yttr · G105JuU1 · 1977-12-31 00:00:00 — JuU1977/78:1 y 1977/78:1 y överpropositionen 1977/78:159 om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst m.m. jämte motioner, såvitt gäller sanktionssystemet I propositionen 1977/78:159 föreslår regeringen(försvarsdepartementet) ändringar inom vapenfrilagsiiftningens område.Förslagen innebär bl. a. att möjligheten att erhålla tillstånd till vapenfritjänst blir större, att prövnings-förfarandet förenklas och atttjänstgöringsområdena för den vapenfria tjänsten blir fier. Framlagdalagförslag ingriper inte i del nuvarande straffrättsliga sanktionssystemel.Emellertid bör enligt vad som uttalas i propositionen vid upprepad vägran attfullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst lagföring ske högst tvågånger. Som påföljd vid försiagångs-vägran bör enligt propositionen väljasvillkoriig dom förenad med böter, medan påföljden vid andragångsvägran börbestämmas till Ringelse, i normalfallet . Propositionenhar hänvisats till försvarsutskottet som genom beslut den 18 april 1978hemställt att justitieutskottet avger yttrande över propositionen jämtemotioner såvitt avser sanktionssystemel vid vägran att fullgöra värnplikt ellervapenfri tjänst. Iärendet har väckts sju motioner, varav tre berör sanktionssystemel, nämligenmotionerna 1977/78:1921 av m. fi. (s), 1977/ 78:1923 av EvertSvensson m. fi. (s) och 1977/78:1924 av m. fi. (vpk). Till grund för de i propositionen upptagnaförslagen ligger vapenfriutrednings betänkande (SOU 1977:7) Rättentill vapenfri tjänst. Utredningen tillsattes efler begäran av medanledning av motioner rörande översyn av lagen (1966:413) om vapenfri tjänst(vapenfrilagen) och av påföljden för totalvägran (FöU 1973:7, rskr 37 och JuU1973:16, rskr 120). Justilieutskoitel uttalade i ärendet bl. a. att det kundeifrågasättas om fängelsestraff utgör en lämplig sanktionsform mot gärningar somär betingade av djupt religiösa och moraliska betänkligheter. Mot denna påföljdtalade enligt utskotlet också att de som gör sig skyldiga till total vägranofta är så unga att regler om restriktiviiet vid ådömande avfängelse I 1977/78. JuU 1977/78:1 y 2 formelltblir tillämpliga på dem. I direktiven till utredningen uttalades att det medhänsyn till nödvändighetenatt upprätthålla kravet på den medborgerligaskyldigheten alt fullgöra värnplikt eller vapenfri tjänst inte kunde komma ifråga att helt slopa påföljd elieratt endast tillämpa lindrigare påföljder iform av t. ex. bötesstraff Å andra sidan hänvisades i direktiven till de avjustitieutskottet framförda betänkligheterna beträffande användning avfängelsestraffet. Utskottetvill med anledning av det i propositionen framlagda förslaget till en börjanuttala att utskottet aliljämt har uppfattningen att det är nödvändigt attbegriinsa fängelsestraffets användning vid vägran att fullgöra värnplikt ellervapenfri tjänst. Det lämpligaste sättet alt uppnå den önskade begränsningeniir enligt utskottets mening alt i första hand skapa sådana förutsättningarför vapenfri tjänst att ett mindre antal ansökningar kommer att avslås. Förslagi den riktningen läggs också fram i propositionen och måste enligtdepartementschefen få till följd att antalet fall av vägran minskar. Även omförslagen genomförs kommer det dock, som också departementschefen framhåller,alltid att finntis några som vägrar att fullgöra såväl värnpliktstjänstgöringsom vapenfri tjänst. Utskottet delar departementschefens bedömning att det äruteslutet att för dessa fall helt slopa påföljden eller alt endast tillämpalindriga påföljder, t. ex. bötesstraff Vapenfriutredningenföreslog som en ny sanktionsfoim vid totalvägran en särskild samhällstjänst.Enligt utredningen skulle domstol kunna förordna om överförande tillsamhällstjänsten av den som vid fullgörande av värnpliktstjänstgöring ellervapenfri tjänst vägrar eller underlåter att utföra vad som åligger honom om delkan anUis att han inte kommer att fullgöra tjänstgöringen. Den som däreftervägrar att fullgöra samhällstjänsten skulle enligt utredningen kunna dömas lillfiingelse. Förslagetom samhällstjänst fick