bet · G201LU5 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om förmynderskap I motionen 1977/78:1006 av () ochBernt Ekinge (fp) yrkas att hos regeringen begär utredning om ochförslag till ändring i tillsynen över överförmyndarnas verksamhet i enlighetmed vad som anförts i motionen. Imotionen 1977/78:1007 av m. fl. (s) yrkas att hos regeringenbegär en översyn av gällande förmynderskapslagstiftning i syfte att bl. a.ändra nuvarande redovisningsperioder. Remissyttranden över motionen 1977/78:1006 harinhämtats från , hovrätten för Nedre Nordand och Göteborgstingsrätt samt från länsstyrelserna i och . Påbegäran av utskottet har yttrande vidare avgivits av ,och kommuner, överförmyndaren i , domareförbundoch Föreningen . Länsstyrelseni har till sitt remissvar fogat ett yttrande av t. fbarnavårdskonsulenten i länet. kommun har i sitt remissvar anslutit sigtill ett bifogat yttrande av överförmyndaren i . I.Tillsyn över överförmyndares verksamhet Gällande ordning Genom förmynderskapsreform, vilken träddei kraft (SFS 1974:1038, prop. 1974:142, LU 1974:38),undergick överförmyn-darorganisationen betydelsefulla ändringar. a. fickkommunerna rätt att i stället för överförmyndare tillsätta enöverförmyndarnämnd. Överförmyn-darverksamheten är en kommunalangelägenhet och bekostas helt av kommunerna. Prövningen av vissaförvaltningsåtgärder som tidigare delats mellan rätten och överförmyndaren -bl. a. tillstånd att överiåta fast egendom som tillhör en omyndig - flyttades isin helhet över på överförmyndaren. Tingsrätternasuppgift i förmynderskapsärenden är trefaldig. I egenskap avförmynderskapsdomstol har de att tillse att förmyndare vid behov blir förordnadeoch att försumliga förmyndare entledigas (11 kap. , FB), varjämtede skall tillse att förmynderskap blir inskrivet då så skall ske (12 kap. FB).En annan uppgift för tingsrätterna är att fungera som besvärsinstans i fråga omöverförmyndarens beslut (20 kap. 6 § FB). utövar tingsrätterna ocksåtillsyn över överförmyndarnas verksamhet samt äger I 1978/79. LU 1978/79:5 2 entledigaöverförmyndare eller ledamot i överförmyndarnämnd om denne beflnns varaolämplig för sitt uppdrag. Dengrundläggande bestämmelsen om rättens tillsynsskyldighet återfinns i 19 kap. 18§ FB. Detta stadgande erhöll sin nuvarande lydelse i samband med reform.Av stadgandet framgår att rätten skall vaka över att överförmyndare ochöverförmyndarnämnd fullgör sina åligganden enligt FB. Rättens tillsyn överöverförmyndarna utövas huvudsakligen genom inspektion hos dessa. Sådaninspektion skall enligt 8 § förmyndarvårdskungörelsen (1952:303) företas minsten gång och omfatta granskning av den hos överförmyndaren fördaförmynderskapsboken och av förteckningen över icke inskrivna förmynderskap samtav stickprovsvis utvalda akter. Granskningen bör vara av såväl formell sommateriell art. Skulle det vid granskningen uppkomma frågor av kompliceradbokföringsteknisk natur har domstolen möjlighet att anlita erforderligsakkunskap (prop. 1974:142 s. 156, jfr 40 kap. 1 § RB). att domstolarna minst en gång åriigen skall inspekteraöverförmyndarna infördes genom reform. skedde tillsynenmestadels endast genom granskning av de årsredogörelser som överförmyndarenhade att sända till domstolen. Denna granskning var ofta mindre tillfredsställandeoch för att effektivisera tillsynen förordades lagstiftningsärendeatt domstolarna skulle åläggas att inspektera överförmyndarna. Det förutsattesvidare att regeringen skulle meddela närmare bestämmelser till ledning fördomstolarnas kontrollverksamhet. Några sådana bestämmelser har emellertid intemeddelats utöver 8 § förmyndarvårdskungörelsen. Inom pågår dockf n. arbete med att utforma rekommendationer för kontrollverksamheten (sevidare remissvar nedan på s. 7). Före tillkomsten av lag om förmynderskapfanns bestämmelser om att tillsynen över förmyndarnas förvaltning av omyndigsegendoin skulle utövas av kommunalt utsedda granskningsgodemän. Dessa hade enallmän upplysnings- och anmälningsskyldighet gentemot