bet · G201TU18 · 1978-12-31 00:00:00 — Imotionen 1978/79:1396 yrkas att hos regeringen anhåller om förslagangående ändrade statsbidragsbestämmelser, så att om- och nybyggnad avspårtrafikanläggningar för allmän trafik även utan krav på planskildakorsningar och egen banvall blir bidragsberättigade, liksom ombyggnad avtunnelbanor, under förutsättning att de är av väsentlig betydelse för kolleklivpersontrafik av lokal karaktär. I motionerna 1978/79:1398 (punkten 7) och1978/79:1616 (punkten 2) begärs au uttalar atl väganslagen på ettneutralt sätt skall kunna användas för bidrag lill byggande avkollektiv-trafikanläggningar. Motionen 1978/79:951 (punkten 3 h) innehålleryrkande om all hos regeringen ger till känna vad som anförs imotionen angående åtgärder för alt förstärka kollektivtrafikens roll itätortstrafiken. I motionen 1978/79:2379 (punkten 7) begärs atl riksdagenbeslutar att med avslag på vad som anförs i propositionen beträffandestatsbidragsregler för kollektivtrafik som sin mening ge regeringen lill kännavad som anförs i motionen beträffande stalsbidragsregler lill kollektiv trafik. Ocksåmotionen 1978/79:2397 (punkten 24) innehåller yrkande om avslag påpropositionen i förevarande avsnitt. I samma motion begärs att beslutaratt som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs dels omgenomförande av kolleklivtrafikutredningens förslag (punkten 25), dels ominriktningen av utredningsarbetet avseende bidragsgivning till kommunalaallmänna vägar och gator (punkten 26). Yrkanden i samma riktning finns imotionen 1978/79:2246 (punkten 5) med begäran atl som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförs beträffande kollektivtrafik ochpersontrafik i tätort och motionen 1978/ 79:2400 (punkten 2), vari yrkas allriksdagen hos regeringen begär förslag till utformning av stalsbidragsreglertill kollektivtrafiken på sätt som har angivits i motionen. Ettgenomgående drag i de nu redovisade motionerna är kravet på genomförande av ettstatsbidragssystem i enlighet med vad som föreslogs ikollektivtrafikutredningens (KOLT) betänkande. a. krävs möjligheter aU viabidrag stimulera till fortsatta satsningar på den spårbundna trafiken, såvälöver som underjord. Likaså anses att sådana anläggningar som reserveradekörfält för bussar, irafiksignaler som prioriterar kollektivtrafik,busshållplatser samt vind- och regnskydd bör bli bidragsberättigade. Utskottetdelar den uppfattning som kommer till uttryck i de redovisade motionerna attdel är väsentligt att sådana åtgärder vidtas som ger förbättrade möjligheterför den kollekliva trafiken alt utvecklas som ett attraktivt alternativ lillpersonbilismen. Inte minst viktigt i del sammanhanget är att ökaframkomligheten och därigenom minska restiden. Detta gäller såväl busstrafiksom spårbunden trafik. Utskottet anser också alt betydligt större satsningar påkollektivtrafiken bör göras än vad som sker f. n. Utskottet menar alt ettgenomförande av de förslag som KOLT lagt fram skulle kunna innebära betydande förbättringarför kollektivtrafikens villkor. Utskottet kan därför inte ansluta sig lill vadföredraganden har anfört i fråga om bidrag lill den kollektiva tätortstrafiken. bör förslag till ett bidragssystem med sikte på den kollektiva tätortstrafikenutarbetas. Därvid bör man ta fasta på den principiella inriktningen i KOLT:sförslag. För ett sådant bidragssystem kan en särskild planerings- ochun'alsordning behöva tas fram, eftersom ett objektanknuiet system - i likhetmed vad som gäller för bidrag till väg-och gatuhållning - knappast kantillämpas när det är fråga om bidrag till anläggningar för kollektivtrafik.Sannolikt måste ett system med en mera Det bör ankomma på regeringen att redan under nästariksmöte för lägga fram förslag om ett bidragssystem avseende denkollektiva tätortstrafiken i enlighet med de principer som förordats i de nyssredovisade motionerna i berörda delar. Vad utskottet nu har anfört bör avriksdagen ges regeringen till känna. Den kollektiva tätortstrafikens utformning