bet · G201JuU5 · 1978-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om ansvar för funktionärer 1 offentlig verksamhet 1 motionen 1977/78:236 av Per ()hemställs att hos regeringen skall begära förslag om utvidgad rättlill målsägandetalan mot högre ämbetsmän. Motionärenullalar alt målsägandens rätt att väcka enskilt åtal inte gäller i fråga ombrott som i utövningen av tjänst eller uppdrag har begåtts av ämbetsmän medhögre tjänster; i fråga om ansvar eller enskilt anspråk på grund av dessa brottär riksåklagaren ensam behörig åklagare. Enligt motionären har målsägandenstaleräit i förevarande avseende inskränkts genom ändringar i rättegångsbalkenår 1974. I moiionen redogörs för ett beslut av , därtingsrätten avvisat ett av en enskild person väckt åtal möten hög ämbetsman.Beslutet röjer enligt motionärenen bristande rättssäkerhet. Del bör enligtmotionärens mening vara ett minimikrav au den som anser sig utsatt förbrottsligt förfarande från högre ämbetsmän kan få saken rättsligt prövad. I moiionen 1977/78:494 av m. fi. (vpk)föreslås att hos regeringen skall begära att del nuvarandedisciplinära ansvaret för högre förvaltningstjänstemän kompletteras i enlighetmed vad som sägs i motionen 1977/78:493. Imotiveringen till yrkandet uttalar motionärerna att det nuvarande begränsadedisciplinära ansvaret för höga offentliga tjänstemän måste kompletteras. Enligtmotionärernas mening bör dessa tjänstemän kunna åtalas vid domstol förtjänstehandlingar som innebär brott mot lagregler eller av lagstiftarenföreskriven tillämpning eller som eljest strider mot de fri- och rättighetersom stadgas i grundlag; åtalsanmälan bör kunna göras av envar. I moiionen 1977/78:989 av RolfHagel(apk)och AlfLövenborg (apk) yrkas alt beslutar att av regeringen begära följandeändringar i : I 1978/79. JuU1978/79:5 2 Nuvarande lydelse Motionärernas förslag 1 kap. 4§ Allmän åklagare vid underrätt och hovrätt ärstatsåklagare eller distriktsåklagare. Riksåklagarenär dock allmän åkla- Stycket utgår. garevid underrätt och hovrätt i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund avbrott som i utövningen av tjänsten eller uppdraget har begåtts av 1. den som innehar eller uppehåller sådan ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet eller annan tjänst som omfattas av 15 kap. 4 § lagen (1976:600) om offentlig anställning; 2. ledamotav domstol eller central statlig förvaltningsmyndighet, som ej är anställd hosstaten; eller 3. krigsman,som bestrider regementschef eller därmed likställd eller högre tjänst. Allmänåklagare vid högsta domstolen är riksåklagaren. Har talan till högsta domstolen fullföljts allenast avenskild part, må åklagartalan där, efter riksåklagarens förordnande, föras avlägre åklagare. Närmare bestämmelserom fördelningen av uppgifterna mellanåklagarna meddelas i de för dem gällande instruktionerna. Vad 18 och 9 §§ stadgats om rättför Paragrafen utgår.målsäganden att väcka åtal eller övertaga eller i högre rätt fullfölja väcktåtal gäller icke i fråga om brott, som avses i 3 kap. 3 § och 7 kap. 4 § andrastycket. Talan om enskilt anspråk på grund Målsägandens talan omenskilt av brott, som avses i 3 kap. 3 § och 7 anspråk på grund av brott, somavses i kap. 4 § andra styckel, må ej väckas av 3 kap. 3 §, må ej väckas, medmindre målsäganden, med mindre åtal för åtal för brottet äger rum. Talan fårbrottet äger rum eller talan biträdes av biträdas, övertagas eller i högrerätt JuU 1978/79:5 3 någonsom är behörig att besluta fullföljas av behörig åklagare, sådant åtal. Förundersökning enligtdelta ka- Förundersökning enligt delta ka- pitel är, omtillräckliga skäl för åtal pitel är, om tillräckliga skäl för åtal ändockföreligga, ej erforderlig be- ändock föreligga, ej erforderiig beträffandebrott, för vilket icke svårare träffande brott, för vilket icke svårare påföljdän böter är stadgad, eller påföljd än böter är stadgad, eller beträffandebrott, som avses i 45 kap. beträffande brott, som avses i 45 kap. 2 i; förstaeller andra styckel. Ej