bet · G201LU3 · 1978-12-31 00:00:00 — med anledning av motion om rådgivning tillförsäkringstagare Imotionen 1977/78:998 av () yrkas 1. att beslutar hos regeringen begära sådanaregler utöver i motionen nämnda att försäkringstagarens möjligheter vid val avförsäkring underlättas i enlighet med vad i motionen sägs, 2. att hos regeringen hemställer att det fastslåshos vilken instans rådgivning och rättelse kan erhållas. Motionärenanför att många försäkringstagare inför valet av lämplig försäkring känner sigosäkra på den verkliga innebörden av försäkringsbolagens erbjudanden, som merasällan är sinsemellan jämförbara. Försäkringstagaren har, hävdas det imotionen, inte alltid varit kapabel att ta del av all text i försäkringsbrevet,särskilt som enligt motionären texten ofta är så finstilt att det är tveksamtom människor med dålig syn över huvud laget varit i siå.id att läsa den.Exempel på uppkomna missförstånd lämnas i motionen. Motionären hävdar att omden tilltänkte försäkringstagaren skall ha någon som helst chans att välja denförsäkring som passar bäst måste villkoren i de olika erbjudandena vara uppställdapå ett sådant sätt att de svarar mot varandra. En annan utväg skulle enligtmotionären vara att ålägga försäkringsbolagen att redovisa"jämförpriser" i enlighet med det system som används i detaljhandeln.I motionen erinras om det förslag till informationsskyldighet somförsäkringsrättskommittén (Ju 1974:09) framlagt i sitt delbetänkande (SOU1977:84) Konsumentförsäkringslag och som innebär att försäkringsgivaren påbegäran av konsumenten skall bli skyldig att lämna sådan uppgift beträffande avförsäkringsgivaren tillämpade premiesatser och försäkringsvillkor som är avbetydelse för bedömning av kostnaden och omfattningen av viss försäkring.Förslaget är enligt motionären ett steg i rätt riktning. Det ger dock inte denjämförande standardisering som konsumenten behöver, hävdar motionären, somäven kritiserar förslaget på den grunden att det inte i lagtexten fastslås tillvilken instans konsumenten kan vända sig för att få hjälp, rådgivning och ev.rättelse. Den enskilda försäkringsverksamheten i harsedan länge reglerats av speciella lagar, vilkas främsta syfte varit atttillgodose försäkringstagarnas intressen. De viktigaste av dessa nu gällandespeciella lagar år lagen (f927:77) om försäkringsavtal och lagen (1948:433) omförsäkringsrörelse. 1Riksdagen 1978/79. LU 1978/79:3 2 avtalslagensbestämmelser är i relativt stor utsträckning tvingande. Detta gäller särskiltbeträffande regler som ansetts viktiga för försäkringstagarens skydd. Trots attlagen är ganska omfattande, den innehåller 124 paragrafer, reglerar dennaturligt nog inte alla frågor som uppkommer vid försäkring. a. ett förförsäkringstagaren mycket centralt område, nämligen frågan om vilka riskerförsäkringen täcker, är sålunda avtalsfriheten fullständig. (Ett undantaghärifrån utgör dock trafikförsäkringen, jfr 17 § traflkskadelagen.) I praktikenbetyder detta vanligen att försäkringsbolagen ensamma bestämmer omfattningen avförsäkringsskyddet vid olika typer av försäkring. En viktig rättskälla utgördärför de allmänna försäkringsvillkor som tillämpas av försäkringsbolagen.Villkoren innebär ofta en precisering och komplettering av lagens regler. På sakförsäkringsområdettillämpar samtliga bolag fr. o. m. \91() Allmänna bestämmelser av år1976 för hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och båtförsäkringar(Allmänna bestämmelser 1976). På grundval av dessa bestämmelser har detaljeradeförsäkringsnormer utarbetats för vissa delområden. Genom införandet avnormerna har överskådligheten och jämförbarheten mellan olika försäkringarökat. Eftersom bolagen har rätt att fritt avvika från normerna är docköverensstämmelsen mellan olika bolags regler begränsad i materiellt hänseende. Varkenförsäkringsavtalslagen eller Allmänna bestämmelser 1976 innehållerbestämmelser om informationsplikt för försäkringsgivaren. Den väsentliga delenav informationskravet beträffande försäkringar återfinns i stället imarknadsföringslagens(1975:1428)aWmänna reglerom informationsplikt. Lagenställer krav på att information skall vara korrekt och fullständig. Enligt 3 §kan , om en näringsidkare underlåter att vid marknadsföring