ärframför allt en fråga för de enskilda huvudmännen för den lokala och regionalakollektiva persontrafiken. Dessa är bäst lämpade alt avgöra vilken standardsom bör uppnås. Vidare bestämmer kommunernas planering i hög gradförutsättningarna för trafiken. Även staten utövar elt visst inflytande påkollektivtrafikförsörjningen i tätorterna. Detta sker frarnför allt genom attstaten bidrar ekonomiskt på olika sätt för atl åstadkomma en godtrafikförsörjning. På olika håll bedrivs - ofta med stöd av statliga medel -försöksverksamhet av olika slag med sikte på den kollektiva tätortstrafiken.Exempel på organisationer som bedriver sådan verksamhet ärtransportforskningsdelegationen (TFD), vars verksamhet mest inriktarsig påolika transportsystem och styrelsen för teknisk utveckling (STU)som främstsysslar med den fordonstekniska utvecklingen. Utskottet anser atl en utökadförsöksverksamhet med inriktning på kollektivtrafiken i tätort äreftersträvansvärd. Fortsatta ansträngningar bör göras för att effektivisera ochförbättra förutsättningarna för såväl busstrafiken som den spårbundna trafikeni tätorterna. För alt möta kraven på ökad samordning på området bör-på säu somhar framhållits i motionen 1978/79:2397 (punkten 31) - ett särskilt organskapas. Detta bör utformas som en beredning under kommunikationsdepartementet.Med tanke på frågornas centrala politiska betydelse bör beredningen fSpariamentariski inslag. Beredningen bör enligt utskottet bl. a. ha till uppgiftatt analysera behovet av nya trafiklösningar på kolleklivtrafikområdet. Del börockså ankomma på beredningen all initiera, följa upp och utvärderaförsöksverksamheten med nya trafiksystem samt följa den internationellautvecklingen på området. Vad utskottet nu har anfört bör av gesregeringen lill känna. Med hänvisning härtill synes yrkandet i motionen1978/79:2397 att beslutar atl som sin mening ge regeringen till kännavad i motionen anförs om en särskild kollektivtrafikberedning (punkten 31) varatillgodosett. Inågra motioner har frågan om statsbidrag tillelbussdrift tagits upp. Sålundabegärs i motionen 1978/79:278 atl hos regeringen begär utredningangående möjligheterna att utvidga statsbidragsbestämmelserna till attäven omfatta sådan fast anläggning som erfordras för elektrisk bussdrift. Ettmotsvarande yrkande återfinns i motionen 1978/79:951 (punkten 1). Slutligenbegärs i motionen 1978/79:2397 (punkten 32) alt beslutar att som sinmening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om en utredning omstatsbidrag till fasta investeringar för eldrivna bussar. Ienlighet med vad som har redovisats i propositionen utreds f. n. olika frågorom statsbidragsgivningen lill kommunernas väg- och gatuhållning. Utredningenkommer, enligt vad utskottet har erfarit, också alt behandla frågorombidrag till kollektivlrafikanläggningar av olika slag. Direktiven är såutformade att utrymme finns för all också behandla frågan om bidrag till fastainvesteringar för elbussdrift. Utskottet, som förutsätier att man i utredningsarbeteti en första etapp kommer att behandla denna typ av anläggningar, finner därmedsyftet med de nu berörda motionsyrkandena i allt väsentligt tillgodosett.Desamma bör därför inte föranleda någon särskild åtgärd från sida. I motionen 1978/79:951 (punkten 3 i) begärs attriksdagen ger regeringen till känna vad som anförs i motionen omkollektivtrafikens ställning som planeringsfaklor i byggnadslagstiftningen.Samma fråga tas också upp i motionen 1978/79:2397 (punkten 6). I motionen yrkasatt beslutar begära atl regeringen vid redovisningen av förnyatförslag om bebyggelseplaneringen beaktar vad som har anförts i motionen omkomplettering av byggnadslagstiftningen så att kollektivtrafiken uttryckligenanges som en planeringsfaklor. anser det vara väsentligt atl kolleklivirafikfrågorna redan på etttidigt stadium beaktas i samband med bebyggelseplaneringen. En effektivsamordning mellan trafikplanering och annan samhällsplanering måsteeftersträvas. Inom pågår f. n. arbete