrunden att frågor om biståndets kvalitet och inriktningblir allt viktigare i takt med att dess volym växer inte anledning attförorda att något nytt volymmål för biståndet uppställs. Ambitionen bordeenligt utredningen emellertid vara att öka VV 1978/79:1 39 deegentliga biståndsanslagen, varvid av BNP skall vara en miniminivå. Iprojwsitionen heter det att enprocentmålet skall ses som ett etappmål och atten fortsatt ökning av det svenska biståndet är angelägen. Biståndsanslagen börenligt propositionen även överstiga nivån av BNP,och en strävan bör vara att biståndet skall utgöra en växande andel av vårsamlade produktion. Is-motionen 1912 framhålls att enprocentmålet bör uppfattas som en miniminivåför anslagen. Motionärerna ansluter sig till biståndspolitiska utredningensmening att något behov av att nu fastställa ett nytt mål inte finns.Ansträngningar bör emellertid göras att i takt med växande resurser söka höjanivån. Något speciellt yrkande har inte i detta sammanhang framförts i motionen1912 och inte heller i övriga aktuella motioner. Utskottetkonstaterar mot denna bakgrund att en betydande samstämmighet föreligger omatt betrakta enprocentmålet som ett etappmål och som en miniminivå förbiståndsanslagen samt att en strävan bör vara att biståndet skall utgöra enväxande del av vår samlade produktion. Självfallet underlättas förverkligandetav denna ambition om vårt lands ekonomiska situation förbättras. Med det anförda tordemotionen 1912 i denna del få anses besvarad. 6.Samarbete med intemationella organisationer Propositionen (s. 8595) aktiva stöd för ochdess underordnade organ har varit ett centralt inslag i vår utrikespolitikunder hela efterkrigstiden. Sverigehar konsekvent bejakat uppbyggnaden av FN och dess fackorgan som institutionerför samarbete på skilda områden. Detta gäller i högsta grad olika organ förutvecklingsarbetet liksom den normskapande och operativa verksamheten på dettaområde. Detta har iimeburit att vi mycket aktivt medverkat i det normskapandearbetet och att vi också kanaUserat internationellt sett höga andelar av vårtbistånd till de internationella organens operativa verksamhet. Medstigande totala anslag och en alltmer effektiv svensk biståndsadministrationhar den multilaterala andelen sjunkit, men den utgör fortfarande omkring entredjedel av den totala biståndsbudgeten. Vimåste noga följa utvecklingen inom varje organisation för att rätt kunna bedömaden lämpUga nivån för de svenska insatserna. Liksom bör genomsina bidrag och på andra sätt stödja en utbyggnad av de mellanstafligabiståndsprogrammen. är det angeläget att vi tar fasta på den kritiksom riktats mot de multilaterala programmen UU 1978/79:1 40 ochtillsammans med andra medlemsstater i FN ökar våra ansträngningar atteffektivisera de intemationella organisationema. Detmultilaterala biståndet förmedlas huvudsakligen genom två gmpper av mottagare:a) FN-familjen (exkl. och ), b) , samt andrautvecklingsbanker och fonder. Betydelsefulla skillnader finns mellan dessa bådakategorier. FN-familjens biståndsverksamhet bekostas i någon mån med medel somuttaxeras från medlems-ländema. Huvuddelen av verksamheten finansieras dock medfrivilliga bidrag från medlemsländerna. Beslut fattas i de enskilda organenefter principen ett land, en röst. Finansieringen av bankerna ochutvecklings-fondema sker helt genom frivilliga bidrag och upplåning påkapitahnark-nadema. Inom bankfamiljen beror röststyrkan på insatsen. Bankerna,syftar i första hand till kapitalöverföringar, medan FN:s biståndsverksamhet ihuvudsak är inriktad på tekniskt bistånd. Närvi från svensk synpimkt bedömer de