bet · G201LU19 · 1978-12-31 00:00:00 — Uppenbarligen förekommer sådan brottslighet i många fall isamband med konkurs. 1 andra fall åter kan eventuella förmö- LU1978/79:19 85 genhetsbrott av gäldenären helt sakna samband medkonkursen. bör det beaktas att uppbördsbiott och skattebrott utgörett betydande inslag i de brottsliga transaktionerna med anknytning till enkonkurs. Enligt utskottets mening är därför den i motionen förordadeavgränsningen inte helt tillfredsställande. Vad frågan nu gäller är att stävja den brottslighet somhar samband med konkurser, och anmälningsskyldigheten bör avgränsas så alt denfyller detta syfte. Atl ålägga förvaltaren en mer vittgående skyldighet attanmäla brott skulle enligt utskottets mening föra för långt. Det ter sig ocksårimligt att begränsa anmälningsplikten till mer allvarlig brottslighet. Medhänsyn till del anförda anser utskottet att man bör söka en annan utgångspunktför avgränsningen av anmälningsskyldigheten än den motionärerna föreslagit. Som närmare framgår av den ovan omnämnda rapporten frånbrottsförebyggande rådet (s. 82 ff.) avser del övervägande antalet konkurserfysiska eller juridiska personer som drivit näring. Endast i ett förhållandevisringa antal fall försätts privatpersoner, som inte är eller varitrörelsedrivande, i konkurs. Med utgångspunkt i den beskrivning av otillåtnatransaktioner som lämnats i rapporten kan del antas att den nu aktuellakriminaliteten främst har samband med rörelse som gäldenären drivit. Interörelsedrivande personer torde sällan göra sig skyldiga till annanbrottslighet med anknytning till konkurs än gäldenärsbroit. Beträffande vissatyper av brott i samband med konkurs kan det för övrigt framhållas att de intekan begås av annan än näringsidkare. Det anförda leder utskottet till den uppfattningen attförvaltarens anmälningsskyldighet beträffande andra brott än gäldenärsbrotibör begränsas till fall då gäldenären drivit näringsverksamhet och det underkonkursförvaltningen kommer fram att gäldenären kan misstänkas för brott somhar samband med verksamheten. Undantag bör dock göras för brott av ringabeskaffenhet. Utskottet föreslår således alt reglerna om anmälan för gäldenärsbroiti 55 S tredje stycket och 185 b S femte stycket förslaget till ändring ikonkurslagen kompletteras med följande bestämmelse: "Detsamma gäller omgäldenären har drivit näringsverksamhet och det under konkursförvaltningenkommer fram att gäldenären kan misstänkas för annat brott av ej ringabeskaffenhet, som har samband med verksamheten." Utskottet vill tillägga att bestämmelsen självfallet intefår tolkas så atl förvaltaren helt bör underlåta att anmäla sådana brott sominte omfattas av regeln. Skulle det sålunda visa sig att en interörelsedrivande gäldenär begått annal brott som har anknytning till konkursenän gäldenärsbroit bör självfallet anmälan ske. Detsamma gällerförmögenhetsbrott som har begåtts mot gäldenären, exempelvis av enställföreträdare till denne. Även i andra fall kan det finnas skäl för enförvaltare atl underrätta åklagare om eventuella brottsmisstankar motgäldenären. Någon lagstadgad anmälningsplikt i dessa hänseenden bör dock inteåläggas förvaltaren. LU1978/79:19 86 Utskottets ställningstagandeinnebär atl önskemålet i motionen 1978/ 79: 2209 i allt väsentligt tillgodoses.Även önskemålet i motionen 1978/ 79: 1765 om broltsanmälan tillgodoses bättregenom utskottels förslag än genom propositionsförslaget. I delta avsnitt behandlar utskottetslutligen en motion angående missbruk av den statliga lönegarantin. Enligt lönegarantilagen svarar staten för betalning avarbetstagares fordringar hos arbetsgivare som har försalts i konkurs. Defordringar som omfattas av lönegarantin är bl. a. arbetstagares lönefordringaroch andra ersättningar med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen ochpensionsfordringar med förmånsräti enligt 12 eller 13 § samma lag. Beträffandefordringar med förmånsräti enligt 12 S förmånsrättslagen är garantin maximeradtill ett belopp som motsvarar tolv basbelopp. Lönegarantin finansieras genomarbetsgivaravgifter. Garantibeloppen utbetalas av . Beträffande de formella förutsättningarna för attbetalning skall utgå enligt lönegarantin gäller olika system för ordinärakonkurser och fattigkonkurser. 