rätten med anledning avsin granskning. I och med lag tillskapades ett nytt kontrollorgan,överförmyndaren. Även överförmyndaren skulle utses kommunalt. I lagenföreskrevs att rätten skulle vaka över att överförmyndaren fullgjorde sinaåligganden, varjämte i en särskild kungörelse lämnades närmare föreskrifter omtillsynens utövning. Under förarbetena till den allmänna lagbestämmelsen omrättens tillsyn (4 kap. 1 § förmynderskapslagen) uttalade lagberedningen bl.a. att det torde vara ofrånkomligt, att överförmyndarens verksamhet borde varaunderkastad viss kontroll och att sådan kontroll icke LU 1978/79:5 3 lämpligenkunde utövas av annan myndighet än rätten. Reglernaom rättens tillsyn överfördes i princip oförändrade till föräldrabalk.Samma år FB trädde i kraft (1950) begärde en översyn avförmynderskapslagstiftningen bl. a. med avseende på bestämmelserna omdomstolarnas kontrollskyldighet, som ansågs vara alltför vaga. Riksdagsskrivelsenföranledde en utredning genom sakkunnig, som 1952 avgav ett (stencilerat)betänkande. Utredningsmannen påvisade att domstolarnas tillsyn i många fallvarit bristfällig. Betänkandet utmynnade i ett förslag till ändring av dengällande förmyndarkungörelsen, innebärande att rätten skulle åläggas att varttredje år verkställa särskild inspektion hos överförmyndarna. Betänkandet leddedock ej till någon ny lagstiftning. Den tillsatta förmynderskapsutredningenkonstaterade i betänkandet (SOU 1970:67) Förmynderskap att de brister ikontrollen av överförmyndarnas verksamhet, som framhållits i 1952 årsbetänkande, alltjämt förelåg. I direktiven till förmynderskapsutredningen hadeifrågasatts om inte en effektivare tillsyn kunde tillskapas genom attlänsstyrelserna övertog kontrollen. Fördelarna med en sådan överflyttningansågs bl. a. vara att länsstyrelserna inom sin organisation hade tillgång tillpersonal som var bokföringstekniskt utbildad och väl förtrogen med revision avräkenskaper. Utredningen instämde i att detta kunde medföra obestridligafördelar vid större eller bokföringsmässigt komplicerade förvaltningar menanmärkte att del övervägande antalet förmynderskap avsåg mindre tillgångareller små inkomster med ofta myckel enkla års- och slulräkningar. Därtill måsteenligt utredningen en kontroll av överförmyndarnas verksamhet omfatta även enjudiciell tillsyn, eftersom överförmyndare ofta har alt ta ställning tillfrågor med stora krav på juridiska kunskaper och omdöme. Utredningen pekadesålunda på att det i samband med boutredning och skifte ofta kan uppkommafrågor av såväl successionsrättslig som avtalsrältslig art. Beträffande förmynderskapsom omfattar förvaltning av fast egendom påpekades att problem inte sällanuppstår som angår fastighets-, hyres- och arrenderältsliga frågor. Denjudiciella granskningen av överförmyndarnas verksamhet torde enligt utredningenbäst ombesörjas av de allmänna underrätterna. Mot bakgrund av sitt förslag altinskrivning av förmynderskap och godmanskap alltjämt skulle ske hosunderrätterna, pekade utredningen även på de praktiska olägenheter, som enöverflyttning av tillsynsfunktionen till länsstyrelserna kunde antas medföra. Sammanfattningsvisanförde utredningen, att den fördel som kunde uppnås genom en överflyttninginte uppvägde de ölägenheter som från olika synpunkter kunde uppstå.Utredningen föreslog sålunda i denna del att förmynderskapsdomstolarna även ifortsättningen skulle utöva tillsynen över överförmyndarverksamheten. För eneffektivare kontroll föreslogs att dom- LU 1978/79:5 4 stolarnaskulle åläggas företa åriiga inspektioner hos överförmyndarna, innefattandesåväl formell som materiell granskning. Departementspromemorian(Ds Ju ]974:7) Förmynderskap Efter remissbehandling överarbetades utredningensförslag inom . I departementspromemorian (Ds Ju 1974:7)Förmynderskap framlades därefter förslag till ändringar iförmynderskapslagstiftningen. Förslagen innebar bl. a. att det även ifortsättningen skulle åvila förmynderskapsdomstolarna att vaka över attöverförmyndarna fullgjorde