ett blandat mottagande under remissbehandlingen avvapenfriutredningens betänkande, och departementschefen uttalar i propositionenall han delar den kritiska syn på förslaget som därvid kommit fram.Departementschefen lar därför avstånd från tanken att nu införa en sådansanktionsform för den typ av brott det här gäller. Förslagen i propositionenbygger i stället på det nuvarande påföljdssystemet i brottsbalken.Departementschefen anger vissa riktlinjer i fråga om påföljden förvägransbrott. Dessa innebär en ordning enligt vilken påföljden vidförsta-gångsvägran bör bestämmas till villkorlig dom förenad med ett kraftigtbötestraff, och vid andragångsvägran till fängelse, i normalfallet minst fyramånader. Sanktionsformernavid totalvägran tas upp i tre motioner, som samtliga anknyter tillvapenfriutredningens förslag om samhällstjänst. I motionen 1921 uttalas att detkan ifrågasättas om förslaget om villkorlig dom förenad med böter som påföljdfår någon nämnvärd preventiv effekt. Motionärerna anser vidare att elt straffom fängelse vid andragångsvägran är onödigt långt. Enligtmotionärerna bör man i stället ta till vara förslaget om JuU 1977/78:1 y 3 samhällstjänst,som dock bör begränsas tilltjänstgöring inom civilförsvaret. Yrkandet imotionen går ut på att skall besluta om ett sådant sanktionssystem. Imotionen 1923 uttalar motionärerna att de finner vapenfriutredningens förslagom samhällstjänst väl värt att pröva. Motionärerna, som yrkar avslag påpropositionen, föreslår därför att utredningens förslag tas upp i ett nyttförslag från regeringen. Samhällstjänsten bör därvid enligt motionärernaföreträdesvis fullgöras inom civilförsvaret, men även andraijänslgöringsalternativ bör kunna komma i fråga. Även i motionen 1924 förordasatt utredningens förslag om samhällstjänst genomförs. Ifråga om det av vapenfriutredningen framlagda förslaget till samhällstjänstdelar utskottet departementschefens uppfattning att det inte är lämpligt attenbart för vägransbrotten införa en sådan påföljdsform. Frågan om införiivandeti del svenska påföljdssystemet av en dylik sanktion bör enligt utskottetsmening övervägas i ett större sammanhang; saken torde aktualiseras i detlagstiftningsarbete, som kan följa av ungdomslangelseutred-ningens betänkande(SOU 1977:83) Tillsynsdom samt den rapport (Rapport 1977:7) Nytt straffsystem,som lagts fram av brottsförebyggande rådets kriminalpolitiska arbetsgrupp.Härtill kommer att, som departementschefen också uttalar, den avvapenfriulredningen föreslagna modellen är komplicerad och förenad medpraktiska svårigheter. Under hänvisning till det anförda kan utskottet intetillstyrka förslaget i motionerna 1923 och 1924 om samhällstjänst som sanktionvid vägransbrolt. Utskotlet föreslår därför att försvarsutskottet avstyrkerbifall till dessa motioner i nu berörda delar. Närdet gäller förslaget i moiionen 1921 om en begränsad form av samhällstjänstfinner utskottet att också denna är förenad med administrativa och praktiskanackdelaT. Del bör vidare beaktas att den form av samhällstjänst som i dessafall skulle komma i fråga, nämligen civilförsvarstjänst, kommer att erbjudasredan som alternativ tjänstgöring för dem som söker vapenfri tjänst. De som ejkan acceptera tjänstgöringen som alternativ till värnpliktstjänstgöring tordeinte heller fullgöra den som samhällstjänst. I mänga fall skulle alltsåsituationen bli den att domstolen skulle förordna om en sanktion som i sak inteskiljer sig från det tjänstgöringsalternativ som avvisats av vederbörande påett tidigare stadium. Dessutom skulle, sedan vederbörande vägrat att fullgöraden ålagda samhällstjänsten, ny rättegång behöva anställas för prövning avfrågan om påföljd för denna vägran. Med hänvisning lill del anförda föreslårutskottet alt försvarsutskottet avstyrker bifall till motionen 1921 i dennadel. Närdel gäller de av departementschefen angivna riktlinjerna i fråga om påföljderför vägransbrott vill utskottet anföra följande. Ipropositionen föreslås ej några ändringar i de straffrättsliga regler ibrottsbalken och vapenfrilagen som f n. tillämpas vid vägran att