1 ordinär konkurs utgår betalning endasl för fordran sombevakats i konkursen. Konkursförvaltaren skall efter konkursbeslutetunderrätta om fordran på lön under uppsägningstid om fordringenenligt förvaltarens bedömande är klar. Underrättelse bör under sammaförutsättning lämnas även om annan fordran som omfattas av garantin. I övrigtskall underrättelse lämnas när fordran har blivit utdelningsgill. Förvaltarenskall som han lämnar underrättelse till om klar fordranbevaka den för arbetstagarens räkning. 1 falligkonkurserna ankommer det på kronofogdemyndighetatt utreda och pröva lönegarantianspråk. Den i konkursen förordnade gode mannenskall enligt föreskriften i 185 S KL så snart kunskap har vunnits om löne-ellerpensionsskuld anmäla detta till vederbörande kronofogdemyndighet. Förkonkursdomaren föreligger skyldighet att sända underrättelse till kronofogdemyndighetom det finns anledning anta att fordran som omfattas av garantin kan görasgällande. I propositionen föreslås vissa ändringar i lönegarantilagen som enföljd av den nya ordningen för handläggning av mindre konkurs. 1 motionen 1977/78: 1004 (s) yrkas att beslutarhos regeringen anhålla att regler uifärdas för kontroll av företagsförhållanden både före och efter konkurs och vid utbetalning från den statligalönegarantifonden. Motionärerna framhåller att utbetalningarna frånlönegarantifonden /78 var nästan 10 gånger större än /75. Enligt motionärerna är en anledning till utvecklingen attmindre nogräknade företag missbrukar lönegarantisystemet. Motionärerna anförexempel på olika former av missbruk. Motionärerna anser att en skärpt kontrollav konkursföretagens affärer och handlande i övrigt LU1978/79:19 87 före och efter konkursutbrottet är nödvändig inte minstmed hänsyn lill lönegarantiutbetalningarna. Kontrollen bör företrädesvisankomma på länsstyrelsernas revisionsenheter, som bör få erforderliga resurserhärför. Som framhållits i flera av de remissyttranden sominhämtats över motionen (se bilaga 2) torde ökningen avlönegarantiutbetalningarna i allt väsentligt'ha andra orsaker än missbruk avlönegarantisyslemet. All missbruk förekommer står dock klart. I likhet medmotionärerna anser utskottet det angeläget att oriktigalönegarantiutbetalningar förhindras. Utskottet vill emellertid i sammanhangeterinra om atl lönegarantilagen är en social lagstiftning och att ärendena avhänsyn lill arbetstagarnas intressen bör handläggas med skyndsamhel. Enligt utskottets mening torde en effektiv tillsyn ochförvaltning i konkurs utgöra det bästa botemedlet mot missbruk av lönegarantin.Den föreslagna reformen av konkurslagen har som lidigare berörts en sådaninriktning. Genom atl kvalifikationskraven på förvaltarna skärps och att delallmänna genom tillsynsmyndigheten får insyn i konkursförfarandet ökas också iväsentlig mån möjlighelerna till kontroll av lönegarantianr språk. Det kansåledes förväntas alt reformen av konkursförfarandet kommer alt leda till ellminskal missbruk av lönegarantin. Utskottet vill också peka på att denutvidgade anmälningsskyldighet beträffande konkursbrott som utskottet nyssförordat kan antas få en inte obetydlig preventiv effekt när det gällermissbruk av lönegarantin. På anförda skäl anser utskottet att motionen 1977/78:1004 inte påkallar någon åtgärd från sida. Sysselsältningspoliliska frågor m. m. i konkurs Som en allmän bakgrund till demotionsyrkanden som kommer att behandlas i delta avsnitt vill utskottet lämnaföljande redogörelse. 