avvara, tjänst eller annan nyttighet lämna information som är av särskildbetydelse från konsumentsynpunkt, ålägga näringsidkaren vid vite att lämnasådan information. Åläggandet får innehålla att informationen skalltillhandahållas på säljställe, lämnas i annonser eller andra framställningar,som näringsidkaren använder vid marknadsföringen, eller i viss form lämnas tillkonsument som begär det. Informationsskyldigheten beträffande annonser ochandra framställningar är relativ i den meningen att den får betydelse endast iden mån näringsidkaren väljer att använda sig av sådana marknadsföringsmetoder.Han kan alltså inte åläggas att i sin marknadsföring använda annons eller annanframställning med ett av bestämt innehåll. Genom möjlighetenatt ålägga näringsidkare att i viss form lämna information till konsument sombegär det uppnås å andra sidan att konsumenten, om näringsidkaren avstår frånannonsering, ändå kan få tillgång till den åsyftade informationen utan attbehöva besöka säljstället. Omnäringsidkaren/försäkringsgivaren brister i informationshänseende och är falletav mindre vikt kan konsumentombudsmannen (KO) utfärda s. k.informationsföreläggande enligt 15 § marknadsföringslagen. LU 1978/79:3 3 Vissaorgan på försäkringsinformationens område Huvudparten av försäkringsinformationen tordealltjämt komma från försäkringsbolagen och Försäkringsbolagensupplysningstjänst, det senare ett organ med uppgift bl. a. att utgeFörsäkringstidningen och att producera läromedel rörande försäkringar förgrund- och gymnasieskola samt för universiteten. Vidmissnöje eller tveksamhet från en försäkringstagares sida över ett bolagshandläggning av ett skadeärende kan, förutom inför domstol, prövning på denskadelidandes initiativ i vissa större bolag ske i nämnder medkonsumentrepresentanter. Bolagen har vidare utvecklat ett system med nämnder,som är rådgivande i förhållande till bolagen (t. ex. , och ). Nämnderna är gemensamma för branschen eller för majoriteten avbolag, och bolagen är i vissa fall skyldiga att hänskjuta ärenden till dessanämnder. Försäkringstagarna kan dock formellt inte själva direkt vända sig dit. Enviss särställning intar , vars reglementeenligt 6 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) skall godkännas avregeringen. Innan försäkringsanstalt eller trafikförsäkringsföreningen erbjuderden skadelidande uppgörelse rörande viktigare ersättningsfrågor skall fråganhänskjutas till . Påförsäkringstagarens initiativ kan ett ärende som prövats i någon av de nämndersom nämnts i det föregående tas upp av avdelningför försäkringsfrågor. kan på ansökan av enskildförsäkringstagare även ta upp frågor som inte förut prövats av någon av dessanämnder. Försäkringsinspektionenhar som central förvaltningsmyndighet till uppgift att utöva tillsyn överförsäkringsväsendet. Det åligger inspektionen särskilt att ta befattning medförsäkringsbolagens verksamhet samt utfärda föreskrifter enligt bl. a. lagen(1948:433) om försäkringsrörelse. Inspektionen skall vidare följa utvecklingenav och främja allmän kännedom om pris- och konkurrensförhållanden inomförsäkringsväsendet. Den skall i första hand tillvarata försäkringstagarnasintressen. Allmänt skall inspektionen verka för en sund utveckling avförsäkringsväsendet. , som bl. a. utarbetar riktlinjer för företagens marknadsföringoch produktutformning i regel i samarbete med berörda branschorganisationer, ärfrågor rörande försäkring sammanförda till en byrå. Av drygt 200försäkringsärenden, som registrerades hos KO 1976,gällde knappt hälften marknadsföringen, drygt en Qär-dedel tvister vidskadereglering och drygt en tiondel försäkringsvillkorens utformning. Ioktober 1966 tog dåvarande initiativ till en allsidigtsammansatt utredning rörande informationsfrågor i samband med försäk- LU 1978/79:3 4 ringar.Utredningen avlämnade betänkandet (SOU 1972:29) Konsumentupplysning omförsäkringar. Konsumentrådel överlämnade betänkandet till chefen förhandelsdepartementet. Utredningenlade fram ett flertal förslag som avsåg att stärka konsumenternas inflytandeöver försäkringsinformationen. Som ett resultat av utredningens förslaginrättades ett "kontaktforum för försäkringsfrågor" där ,försäkringsinspektionen och branschen är