sina åligganden. Skyldigheten för överförmyndarenatt ge in årsredogörelse till domstolarna skulle vidare upphöra. Domstolarnaskontroll borde i stället utövas huvudsakligen genom inspektionhosöverförmyndaren,varvid såväl formell som materiell tillsyn borde äga rum.Inspektion skulle lämpligen ske en gång . Som ett led i kontrollenborde enligt promemorian överförmyndarnas akter beträffande förmynderskap ochgodmanskap granskas stickprovsvis. Om det vid granskningen skulle uppkommafrågor av komplicerad bokföringsteknisk art hade domstolen, påpekades det ipromemorian, möjlighet att anlita erforderiig sakkunskap. Underremissbehandlingen av promemorian föreslog , statskontoret och ettpar länsstyrelser att tillsynsfunktionen skulle flyttas över tilllänsstyrelserna. Som skäl för denna ståndpunkt angavs, förutom att länsstyrelsernaskulle kunna utöva en bättre fungerande tillsyn, även den omständigheten attpromemorians förslag skulle innebära en i viss mån främmande relation mellandomstolar och kommunala organ, särskilt i de fall tillsynen skulle avse deföreslagna kommunala överförmyndarnämnderna. Statskontoret framhöll bl. a. attkommunerna uppvisade betydande skillnader i storiek och befolkningsunderlag ochatt det för de mindre kommunerna kunde bli svårt att utveckla en överförmyndarorganisationsom kunde uppfylla kraven på kompetens och effektivitet. Genom ätt läggaansvaret för kontrollen på länsstyrelserna skulle man enligt statskontoretkunna ta till vara fördelarna med den kommunala förankringen samt uppnå enenhetligare tillämpning och kontroll. I propositionen 1974:142 med förslag till lag omändring i , m. m., uttalade föredragande statsrådet med anledningav de synpunkter i tillsynsfrågan som framkommit vid remissbehandlingen av promemorianatt det onekligen fanns vissa omständigheter som talade för att man skulle föen bättre fungerande tillsyn om tillsynen flyttades till . uppfattning borde man inte i det aktuella lagstiftningsärendetändra gällande ordning i fråga om vilken myndighet som skulle utöva tillsynen.Det fanns enligt föredraganden skäl att se över de uppgifter som LU 1978/79:5 5 åvilardomstolarna respektive länsstyrelserna på såväl detta som andra områden ocheventuellt flytta vissa uppgifter mellan myndigheterna. I propositionenföreslogs följaktligen att överförmyndarkontrollen t. v. skulle ligga kvar hosdomstolarna. Motionärerna i motionen 1977/78:1006 framhållerinledningsvis att det års ändringar av förmynderskapslagstiftningenvar naturligt att domstolarna var tillsynsmyndighet i fråga om överförmyndarnasverksamhet, bl. a. eftersom domstolarna hade att granska överförmyndarnasårsräk-ningar och fastställa deras arvoden. Det ter sig enligt motionärernadäremot märkligt att man också efter förmynderskapsreformen behållit systemetmed tingsrätt som tillsynsmyndighet. Motionärerna erinrar om att några remissinstanseri lagstiftningsärende, bl. a. , statskontoret och vissalänsstyrelser, föreslog att tillsynen skulle överflyttas till ochatt även föredragande statsrådet fann att vissa omständigheter kunde tala fören sådan överflyttning. Enligtmotionärernas uppfattning talar flera skäl mot att tillsynsfunktionen liggerkvar hos tingsrätterna. Ett skäl är att domstolarnas tillsynsfunktion, särskiltnär den riktar sig mot kommunala nämnder, innebär en främmande relation mellandomstolar och kommunala organ. Inte inom något annat rättsområde förekommer detenligt motionärerna att en domstol har tillsyn över en nämnd. En sådantillsyn måste också från principiell synpunkt anses olämplig, framhålls det imotionen. Den statliga tillsyn som kan finnas erforderlig bör komma till ståndgenom andra myndigheter än domstolarna, som ju har att pröva uppkommandetvister och ansvarsfrågor i anledning av förmynderskapet. Ett överförande avtillsynsfunktionen på länsstyrelserna för enligt motionärerna även med sigandra fördelar. Inom länsstyrelserna finns sålunda personal som har ekonomiskaoch redovisningstekniska kunskaper. Länsstyrelserna har