bet · G201JuU5 · 1978-12-31 00:00:00 — Ett straff rättsligt ansvar för offentligafunktionärer har dock bibehållits när det gäller allvarliga angrepp motsamhällsmedlemmarnas intresse av att de offentliga funktionerna fullgörs påett riktigt sätt. Straffbestämmelserna om ämbetsbrott har emellertidavskaffats, och del straffbara området inskränkts till att omfatta debrottstyper som framstår som särskilt strafTvärda, nämligen de ovan beskrivnabrotten myndighetsmissbruk, vårdslös myndighetsövning, mutbrott och brott mottystnadsplikt. Straffansvar inträder oberoende av sådana förhållanden somtjänstemannaställning eller liknande. Detstraffrättsliga ansvaret för vanliga tjänstefel har ersatts av det ovan beskrivnadisciplinära ansvaret. Regler härom upptogs till en början istatstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. JuU 1978/79:5 II För prövning av fråga om disciplinärt ansvar m. m.för befattningshavare som innehar eller uppehåller ordinarie domartjänst ellerhögre tjänst vid statlig myndighet inrättades statens ansvarsnämnd. Reformenavsåg i huvudsak att i överensstämmelse med de riktlinjer som dragits upp avden s. k. ämbetsansvarskommittén (SOU 1969:20 och 1972:1) tillgodose tresyften, nämligen att avsevärt inskränka det straffbara området, alt på ett merrationellt sätt bestämma den personkrets som skall vara underkastadstraffansvar samt att åstadkomma ett närmande mellan den offentliga och denprivata arbetsmarknadens sanktionssystem. Isamband med lagstiftning gjordes i 7 kap. 4 § RB den ändringen altpersonkretsen, som tidigare motsvarat dem som inte var underkastade disciplinärbestraffning, nu kom att omfatta dem beträffande vilka frågor om disciplinärtansvar m. m. skulle prövas av statens ansvarsnämnd. Ändringen innefattade ejnågon saklig ändring. I samband med arbelsrättsreformen 1976 upphävdesstatstjänstemannalagen. Lagens bestämmelserom disciplinärtansvar,avskedande,åtalsanmälan m. m. överfördes i huvudsak ulan ändringar tillLOA. I samband härmed vidtogs redaktionella ändringar i RB (prop. 1975/76:105bil. 2, InU 45). Motioner med yrkanden om tillsättande av enarbetsgrupp med uppgift att kontinuerligt följa den praktiska tillämpningen av1975 års ämbetsansvars-reform har prövats av vid 1976/77 och 1977/78års riksmöten (JuU 1976/77:9, JuU 1977/78:9). Motionernaavslogs vid bådatillfällena på förslag av justitieutskottet. Utskottet hänvisade i betänkandet1977/78:9 till sitt uttalande föregående år att det inte förekommit någraomständigheter som gav anledning till annan bedömning av lagstiftningenslämplighet än den som gjordes då lagstiftningen antogs . Vad utskottetsålunda anfört ägde enligt utskottets mening alltjämt giltighet. Utskottetprövade ett motionsyrkande om att det i 20 kap. 1 § BrB skulle görasett tillägg av det ungefäriiga innehållet att oaktsamhei vid myndighetsutövningskulle bedömas som grov om gärningen innebar kränkning av enskilds fri- ochrättigheter enligt 2 kap. RF. 1 denna del uttalade utskottet: Enligt uttalanden av departementschefen underförarbetena till lagstiftning (prop. 1975:78 s. 147) skall vidbedömningen av om grov oaktsamhei föreligger samtliga omständigheter beaktas.Endast den omständigheten att oriktig myndighetsutövning medfört allvarligtförfång får enligt departementschefen inte föranleda att oaktsamheten bedömssom grov. Visserligen måste, uttalar departementschefen, i sådana fall där detslår klart att myndighetsutövningen får avsevärda konsekvenser förde berörda,krävas särskild noggrannhet från den utövandes sida. JuU 1978/79:5 12 menischefenemellertid bara all man får ha en annan utgångspunkt än i fråga ommyndighetsutövning i allmänhet när man bedömer om oaktsamheten är grov. Någraavgöranden i domstol som, utöver vad som framgår av det sagda, klargör dennärmare innebörden av gällande rätt i berört hänseende, föreligger ännu inte.Lagstiftningen har endast varit i kraft . Enligt utskottetsmening är det för tidigt att bedöma om behov föreligger av uttryckligalagregler beträffande den fråga som tagits upp i motionen. Molionsyrkandet bördärför ej föranleda någon åtgärd från sida. I detta belänkande behandlar utskottet tre motionerangående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet. Enligtyrkandet i motionen 494 bör hos regeringen begära förslag lill sådanalagändringar att högre förvaltningstjänstemän kan åtalas vid domstol förvårdslös myndighetsutövning