heller 2 § första eller andra styckel. Förun-ärförundersökning erforderlig i mål dersökning skall alltid äga rum i mål ombrott, som avses 13 kap. 3 § och 7 om brott, som berör enskildas intres-kap. 4§ andra stycket, med mindre sen och brott som avses i 3 kap. 3 §. anledningförekommer till ådömande av annan påföljd än böter. Villåklagaren utvidga väckt åtal, må del ske, ulan att förundersökning enligt dettakapitel ägt rum. I motiveringen uppger motionärerna attriksåklagarens exklusiva behörighet alt åtala högre ämbetsmän gjortmedborgarna skyddslösa mot övergrepp och brott av ämbetsmän när handlandetgetts sken av myndighetsutövning. Enligt 20 kap. 1 § (BrB) gäller attden som i myndighetsutövning åsidosätter vad som till följd av lag eller annanförfattning gäller för myndighetsutövningen kan, om gärningen för del allmännaeller någon enskild medför förfång eller otillböriig förmån som ej är ringa,dömas för myndighetsmissbruk lill böter eller fängelse i högst . Ombrottet är grovt, kan straffet bestämmas till fängelse i högst . Omgärningen begås av grov oaktsamhei, döms för vårdslös myndighetsutövning tillböter eller fängelse i högst . I20 kap. 2 § BrB föreskrivs ansvar för mutbroli för arbetstagare, som mottar,låter åt sig utlova eller begär muta eller annan otillbörlig belöning för sintjänsteutövning. Lagrummet är också tillämpligt på vissa offentligauppdragstagare och förtroendemän. Enligt20 kap. 3 § BrB kan den dömas förbrott mot tystnadsplikt som yppar ellerolovligen utnyttjar vad han lill följd av lag eller annan förfauning är pliktigatt hemlighålla eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet. JuU 1978/79:5 4 Enligt 12 kap. 3§ regeringsformen (RF) får den somär eller har varit statsråd fällas lill ansvar förbrott i utövningen avstatsrådstjänslen endast om han därigenom grovt har åsidosatt sin tjänsteplikt.Åtal beslutas av konsti-lutionsulskottet och prövas av högsta domstolen. Enligt12 kap. 8 § RF skall åtal för brott i utövningen av tjänst som ledamot avhögsta domstolen eller regeringsrätten väckas i högsta domstolen av riksdagensombudsman eller juslitiekanslern. prövar också om ledamot avhögsta domstolen eller regeringsrätten skall skiljas eller avslängas från sintjänst eller vara skyldig att undergå läkarundersökning. Talan väcks avriksdagens ombudsman eller juslitiekanslern. I (RB) finns vissa särskildarätiegångsbestämmelser när del gäller mål om ansvar eller enskilt anspråk pågrund av brott som i utövningen av tjänsten begåtts av vissa högre tjänstemän.Bestämmelser finns sålunda dels om all överrätt som första instans skall upptasådana mål (forum privilegiatum), dels om inskränkningar i åklagares behörighetoch enskildas åtalsrält, dels ock om begränsningar såvill gäller förundersökning. Enligt2 kap. 2 § RB tillkommer del hovrätt att som första domstol ta upp mål omansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsteneller uppdraget begåtts av domare i allmän underrätt eller krigsrätt eller avkonkursdomare, inskrivningsdomare eller annan som vid inskrivningsmyndighethar förordnals all handlägga inskrivningsärende. Enligt3 kap. 3 § RB tillkommer det högsta domstolen alt som första domstol ta upp målom ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsteneller uppdraget begåtts av statsråd, juslitieråd, regeringsråd, riksdagensombudsman, juslitiekanslern, riksåklagaren eller den som uiövar någoi av dessaämbelen eller av hovräitsdomare eller revisionssekreterare. Högstadomstolen tillkommer vidare att som första domstol pröva fråga huruvidajuslitieråd eller regeringsråd skall skiljas eller avslängas från sin tjänsteller vara skyldig att undergå läkarundersökning. Enligt7 kap. 4 § RB är riksåklagaren ensam behörig allmän åklagare vid underrätt ochhovrätt i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brolt som iutövningen av tjänsten eller uppdraget har begåtts av den som innehar elleruppehåller sådan ordinarie domarljänst eller tjänst som byråchef eller därmedjämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet eller annan tjänst somomfattas av 15 kap. 4§ lagen (1976:600) om offentlig anställning, ledamot avdomstol eller central statlig förvaltningsmyndighet, som ej är anställd hosstaten, samt krigsman, som bestrider regementschefs eller JuU 1978/79:5 5 därmedlikställd eller högre tjänst. Riksåklagaren är enligt lagrummet också ensambehörig åklagare i högsta domstolen. Enligt3 § åklagarinstruktionen (1974:910) får riksåklagaren tala å brott som hörunder allmänt åtal med undanlag av brott som i utövningen av tjänst har begåttsav statsråd, juslitieråd, regeringsråd, ombudsman, justi-liekanslerneller den som utövar riksåklagarens tjänst. Närmarebestämmelser om ombudsmans och justitiekanslerns tillsynsverksamhetoch åtalsrält m. m. finns i lagen (1975:1057) med instruktion förjustitieombudsmännen samt i lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn ochförordningen (1975:1345) med instruktion för juslitiekanslern. Beträffandemålsägandens rätt all väcka åtal gäller enligt 20 kap. 8 § RB att han ej fårväcka åtal för brott som hör under allmänt åtal med mindre han angeti brottetoch åklagaren beslutat att åtal inte skall ske. Om åklagare väckt åtal fårmålsäganden biträda åtalet och fullfölja talan 1 högre rätt. Enligt 20 kap. 9 §andra stycket RB får målsäganden överta åtalet om åklagaren nedlägger åtalet påden grunden all det inte längre föreligger tillräckliga skäl alt den misstänkteär skyldig lill brottet. Närdel gäller tjänstemän, mot vilka talan om ansvar och enskilt anspråk på grundav brott i tjänsteutövningen enligt 3 kap. 3 § RB skall väckas i högstadomstolen,och ijänstemän,mot vilka riksåklagaren enligt 7 kap. 4 § är ensambehörig allmän åklagare vid sådant brott, får målsäganden enligt 20 kap. 10 §RB inte väcka eller överta åtal eller i högre rätt fullfölja väckt åtal.Motsvarande inskränkning gäller enligt 22 kap. 8 § beträffande målsägandensrätt all väcka talan om enskilt anspråk på grund av brott. Enligt23 kap. 22 § RB är förundersökning inte erforderlig i mål om brott som avses i3 kap. 3 § och 7 kap. 4 § andra stycket RB om inte anledning förekommer tillådömande av annan påföljd än böter. Lagenom offentlig anställning m. m. Lagen (1976:600) om offentlig anställning () ärtillämplig på arbetstagare hos staten och hos kommun, landstingskommun,kommunalförbund, församling, kyrklig samfällighet, skogsvårdsstyrelse ellerallmän försäkringskassa saml annan allmän inrättning om anställningen ärstatligt reglerad. Lagen gäller inte statsråd eller ombudsman ochinte heller vissa präster i den . För andra arbetstagare gällerlagen endast i vissa delar. I fråga om arbetstagare hos kommun i tjänst sominte ärstatligt reglerad gäller exempelvis endast lagens regler omarbelskonfiikler och skadestånd. För övriga kommunalanställda arbetstagareföreligger sålunda inte något torfattningsreglerat disciplinansvar. EnligtLOA gäller all om arbetstagare uppsåtligen eller av oaktsamhei sätter åsido vadsom åligger honom i hans anställning får disciplinpåföljd åläggas honom förtjänsteförseelse, dock ej om felet är ringa (10 kap. 1 §). JuU 1978/79:5 6 Disciplinpåföljderär varning och löneavdrag (10 kap. 2 §). Omarbetstagare begått brott, som visar alt han uppenbariigen är olämplig altinneha sin anställning, får han avskedas (11 kap. 1 §). Avskedande kan ocksåske bl. a. om arbetstagare genom annan gärning än brott begått grovijänsteföreseelse, som visar all han uppenbarligen är olämplig att inneha sinanställning (11 kap. 2 §). Omarbetstagare som är skäligen misstänkt för sådant i tjänsteutövningen begångetbrott som avses i 20 kap. 1-3 §§ BrB eller annat brott, varigenom han harsaltåliggande i tjänsten åsido, skal I han anmälas till åtal, om för brottet ärföreskri vet fängelse eller det finns anledning anta alt talan om enskiltanspråk kommer att föras (12 kap. I §). ILOA finns också regler om avstängning och läkarundersökning (13 kap). Vidarefinns regler om handläggning av fråga om