olika multilaterala biståndsorganen, måstevi se till effektiviteten och till verksamhetens inriktning i förhållande tillde biståndspolitiska målsättningar som regering och riksdag uppställt. Därtillhar vi anledning kräva en rättvis fördelning mellan de ohka bidragsgivarna.Särskilt i vissa FN-organ måste vår andel betraktas som hög. En utjämningbör dock inte ske genom en minskning av de svenska bidragen utan genom attandra bidragsgivare ökar sina insatser snabbare. FNoch fackorganen har, som ovan påpekats, kritiserats för bristande effektivitet.Världsbanken och vissa av de regionala bankerna har å andra sidan en erkändoperativ kraft och målmedvetenhet men har i-sin tur fått kritik inte minst iSverige för politisk okänslighet och en alltför bankmässig syn på de projektsom skall finansieras. Kritiken har ibland varit berättigad, men får inte föratill negativism. Med sin olika inriktning . och karaktär representerar de bådahuvudgrappema av biståndsgivande multilaterala organ en nyttig kombination. Denfördelning av våra bidrag som vi har synes i stort sett lämplig. Fortsattstöd för ipA:s och verksamhet bör även vara enväsentUg del av vår multilaterala biståndspolitik. Underde närmaste åren kommer förhandlingar att äga. ram om en ny påfyllnad av IDA.Det är då naturligt att vi kommer, att aktivt verka för att denna påfyllnadblir betydande. Det svenska bidraget till påfyllnaden får bedömas i ljuset avdet totala bidragsmålet och av andra bidragsgivares insatser. Ävenför del har frågan om en ökning av det insatta kapitalet aktualiserats. Det rådde vid årsmötet allmän.enighet om att en väsentlig ökning skulle komma till stånd med bör jan . De nordiska ländema kommer under förhandlingarna att verka för att utlåningsbestämmelserna mildras i samband med att kapi talet ökas. UU 1978/79:1 41 Såväl när det gäller som börfrågan om inflytande uppmärksammas. Detta har varitotillfredsställande. Från svensk sida kommer vi att verka för att u-ländema isamband med kapitalökningen inom får ett ökat inflytande. Enprincipöverenskommelse om översyn av röstfördelningssystemet i träffades isamband med den femte IDA-påfyllriaden; Det är emellertid knappast möjligt attåstadkomma en radikal förändring i detta avseende och bevara bankensposition på de internationella kapitalmarknaderna. Denfördelning av våra finansiella insatser mellan de regionala bankerna och IDAoch som f. n. sker förefaller rimlig. Detsamma gällerarbetsfördelningen mellan dessa institutioner. bör tillsammans medandra medlemsländer verka för att dessa kompletterar varandra. Den s. k. ämnesinriktade verksamheten, som ibudgetsammanhang brukar redovisas under , avserområden inom utvecklingssamarbetet som särskilt engageratsig för och stött genom FN och , genom enskilda intemationellaorganisationer, genom stöd till forskning, genom ansträngningar att utvecklakapacitet och kunnande i , i och internationellt.Familjeplanering är ett sådant ämnesområde. Andra viktiga särskildaämnesområden inom det svenska biståndsprogrammet är forskning, kooperation,sysselsättningsfrämjande åtgärder, facklig verksamhet, åtgärder för attförbättra kvinnans situation, miljövård, vissa frågor inom hälsovård ochutbildning och inom landsbygdsutveckling och livsmedelsproduktion, anpassningav teknik till u-landsförhållanden, åtgärder för att effektivisera u-ländemasexport och deras intemationella upphandUng etc. Huvuddelenav de medel som anvisats under anslagsposten Särskilda program har hittillsanvänts för verksamhet i samarbete med mellanstatliga organisationer. Dettagäller inte minst kurs- och seminarieverksamheten. Det hindrar