med en ny plan-ochbyggnadslagstiftning. Utskottet förutsätter all den nya lagstiftningen utformasså att kollektivtrafiken uttryckligen anges som en faktor i bebyggelseplaneringen.Med hänvisning till vad utskottet nu haranfört synes syftet med nuifrågavarande motionsyrkanden tillgodosett. Desamma bör därför inte föranledanågon särskild åtgärd från sida. I vissa motioner har frågan om begränsning avpersonbilstrafiken i tätorterna tagits upp. Sålunda begärs i motionen1978/79:951 (punkten 2) att hos regeringen anhåller om förslag tilllag så atl möjligheter ges för kommunen att begränsa biltrafiken istorstädernas inre delar. I samma motion (punkten ) begärs att hosregeringen ger till känna vad som anförs i motionen angående tätortstrafikensmiljöproblem, Imotionen 1978/79:1941 begär motionärerna alt hos regeringenhemställerom förslag som möjliggör för kommuner att avgiftsbelägga bilism iinnerstadsområden. Vidare begärs i motionen 1978/79:2379 (punkten 8) atlriksdagen beslutar att med avslag på propositionen, såvitt nu är i fråga, somsin mening ge regeringen till känna vad som anförs i motionen beträffandelagliga möjligheter för kommuner att styra och begränsa tätoristrafiken. Denfråga som behandlas i motionerna tas också upp i propositionen. Föredragandenhänvisar därvid till trafikpolitiska utredningens förslag att ge kommunernalaglig möjlighet atl själva genom särskilda avgifter på den röriiga trafikenoch parkeringsbesiämmelser styra och begränsa tätoristrafiken. Föredragandenanför att hon i särskild ordning kommer att föreslå regeringen attförutsättningarna för ett sådant syslem undersöks. Enligt vad utskottet har erfarit pågår inomkommunikationsdepartementet arbete med att undersöka förutsättningarna för eltsådant syslem med avgiftsbeläggning som har berörts. Mot bakgrund häravanser utskottet alt motionärernas önskemål i allt väsentligt är tillgodosedda.Motionsyrkandena bör därför inte föranleda någon åtgärd. 1 motionen 1978/79:2397 (punkten 30) begärs atlriksdagen beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs imotionen om kommunernas rätt att använda gatumark för parkering. Vidare begärsi motionen 1978/79:2400 (punkten l)att hos regeringen hemställer omförslag till lagändringar i syfte att öka kommunernas möjlighet alt styraanvändningen av parkeringsplatser på gatumark till förmån för de boende. Iförstnämnda motion anförs bl. a. att de större städerna måste ges möjlighet attbedriva försöksverksamhet med boendeparkering på gatumark. I motionen1978/79:2400 anför motionärerna bl. a. all kommunerna f n. saknar möjlighet attstyra användandet av befintliga parkeringsanläggningar. En förändring av dettaförhållande synes nödvändig, varför en lagändring i detta avseende behövs. Olikafrågor om parkering inom tätortsområdena övervägs f n. av utredningen (K1978:10) om parkeringsöverirädelser på tomtmark m. m. Enligt sina direktiv harutredningen också att behandla sådana parkeringsfrågor som har tagits upp i debåda motionerna. Utredningen beräknas redovisa resultatet av sitt arbete underförsta . Utskottet finner att frågan om förbättrade möjligheterattanvända gatumarken i tätorterna för boendes parkering är så angelägen att - iavvaktan på utredningsresultatet -de större täiorierna bör ges möjlighet allbedriva försöksverksamhet på området. Denna bör ske i samarbete medutredningen. Vad utskottet nu haranfört bör av ges regeringen till känna. 