representerade. Kontaktforum kansägas vara en kanal föratt på frivillighetens väg påverka försäkringsbranschensproduktutformning. Inom detta organ har diskuterats frågor om bl. a. jämförandeprisupplysning och om försäkringsbolagens information. En särskild arbetsgrupphar tillsatts för att se över de olika försäkringsbolagensbilförsäkringsvillkor. Utredningenfann det också angeläget med en central rådgivningsinsians dit missnöjdaskadelidande skulle kunna vända sig med förfrågningar. Vidare framhölls attalla konsumenter borde ha samma möjlighet att fö ett skadeärende prövat i nämndmed konsumentrepresentanter. Utredningen kunde emellertid inte enas i frågan omvilken organisation det föreslagna organet skulle fö. Departementschefen(prop. 1974:1, bil. 12, s. 49) delade utredningens uppfattning, att allakonsumenter, oberoende av i vilket bolag försäkring tecknats, borde hamöjlighet att fö ett ärende prövat i nämnd med konsumentrepresenianter. Departementschefenfann det därvid vara av central betydelse, att den skadelidande har förtroendeför prövningsnämndens opartiskhet. En från bolaget skild, neutralprövningsnämnd borde därför finnas. En sådan nämnd skulle kunna medverka tillatt de frågor det här gällde bedömdes utifrån enhetliga grunder. Ipropositionen föreslogs i konsekvens härmed att en central instans skulleinrättas för att svara för rådgivning i försäkringsfrågor. Det fick enligtdepartementschefen ankomma på att i samråd medförsäkringsinspektionen och branschen svara för den närmare uppläggningen. Medanledning av uttalandet i propositionen har ,försäkringsinspektionen och branschen tillsatt en gemensam arbetsgruppmed uppgift att utarbeta förslag till organisation för en rådgivningsbyrå torförsäkringsfrågor. Gruppens arbete väntas vara avslutat . Försäkringsrätiskommiiién (Ju 1974:09) har iuppdrag alt se över försäkringsavtalslagen m. m. Kommittén, som enligt sinadirektiv haft att med förtur behandla sådana allmänna regler som direkt avseratt stärka konsumenternas ställning, har avlämnatdelbetänkandet (SOU 1977:84) Konsumentförsäkringslag. Kommittén föreslår attvissa försäkringar (hem-, villa-, fritidshus-, rese-. LU 1978/79:3 5 motorfordons-och båtförsäkring samt olycksfalls- och sjukförsäkring som av konsument tecknashos enskild försäkringsgivare) i fortsättningen skall särbehandlas och fallaunder en särskild konsumentförsäkringslag med tvingande bestämmelser tillförsäkringstagarnas skydd. En målsättning har varit att förenkla reglerna ochdärigenom för dessa försäkringars del åstadkomma en ändamålsenlig ordning frånkonsumentsynpunkt. a. att reglerna om marknadsföring i marknadsföringslagenkompletteras med en mer preciserad regel av civilrättslig natur förkonsumentförsäkringar. Enligt 4 § förslaget till konsumentförsäkringslag skallförsäkringsgivaren vara skyldig att på begäran av konsumenten lämna sådanuppgift beträffande av försäkringsgivaren tillämpade premiesatser ochförsäkringsvillkor som är av betydelse för en bedömning av kostnaden ochomfattningen av viss försäkring. Bestämmelsen skall, anför kommittén, göra detmöjligt för konsumenten att jämföra olika försäkringsgivares prisnivå samt att,när försäkringsgivaren erbjuder flera alternativ inom ramen för en försäkring,välja mellan de olika alternativen. Informationen skall vidare ha till syfteatt ge försäkringstagaren möjlighet att kontrollera att premien är riktigtuträknad. I betänkandet framhålls, att mycket av den information somskyldigheten avser redan nu meddelas spontant av försäkringsgivarna, i deraseget intresse eller som service åt försäkringstagarna. Kommittén antar att enföreskrift i konsumentförsäkringslagen stimulerar denna tendens. En regel medangiven innebörd kan enligt kommittén också tjäna som stöd för övervakningen avmarknadsföringen. Itysk och amerikansk försäkringsrätt uppställs ett krav på s. k. marknadstransparens,dvs. en enhetlighet i försäkringsvillkoren som skall ge försäkringstagarnamöjlighet att jämföra för olika slags försäkringar i visshet om attjämförelsen avser samma slag av försäkringsskydd. Kommittén har inte ansett attdet till dess uppgifter hört att ta ställning i frågan om marknadstransparens idenna mening bör eftersträvas. I betänkandet hänvisas till