1 skrivelse till regeringen framförde vissa erinringar mot reglerna i lönegarantilagen. a. att de rättsregler, som aktualiseras när ett företag råkar iekonomiska svårigheter, bör vara så konstruerade atl konkurs såvitt möjligtundviks. Konkurs är enligt ofta det sämsta alternativet eftersomkonkurs ofta medför onödig värdeförstöring. Ett sätt att undvika konkurs ärenligt ackord utan konkurs enligt ackordslagen. Attlönegarantin inte träder i kraft vid ackord utan endast vid konkurs omöjliggörofta att ett företag rekonstrueras via ackord enligt ackordslagen. Konkurs bliri stället oundviklig. ansåg atl rekonstruktioner skulle främjasom lönegarantin blev tillämplig även vid ackord. En sådan regel skulle, framhöllsdet, svara mot önskemålet att rättsreglerna bör verka för att konkurs och däravföljande värdeförstöring undviks. a. altlönegaranlilagen skulle ändras så att synpunkterna tillgodosågs. Det av aktualiserade spörsmålet liksom denmera övergripande frågan om vilka medel samhället bör sälta in när företagråkar i ekonomisk kris behandlas f. n. av en inom LU1978/79:19 88 tillsatt arbetsgrupp som fått till uppgift att bl. a.lägga fram förslag om hur konflikten mellan en tidsbegränsad fortsatt drift avett företag på ekonomiskt obestånd och konkurslagens regler skall lösas (seprop. 1976/77: 105 s. 35-36). Arbetsgruppens arbete syftar lill att ett nyttinstitut, kallat betalningsinsiällelse, skall tillskapas. Meningen är attinstitutet skall ge rådrum för överväganden av om företag med ekonomiskasvårigheter skall avvecklas eller leva vidare. Betalningsinställelse avses bliett förstadium till ackord eller konkurs och kunna leda till atl något ackords-eller konkursförfarande inte behöver tillgripas. Även nya former av statligtstöd övervägs i sammanhanget liksom frågan om hur arbetsmarknads- och regionalpolitiskaintressen skall kunna tillgodoses när företag råkar i ekonomiska svårigheteroch hotas av nedläggning. Arbetsgruppens arbete har tidigare blivit föremål förriksdagens intresse. a. har näringsutskottel (NU 1977/ 78:41) uttalat attutskottet förutsatte alt regeringen på grundval av utredningen sä snart sommöjligt skulle lägga fram åtgärder i nu angivet hänseende. Arbetet medreformen är enligt vad lagutskottet nu erfarit inne i slutskedet. I anslutning till det anförda vill utskottei erinra om attförslaget till ändring av konkursförfarandet har utformats så att inte bara borgenärernasintressen skall kunna tillgodoses i konkurs utan också hänsyn kan tas tillandra intressen, exempelvis sysselsättningspolitiska intressen. Enligt departementschefensuttalanden i anslutning till bestämmelsen i 61 § om fortsättande eller återupptagandeav gäldenärens rörelse skall sålunda förvaltaren noga utreda vilka lösningarsom är bäst ägnade att tillgodose såväl borgenärsintressena som desysselsältningspoliliska intressena. Även kravet atl förvallaren skall vara välförtrogen med arbetsmarknadspolitiska frågor skall ses som ett uttryck för attsamhälleliga intressen bör beaktas vid konkursförvaltningen. 1 detta sammanhangvill utskottet också peka på att konkurslagskommiltén i delbetänkandet 1977föreslog att ett allmänt ombud skulle kunna tillsättas i konkurs. Ombudetskulle ha till uppgift att beakta arbetsmarknads- och regionalpolitiskaintressen. I propositionen uttalar departementschefen att övervägande skältalar för att man i avvaktan på del utredningsarbete som pågår inom arbetsmarknadsdepartementetdröjer med att ta ställning till frågan om införande av ett allmänt ombud ikonkurs. Han lägger därför inte nu fram något förslag på den punkten. I motionen 1977/78:528 (m) tas i huvudsak samma spörsmålupp som behandlats i ovan redovisade skrivelse. Motionären framhålleratt lönegarantilagen och ackordslagen motverkar varandra. Till skillnad frånvad som tidigare gällde ger företagsinteckning numera bättre förmånsrätt änskatte- och lönefordringar. För en innehavare av företagsinleckning är detenligt motionärens mening fördelaktigare med en konkurs i stället för ackord,efiersom lönegarantin bidrar till alt "arbeta upp" denföretagsinlecknade egendomen så att inteckningshavaren har större förut- LU1978/79:19 89 sättningar att få full betalning för sin fordran.Molionären framhåller att det har funnits flera fall då företag lagts ned efteren konkurs i stället för att rekonstrueras