bet · G201SoU19 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om skyldighet att utfärda läkarintyg I motionen 1977/78:709 av ()hemställs att fattar beslut om sådan lagändring alt läkare gesskyldighet alt utfärda läkarintyg när detta krävs för prövning av ersättningtill följd av skada eller sjukdom. Imotionen 1977/78:1099 av m. fl. (s) hemställs all hosregeringen anhåller om lagändring som innebär skyldighet för läkare attlillhandagå med intyg som försäkringskassorna behöver för sin verksamhet. Bådamotionerna syftar till att införa en generell skyldighet för läkare att utfärdade intyg som försäkringskassor m. fl. behöver för prövning av olikaersättningsfrågor. Motionerna avser såväl läkare i allmän tjänst som privatpraktiserandeläkare. Motionen 1977/78:709 gäller inte endast försäkringskassor ulan ävenförsäkringsbolag. Regler om skyldighet alt i vissa fall utfärdaläkarintyg finns f n. endast beträffande läkare i allmän tjänst. De regler somfinns förutsätter i allmänhet att patienten själv begär att intyg skallutfärdas. Ilagen (1962:381) om allmän försäkring finns en allmän bestämmelse (20 kap. 9 §)om skyldighet för bl. a. statliga och kommunala myndigheter att lämna uppgiftertill försäkringskassor m. fl. Intyg omnämns inte. Bestämmelsen har följandelydelse. Statliga och kommunala myndigheter ävensomarbetsgivare och försäk-ringsinrällningar äro pliktiga alt på begäran lämnaförsäkringsdomstolen, , allmän försäkringskassa ellerlokalt organ som i 1 kap. 2 § sägs uppgift för namngiven person rörandeförhållande, som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. I sjukvårdskungörelsen (1972:676) finns följandebestämmelser om skyldighet för distriktsläkare att på begäran av patientutfärda intyg om utförd undersökning m. m. och för sjukhusläkare om orsak tillintagning på sjukhus m. m. Ifråga om den som är bosatt inom hans distrikt eller som eljest vistas inomdistriktet och behöver omedelbar vård åligger del distriktsläkare att .. . 1 1978/79. SoU 1978/79:19 2 2, på begäran av den han undersökt eller behandlatutfärda intyg på grund av undersökningen eller behandlingen. Distriktsläkareär skyldig all, om arbetsförhållandena medger det, meddela läkarvård ochutfärda intyg även ål personer som besöker honom från angränsandeläkardistrikl. Överläkare åligger alt . 9,avgiftsfritt utfärda intyg om orsaken till intagning och om tid därför och förutskrivning om den som varit inlagen på sjukhus begär det, I allmänna läkarinstruktionen (1963:341), som iprincip omfattar alla läkare, finns vidare följande bestämmelse om skyldighetför läkare att i vissa fall lillhandagå de rättsvårdande myndigheterna medintyg. Denna regel omfattar endast läkare i allmän tjänst. Iallmän tjänst anställd läkare är skyldig alt, i den mån ej hans övrigatjänsteåligganden hindra honom eller eljest särskilda skäl äro däremot,lillhandagå länsstyrelse, domare, åklagare och polismyndighet med av dembegärda undersökningar och utlåtanden däröver. Undersökning för påvisande avalkoholpåverkan hos person, sorh misstankes för brott mot lagen om straff förvissa trafikbrott, så ock annan undersökning i samband med kroppsbesiklning åden, som misstankes för brott, vara frihetsstraff kan följa, skall ulförasjämväl på begäran av polisman. första stycket stadgade begränsningen i skyldigheten att lillhandagå medundersökningar och utlåtanden skall ej gälla för läkare som är verksamhuvudsakligen inom öppen vård och såvitt avser undersökning och ullålanderörande alkoholpåverkan ej heller för annan läkare inom den allmännasjukvården. I nära samband med frågan om läkares skyldighet attutfärda intyg står frågan om ersättning för intygen. varlöneförmånerna för läkarna bestämda på så sätt att läkarna i regel ficksärskild ersättning förde intyg som de utfärdade. I och med att överenskommelseträffades mellan huvudmännen och läkarna om reglering av läkarnas arbetstidoch om totallön blev del nödvändigt att ta ställning till frågan om utfärdandeav intyg på tjänstetid. Lösningen blev att man