attförsäkringsgivarna genom Allmänna bestämmelser 1976 tagit ett steg i riktningmot enhetlighet. Kommittéförslagetinnehåller ingen särskild bestämmelse om sanktion vid försummelse attinformera. Det är enligt kommittén föga sannolikt att försäkringsgivarna vägraratt lämna information som de enligt uttrycklig föreskrift i lag är skyldiga attge. Skulle de myndigheter som övervakar lagen -försäkringsinspektionen ochkonsumentverket-anse att information vägrats utan godtagbart skäl, för debegagna de maktmedel som de har till sitt förfogande. Kommittén anser inteheller, att det bör införas någon bestämmelse som generellt görförsäkringsgivare civilrättsligt ansvariga för vilseledande uppgifter, ellerunderlåtenhet att lämna uppgifter, när uppgiften eller underlåtenhetenföranlett försäkringstagare att teckna försäkring med visst innehåll. skulle, om en sådan regel fanns, bevissvårigheterna vid tvist blibetydande. Frånvaron av en sådan regel bör emellertid enligt kommittén inteutesluta att försäkringsgivare i praxis kan bli ersätt- LU 1978/79:3 6 ningsskyldiggentemot försäkringstagaren om missvisande uppgifter förekommit i upplysningarom nya försäkringsvillkor o. d. Kommitténsbetänkande har som framgått tidigare remissbehandlats. Av de remissinstansersom uttalat sig om de föreslagna reglerna om informationsskyldighet har endasten, , oreserverat tillstyrkt förslaget.Försäkringsinspektionen har inte någon invändning mot det sätt varpåbestämmelsen utformats, men anser att frågan om informationsplikt redan ärtillfredsställande löst genom marknadsföringslagen. Inspektionen hävdar, attkonsumentverket med stöd av denna lag bör kunna åstadkomma erforderiigariktlinjer. Även ochFörsäkringsjuridiska föreningen finner den föreslagna bestämmelsen onödig.Enligt förbundets bedömning utgör bestämmelsen en modifiering av den praxis somredan nu tillämpas av försäkringsbolagen. Förbundet har dock ingen invändningmot lagtextens utformning i och för sig. Flera remissinstanser, bl. a.konsumentverket och LO, anser att den föreslagna regeln är på ett olyckligtsätt begränsad eftersom skyldigheten att informera inträder först närkonsumenten begär uppgifter. framhåller att 3 §marknadsföringslagen ger avsevärt större möjligheter att driva fram informationi marknadsföring. I yttrandet föreslås att bestämmelserna ominformationsskyldighet samordnas med 3 § marknadsföringslagen efter mönster avbestämmelserna i 6 och 7 §§ konsumentkreditlagen rörande marknadsföring avkrediter. Också , som dock godtar kommittéförslaget i dennadel, finner att det i och för sig skulle ha varit önskvärt med den angivnasamordningen. Domstolen framhåller emellertid att en dy lik samordning inte ärmöjlig att åstadkomma inom ramen för en rent civilrättslig lagstiftning.Konsumentverket och LO anser vidare, att bestämmelsen ominformationsskyldighet bör kompletteras med regler om civilrättsligt ansvarför försäkringsgivaren i fråga om uppgifter som lämnats vid marknadsföringen,när dessa uppgifter föranlett försäkringstagaren att teckna försäkring medvisst innehåll. Även konsumenttjänstutredningen och är inne på denna linje. I utredningens remissvar anförs, att detfrån bl. a. konsumentsynpunkt är otillfredsställande att låta iförsäkringsvillkor intagna avtalsbestämmelser ta över distinkta uppgifter somlämnats vid marknadsföringen i den mån uppgifterna inverkat på avtalet.Folksam, som starkt ifrågasätter det nödvändiga eller lämpliga i att f. n.införa en särskild konsumentförsäkringslag, anser att den föreslagnabestämmelsen om informationsskyldighet inte tjänar något syfte och därför böravvisas. 