inte att Sverigepå områden där vi har särskilda resurser kan anordna sådan verksamhet påbilateral basis. Ofta är en regional uppläggning ändamålsenlig för derma typav utbildningsprogram. Normaltskall de mellanstatliga biståndsprogrammen finansieras genom allmänna bidragfrån medlemsländema. bör emellertid kunna lämna ändamålsbestämda bidragnär det föreligger särskilda skäl därför. Svenska bidrag bör kunna gälla ämnesområdensom bedöms ha specifik betydelse för u-ländemas utveckling och där deintemationella insatsema anses otillräckliga. Ilikhet med finner biståndsministem att deiina verksamhet utgörett väsentligt inslag i biståndsarbetet. Den ändamålsbestämda bidragsgivningtill FN-organ som kan bli aktuell bör emellertid stå i samklang med denallmänna politik som för inom . Regeringen harnyligen fastställt SIDA:s förslag till handläggningsordning för dessa ärenden. UU 1978/79:1 42 Utskottetbehandlar i detta sammanhang dels motionen 1977/78: 631 av (),yrkandet 1, nämligen att beslutar anhålla om att regeringen 1.tar initiativ i lämpliga internationella fora till inrättandet av internationellautvecklingsorgan med uppgifter i stort sett enligt vad som anförts i motionen, dels motionen 1977/78: 1910 av och (apk), yrkandet 1 d, nämligen hos regeringen begär att den svenska biståndspoliti ken utformas i enlighet med principen d. att utträder urVärldsbanken, dels motionen 1977/78:1912 av m. (s), yrkandet 6, 7 och 9 (det senare i den mån det hänför sig till samarbetetmed Världsbanksgruppen, FN-biståndets inriktning, ämnesinriktad verksamhet m.m.), nämligen att beslutar 6. att ge regeringen till kännavad som i motionen anförts beträffande svenska initiativ angående specielladragningsrätter (SDR), 7. att skall lämna denInteramerikanska (), 9. atti övrigt ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om riktlinjema för biståndspolitiken, dels motionen 1977/78:1914 av m. (vpk), yrkandena 10, 11, 12, 15 och 22, nämligen 10. attriksdagen hos regeringen hemställer om förslag innebärande att fördelningen av biståndet mellan multilaterala och bilaterala ändamål förskjuts; skall det multilaterala biståndet ha minskat till högst av biståndsanslaget, attriksdagen hos regeringen begär förslag innebärande att inom FN-systemet verkar för att biståndet inriktas på länder som strävar efter social och ekonomisk rättvisa och politiskt och ekonomiskt obe roende, 12.att hos regeringen begär förslag innebärande att lämnarVärldsbanksgruppen, 15.att hos regeringen begär förslag innebärande att s. k. ickeländerdestinerat bistånd "särskilda program etc." efter handöverförs till befrielserörelser och programländer, 22.att hos regeringen begär förslag innebärande att lämnarInteramerikanska (). UU 1978/79:1 43 Det starka stöd som i sin utrikespolitikger som freds- och samarbetsorganisation har sinmotsvarighet i det omfattande bistånd som vårt land lämnar på multilateralväg, dvs. genom frivilliga bidrag till , FN:sbarnfond (), FN:s båda flyktinghjälporganisationer (UNHCR resp. UNRWA),världslivsmedelsprogrammet (WFP), internationella jordbruksutvecklingsfonden(), () m. fl. fonder eller organisationersom direkt eller indirekt är knutna till FN. Ocksåtill andra multilaterala organ ger betydande bidrag av biståndsmedel,såsom Internationella utvecklingsfonden () samt de afrikanska och asiatiskautvecklingsbankerna (ADB och AsDB) och deras utvecklingsfonder. Omkringen tredjedel av den totala årliga biståndsbudgeten anslås sålunda till olikainternationella biståndsorgan, en andel som ligger betydligt högre än hosflertalet utomnordiska biståndsgivarländer. Vår bidragsandel är i