läkarlöneavtalinförde följande bestämmelse. "Inom ramen för den öppna vården skall läkareulan särskild ersättning lillhandagå allmänheten med sådana på undersökninggrundade utlåtanden och intyg som utfärdas i omedelbar anslutning tillundersökningen. Försådana utlåtanden och intyg som utfärdas av läkare på grundval av journaler ochandra handlingar må läkare utlaga särskild ersättning av uppdragsgivaren. Läkaresom med stöd av författningar eller andra bestämmelser förordnas att utföraundersökningar och i anledning härav utfärda utlåtanden och intyg SoU 1978/79:19 3 måulan hinder av delta avtal uppbära ersättning härför av förordnande myndigheteller den som anges i bestämmelsen. Utfärdandeav utlåtanden och intyg för vilket ersättning utgår skall ske änfastställd arbetstid." Genom denna bestämmelse fick sjukhusläkarnasskyldighet alt i den öppna vården lillhandagå allmänheten med intyg en formellbekräftelse. I kommentaren till avtalet har vidare huvudmännen uppfört bl. a.olika typer av intyg till försäkringskassorna. Läkarnas intygsskyldighet enligtavtalet anses därför omfatta också sådana intyg som försäkringskassorna behöverför sin verksamhet. Beträffandeprivatpraktiserande läkare finns slutligen vissa bestämmelser omuppgiflsskyldighet i fråga om arbetstid m, m. i läkarvårdstaxan (1974:699). Delär här inte fråga om att lämna uppgifterom patienter eller om att utfärdaintyg. Detkan också erinras om alt handlingar i ärenden rörande hälsovård och sjukvård ärsekretesskyddade enligt 14 § lagen (l937:249)om inskränkningar i rätten attutbekomma allmänna handlingar (sekretesslagen). Sådana handlingar får i principinte utlämnas till annan utan den enskildes medgivande. Sekretesslagen gällerinte i förhållandet myndigheter emellan. Det brukar emellertid anses all denmyndighet som har den hemliga handlingen ändå skall göra en prövning av omhandlingen kan utlämnas till den andra myndigheten utan skada fördelsekretesskyddade intresset. Utlämnande kan i så fall eventuellt vägras. Läkareoch annan sjukvårdspersonal är vidare underkastad tystnadsplikt enligt 3 §lagen (1975:100) med vissa bestämmelser för personal inom hälso-och sjukvård m.fl., jämfört med 4a § instruktion (1967:606) för , kungörelsen(1964:428) om medicinalpersonal under medicinalstyrelsens inseende samtmedicinalstyrelsens författningssamling MF 1975:158. Denna tystnadsplikt innebärdock ingen inskränkning i den skyldighet att lämna uppgifter som kan följa avannan författning (jfr ovan s. 1 ang. 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring). I JO:s ämbetsberättelse 1973 (s. 235) behandlas ennärliggande fråga, nämligen om läkares skyldighet att lillhandagåbarnavårdsnämnd med undersökning och utlåtande. JO uttaladeför sin del följande. Med anledning av anteckningen iulredningsprolokollel om vilka skyldigheter de barnpsykiatriska klinikerna skulleha att biträda med undersökningar kan nämnas att det i 5 § allmännaläkarinstruktionen (1963:341) föreskrivs att i allmän tjänst anställd läkare ärskyldig all, i den mån ej hans övriga tjänsteåligganden hindrar honom ellereljest särskilda skäl är däremot, lillhandagå länsstyrelse, domare, åklagareeller polismyndighet med av dem 1* 1978/79. SoU 1978/79:19 4 begärdaundersökningar och utlåtanden däröver. Begränsningen i skyldigheten attlillhandagå med undersökningar och utlåtanden skall dock ej gälla förtjänsteläkare, dvs, provinsialläkare, och såvitt avser undersökning ochutlåtande rörande alkoholpåverkan ej heller för läkare vid sjukhus. Det liggeremellertid i sakens natur att en i allmän tjänst anställd läkare, även omformlig skyldighet ej föreligger för honom därtill, lillhandagår också exempelvisbarnavårdsnämnder och sociala centralnämnder med undersökningar och utlåtandendäröver i den mån del låter sig göra inom ramen för resurserna. Det torde varamyckel sällsynt all exempelvis en barnpsykialrisk klinik avvisar enframställning från en om undersökning av ett barn underhänvisning enbart till att kliniken enligt läkarinstruktionen inte är