genom ett ackordsförfarande.Motionären anser att en översyn bör ske av lönegaranlilagen syftande till attlönegarantin skall gälla även vid ackord och yrkar att hos regeringenskall begära en utredning om utvidgning av lönegarantin. Utskottet delar motionärens uppfattning att nuvarande ordninginte kan anses helt tillfredsställande. Som vitsordats av flera av demyndigheter och organisationer som yttrat sig över motionen (se bilaga 2) harreglerna i förmånsrättslagen och lönegarantilagen lett till att det förborgenären i vissa fall kan te sig förmånligare att ett företag går i konkursän att ackord kommer till stånd. Eftersom konkurs i allmänhet medförvärdeförstöring lill skada för borgenärerna och gäldenären och kan leda tillnegativa konsekvenser från sysselsättningspolitisk synpunkt, framstår detenligt utskottets mening som angelägel att en reform på området kommer tillstånd. Som framgår av den lämnade redovisningen för det pågående utredningsarbetetinom syftar arbetet till en lösning av det problemsom tagits upp i motionen. Med hänsyn till vikten av att opåkalladeföretagskonkurser förebyggs och med beaktande av vad tidigare uttalatrörande arbetsgruppens arbete förutsätter utskottet att utredningsarbetetsnarast fullföljs och att arbetsgruppens förslag utan dröjsmål blir föremål fören bred remissbehandling. Något initiativ från sida med anledning avmotionen 1977/78: 528 är f. n. inte erforderligt. I motionen 1978/79:2207 (s) tas upp frågan omhänsynstagande till arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen vidkonkurs. Motionärerna framhåller att samhället i väsentligt högre grad än förrengagerat sig i det ekonomiska livet genom statligt kreditstöd i olika former,lokaliseringsstöd, statsbidrag till nedläggningshotade företag m. m. Samhällethar också tagit på sig ett ökat ansvar för sysselsättningen. Det ställs därförenligt motionärerna särskilda krav på konkursförvaltningen vid företagskonkursnär del gäller att bedöma sysselsättningsfrågor och företagets ställning i frågaom erhållet samhällsstöd eller behov av nytt stöd. Visserligen torde detförhålla sig så att, när väl konkurs inträffat, svårigheterna är väsentligtstörre att rekonstruera företaget än så länge konkurs inte inträffat. När detgäller företag, vars verksamhet är väsentlig från sysselsättnings- och regionalpolitiskasynpunkter, är, anförs det vidare, det viktigaste därför att undvika konkurs.Men även när konkurs inträtt måste sådana intressen kunna tillgodoses. Att se konkursen enbart som ett medel att tillgodosefordringsägare med penningfordringar motsvarar enligt motionärerna inte denverklighet som vi lever i. Också de anställda och den ort eller de ortersom för sin ekonomiska framtid är beroende av ett företags fortsatta existenshar rimliga anspråk på alt få sina intressen beaktade i företagels konkurs. LU1978/79:19 90 Liksom på så många andra områden måste jämkningar görasmellan olika intressen. Molionärerna understryker vikten av alt del utredningsarbetesom utförs av en arbetsgrupp i beträffande fråganom vilka medel samhället bör sätta in när ett företag befinner sig i ekonomiskkris bedrivs med all erforderlig skyndsamhel. De anser alt arbets-.eruppenvidare bör lägga fram förslag om hur samhällets intressen skall tillvaratas närföretag har råkat i konkurs. En av de frågor som enligt molionärerna börutredas är en utbyggnad av ackordscentralerna under lämpligt huvudmannaskap föratl därigenom lill samhällets förfogande skall ställas förvaltare som kan varaskickade att i konkurs tillvarata såväl samhällets som borgenärernas intressen.Molionärerna yrkar alt det anförda ges regeringen till känna (yrkandet 5). Utskottei har redan tidigare i detta avsnitt understrukitviklen av alt del inom pågående utredningsarbetetrörande betalningsinsiällelse m. m. fullföljs. Utskottet delar såledesmotionäremas uppfattning på denna punkt. Något särskilt tillkännagivande anserutskollel dock f. n. inte erforderligt. Beträffande frågan om hänsynstagande lill samhälleligaintressen