flera avFN:s biståndsorgan mycket betydande. Somäven framhålls i propositionen bör liksom genom sina bidragoch på andra sätt stödja de mellanstatliga biståndsprogrammen, men samtidigtär det angeläget att ta fasta på den kritik som riktats mot de multilateralaprogrammen och söka effektivisera de internationella organisationernas arbete. Åtskilligtav den kritik som därmed avses återkommer i de motionsyrkanden som utskottetbehandlar i detta sammanhang. Där diskuteras bl. a. u-Iändernas begränsaderöstmässiga inflytande inom och . Bland yrkandena finns ävenförslag som syftar till en starkare inriktning av FN-biståndet på sådana fattiga somför en politik för ekonomisk ochsocial utjämning, förslag om en omstrukturering av de internationellautvecklingsorganen, förslag om en förbindelselänk mellan Valutafondenssärskilda dragningsrätter och överföring av utvecklingskapital till u-ländernaetc. Där dryftas även relationen mellan multilateralt och bilateralt biståndoch den aktuella diskussionsfrågan om ett nytt system för massiva resursöverföringarfrån i-länder till m. m. I vpk-motionen 1914 begärs förslag från regeringeninnebärande att inom FN-systemet verkar för att biståndet inriktas påländer som strävar efter social och ekonomisk rättvisa och politiskt och ekonomisktoberoende. Is-motionen 1912 anförs i detta sammanhang bl. a. att det finns skäl attstarkare verka för att FN:s biståndsverksamhet i ökande utsträckning går tillfattiga som själva för en politik för ekonomisk och social utjämning.Vårt allmänna och politiska stöd till FN måste på alla UU 1978/79:1 44 sättbevaras och stärkas. Omfattningen av våra finansiella bidrag till olikaFN-organ får awägas bl. a. mot de biståndspolitiska mål vi satt upp, både vadavser länderinriktning och effektivitet, framhåller motionärerna. De grandläggande målen för Sverigesutvecklingssamarbete bör också styra det svenska agerandet i deinternationella biståndsorganisationerna, oavsett om dessa hör till deegentliga FN-organen" eller mte. Det är därför en hävdvunnen svensk linjeatt arbeta för att dessa i högre grad än går in för att stödjau-ländernas egna strävanden till ekonomisk och social utveckling ochutjäfnning. Det internationella biståndet bör i konsekvens därmed i högre gradinriktas på de fattigaste länderna och de mest eftersattabefolkningsgrupperna. En naturlig ram för detta arbete är dels FN:s egnautvecklingsstrategier, dels , som betonar en balanseradekonomisk och social utveckling och framsteg som kommer alla till del. Sverigeverkar vidare för ändrade maktrelationer mellan rika och fattiga länder ochsöker i detta sammanhang bl. a. stärka inflytande i deinternationella biståndsprogrammen. Ocksåi propositionen 135 betonas aktiva insatser och stöd för FN och dessfackorgan liksom för FN-organens både normskapande och operativa verksamhet påu-landsömrådet. När vi från svensk synpunkt bedömer de olika organen måste vise till effektiviteten och till verksamhetens inriktning i förhållande till debiståndspolitiska målsättningar som regering och riksdag uppställt, framhållsdet. Vi måste därför noga följa utvecklingen inom varje organisation för atträtt kunna bedöma den lämpliga nivån för de multilaterala svenska biståndsinsatserna. Sverigehar hävdat att medlerrisländernas bidrag till FN-systemetsbiståndsverksamhet huvudsakligen skall kanaliseras genom FN:sutvecklingsprogram (UNDP). har också gett starkt stöd åt UNDP:slandprogrammering och på alla sätt sökt hävda UNDP:s samordnande roll såvälcentralt som på fältet. För dessa ståndpunkter har också verkat underde senaste årens utredningsarbete inom FN med sikte