skyldigatt biträda härmed. Den allmänna uppfattningen torde vara alt för sådanavvisning bör anföras bärande sakskäl. Frågan om läkares skyldighet att utfärda intyg m.m. har vidare behandlats i en inom utarbetad promemoria (DsS 1974:7 PM angående översyn av gällande bestämmelser om läkarintyg). Istencilen konstateras bl. a. att del saknas författningsbestämmelser som direkttar sikte på alt bereda andra myndigheter, främst försäkringskassorna, tillgångtill erforderliga läkarintyg. Såvitt gäller intyg om undersökning av patientanser man det emellertid betydelselöst om det är den enskilde som på egetinitiativ inställer sig för undersökning eller om del är sombeordrar honom alt söka läkare. Enligt vad som uttalas i promemorian bör deldärför ingå i huvudmännens åligganden att tillhandahålla sådana intyg somgrundas på undersökning av patient (s, 30), Imotionerna åberopas vidare en dom av kammarrätten i ,varigenom kammarrätten upphävde ett beslut av medicinalväsen-dets ansvarsnämndom att tilldela en läkare en erinran för vägran alt utfärda läkarintyg tillförsäkringskassa. Omständigheterna i måletvar följande, Å,var sjukhusläkare. Han hade undersökt en patient med vissalångvariga besvär. begärde att fåkopia av patientens journal, vilket Å. vägrade under hänvisning till 14 §sekretesslagen. Kassan återkom och begärde då även att Å. skulleutfärda intyg med fullständiga uppgifterom patienten. förklarade att han förall utfärda det begärda intyget ville ha en skriftlig begäran därom liksom enskriftlig förklaring av patienten alt hon inte hade något emot alt kassan fickuppgifterna. - I ett annat fall hade en patient intagits på kliniken i 10 dagarunder . Han gjorde därefter ett flertal återbesök. Sedan försäkringskassanbegärt intyg om patienten förklarade . att han avvaktade med att tillmötesgåkassans begäran till dess han fick patientens skriftliga medgivande alluppgifter ur journalen fick utlämnas i intygsform. Ansvarsnämndenfann att Å. varit skyldig att utfärda av begärda intyg, dettamed hänvisning till den särskilda bestämmelsen läkarlöneavtal.Kammarrätten, som upphävde nämndens beslut, konstaterade att det saknasförfattningsbestämmelser om skyldighet för läkare att på SoU 1978/79:19 5 begäranav allmän försäkringskassa utfärda intyg av ifrågavarande slag. 20 kap. 9 §lagen om allmän försäkring ansågs inte kunna leda till en sådan slutsals. 1970års läkartöneavlal, som är ett kollektivavtal om ersättning i vissa fall förläkarintyg som utfärdas till patienter, medförde enligt kammarrätten inteheller någon sådan förpliktelse för Å. Detkan slutligen erinras om att det lagts fram en förslag till nysekretesslag (Ds Ju 1977:11, Handlingssekreless och tystnadsplikt) vilket efterremissbehandling övervägs inom . Förslaget innebärenlångtgående sekretess för uppgifter som lämnats i förtroende till någon verksaminom sjukvården. Sekretessen är avsedd all gälla även gentemot andramyndigheter och skall bara kunna brytas i vissa särskilt angivna fall.Beträffande 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring uttalas (s. 388) attbestämmelsen, för alt gälla även sekretesskyddade uppgifter, sannolikt måste fåstöd i en särskild lag om när sekretessen viker. Det anses inte rimligt allförtroendesekretessen obetingat får vika för en uppgiftsskyldighet till försäkringskassam. Man erinrar också om alt någon motsvarande uppgiftsskyldighet intefinns för den enskilda sjukvårdens del och uttalar att sekretesskyddet inomden allmänna sjukvården inte bör vara sämre. Frågan anses dock kräva ettnärmare övervägande. Utskottet har inhämtat yttranden över motionernafrån , . ,, saml . Försäkringskasseförbundeihar i sin lur hört de allmänna försäkringskassorna. har beretts tillfälle att avge yttrande men har förklarat sigavslå med hänvisning till att remissen avser fackliga frågor. Sällskapethänvisar i stället till yttrande. , ochFörsäkringskasseförbundei tillstyrker i huvudsak motionerna. Socialstyrelsentillstyrker emellertid endast såvitt gäller intyg för de