1detta ärende behandlas en motion om försäkringsinformation. Gällande rättinnehåller inga bestämmelser om plikt för försäkringsgivaren att informeraförsäkringstagaren om försäkringens innebörd, när försäkrings- LU 1978/79:3 7 tagarenstår i begrepp att teckna en försäkring. På detta område gäller i ställetmarknadsföringslagens allmänna regler om informationsplikt vid marknadsföring.Om en näringsidkare vid marknadsföringen underlåter att lämna information somär av särskild betydelse från konsumentsynpunkt kan enligt 3§ marknadsföringslagen ålägga näringsidkaren vid vite att lämna sådaninformation. I fall av mindre vikt kan KO utfärda informationsföreläggande iförening med vite. Åläggandet eller föreläggandet får innehålla altinformationen skall tillhandhållas på säljstället, lämnas i annonser ellerandra framställningar, som näringsidkaren använder vid marknadsföringen eller iviss form lämnas till konsument som begär det. Detta betyder t. ex. attmarknadsdomstolen i regel inte kan ålägga näringsidkaren att använda annonsmed ett av bestämt innehåll, om inte näringsidkaren redananvänder sig av annonsering i sin marknadsföring. Imotionen yrkas att hos regeringen begär dels att regler skall införassom underiättar för försäkringstagaren att välja försäkring, dels att detfastslås hos vilken instans rådgivning och rättelse kan erhållas. Motionärenframhåller att det för många försäkringstagare är svårt att förstå innebördenav de försäkringsvillkor som erbjuds dem av försäkringsbolagen. Därtill kommeratt texten i försäkringsbrevet ofta är mycket finstilt. Vidare är enligtmotionären olika bolags erbjudanden sällan sinsemellan jämförbara. Ett sätt attöka jämförelsemöjligheterna skulle enligt motionären vara att försäkringsgivarenställer upp villkoren på ett sådant sätt att de olika erbjudandena svarar motvarandra, ett annat att försäkringsgivarna redovisar "jämförpriser"efter mönster av det system som används i detaljhandeln. Försäkringsrättskommitténsår 1977 avgivna förslag till konsumentförsäkringslag kritiseras av motionärenpå den grunden att det inte ger den jämförande standardisering som konsumentenbehöver och inte heller fastslår hur försäkringstagaren skall kunna få hjälpoch rättelse i försäkringsärenden. Detär enligt utskottets mening obestridligt att konsumenterna ofta är dåligtunderrättade om försäkringars innehåll och funktion samt om hur man skall gåtill väga för att rätt utnyttja dem. Inte sällan inträffar det att missförstånduppkommer angående försäkringens innebörd, vilka kan få negativa konsekvenserför försäkringtagaren. Undersenare år har vissa initiativ tagits i syfte att förbättra försäkringstagarensmöjligheteratt välja rätt försäkring. Ett sådant initiativ var tillkomsten avallmänna försäkringsvillkor på sakförsäkringsområdet "Allmännabestämmelser 1976". De rådande bristerna på informationsområdet var ocksåanledningen till att del inrättades ett kontaktforum för försäkringsfrågordär , försäkringsinspektionen och branschen är representerade.Inom detta organ har diskuterats frågor om bl. a. jämförande prisupplysning ochförsäkringsbolagens information. Någon rådgivande funktion gentemot allmänhetenhar detta kontaktforum dock inte. Utskottet vill vidareerinra om att godkände ett i samma LU1978/79:3 8 års statsverksproposition framlagt förslag att en frånförsäkringsbolagen fristående, central instans skulle inrättas för att svaraför rådgivning i försäkringsfrågor och att det skulle överlämnas åtkonsumentverket, försäk-ringsinspektionen och försäkringsbranschen att svaraför den närmare uppläggningen av verksamheten. Som framgår av det föregående(s. 4) har dessa instanser först tillsatt en arbetsgrupp med uppgiftatt utarbeta förslag till en organisation för en rådgivningsbyrå för försäkringsfrågor. Utskottet, som finner det anmärkningsvärt att det har dröjt mer från riksdagsbeslutet innan arbetet med att organisera enrådgivningsinstans igångsatts, utgår från att organisationsarbetet nu kommeratt bedrivas med stor skyndsamhet. I detta sammanhang vill utskottet också hänvisa till attförsäkringskommittén i sitt förslag till konsumentförsäkringslag tagit in vissabestämmelser om informationsskyldighet (s. 5 ovan). Förslaget, som harremissbehandlats (s. 6), är nu föremål för departementsberedning. Enligt vadutskottet inhämtat arbetar man inom med målsättningen attregeringen skall framlägga en proposition i frågan före . Med hänsyn till att frågan om en lagregleradförsäkringsinformation således är föremål för överväganden inom regeringenskansli och till att en central rådgivningsinstans för försäkringsfrågor nu ärunder uppbyggnad anser utskottet att motionen inte påkallar någon vidare åtgärdfrån sida. attriksdagen avslår motionen 1977/78:998. Närvarande: (), ()*,(). ()*,()*, (), (), (), ()*, (), (),() och ()*. * Ej närvarande vid betänkandets justenng.