på en omstrukturering avFN:s ekonomiska och sociala verksamhet. Det är också till UNDP som den heltöveirvägande delen av det svenska biståndet genom FN-organ går. har länge hävdat uppfattningen att UNDP-biståndet ihögre grad än bör inriktas på de fattigaste länderna. Detta har stöttpå motstånd från flera håll, bl. a. från de mer utvecklade sida. Påsamma sätt som FN är en universell organisation är även UNDP-biståndetuniversellt i den menuigen att alla medlemsländer förväntas vara bidragsgivare till UNDP och att alla länder iprincip också kan göra anspråk på tekniskt bistånd från UNDP. Dennakonstruktion utgör både en styrka och en .svaghet och har bl. UU 1978/79:1 45 medförtatt även en lång rad länder, som på grund av sin höga utvecklingsnivå eller avandra skäl aldrig skuUe kunna komma i fråga för bilateralt svenskt bistånd, ärmottagare av UNDP-bistånd. Det är mot denna bakgrund lättare att förståsvårigheten att få till stånd en prioritering av de fattigaste eller de mestutvecklingsmedvetna länderna. Förnågra år sedan kunde UNDP-styrelsen likväl i princip besluta att en större delav UNDP-programmets resurser under den nu pågående programperioden 19771981skulle förbehållas de fattigare, befolkningsrika u-ländema och somsträvar efter sociala strukturförändringar. För att påskynda en sådanomfördelning av UNDP:s biståndsresurser har gettavsevärda extra bidrag till en särskild UNDP-fond som inrättats för biståndtill de minst utvecklade . Medan av det länderfördelade UNDP-biståndetunder föregående programperiod (19721976) kiiappt beräknas ha gått tillde av FN identifierade minst utvecklade länderna, väntas denna andel stigatill . Detframgår av propositionen 135 att avser att fullfölja strävandena attstärka UNDP:s insatser i de fattigaste länderna också under nästa programperiodsamt att .avser vidhålla sin förut framförda ståndpunkt att deutvecklade länder som alltjämt får UNDP-bistånd bör avstå från detta. Det ärenligt propositionen önskvärt att få till stånd en ytterligare förskjutning avUNDP-programmet i riktning mot hänsynstagande till bl. a. mottagarländernas ansträngningarför att åstadkomma inkomstutjämning och social rättvisa. Manbör emellertid vara medveten om att många är mycket känsliga för alltsom kan utläsas som försök från i-ländemas sida att utöva påtryckningar på dematt på visst sätt styra sin utvecklingspolitik. Detta har klart kommit tilluttryck i flera sammanhang, bl. k. i , i UNDP-styrelsenoch i andra internationella organ, där exempelvis basbehovsstrateginsmålsättningar förts på tal. Det kan därför kräva ett långvarigt och tålmodigtarbete att få gehör för önskemålet att mycket fattiga länder, som i sin egenutvecklingspolitik medvetet och med effektiva medel söker åstadkomma socialoch ekonomisk rättvisa och en jämnare inkomstfördelning, i högre grad bör prioriterasinom UNDP:s och övriga FN-organs biståndsverksamhet. Meddet anförda torde ifrågavarande yrkanden i motionerna 1914 och 1912, detsistnämnda i den del som avser FN-biståndets inriktning, få anses besvarade. medverkan i () och i denvärldsbanks-anknutna Internationella utvecklingsfonden () berörs i tre av deaktuella motionerna. Iapk-motionen 1910 föreslås att utträder ur och ivpk-motionen 1914 att lämnar Världsbanksgrappen. Inom ramen för deresonemang om riktlinjer för biståndspolitiken UU 1978/79:1 46 somi detta sammanhang förs i s-motionen 1912 framhålls bl. a. att börstödja krav på förändring av särskildabeslutsregler. Vidare sägs att höga andel av bidragen till börminska och att vi i stället bör arbeta för att stärka . Ocksådiskussionen om en framtida ökning av