allmännaförsäkringskassorna och såvitt avser läkare i allmän tjänst.Riksförsäkringsverket och tar också ställning enbartsåvitt avser intyg till myndigheterna inom socialförsäkringen. De anseremellertid att skyldigheten även bör gälla privatpraktiserande läkare. Landstingsförbundethar ingen invändning mot alt en allmän skyldighet för läkare att utfärdaläkarintyg regleras i författning. Läkarförbundetanser att iniygsutfärdandet bör ske med patientens vetskap och medverkan ochavstyrker en sekretessbrylande lagstiftning om SoU 1978/79:19 6 generelltuppgiftslämnande från sjukvården till försäkringskassorna. inga invändningar mot en formell regel om rätt för patienten attav läkare erhålla de intyg som kan krävas hos . ifrågasätter om lagstiftning är den bästa metodenför att lösa problemet med införskaffande av läkarintyg. konstaterar att del fördistriktsläkare gäller en fullständig skyldighet att för den han undersökteller behandlat utfärda intyg på grund av undersökningen eller behandlingen.För sjukhusläkare gäller enbart en skyldighet att avgiftsfritt utfärda intyg omorsaken till intagningen och om tiden därför och för utskrivning. 1970 årsläkarlöneavtal fastslår därutöver en skyldighet för sjukhusläkare alt inomramen för den öppna vården lillhandagå allmänheten med intyg i vissutsträckning. För läkare inom den slutna vården finns således varken enförfallningsreglerad eller en avtalsreglerad skyldighet all åt patient utfärdaandra intyg än sådana som anges i 31 § 9 p. sjukvårdskungörelsen.Socialstyrelsen uppfattar detta som otillfredsställande. Vad gällerskyldigheten att utfärda intyg för andra myndigheter än de rätlsvårdandeorganen är rättsläget oklart. anser emellertid att i allmäntjänst anställda läkare bör ha skyldighet att bistå även andra myndigheter medsådana intyg som de behöver för sin verksamhet. För undvikande av oklarheterbör denna skyldighet bli förfaltningsmässigl reglerad. Socialstyrelsenerinrar om alt en eventuell föreskrift måste utformas på ett sådantsätt all egentlig sjukvårdsverksamhet inte blir eftersatt, vilket å andra sidaninte får medföra att intygsskrivandet förhalas under långtid. 5 §allmännaläkarinstruktionen bör enligt vara ett lämpligt förfatlningsrumför en sådan reglering, som styrelsen förordar. Enligt börläkarnas skyldighet att utfärda intyg inte inskränkas till förhållandetläkare-försäkringskassa ulan även avse andra myndigheter som för sin verksamhetbehöver sådana intyg, t. ex. kommunala organ. Vaddäremot gäller de privata försäkringsgivarna avstyrker att detinförs en förfallningsreglerad skyldighet för läkarna all utfärda intyg.Styrelsen hänvisar till alt gällande ersältningspraxis och försäkringsbolagensprivalrältsliga status väcker principiella betänkligheter mot en sådan reglering,även om motiven för en reglering ur den enskildes synvinkel är desamma. Riksförsäkringsverketdiskuterar bl, a, den av motionärerna berörda kammarrältsdomen och finner försin del alt det är vanskligt all dra långtgående slutsatser av domen. Verketanalyserar vidare innebörden av 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring ochkonstaterar att omfattningen av uppgiflsskyldighelen enligt lagrummet är oklar.Del är också oklart var SoU 1978/79:19 7 gränsengår mellan att lämna redan tillgängliga uppgifter och alt - såsom oftast sker iett läkarutlåtande - göra en medicinsk bedömning av eller kommentar tillfallet. Verket kan väl länka sig att man kan ifrågasätta om 20 kap. 9 § hardenna senare vida innebörd. Kvar står emellertid del faktum attförsäkringskassorna i inte obetydlig utsträckning hämmas av svårigheter allerhålla för handläggningen av försäkringsärenden nödvändiga läkarintyg. Verketunderstryker alt svårigheterna till stor del betingas av oklarhetenom innebörden av gällande sekretessregler. Enligt det framlagda förslaget tillny sekretesslag skulle del dessutom etableras en formell spärr mellan olikamyndigheter. Del är dock nödvändigt att tillförsäkra försäkringskassorna ochde andra organ som handhar den allmänna försäkringen