7Handikappanpassad kollektivtrafik (Utskottet s. 101) 7.1 Förslagen ipropositionen Utgångspunkten för föredragandens övervägandenrörande de kollektiva trafikmedlens anpassning till handikappade är de förslagsom den s. k. lade fram i betänkandet (SOU1975:68) Handikappanpassad kollektivtrafik. Utredningens uppgift var atlklarlägga olika handikappgruppers situation på kommunikationsområdet, bedöma ivilka hänseenden anpassningsålgärder kan vara motiverade samt prioritera behovenmed hänsyn till de resurser som står till resp. myndigheters och irafikförelagsförfogande. Ipropositionen redogörs för utredningens försök att kartlägga hur befintligafärdmedel och terminaler är utrustade från handikappsy npunkl och vilka bristeri irafikmedlens utformning och utrustning som personer med olika Karlläggningen visar de många brister som finns i såväl färdmedlenssom terminalernas och närmiljöns utformning med av.seende på tillgänglighetenför handikappade. Utredningen anser att flertalet brister kan rättas till medrelativt enkla medel. I andra fall fordras mer omfattandekonstruktionsändringar- i vissa fall föregångna av forsknings- och utvecklingsarbete. Enligtföredragandens bedömning är utredningens beskrivning av de handikappadessituation i dagens trafikmiljö riklig. Det finns således ett stort behov av attanpassa de kollektiva färdmedlen och trafikanläggningarna till handikappadesbehov och förutsättningar. Anpassningen av de kollektiva färdmedlen tillhandikappades behov är en nödvändig förutsättning för alt målet omhandikappades integrering och normalisering skall kunna uppnås. All göra denkollektiva trafiken tillgänglig för alla trafikantkategorier bör därför enligtföredraganden ingå i det trafikpolitiska målet att tillförsäkra medborgarna entillfredsställande transportförsörjning. anser att allakollektiva irafikmedel bör anpassas successivt till handikappades behov.Enligt utredningen bör åtgärderna prioriteras så att inom ramen för gällandesäkerhetskrav samtliga möjligheter till anpassning av alla trafikmedel skalltas lill vara så snart det är tekniskt och ekonomiskt möjligt. Föredragandenansluter sig till utredningens principförslag att målet bör vara en så långtmöjligt fullständig anpassning av den kollektiva trafikapparaten. Av tekniskaoch ekonomiska skäl måste anpassningen ske successivt och föredraganden anseralt man med utredningens prioriteringsordning når den snabbaste förbättringenför del stora flertalet handikappade. För att påskynda den tekniskautvecklingen bör ett målmedvetet forsknings- och utvecklingsarbete inledas. Utredningenhar konkretiserat sina förslag till anpassningsåtgärder i ett ramprogram som avsersåväl färdmedel som terminaler och närmiljö samt forskning och utveckling. Deanpassningsåtgärder som avser färdmedel och terminaler har indelats i fyragrupper - kompleiieringsåigärder, översynsåi-gärder, anskaffningsålgärder ochutvecklingsåtgärder-med avseende på när de kan genomföras. Som exempel påkompleiieringsåigärder nämns förbättrad desiinalionsskyllning och uppsättandeav ytterligare stödhandtag i färdmedlen. Till grupperna översyns- ochanskaffningsåtgärder hör bl. a. anordnande av särskilda handikappsäten ochförbättring av högtalaranläggningarnas kvalitet resp. ändrad utformning avinstegen på färdmedlen och bredare dörröppningar som medger att en rullstol kanlas ombord. Utredningen menar atl de anpassningsåtgärder vars tekniska lösningarnu är kända - dvs. främst kompletterings- och översynsåtgärder samt vissaanskaffningsåtgärder - bör kunna genomföras och rymmasinom trafikföretagens ordinarie ekonomiska ramar. Föregen del anserföredraganden all ramprogrammet i stort är väl avvägt medavseende på såväl föreslagna åtgärder som det tidsmässiga genomförandel.Programmet bör i huvudsak kunna läggas till grund för genomförande. Denindelning som utredningen har gjort bör ses som ett sätt att praktisktstrukturera en mängd skilda anpassningsåtgärder och all i viss mån prioriteradessa i tiden. Avsikten är att programmet skall vara vägledande vidgenomförandet. En viss frihet måste enligt föredraganden medges företagen attsjälva välja lösning, vilket lämpligen bör ske efler samråd med handikapporganisationerna.Utredningens förslag bör i sådana fall mer betraktas som funktionskrav än somkrav på en bestämd teknisk lösning. Med ett sådant synsätt säkerställs ocksåenligt föredragandens mening en snabb och ändamålsenlig anpassning. 