i konkurs vill utskottet hänvisa till att motionärernas önskemålhärvidlag i viss mån tillgodoselts i propositionen. Om och i vilken månytterligare åtgärder är påkallade bör enligt utskottets mening lämpligen prövasinom . Med hänsyn till departementschefens ovanredovisade uttalande anser sig utskottet kunna utgå från att denna frågakommer alt tas upp lill överväganden sedan utredningsarbetet inomarbetsmarknadsdepartementet slutförts. Utskottet utgår från att därvid godledning kan hämtas från de synpunkter som kan förväntas komma fram under remissbehandlingenav arbetsgruppens förslag. Något initiativ från är således f. n, inteheller påkallat i förevarande hänseende. Vad slutligen gäller motionärernas önskemål om enutbyggnad av ac-kordscenlralen under lämpligt huvudmannaskap ankommer det inlepå lagutskottet atl ta ställning härtill. Frågan om utbyggnad av ochhuvudmannaskapet för ackordscentralen har emellertid tagits upp i molionen1978/ 79: 1028 av m. fl. (s), vilken hänvisats lillnäringsutskottel och kommer att behandlas i betänkandet NU 1978/79:59. 1 detlasammanhang vill utskottet emellertid erinra om att enligt uttalanden ipropositionen (s. 157) inte bara advokater utan även andra, t. ex. ledandetjänstemän hos Ackordscentral, skall kunna komma i fråga somkonkursförvaltare. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionen 1978/79: 2207, yrkandet 5. LU1978/79:19 91 I propositionen föreslås attinstitutet rättens ombudsman avskaffas och att konkursdomarenstillsynsfunktioner slopas. Tillsynen över konkursförvaltningen skall ifortsättningen utövas av kronofogdemyndighet. Tillsynsuppgifterna skallanförtros i princip en kronofogdemyndighet i varje län. Tillsynsmyndighetenskall övervaka att avvecklingen av konkursboet drivs effektivt och attförfarandet inte drar med sig onödiga kostnader. Myndigheten har också enviktig uppgift att fylla i samband med prövningen av förvallararvoden.Myndigheten avses vidare medverka när del gäller frågor rörande tillsättande avförvaltare, tvångsmedel mot gäldenärer m. m. Tillsynen överkonkursförvaltningen omfattar också en formell kontroll som i första handskall grundas på granskning av kvarlalsräkningar och övrig redovisning. Utskottet delar departementschefens uppfattning atlinstitutet rätlens ombudsman liksom konkursdomarens tillsynsfunktioner böravskaffas och atl tillsynsuppgifterna beträffande konkursförvaltning iframliden bör ankomma på annan myndighet än domstol. I motionen 1978/79: 2207 (s) yrkas att länsstyrelse skallvara tillsynsmyndighet i konkurs (yrkandet 2). Vidare framläggs (yrkandet 4delvis) förslag till erforderiiga lagändringar. Motionärerna hänvisar till attyrkandet delvis skall ses som en följd av ett i samma motion framlagt förslagom alt kronofogdemyndighet skall vara förvaltare i mindre konkurs. Enligt motionärernakan emellertid kritik i och för sig riktas mot atl kronofogdemyndighet skallvara tillsynsmyndighet. De framhåller att tillsynen i mindre konkurser somregel inte torde fylla annan uppgift än en formell kontroll av attkonkurslagens föreskrifter iakttas. Valet av tillsynsmyndighet är under sådanaförhållanden av mindre betydelse. I stora företagskonkurser, som handläggs avhögt specialiserade affärsjurister, kan enligt motionärerna med fogifrågasättas om kronofogdemyndigheten har tillräckliga möjligheter att utövaen reell tillsyn över förvaltningen. Endast när det gäller inte särskiltkomplicerade konkurser som handläggs i ordinär ordning kan man tänka sig attkronofogdemyndigheten kommer att kunna göra en reell insats. Motionärerna anseratt sådana konkurser inte torde bli alltför talrika. Vidare framhålls att koncentrationen avtillsynsuppgifterna till i princip en kronofogdemyndighet i varje län jämtebehovet av förstärkning med expertis som inte finns hos kronofogdemyndigheternagör atl dessa myndigheter inte heller från organisatorisk synpunkt framstårsom mest närliggande för tillsynsuppgiften. Motionärerna hänvisar till att ipropositionen förutsätts att