på grund av handlingar som strider bl. a. mot defri- och rättigheter som är tillförsäkrade medborgarna i grundlagen. Åtal börenligt motionärerna kunna väckas av envar. Yrkandenai motionerna 236 och 989 går ut på att hos regeringen skall begäraförslag till lagändringar som gör det möjligt för envar att väcka talan omansvar eller enskilt anspråk mot offentliga funktionärer på grund av brott sombegåtts i utövning av tjänst eller uppdrag. Dennuvarande ordningen i fråga om ansvar för offentliga funktionärer i utövning avtjänst eller uppdrag infördes genom lagstiftning och gäller sedan den 1januari 1976. Genom denna lagstiftning har det straffräusliga ansvaret förlindrigare förseelser i tjänsten i princip avskaffats och ersatts av ettdisciplinärt ansvar. Försiirskiltstraffvärda beteenden finns dock alltjämt ett straffansvar. Del gällermyndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövning samt mutbrott och brott mottystnadsplikt. För myndighetsmissbruk döms den som i myndighetsutövningåsidosätter vad som till följd av lag eller annan författning gäller förmyndighetsutövningen om gärningen för det allmänna eller för någon enskildmedför förfång eller otillbörlig förmån som ej är ringa. Om gärningen begås avgrov oaktsamhei döms för vårdslös myndighetsutövning. Vid bedömningen av omgrov oaktsamhei föreligger skall enligt förarbetena till lagstiftningensamtliga omständigheter beaktas; särskild noggrannhet måste krävas när det stårklart att myndighetsutövningen får avsevärda konsekvenser för de berörda, menenbart den omständigheten att oriktig myndighetsutövning medfört allvariigtförfång får inte föranleda alt oaktsamheten bedöms som grov. Någondomstolspraxis som ytterligare klargör den närmare innebörden av gällande rätti berört hänseende föreligger ännu inte. JuU 1978/79:5 13 För arbetstagare hos staten samt för sådanaarbetstagare hos kommuner och vissa andra inrättningar, vilkas anställning ärstatligt reglerad, är det disciplinära ansvaret författningsreglerai i lagen omoffentlig anställning. Lagen innehåller bestämmelser bl. a. om disciplinansvar,avskedande, avstängning och läkarundersökning, beslutande myndighet och talanmot disciplinmyndighets beslut. Vissa befattningshavare är helt eller delvisundantagna från lagens tillämpning, t. ex. statsråd och juslitieråd. För de kommunalaarbetstagare, som inte omfattas av lagens regler om disciplinansvar ochavskedande, gäller inte något författningsreglerai disciplinansvar. För demgäller i stället bestämmelser i kollektivavtal. Åtalmot offentliga funktionärer kan väckas, förutom av allmän åklagare, avriksdagens ombudsmän och juslitiekanslern. Fråga om disciplinansvar enligtlagen om offentlig anställning prövas av den myndighet som arbetstagaren lyderunder. Beträffande befattningshavare som innehar eller uppehåller ordinariedomartjänst eller högre tjänst vid statlig myndighet sker dock prövningen avstatens ansvarsnämnd. Beslut i disciplinärenden enligt lagen om offentliganställning kan överklagas till domstol och prövas enligt lagen om rättegångeni arbetslvister. Även ombudsmän och juslitiekanslern har vissabefogenheter, när det gäller utkrävande av disciplinansvar enligt lagen omoffentlig anställning. Enligtbestämmelser i regeringsformen, riksdagsordningen och gällersärskilda regler för väckande av talan om ansvar och enskilt anspråk mot vissahögre tjänstemän på grund av brott i utövning av tjänst eller uppdrag.Bestämmelserna avser statsråd, juslitieråd, regeringsråd, ombudsmänoch juslitiekanslern samt innehavare av annan ordinarie domartjänst ellertjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst, ledamöter avdomstol eller central statlig förvaltningsmyndighet, som ej är anställda hosstaten, eller krigsman på regementschefs eller därmed likställd eller högretjänst. För de nämnda befattningshavarna gäller bl. a. att målsäganden inte fårväcka talan om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som begåtts iutövning av tjänst eller uppdrag. Sådan talan får väckas endast av behörigåklagare, som beträffande huvudgruppen av de berörda tjänstemännen ärriksåklagaren, ombudsmän eller juslitiekanslern. Reglerombegränsning i åklagarbehörighelen och om målsägandes rätt att föra talan närdel gäller brolt av högre tjänstemän har länge funnits i svensk räit. Reglernahar ansetts utgöra ett skydd för dessa tjänstemän mot obefogat åtal ellerogrundad talan om ersättning. gällde begränsningarna talan om ansvareller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott som avsågs i 20 kap. 1 §! ;i dess lydelse före ämbetsansvarsreformen, dvs. ijänstemissbruk,tagande av muta eller otillbörlig belöning, brott mot tystnadsplikt ochtjänstefel. 