vidare stor erfarenhetav tillsynsverksamhet inom olika områden och borde därför ha större möjligheterän domstolarna att utöva en effektiv kontroll. Det torde enligt motionärernasuppfattning också vara så att domstolarnas kontroll av överförmyndarnasverksamhet varit bristfällig. Motionärernaanser att frågan om kontrollen av överförmyndarnas verksamhet nu bör tas upptill förnyad prövning. De erinrar om att farhågor uttryckts från olika håll atten konsekvens av inrättandet av från länsstyrelserna fristående länsdomstolarskulle bli att länsstyrelserna får för fö uppgifter. Även med hänsyn härtillkan det enligt motionärerna vara av värde att föra över tillsynsfunktionen tilllänsstyrelserna. LU 1978/79:5 6 Av remissinstanserna tillstyrker hovrätten förNedre , , i och länsstyrelseni bifall till motionen. anser att denav motionärerna väckta frågan bör utredas i lämpligt sammanhang. , Ialmö kommun,, överförmyndaren i saml Föreningen - avstyrker motionen. Hovrättenför Nedre Norrtand påpekar i sitt remissvar att de synpunkter som motionärernaframför i huvudsak är desamma som framkom under arbetet med 1974 årsförmynderskapsreform. Hovrätten delar motionärernas uppfattning att en ordningvarigenom en domstol utövar tillsyn över en nämnd i princip ärotillfredsställande. I yttrandet påpekas vidare att det i FB:s kapitel omöverförmyndare förekommer bestämmelser med direkt hänvisning tillförvaltnings-eller kommunallagen (bl. 19 kap. 12,15 och 16 §§) och attgränsdragningsproblem kan uppkomma genom att överförmyndarnas verksamhet pådetta sätt regleras i olika författningar. Hovrättenhar rörande det praktiska genomförandet av tillsynsverksamheten inhämtatupplysningar från några tingsrätter inom sin domkrets. Inspektioner har iflertalet fall skett genom besök på överförmyndarnas expeditioner. Vid en avtingsrätterna, som inom sitt område har fem överförmyndardistrikt, samtliga mednämnder, har nära halva inspektionstiden åtgått till utbildnings- ochupplysningsverksamhet. Även i ärenden som inte har samband med självainspektionsarbetet vänder sig enligt hovrätten överförmyndarna ofta tilldomstolarna med förfrågningar av olika slag. Tillsynsverksamheten medför därfören icke obetydlig arbetsbelastning för tingsrätterna. Den rådgivandeverksamheten kan, framhåller hovrätten, som motionärerna påpekat också framståsom principiellt säregen med tanke på alt domstolarna kan fö pröva besvär överöverförmyndarens beslut. Hovrättenmedger att en förbättring i domstolarnas tillsyn visserligen uppnåtts genomförmynderskapsreformen men anser att ytterligare effektivitet kan vinnas genomen överflyttning av tillsynen till länsstyrelserna, främst genom att mandärigenom skulle kunna dra nytta av länsstyrelsernas skattetekniska ochbokföringsmässiga kunnande. Detsenare skälet för en överflyttning betonas också av och avlänsstyrelsen i . framhåller vidare, attöverförmyndarna genom reform kommit att från tingsrätterna ta över enviktig del av de rent rättsvårdande funktionerna, främst ärenden om tillståndtill försäljning av fast egendom och upplåtande av panträtt i sådan egendom,och att de allmänna domstolarna i och för sig för anses vara bäst lämpade altutöva tillsynen i denna del. Tingsrätten har dock inget att erinra mot atttillsynen överflyttas till länsstyrelserna. i länanser att tillsynsfunktionen på ett naturiigt sätt bör kunna byggas in LU 1978/79:5 7 ilänsstyrelsernas verksamhet i samband med de organisatoriska förändringar somlänsstyrelserna undergår. T. f. barnavårdskonsulenten i länetdäremot motsätter sig i det till remissvar fogade särskildayttrandet ätten överflyttning kommer till stånd. Om tillsynen överflyttas bör,enligt vad som anförs i detta yttrande, även alla övriga ärenden angående arvsrättoch bouppteckning överföras. Länsstyrelseni ansluter sig till de skäl som motionärerna redovisat till stödför en överflyttning. framhåller vidare, att redannu kan anses ha en viss tillsyn över överförmyndarverksamheten därigenom attlänsstyrelsen enligt 19 kap. 