1detta sammanhang betonas betydelsen av au del sker ett samarbete mellanhandikapporganisationerna samt irafikförelagen och fordonslillver-karna iarbetet med anpassningen av de olika trafikmedlen. Ett sådant ömsesidigt utbyteav erfarenheter och synpunkter ökar förståelsen för problemen och ger en godgrund för konstruktiva lösningar. Föredragandenpekar på att företrädare för kollektivirafikföretagen i sina yttranden harframhållit risken föratt en långtgående handikappanpassning kan innebära sämreservice i olika hänseenden för andra trafikanter och därmed försvagakollektivtrafikens attraktionskraft. Detta skulle bl. a. gälla närtrafiken medbuss och tunnelbana i rusningstid då trafiksystemet är känsligt förförseningar. Föredraganden förklarar sig i och för sig ha förståelse för dessasynpunkter, men anser att farhågorna är något ensidiga. Handikappanpassningenav fordonen bör nämligen inte ses som isolerade åtgärder för att tillgodose enviss resandekategoris önskemål - på bekostnad av andra resenärer-utan tvärtomsom ett led i en allmän utveckling av den kollektiva trafikapparatenstillgänglighet och standard, vilket trafikföretagen normalt strävar efter isyfte atl öka resandet. En sådan standardhöjning bidrar också lill att skapaekonomiska förutsättningar för handikappanpassningen. Genom lägre insteg ibussar, bredare dörröppningar, bättre information etc. bör av- och påstigningkunna ske snabbare och smidigare, vilket undertättar tidhållningen och somföljd därav bl. a. kortar av väntetiderna vid hållplatserna. Med ett sådantsynsätt betonas standard- och tillgänglighetsfrågornas samhörighet medtrafikförsörjningsfrågorna. Alla dessa faktorer bör därför enligt föredragandenbeaktas i ett sammanhang vid planering för en tillfredsställandetransportförsörjning bl. a. för atl merkostnader som följd avhandikappanpassningen skall undvikas. Det är som följd härav naturligt attanpassningsåtgärderna ingår som en del i trafikföretagens och färdmedelstillverkarnasplanering. Enligtföredraganden bör järnvägen kunna fylla en viktig funktion för handikappadesinterregionala resor. Anpassningen av personvagnar i järnvägstrafiken tillgravt handikappade är dock särskilt svår som en följd av järnvägenstekniska förutsättningar och den långa livslängden hos järnvägs-materielen. Föralt en rullstolsbunden resenär skall kunna färdas med tåg på egen handförutsätts bl. a. att en särskild lyftanordning utvecklas. Säkerhetsproblemenmåste vidare få en tillfredsställande lösning. Arbetet med anledning avregeringens uppdrag åt Si atl i samarbete med handikappinstitutet la fram entyp av järnvägsvagn som gör det möjligt för rullstolsbundna resenärer att resamed rullstol bör ge det tekniska underlag som behövs för elt ställningstagande.Även om det inte helt går alt uppnå en fullständig anpassning avjärnvägstrafiken, anser föredraganden atl ett betydelsefullt steg tagits med de150 nykonstruerade personvagnar som SJ beställde och som snartkommer att börja levereras. Vagnarna tillgodoser i sin grundkonstruktionviktiga krav på handikappanpassning. Föredragandeninstämmer i utredningens förslag lill anpassningsåtgärder avseende bussar,pendeltågs- och tunnelbanevagnar. Det bör med andra ord vara möjligt atl inomen relativt nära framtid vidta sådana åtgärder - t. ex. bredare bussdörrar -att rörelsehindrade med starkt nedsatta gångfunklioner och därmed ocksårullstolsbundna med hjälp av ledsagare kan ta sig ombord på dessa färdmedel.Lämpliga tekniska hjälpmedel för rullstolsbundna -förutom lyftanordningar ävenstandardiserade rullstolar- är i detta sammanhang väsentliga och angelägnaforskningsuppgifter. Beträffandetaxibilarna anses att del finns skäl att klassificera den vridbarapassagerarstolen resp. tröskelfritt insteg i framsäte på taxi som en utvecklingsåtgärdi stället för anskaffningsåtgärd. I detta sammanhang erinras också om att delpågår ett utvecklingsarbete i fråga om taxibilar, bl. a. inom . harsåledes presenterat en prototyp till taxi vilken genom sitt låga golv och sinspeciella utformning i övrigt även kan transportera rullstolsbundnapassagerare. Närdel gäller handikappanpassning av flygplan och Järtyg