fullgöravärnplikt eller vapenfri tjänst. Som förut nämnts föreslås inte heller någralagändringar när det gäller del nuvarande påföljdssystemet i brottsbalken.Emellertid lämnas av departementschefen preciserade riktlinjer för domsto- JuU 1977/78:1 y 4 lamai fråga om påföljden för vägransbrolt; vid förslagångsvägran bör väljaspåföljden villkorlig dom jämte ett kraftigt bötesstraff och vid andragångsvägranbör påföljden bestämmas till fängelse, i normalfallet . Medanledning av vad departementschefen sålunda förordat vill utskottet erinra omvad utskottet i annat sammanhang uttalat, nämligen att del är av utomordentligvikt att ändring av gällande rält från lagstiftarens sida sker genom föreskrifti lag eller genom motivledes gjorda uttalanden i anslutning lill anlagande avny eller ändrad lagtext och inte genom allmänna uttalanden ilagstiftningsärenden som inte gäller det lagrum som uttalandet avser (JuU1976/77:15 s. 6). I förevarande ärende har det dock som lagrådet anför varitnaturligt att i samband med de i propositionen förutskickade ändringarna ipraxis när del gäller inkallelse av vägrare även la upp sanktionssystemet tilldiskussion. I linje med sill nämnda uttalande och i överensstämmelse meduttalande från lagrådet finner utskottet angeläget alt understryka att vaddepartementschefen anför i påföljdsfrågan givetvis inte kan vara bindande fördomstolarnas rättstillämpning. kan utskottet ansluta sig till den uppfattning som ligger lill grund fördepartementschefens uttalanden, nämligen att omständigheterna vid fall avvägran ofta kan vara sådana alt hänsynen till allmän laglydnad ej kräverådömande av fängelsestraff vid förslagångsvägran. En prövning i del enskildafallet bör därför också enligt utskottets mening ofta kunna leda till altvillkoriig dom förenad med böter utgör en tillräckligt ingripande påföljd. Somdepartementschefen anför vid propositionens avlåtande (s. I57)ärdetå andrasidan ingalunda uteslutet all även i fortsättningen en första vägran bör ledalill dom på fängelse. Också när det gäller andragångsvägran är det enligtutskolieis mening angeläget all bedömningen sker efter individuell prövning mediakttagande av allmänna bestämmelser för påföljdsval. Självfalletmåste slraffmätningen anpassas lill den nya ordningen för förnyad inkallelseefter vägran som föruiskickas i propositionen. Utöverdel anförda föranleder propositionen och motionerna i den del yttrande begärisfrån juslitieuiskoliel inte några uttalanden från utskottets sida. JuU 1977/78:1 y 5 Närvarande:Bertil (), (), (), (),(), i (fp), (), KerstinAndersson i Kumla (s)*, i (s), ()*,(), (), () och (). *Ej närvarande vid yttrandets justering. avLisa Mallson (s), (), (), i Kumla(s), i (s), () och (), som anser alt den del av utskottets yttrande som börjar med "Ifråga" och slutar med "anföra följande" bort ha följandelydelse: Enligt vapenfriulredningens förslag tillsamhällstjänst skulle tjänsten organiseras exempelvis som väg- ochanläggningsarbete, skogsvård, landskapsvård, naturvård, kulturminnesvård,fornminnesvård samt vatten- och avloppsarbeien. Under remissbehandlingen avförslaget riktades en hel del invändningar mot den administrativa apparat somelt genomförande av förslaget skulle kräva. Vidare pekades på andra svårigheteratt anordna tjänst av denna typ. anförde sålunda bl. a.alt styrelsen inte var beredd alt åla sig del administrativa ansvaret församhällstjänsten, som enligt styrelsens uppfattning avsevärt skilde sig frånarbetsmarknadsverkets övriga uppgifter och innebar konsekvenser som var heltfrämmande för arbetsförmedling och andra delar av arbetsmarknadspolitiken. Frånstraffrättsliga utgångspunkter ifrågasattes av andra remissorgan om del varlämpligt att införa en helt ny sanktionsform i det svenska påföljdssystemet. Utskottetkan i stort ansluta sig till de kritiska synpunkter som sålunda framkommit,vilket leder utskotlet till den slutsatsen att en samhällstjänst i enlighet medvapenfriulredningens förslag inte bör genomföras . Frågan om införlivandet idel svenska påföljdssystemel av en dylik sanktion bör enligt utskottets meningövervägas