1974 i samband med grundlagsreformen gällerbegränsningarna nu brolt i utövning av tjänst eller uppdrag. Härmed avsesenligt uttalanden i förarbetena gärningar som ingår som ett led i själva JuU 1978/79:5 14 utövningenav tjänsten eller uppdraget. Utanför begränsningsreglerna faller gärningar sominte är typiskt förbundna med tjänsten eller uppdraget. Beträffande sådanagärningar gäller vanliga regler om åklagares behörighet och om målsägandensrätt alt väcka talan om ansvar eller enskilt anspråk. Vissamöjligheter för målsägande att föra talan om ersättning för skada på grund avfelaktigt förfarande av offentliga funktionärer finns genom reglerna iskadeståndslagen om statens och kommuns skyldighet att ersätta skada somvållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Sådan skyldighetföreligger om de krav blivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetensändamål skäligen kan ställas på dess utövning. Regler om handläggningen avskadeståndsanspråk mot staten finns kungörelse omstatsmyndigheternas skadereglering i vissa fall. Utskottetprövade vid 1977/ett motionsyrkande av i princip samma innebörd.som yrkandet i moiionen 494 om närmare lagreglering av vilka gärningar somskall anses straffbara som grov oaktsamhei vid myndighetsutövning och kunnaföranleda åtal för vårdslös myndighetsutövning. Enligt utskottets då uttaladeuppfattning var det för tidigt alt bedöma om behov förelåg av uttryckligalagregler beträffande den fråga som tagits upp i motionen. När frågan nuåterkommer finner utskottet ej skäl att frångå den ståndpunkt som utskottetintog och som godkändes av . Utskottet vill dock tilläggaatt en utvärdering av ämbetsansvarsreformen inom någon tid framstår sompåkallad. Därvid tordeden i moiionen upptagna frågan komma alt övervägas. Underhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall lill motionen 494 i härberörd del. Beträffandeden i samtliga tre motioner upptagna frågan om borttagande av begränsningen imålsägandens rätt alt väcka enskilt åtal och föra talan om enskilt anspråk motvissa högre tjänstemän konstaterar utskottet att sådan begränsning sedan längefunnits i svensk rätt och motiverats med önskemålet all skydda dessa tjänstemänmot obefogade åtal eller ogrundad talan om ersättning. Det finns enligtuiskottets mening ej anledning att i princip frångå denna ordning. Frånallmän och enskild synpunkt är det enligt utskottels mening till fyllest attfråga om åtal mot nu ifrågavarande tjänstemän för brott i utövning av tjänsteller uppdrag kan väckas av allmän åklagare eller av ombudsmän ellerjuslitiekanslern. De i samband med grundlagsreformen vidtagnaändringarna i när det gäller beskrivningen av de gärningar somomfattas av de särskilda åtalsreglerna har visserligen gjort dem tillämpliga påandra straffbelagda gärningar än dem som tidigare utgjort ämbetsbrott. Eftersomfråga är om gärningar som ingår som ett led i själva utövningen av tjänsteneller uppdraget finns det dock enligt utskottets mening ej skäl att nu övervägaändringar i de berörda åtalsreglerna. Närdet gäller talan om enskilt anspråk vill utskottet erinra om reglerna iskadeståndslagen om statens och kommuns ansvar för fel och försummelse vidmyndighetsutövning och det särskilda skaderegleringsförfarandel när det JuU 1978/79:5 15 gälleranspråk på staten. Därigenom har den enskilde tillerkänts möjlighet att fåersättning för skada lill följd av fel eller försummelse av offentligafunktionärer. Del finns vid sådant förhållande inte skäl att upphäva de irättegångsbalken intagna begränsningarna i den enskildes rätt att föra talan omenskilt anspråk på grund av brott som begåtts av högre tjänstemän i utövningenav tjänst eller uppdrag. Ejheller i övrigt bör motionerna föranleda någon åtgärd från sida. 1. att beträffandevårdslös myndighetsutövning avslår motionen 1977/78:494 i denna del, 2. att beträffandemålsägandes talesrätt m. m. avslår motionen 1977/78:236, motionen 1977/78:494 idenna del och motionen 1977/78:989. Närvarande:Bertil (), (), (), (), BertilJohansson (c), (), i Kumla (s), (), i (s), (), (),(), (), () och MargaretaAndrén (fp).