disciplinansvar, avskedande,åtalsanmälan, avstängning och läkarundersökning (14 kap.). Sådan fråga prövas iprincip av den myndighet som arbetstagaren lyder under. Fråga omdisciplinansvar, avskedande och avstängning kan las upp på anmälan avriksdagens ombudsman eller juslitiekanslern. Fråga om avstängning på grund avbrottsmisstanke kan också tas upp på anmälan av åklagare (15 kap. Beträffandevissa högre tjänstemän gäller särskilda regler för prövning av fråga omdisciplinansvar, avskedande, åtalsanmälan, avstängning eller läkarundersökningenligt . Det gäller innehavare av annan ordinarie domartjänst än tjänst somjuslitieråd eller regeringsråd, tjänst som byråchef eller därmed jämställdeller högre tjänst vid statlig myndighet samt annan tjänst som regeringenbestämmer. Fråga om disciplinansvar m. m. beträffande dessa offentligafunktionärer prövas av en särskild nämnd, statens ansvarsnämnd (15 kap. 4 §). Talanmot myndighets och beslut förs hos domstol och prövas enligtlagen (1974:371) om rättegången i arbetslvister. ombudsman ochjuslitiekanslern har rätt all söka ändring i beslut angående disciplinansvar,avskedande och avstängning i avvaktan på avskedande. Enligtregeringens beslut har chefen för justitiedepartementettillkallat en kommitté med uppdrag att se över förfarandet i vissadisciplinärenden m. m. Kommittén skall enligt direktiven (Dir. 1977:117)överväga om det är möjligt och lämpligt att föra över disciplinförfarandet frånsmå myndigheter till någon myndighet med bättre förutsättningar alt handläggadisciplinärenden på ett sätt som tillgodoser högt ställda krav på effektivitetoch rättssäkerhet. Vidare skall kommittén särskilt se överulredningsförfarandet vid brott eller förseelser begångna i tjänsteutövningenav arbetstagare inom polisväsendet. JuU 1978/79:5 7 I skadeståndslagen (1972:207) finns regler omskadeståndsansvar för del allmänna. Enligt 3 kap. 2 § skall staten eller kommunersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom feleller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörandestaten eller kommun ansvarar. Ersättningsskyldighet föreligger endast om dekrav har blivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetens art och ändamålskäligen kan ställas på dess utövning. Talanom ersättning för fel i myndighetsutövning får inte föras med anledning avbeslut av eller regeringen eller av högsta domstolen, regeringsrätteneller försäkringsdomstolen, om inte beslutet upphävts eller ändrats. Talan fårheller inte föras med anledning av beslut av lägre myndighet mot vilken talanfullföljts hos regeringen, högsta domstolen, regeringsrätten ellerförsäkringsdomstolen ulan att beslutet upphävts eller ändrats. Särskildaregler om statens ersättningsskyldighet vid vissa felaktiga beslut finns ilagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. Ersättningsskyldighetför staten kan också komma i fråga enligt datalagens (1973:289) regler omansvar för oriklighet i personregister. Ikungörelsen (1972:416) om siaismyndigheternas skadereglering i vissa fall finnsregler om handläggningen av skadeståndsanspråk mot staten. Beslut i fråga omskadestånd kan, beroende på skadeståndets storlek, fattas av centralförvaltningsmyndighet, juslitiekanslern eller regeringen. Ibelänkandet (SOU 1978:59) har lagt framförslag till ny skaderegleringsförordning enligt vilken anspråk på ersättning ivissa fall skall framställas hos en ny myndighet, statsadvokaten. Förslagetinnehåller också i övriga delar vissa ändringar i förhållande till dennuvarande ordningen. Tidigaregällande ordning m. m. Den nuvarande ordningen i fråga om ansvar föroffentliga funktionärer gäller i princip . Tidigarefanns i BrB särskilda bestämmelser om ansvar för gärningar som var straffbaraendast om de begicks av ämbetsmän, s. k. självständiga ämbetsbrott. Medämbetsmän avsågs i huvudsak statliga och kommunala tjänstemän och vissa andrasärskilt angivna offentliga funktionärer. Ämbetsbrotten var ijänstemissbruk,tagande av muta eller otillbörlig belöning, brott mot tystnadsplikt