framhålls betydelsen avalt irafikförelagen vid anskaffning av ny materiel redan påspecifikationsstadiet för fram anpassningskraven så att kostsamma modifieringari efterhand kan undvikas. Anpassningsåtgärderna får inte innebära att säkerhetenåsidosätts. I många fall torde emellertid säkerhets- ochhandi-kappanpassningskraven gå atl förena. Bredare dörrar och korridorer,mindre nivåskillnader etc. är t. ex. åtgärder som bör underlätta en snabbutrymning vid haveri eller fara för haveri. Ilikhet med vad som anförts av några remissinstanser anser föredraganden attarbetsmiljöfrågorna för berörd personal måste uppmärksammas i samband med dentekniska utformningen av olika anpassningsåtgärder och de rutiner som kommertill användning, exempelvis vid lyft av handikappade i rullstolar ochtransportstolar. är det önskvärt alt färdtjänst- och trafikpersonal ges denutbildning som erfordras för alt vid behov kunna hjälpa handikappade tillrätta, främst vid av- och påstigning men även under resan. Utbildningenbör bedrivas i takt med trafikmedlens anpassning. Föredraganden utgår från attfärdtjänstens personal ges den utbildning som erfordras. Trafikpersonalen börgenom irafikförelagen ges sådan utbildning all de i viss omfattning kan biståmed hjälp under resan och vid eventuella omstigningar. Av naturliga skäl flrdock trafikpersonalens medverkan ske inom ramen för de personalresurser somdisponeras. pekar föredraganden på den hjälp som erhålls inomfärdtjänstens ram. Deanpassningsålgärder som företrädesvis av tekniska skäl inte är möjliga attgenomföra f. n. bör bli föremål fören intensifierad/breA/;//;' och utveckling.Detta gäller bl. a. ytterligare utveckling av transportstolen, utveckling avterminal- eller färdmedelsanknutna lyftanordningar eller andra anordningar föratt rörelsehindrade och rullstolar skall kunna las ombord på färdmedlen samtanordningar för förankring av rullstolar under färd. Föredragandenframhåller att del pågår elt värdefullt utvecklingsarbete påområdet. Det finns emellertid angelägna projekt som bör påbörjas så snart sommöjligt. Särskilda medel - 1,5 milj. kr.- bör enligt föredraganden anvisas fördetta ändamål. 1propositionen behandlas härefter H bedömningar och förslagavseende terminalanpassningen. Föredraganden anser att dessa svarar väl motförslagen på färdmedelsområdet. Den nödvändiga terminalanpassningen kanåstadkommas inom ramen för byggnadslagstiftningen. Den bestämmelse som främsttar sikte på handikappades behov är 42 a § byggnadsstadgan (1959:612, omtryckt1972:776, ändrad senast 1978:369)(BS). Föredragandens redogörelse förbestämmelserna i om handikappanpassning mynnar ut i konstaterandet altkraven på handikappanpassning tillämpas fullt ut dåterminaler uppförs. Däremot gäller en form av skälighetsbegränsning i fråga ombyggnad av sådana terminaler som har uppförts före den , Föredragandenframhåller att utredningens undersökning visar att det på många håll finnsbrister i de befintliga terminalanläggningarnas utformning, vilka försvårareller omöjliggör för handikappade alt använda sig av de kollekliva färdmedlen.Det är som följd härav nödvändigt att samordna handikappanpassningen avfärdmedel och terminalbyggnader för att syftet med den reform som föredragandenföreslår skall uppnås. Den föreslagna anpassningen av färdmedlen skulle annarsinte vara meningsfull. Terminaler och färdmedel utgör nämligen för resenären enodelbar enhet. Detta innebär enligt föredraganden au särskilda hänsyn bör tastill terminaler vid bedömning av frågan om handikappanpassning av byggnader.Föredraganden finner det angelägel att H förslag avseende terminalbyggnadernagenomförs, dvs. att dessa skall handikappanpassas vid lämpligt tillfälleoavsett om de av annan anledning skall byggas om eller inte. Föratt åstadkomma den nödvändiga handikappanpassningen av del befintligaterminalbeståndet föreslås atl man ändrar BS så atl 42 a § görs tillämplig ävenpå detta bestånd oavsett om handikappanpassningen är föranleddav annan ombyggnad eller inte.