det medicinska undertagsom behövs för verksamheten. Enligt bör man därför intei den nya sekretesslagen införa regler som avstänger socialförsäkringens organfrån de handlingar eller uppgifter som finns att tillgå inom medicinalväsendel. Menman bör enligt gå längre än så. Verket hävdar bestämt attdet bör införas bestämmelser om att läkare i allmän tjänst som undersökt ellerbehandlat patient skall vara skyldig att utfärda läkarintyg på begäran avförsäkringskassan. Skyldigheten bör även gälla gentemot försäkringsdomstol ochriksförsäkringsverket. Enligt bör vidare skyldigheten attutfärda läkarintyg till försäkringskassor m. fl. gälla även för deprivatpraktiserande läkare som är anslutna till den allmänna försäkringen.Bestämmelser i denna del bör enligt verket kunna föras in i läkarvårdslaxan. Försäkringskasseförbundeterinrar om alt det i en del fall förekommit myckel långa väntetider för alt fåläkarutlåtanden, vilket medfört problem för försäkringskassornas handläggning.Del förekommer också alt det dröjer länge innan man kan få journalutdrag ellerjournalkopior. Sådana dröjsmål innebär att den enskilde kan få vänta orimligt längepå rehabilileringsålgärder eller på att få sin pensionsansökan behandlad.Förbundet anser del inte rimligt att den enskildes rätt till ersättning skallvar beroende av om läkaren vill utfärda intyg eller ej. För all skydda denenskildes rätt bör del därför finnas lagstadgad skyldighet för den läkare somundersökt, vårdat och behandlat en patient att också på begäran utan onödigtdröjsmål utfärda nödvändiga intyg och utlåtanden. Detta bör gälla oavsett omläkaren är tjänsteläkare eller privatpraktiserande. För att komma till rättamed de långa väntetiderna bör del anges alt intygen skall utfärdas utandröjsmål. Bestämmelserna måste också utformas så all de inte inkräktar på denenskildes inlegriletsskydd. om att lagändringen kan bli utan verkan om intesjukvårdshuvudmännen ges sådana resurser att de kan avsätta utrymmeför läkarna alt utfärda intyg. Landstingsförbundetkonstaterar att sjukvårdshuvudmännen betraktat det som sin skyldighetatt lillhandagå allmänheten med intyg av SoU 1978/79:19 8 olikaslag, även om detta inte i alla sammanhang varit förfaltningsmässigl reglerat.Förbundet menar att del bör anses ingå i sjukvårdshuvudmännens åligganden atttillse alt de intyg som behövs för olika socialförsäkringsändamåltillhandahålls i erforderiig utsträckning och utan oskälig lidsutdräkt. Det bördock beaktas all försäkringskassornas behov av undersökningar kraftigt ökatsgenom den revision av försäkringslagstiftningen som ägt rum . Den knappa tillgången på läkare m, m, kan ibland ha bidragittill att del varit omöjligt för sjukvårdshuvudmännen alt tillgodoseförsäkringens starkt ökade behov i önskvärd utsträckning, I del lägel kan undersökningarsom faller inom den egentliga sjukvården ha getts viss förtur. Förbundetvill i sammanhanget även peka på alt i senare års debatt i hithörande frågorhar diskuterats möjligheterna alt dels utvidga den intygsutfärdandepersonkretsen, dels ändra villkoren för vissa intyg. Vidare har diskuteratseffekterna av att föriänga den intygsfria tiden för erhållande av sjukpenning. Landstingsförbundethar ingen invändning mot att en allmän skyldighet för läkare alt utfärdaläkarintyg regleras i författning. Ur sjukvårdshuvudmännens synvinkel är detemellertid av väsentlig betydelse att en sådan reglering inte får till följdatt efterfrågan på inlygstjänster ökar alltför mycket. Förbundet utgår därförfrån att ett förslag om författningsreglering föregås av en noggrannundersökning om efterfrågeförhållandena. understryker viklen av alt ta hänsyn till sekretessaspekten.Sekretessen inom hälso- och sjukvården avser alt möjliggöra för patienten altmed förtroende vända sig till sjukvården för erhållande av vård och behandlingoch därvid kunna lämna alla för vården behövliga uppgifter i visshet om attuppgifterna stannar hos sjukvårdens befattningshavare. Det vore olyckligt meden sekretessbrytande lagstiftning om