tillsynsmyndigheternas behov av expertis i företagsekonomiskaoch revisionstekniska frågor tills vidare blir tillgodosett genom atttjänstemän vid länsstyrelserna anlitas. Enligt motionärerna är det huvudsakligeni frågor av nyssnämnd art jämte frågor om arbetsmarknads- och LU1978/79:19 92 regionalpolitiska intressen som tillsynsmyndigheten har enverklig funktion att fylla. Det förhållandet att behövlig expertis i alladessa frågor finns tillgänglig vid länsstyrelserna talar för attlänsstyrelserna själva blir tillsynsmyndigheter. Länsstyrelserna är enligtmotionärernas mening väl lämpade att handlägga de uppgifter som enligtpropositionen skall ankomma på tillsynsmyndigheten. Eventuella behov avpersonalförstärkningar får tillfälligt tillgodoses genom beslut av regeringenoch bedömas av vid behandlingen av anslag för /81. När det gäller valet av tillsynsmyndighet vill utskotteterinra om atl åtskilliga remissinstanser och lagrådet framhållit att det frånprincipiell synpunkl ej kan godtas atl kronofogdemyndighet skall vara verksam ien konkurs både som borgenär och som tillsynsorgan. a. har härvid åberopatsatt de invändningar lagutskottet anförde 1976 mot förslaget att kronofogdemyndighetskulle vara förvaltare i mindre konkurser gör sig gällande med samma styrka närdet gäller en ordning där tillsynen ankommer på denna myndighet. Utskottet kaninte dela denna uppfattning. I likhet med departementschefen anser utskottetatl det finns betydelsefulla skillnader i principiellt hänseende mellan dettidigare förslaget och det nu framlagda. Utskottet vill bl. a. peka på attförvaltaren enligt propositionen självständigt skall avgöra vilka åtgärder somär motiverade och när de skall företas och att tillsynsmyndighetens kontroll avåtgärderna väsentligen är avsedd att ha karaktären av en eflerhandskontroll.Någon rådgivande funktion skall tillsynsmyndigheten enligt propositionen inteutöva. Även om utskottet således anser att kronofogdemyndighet frånprincipiella utgångspunkter kan godtas som tillsynsorgan vill utskottet ändåpeka på risken för att myndigheten misstänks för obehöriga hänsynstaganden.Till frågan om garantier mot sådana risker återkommer utskottet nedan.Utskottet vill emellertid redan nu understryka vikten av att man inför sådanagarantier, om kronofogdealternativet väljs. Enligt utskottet föreligger frånprincipiella utgångspunkter inte heller hinder mot att tillsynsfunktionernaanförtros såsom motionärerna föreslagit. De båda alternativenkan för övrigt i förevarande hänseende anses likvärdiga. Vad gäller kronofogdemyndigheternas och länsstyrelsernaskvalifikationer för uppgiften vill utskottet erinra om att en effektiv tillsyni konkurs otvivelaktigt förutsätter goda insikter och erfarenheter beträffandeföretagsekonomiska och revisionstekniska frågor samt arbetsmarknads- ochregionalpolitik. Detta gäller särskilt större företagskonkurser. Som framhållsi motionen finns inom länsstyrelseorganisationen tillgång till erforderligexpertis på dessa ämnesområden. Kronofogdemyndigheterna är emellertid inteheller utan erfarenheter härvidlag. Vid skatteindrivningen ställs nämligenkronofogdepersonalen i stor utsträckning inför arbetsmarknads-politiskaproblem. Vid bedömningen av kronofogdemyndigheternas lämplighet somtillsynsorgan skall emellertid hänsyn inte tas endast till rådandeförhållanden. Om tillsynen i enlighet med propositionen anförtros i princip LU1978/79:19 93 en kronofogdemyndighet i varje län bör det vara möjligtalt genom utbildnings- och informationsinsatser inom förhållandevis kort tidstärka kompetensen hos kronofogdepersonalen. Som departementschefen framhållerbör riksskatteverkel som centralmyndighet kunna spela en viktig roll i dettaarbete. Utskottet vill också peka på att det på en del myndigheter bör varamöjligt att inrätta speciella tillsynsenheter, varigenom man kan få enspecialisering på tillsynsområdet. Enligt utskottets mening är det angelägetatt, om kronofogdeallernalivet väljs, en sådan ordning kommer till stånd istörsta möjliga utsträckning.