ochtjänstefel. Dessutom gällde alt ansvar för tagande av muta eller otillbörligbelöning eller brott mot tystnadsplikt kunde komma i fråga för ledamöter i bl.a. beslutande statliga och kommunala församlingar. Bestämmelserna i gavdomstol möjlighet att som påföljd för ämbetsbrott ådöma suspension JuU 1978/79:5 8 elleravsättning, eventuellt i kombination med annan påföljd enligt BrB. Vidaregällde att de som var underkastade ämbetsansvar och begick annat brott änämbetsbrott under vissa förutsättningar kunde dömas till avsättning. har det i svensk rätt funnits regler ombegränsning i åklagarbehörighelen och av rätten till målsägandetalanbeträffande vissa brolt av högre tjänstemän. De särskilda reglerna härom gälldetidigare i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott förvilket åtal skulle upptagas av högre rätt. Genom1965 års tjänstemannalagstiftning skapades bl. a. reglerom åtal och disciplinärbestraffning vilka togs upp i statstjänstemannalagen (1965:274). Enligt dennalag gällde sålunda vid sidan av det straffrättsliga ansvarssystemet atttjänsteman i administrativ väg kunde avsättas eller åläggas andradisciplinstraff för tjänsteförseelser. Från detta disciplinansvar var undantagnavissa högre befattningshavare, bl. a. ordinarie domare, byråchefer ochjämställda eller högre tjänstemän. Vidare gällde att tjänsteman med fullmakt påtjänsten inte kunde avsättas i disciplinär ordning. Ettdisciplinansvar motsvarande det enligt statstjänstemannalagen gällde på detkommunala området enligt stadgan om vissa tjänstemän hos kommuner m. (kommunaltjänstemannastadgan) för vissa tjänstemannagrupper, bl. a. lärare ochkyrkomusiker. Övriga kommunaltjänstemän liksom andra kommunalanställdaarbetstagare var inte underkastade något förfalt-ningsreglerat disciplinansvar,men disciplinansvar kunde gälla för dem på grund av regler i kollektivavtal. Isamband med lagstiftningen gjordes ändringar i RB, som innebar atttalan om ansvar för ämbetsbrott i princip alltid skulle väckas i underrätt.Endast juslitiekanslern, riksåklagaren och domare inom det allmänna domstolsväsendetsvarade alltjämt i överräit för självständiga ämbetsbrott (prop. 1965:146, ILU36). 1förarbetena till ändring i RB framhölls beträffande begränsningen avkretsen behöriga åklagare och av målsägandens talerätt att denna innebär ettskydd för högre tjänstemän mot obefogat åtal och ogrundad talan om ersättning.Detta system ansågs böra i princip behållas även i den nya ordning för talan omämbetsbrott som infördes . En lämplig avgränsning av kretsen högretjänstemän som skulle åtnjuta detta skydd ansåg man sig kunna erhålla genom attgöra reglerna om åklagare och målsägandens talerätt tillämpliga i fråga omämbetsbrott av civil tjänsteman som ej är underkastad disciplinär bestraffningenligt statstjänstemannalagen. Den dåvarande chefen för justitiedepartementetuttalade att det inte torde vara något avgörande hinder för denna lösning atttillämpningsområdet för reglerna härigenom blev något vidare i praktiken än vadsom gällde tidigare (prop. JuU 1978/79:5 9 Enligtden lydelse som genom lagstiftning gavs de aktuella bestämmelserna iRB var riksåklagaren ensam behörig åklagare dels i högsta domstolen i mål omansvar eller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott av juslitiekanslern,riksåklagaren eller den som utövade något av dessa ämbeten eller avhovrällsdomare eller revisionssekreterare, dels vid underrätt och i hovrätt imål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott av statstjänsteman,som ej var underkastad disciplinär bestraffning, av ledamot av domstol ellercentral statlig förvaltningsmyndighet, som ej var statstjänsteman, eller avkrigsman, som bestred regementschefs eller därmed likställd eller högre tjänst. Inskränkningari målsägandens talerätt enligt 20 kap. 10 § och 22 kap. 8 § RB samt regler ombegränsning av förundersökning enligt 23 kap. 22 § RB gällde efter 1965 årslagändringar ämbetsbrott av tjänstemän inom den senast angivna personkretsen. Beträffandeinnebörden