generellt uppgiftslämnande från sjukvårdentill försäkringskassorna. En sådan uppgiflsskyldighet kan i vissa fall avhållapatienten från att lämna tillräcklig information till sjukvården av rädsla fört. ex. en befarad förtidspensionering. Givetetvis måste kassorna ibland krävaintyg och undersökningar, men utfärdande och genomförande skall ske medpatientens vetskap och medverkan. Patienten bör även ha möjlighet alt avgöraom någon information skall lämnas till . Däremotär del enligt läkarförbundet självklart all patienten själv skall ha rätt attfrån sjukvården erhålla de intyg eller undersökningar som krävs för altförsäkringskassan skall kunna fatta beslut om ersättningar eller pensionsförmåner.Förbundet framhåller alt delta redan gäller i praktiken eftersom det inte tordeha förekommit att någon patient vägrats intyg. Förbundet har emellertid ingetalt erinra mot en förfatlningsmässig reglering av denna innebörd. En sådanregel bör för alt bli heltäckande lämpligen införas i läkarinstruktionen. instämmer i alt del inte bör få SoU 1978/79:19 9 förekommaregelmässigt alt ersättningsfrågor försenas på grund av att erforderligaläkarintyg inte kan erhållas. Förbundet vill dock ifrågasätta om lagstiftningär den lämpligaste och smidigaste metoden för alt komma till rätta med deltaproblem. I betänkandet behandlas två motioner som bådasyftar till att det skall införas en lagstadgad skyldighet för läkare attutfärda de läkarintyg som försäkringskassor m. fl. behöver för handläggning avolika ersättningsfrågor. Någongenerell skyldighet alt utfärda läkarintyg finns f. n. inte. Bestämmelserfinns endast beträffande vissa läkare i allmän tjänst och innebär bara enbegränsad skyldighet att utfärda intyg. Distriktsläkare skall på begäran av denhan undersökt eller behandlat utfärda intyg på grund av undersökningen ellerbehandlingen. Sjukhusläkare skall utfärda intyg om lid för intagning ochutskrivning och om orsaken till intagning om den som varit intagen på sjukhusbegär det. Enligt läkartöneavlal, som gäller bl. a. frågan omersättning för utfärdade läkarintyg, skall vidare läkare inom ramen för denöppna vården utan särskild ersättning lillhandagå allmänheten med sådana påundersökning grundade utlåtanden och intyg som utfärdas i omedelbar anslutningtill undersökningen. Del finns vidare särskilda bestämmelser om skyldighet atti vissa fall utfärda läkarintyg för de rältsvårdande myndigheternas behov.Även dessa bestämmelser gäller endast läkare i allmän tjänst. Slutligen finnsen allmän regel i lagen om allmän försäkring om skyldighet för bl. a. statligaoch kommunala myndigheter att lämna försäkringskassa m. fl. organ inom denallmänna försäkringen sådana uppgifter om viss person som kassan behöver försin verksamhet enligt lagen. Denna regel har som framgår av den tidigareframställningen i rättspraxis ansetts ha en begränsad betydelse då det gällerfrågan om skyldighet för statligt eller kommunall anställda läkare att utfärdaintyg på kassans begäran. Denverksamhet som bedrivs av försäkringskassorna och övriga organ inom denallmänna försäkringen syftar till att garantera den enskilde ett grundläggandeskydd vid sjukdom och ålderdom. Del kan därför tyckas i det närmaste självklartatt kassorna skall ha rätt alt få tillgång till de läkarintyg som är nödvändigaför handläggningen av enskilda ärenden. Frågan är emellertid komplicerad. Engenerell regel om rätt för kassorna alt själva skaffa läkarintyg rörande patienterkan komma i konflikt med andra principer om skydd för patientens personligaintegritet och om sekretess för de uppgifter han lämnat i förtroende till denbehandlande läkaren. Om kassan får rätt att oberoende av patientens medverkanbeställa alla av kassan önskade läkarintyg innebär delta i själva verket enmycket stark begränsning av sekretesskyddet för de uppgifter patienten lämnattill läkaren. Det kan inte uteslutas att en sådan regel i vissa fall skullekunna avhålla en patient från att SoU 1978/79:19 10 lämnaalla relevanta uppgifter till den behandlande läkaren.