kapital berörs i motionen. har under en rad av år avvisat yrkandenmotsvarande dem i motionerna 1910 och 1914 om utträde ur ellerVärldsbanksgrappen. Några nya skäl för en omprövning av det svenska medlemskapeti eller har inte förebragts i de nu aktuella motionerna. Inteheller ger biståndspolitiska utredningens ingående genomgång och prövning avVärldsbanksgruppens utlåningsverksamhet någon grund för att överväga ettsvenskt utträde. Ingasvenska biståndsmedel går till verksamhet, medan däremotalltsedan IDA:s tillkomst gett denna utvecklingsfond ett betydandestöd från biståndsanslagen. Under den nuvarande femte s. k. påfyllnaden avIDA:s resurser, som avser de tre budgetåren 1977/781979/80, uppgår SverigesIDA-bidrag till ca 413 milj. kr. per budgetår, vilket motsvarar en bidragsandelom (att jämföras med en andel om under den fjärdepåfyllnadsperioden). Världsbankensutlåning, som till skillnad från IDA:s sker på kommersiella villkor, finansierasgenom lån som tas upp på den internationella kapitalmarknaden, varvid detkapital som satsats av medlemsländerna i banken utgör garantikapital.Riksdagen bemyndigade regeringen (prop. 1976/77: 86, FiU 1976/77: 18,rskr 198) att öka kapitalinsats i banken, och insatsbeloppet erladesliksom tidigare av . andel i grundkapital (numera1,) är avsevärt lägre än det svenska engagemanget i . Styrelseoch administrativ stab är gemensamma för och . I huvudsak sammakriterier för bedömning av kreditprojekt används inom såväl IBRD- somIDA-verksamheten, medan beslut huravida finansiering skall ske på bankenskommersiella eller utvecklingsfondens mycket mjuka utlåningsvillkor avgörs medhänsyn till det låntagande landets ekonomiska situation. För att ett land skallfå låna från bör dess per capita-inkomst inte överstiga , räknati prisnivå. Huvuddelen av IDA:s långivning är dock förbehållenfattigare med en inkomst per invånare understigande . /77 gick av IDA:s uflåning till denna grupp. Kritikhar från många håll riktats mot Världsbanksgruppen icke minst därför attu-ländernas inflytande inom gruppen är begränsat till följd av de röstfördelningsreglersom där gäller och som gör röststyrkan avhängig av kapitalinsatsen. Detta gerett fåtal större länder det dominerande röstinflytandet, medan u-ländernassammanlagda röststyrka är begränsad till drygt en tredjedel. Kritiken har bl.a. också gjort gäl- UU 1978/79:1 47 landeatt principerna för projektbedömning är alltför snävt inriktade på den rentekonomiska avkastningen, att utlåningen volymmässigt blivit koncentrerad mindre grupp av länder och att förändringar i mottagarländernas ekonomiskapolitik i flera fall gjorts till villkor for långivning. Tilldelar av denna kritik har liksom övriga nordiska länder anslutit sigoch därför verkat bl. a. för ändrade röstfördelningsregler till förmån föru-länderna och för ett större beaktande av sociala behov ochfördelningseffekter vid projektbedömningarna. I sistnämnda hänseende har ävenbankledningen verkat för att ge utlåningsverksamheten enstarkare inriktning på fattigare befolkningsgrupper och på länder som i sinutvecklingspolitik eftersträvar en jämnare inkomst- och förmögenhetsfördelning.Projekt inom utbildning och landsbygdsutveckling har också kommit att spela enökad roll. Vad beträffar röstfördelningen har en principöverenskommelse om enöversyn av denna inom träffats i samband med förhandlingarna om den femtepåfyllnaden. Av propositionen 135 framgår att i samband med denkapitalinsatsökning i som väntas komma till stånd med början år 1983kommer att verka för att också inom får ett ökat inflytande ochför att villkoren för utlåningen mjukas upp.