5 § FB efter anmälan av rätten skall tillse attval av överförmyndare, ledamot i överförmyndarnämnd och ersättare sker så snartske kan om val inte skett i behörig tid. Frågan om var lillsynsuppgifternaskall handläggas inom länsstyrelserna bör enligt överlämnas tillutredningen (Kn 1976:03) om organisationen av länsstyrelsernasplaneringsavdelningar och administrativa enheter m. m. () förbedömande. anser att några av de skäl som åberopas i motionen till stöd förden föreslagna ändringen är sådana att de utan tveksamhet kan godtagas, t. ex.att domstolarnas tillsynsfunktion innebär en främmande relation mellandomstolar och kommunala organ. Den dubbelfunktion som ligger däri atttingsrätten å ena sidan har att pröva uppkommande tvister och ansvarsfrågor ianledning av förmynderskapet, varvid överförmyndaren ofta är part, och å andrasidan har att utöva tillsyn över överförmyndarens verksamhet kan enligtförbundet i en del fall vara mindre lämplig. Enligt förbundets mening skulleemellertid en överflyttning av tillsynen till länsstyrelserna inte mednödvändighet innebära att tillsynen blir bättre än vad nu är fallet. Genom sinfortlöpande befattning med förmynderskaps-frågor besitter domstolarna enligtförbundet en inte oväsentlig juridisk sakkunskap på området, som är av stortvärde vid utövandet av tillsynsfunktionen. Förbundet anser att den avmotionärerna väckta frågan bör prövas i samband med den Översyn av fördelningenav arbetsuppgifterna mellan domstolarna och länsstyrelserna som blir en följdav beslutet att inrätta självständiga länsdomstolar. Domstolsverketerinrar till en början om att rättens tillsyn över överförmyndarnahuvudsakligen utövas genom inspektion hos dessa och att föreskriften i 8 §förmyndarvårdskungörelsen om en årlig obligatorisk inspektion varit i kraft iendast . Enligt verkets mening är detta för litet för att man skallkunna bedöma om föreskriften lett till att domstolarnas kontroll i allmänhetblivit effektivare. Genom kontakter med ett mindre antal tingsrätter hardomstolsverket dock kunnat konstatera att det vid dessa skett en påtagligförändring och förbättring av kontrollverksamheten. Inom verket pågår förnärvarande arbete med att utforma rekommendationer i syfte att åstadkommaenhetliga och rationella rutiner vid handläggning av förmynderskapsärenden. 1samband härmed kommer också råd och rekommenda- LU 1978/79:5 8 tionerför tingsrätternas kontrollverksamhet att utarbetas. Domstolsverketframhåller, att domstolarnas kontroll av överförmyndarnas verksamhet är avbåde formell och materiell natur. Enligt verkets mening bör tyngdpunkten ikontrollen ligga på den rättsliga tillsynen. Allmän domstol torde enligt verketvara mer lämpad än länsstyrelse att handha den delen av kontrollverksamheten.Vad gäller den formella tillsynen bör denna enligt verkets mening i och för sigkunna utövas lika bra av länsstyrelse som av allmän domstol. Några fördelaranser dock verket inte att man kan uppnå i denna del genom en överflyttningtill länsstyrelse. Tvärtom skulle handläggningen komma att kompliceras ochbyråkratiseras genom att ytterligare en myndighet skulle behöva föra registeröver förmynderskapsärenden. Visserligen flnns i allmänhet inomlänsstyrelseorganisationen personal med större ekonomiska ochredovisningsiekniska kunskaper än vid allmän domstol, men verket påpekar attdet redan enligt nu gällande lagstiftning finns möjlighet för domstolen attanlita sakkunnig för den mera bokföringstekniska granskningen. Sådantsakkunnigutlåtande kan inhämtas från länsstyrelse, annan myndighet ellerenskild person. En annan möjlighet att ge domstolarna bistånd vid den redovisningstekniskagranskningen är, framhåller verket, att, såsom dåvarande Föreningen uttalat i sitt remissyttrande över förmynderskapsutredningensslutbetänkande, ålägga , som har tillgång till revisionsteknisk expertis,att på tingsrätts begäran biträda med personal vid denna granskning. Föreskrifthärom bör enligt verket lämpligen intas i förmyndarvårdskungörelsen. Sammanfattningsvisanser