av uttrycket i 12 kap. 3 § RF "brott i utövningen avstatsrådstjänsten" uttalade departementschefen i förarbetena tilllagrummet att det inte bör göra någon skillnad om ett statsråd genom sitthandlande skulle ha åsidosatt en skyldighet som följer av hans tjänst, t. ex.genom att - i privatlivet-röja en hemlig uppgift. Utanför borde enligtdepartementschefen falla gärningar som inte är typiskt förbundna medbefogenheter och uppgifter som tillkommer en regeringsledamot. De gärningar sombör bli föremål för särskild prövning var enligt departementschefen endastsådana som ingår som led i själva utövningen av statsrådstjänsten och somalltså kan tänkas vara styrda av politiska motiv och värderingar (prop. Imotiveringen till 12 kap. 8 § RF med särskilda åtals- och forumregler för brotti utövningen av tjänsten som ledamot av högsta domstolen eller regeringsrättenuttalades av departementschefen att samma princip som ligger till grund förmotsvarande gränsdragning i 12 kap. 3 § RF för statsrådens del borde varavägledande när de gäller de högsta domarna. Den gjorda avgränsningen innebarenligt departementschefen bl. a. att sådana ämbetsbrott som tagande av muta ochöverträdelse av tystnadsplikt i allmänhet föll utanför tillämpningsområdet förde föreslagna nya reglerna. Åtal för nämnda brott skulle alltså väckas iunderrätt enligt vanliga regler. Detta förhållande kunde enligtdepartementschefen inte undgå att få konsekvenser för om forumprivilegiatum för andra domare och vissa andra högre tjänstemän (prop. Genomändringar i RB - betecknade som följdlagstiftning tillgrundlagsreformen (prop. 1974:35, KU 21) - ändrades bestämmelserna i 2 kap. 2 §och 3 kap. 3 § RB om särskilt forum för mål om ansvar eller enskilt anspråk pågrund av ämbetsbrott av vissa tjänstemän. 1 anslutning till motsvarandeterminologi i RF kom de särskilda reglerna att avse brott som begåtts avvederbörande tjänsteman i utövningen av tjänsten eller uppdraget. Påmotsvarande sätt ändrades beskrivningen av de brott, för vilka riksåkla- JuU 1978/79:5 10 garenenligt 7 kap. 4 § RB är ensam behörig allmän åklagare. Genom hänvisning i 20kap. 10 §, 22 kap. 8 § och 23 kap. 22 § RB kom också den i dessa lagrumföreskrivna inskränkningen av målsägandens talerätt och begränsningen iförundersökning att avse brott enligt den ovan nämnda definitionen. 1motiven till lagändringarna uttalade dåvarande chefen för justitiedepartementetbl. a. följande. De gärningar som omfattas av bestämmelserna i 12kap. 3 och 8 S!? RF sammanfaller endast delvis med de i beskrivnaämbetsbrotten. Å ena sidan torde ifrågavarande grundlagsbestämmelser varatillämpliga i fråga om flera av de i straffbelagda gärningarna ände särskilda ämbetsbrotten. Å andra sidan kommer som regel sådana ämbetsbrottsom tagande av muta och brolt mot tystnadsplikt alt falla utanför bestämmelsernastillämpningsområde. Avgörande för dessas tillämplighet är i stället om brottethar begåtts i .själva tjänsteutövningen eller inte. I fråga om sådant brott avstatsråd, juslitieråd eller regeringsråd som inte har begå4ts i tjänsteutövningengäller alt åtal skall väckas vid underrätt enligt vanliga regler. Enligt departementschefen borde omforum privilegiatum utformas på sådant sätt att de kom att anknyta till sammaslag av gärningar som anges i motsvarande bestämmelser i nya RF. De gärningarsom enligt 7 kap. 4 § RB hänförs till riksåklagarens kompetensområde bordeenligt vad som uttalades av departementschefen avgränsas på samma sätt som degärningarsom enligt 2 kap. 2 § och 3 kap. 3 § RB skall beivras direkt iöverrätt. Ändringarna i 20 kap. 10 §, 22 kap. 8 § och 23 kap. 22 § RB varenligt departementschefen en följd av de andra i RB vidtagna ändringarna. Genom lagstiftning om ansvar förfunktionärer i offentlig verksamhet m. m. 1975:78, JuU 22) infördes dennu gällande ordningen, som innebär att ämbetsansvaret ersatts med ett nyttansvarssystem, vilket nära ansluter till den ordning som redan tidigare gälldepå den privata arbetsmarknaden.