i ett större sammanhang; saken torde aktualiseras i detlagstiftningsarbete som kan följa av ungdomsfängelse-utredningens betänkande(SOU 1977:83) Tillsynsdom saml den rapport (Rapport 1977:7) Nytt straffsystem,som lagts fram av brottsförebyggande rådets kriminalpolitiska arbetsgrupp.Under hänvisning lill del anförda kan utskottet inte tillstyrka förslaget imotionerna 1923 och 1924 om samhällstjänst som sanktion vid vägransbrolt.Utskottet föreslår därför alt försvarsutskottet avstyrker bifall lill dessamotioner i nu berörda delar. Ävenom utskottet enligt det ovan sagda inte vill förorda införande avsamhällstjänst enligt vapenfriulredningens förslag som sankiionsform vid vägranalt fullgöra värnplikt eller vapenfri tjänst anser utskottet del vara angelägelatt del skapas elt påföljdssyslem, som i största möjliga utsträckning JuU 1977/78:1 y 6 förhindraralt någon döms lill fängelse för sin vägran att fullgöra vapenljänst. Samtidigtbör systemet innehålla en sanktion, som utgör en kännbar påföljd förden somtolalvägrar. Såsom framhålls i motionen 1921 kan det ifrågasättas om villkorligdom förenad med böter utgör en tillräckligt kraftig sådan sanktion. ovan berört kan inte heller någon annan icke frihetsberövandesanktion i anses lämplig. Enligt utskottets mening bör man mot denangivna bakgrunden i stället överväga någon annan form av påföljd. Det bördärvid vara möjligt att utgå från vapenfriutredningens förslag omsamhällstjänst men i enlighet med vad som föreslås i motionen 1921 organiseratjänsten helt inom civilförsvaret. En sålunda begränsad form av samhällstjänsttorde inte träffas av de praktiska och principiella invändningar som riktatsmot utredningens förslag om samhällstjänst. Medhänvisning till del anförda föreslår justitieutskottet försvarsutskottet atthemställa alt med anledning av motionen 1921 i nu berörd del fattarbeslut om elt genomförande av föi;slaget om samhällstjänst enligt det anförda. Godkännesej utskottets förslag beträffande sanktionsformer vid vägran, vill utskottetbeträffande de av departementschefen angivna riktlinjerna i fråga om påföljderför vägransbrolt anföra följande. avBjörn Köriof (m), som anför: I diskussionen om den straffrättsliga behandlingenav de s. k. värnplikts-eller vapenvägrarfallen synes, enligt min mening, intetillräcklig uppmärksamhet ha ägnats åt det förhållandet alt bestämmelserom brott av krigsmän främst lar sikte på gärningar som begås av värnpliktigaunder fullgörande av värnpliktstjänstgöringen. Eftersom den värnpliktige ansesvara krigsman redan genom inkallelse till tjänstgöring, har de nämndabestämmelserna kommit att tillämpas också på dem som vägrar all fullgöra sådantjänstgöring. På grund av lagstiftningens konstruktion kan vägraren såledesinte manifestera sin vägran på annal sätt än genom att begå elt krigsmansbrott,i fiertalet fall genom att vägra lyda viss order (lydnadsbrott, tjänstefel)eller genom all utebli från tjänstgöringen (undanhållande, rymning). Vägrarengörs härigenom ansvarig för ett brott som han från sin synpunkt sett signödsakad alt begå för att manifestera sin principiella uppfattning. Motdenna bakgrund kan frågan ställas om del icke vore möjligt alt skapa eltsärskilt brott, straffsanktionerat enligt värnpliktslagen, för dem vilkasavsikt är att inte fullgöra värnplikten,som sådan och reserverakrigsmans-brotten för dem som accepterar den allmänna värnpliktens principiellauppläggning men som begår brott under fullgörande av denna plikt. JuU 1977/78:1 y 7 Härigenomskulle möjligen kunna åstadkommas alt värnpliklsvägrarna inte inkallas tillvärnpliktstjänstgöring ulan att pliktvägran kan konstateras på elt tidigarestadium. Påföljden för elt sådant brott skulle kunna ges en utformning som intebär alltför myckel av det traditionella straffets prägel men ändå i form avuppoffring skapar godtagbar rättvisa gentemot de värnpliktiga. Det kan dockenligt min mening finnas skäl alt innan en sådan ordning närmare övervägs följautvecklingen inom området efter genomförandet av de lagändringar som nuföreslås i propositionen. GOTAB 58081 Slockholm 1118