att det inte finns tillräcklig anledning anta att kontrollverksamhetenskulle bli effektivare om den överfördes till länsstyrelserna. Vid bedömandetav vilket organ som bör vara tillsynsmyndighet bör man enligt verket inteheller bortse från värdet av den geografiska närheten mellan domstolen ochöverförmyndaren. Det förhållandet att en domstol har att kontrollera enkommunal nämnd torde enligt verket visseriigen vara unikt förförmynderskapsrätten, men eftersom tillsynen ej synes ha vållat några problemfrån denna synpunkt saknas det enligt verkets uppfattning anledning att ändraden nuvarande ordningen. framhåller att i och med att överförmyndarverksamheten genom1974 års förmynderskapsreform blivit en angelägenhet kan det frånallmänna förvaltningsrättsliga synpunkter te sig egendomligt, att tillsynenöver verksamheten utövas av allmän domstol, detta oavsett om man i kommunentillsatt en särskild överförmyndarnämnd eller valt att låta en ensamöverförmyndare svara för uppgifterna. Det skulle principiellt sett varanaturiigare, om tillsynen i stället utövades av . Visst fog fören överflyttning till länsstyrelserna av överförmyndarkontrollen ligger det ivad motionärerna anfört om att domstolarnas tillsynsfunktion innebär enfrämmande relation mellan domstolar och kommunala organ. LU 1978/79:5 9 betonar emellertid attöverförmyndaruppgifterna har vissa särdrag i förhållande till övrig kommunalverksamhet som måste beaktas när man överväger frågan om en överflyttning.Överförmyndarnas uppgifter har sålunda ett nära samband med ärenden rörandeförmynderskap som ligger under tingsrätten i dess egenskap avförmynderskapsdomstol. Frågor om omyndighetsförklaring, förordnande ochentledigande av förmyndare och gode män, inskrivning av förmynderskap m. m.avgörs av tingsrätterna. Överförmyndarnas beslut överklagas hos dessa domstolaroch inte hos länsstyrelse eller förvaltningsdomstol, och därmed får de allmännadomstolarna också som besvärsinstans en viss inblick i överförmyndarnasverksamhet. Därtill kommer, framhäver förbundet, all i domstolarna samlatserfarenhet i olika förvaltningsangelägenheler, där domstolarna årsreform hade beslutanderätten, t. ex. i frågor om försäljning av omyndigsfastighet, och att sådan erfarenhet utgör en värdefull tillgång för dem somtillsynsmyndighet. a. nu berörda skäl talar enligt förbundets mening föratt överförmyndarkontrollen bör ligga kvar hos de allmänna domstolarna. att rättens tillsyn över överförmyndarverksamhetenendast gäller åligganden enligt och inte den del avverksamheten, som skall granskas av den kommunala revisionen. Eftersomdomstolarna i allmänhet torde vara mindre väl insatta i den kommunala verksamhetenssärart än länsstyrelserna kan det enligt förbundet finnas viss risk för attdomstolarna kan komma att utöva sin granskningsverksamhet inom områden där desaknar sådan befogenhet. Även om kontrollen tidigare kan ha varit bristfälligfinns det emellertid enligt förbundet anledning att anta att domstolarna medledning av de väntade rekommendationerna från kommer att hastörre möjligheter att utöva en effektivare överförmyndarkontroll ifortsättningen. Liknandesynpunkter framförs av överförmyndaren i . Enligt överförmyndarensuppfattning har den nuvarande ordningen med tingsrätten som tillsynsmyndighetfungerat fullt tillfredsställande. I yttrandet påpekas att även efter enöverflyttning vissa ärenden skulle kvarstå hos tingsrätten, främst ärenden omomyndighetsförklaring samt om förordnande av förmyndare och gode män. 1Östersunds kommun förekom 78 ärenden av denna typ. Karlstadskommun anför i sitt yttrande att den ekonomiska och redovisningstekniskakontrollen sannolikt kan skötas bättre av än av domstolen. Närdet å andra sidan gäller den judiciella tillsynen av överförmyndarnasverksamhet kan den troligen inte ombesörjas av på samma sätt somav domstolen. Därtill kommer, framhåller kommunen, att domstolen till skillnadfrån fortlöpande har tillgång till ett aktuellt register överinskrivna uppdrag.