prot · G109151 · 1977-12-31 00:00:00 — Vidutfrågningen hos utskottet har ärkebiskop , biskop iGöteborg och kyrkoherde redogjort för sin allmänna syn påprincipiella frågeställningar i ärendet och besvarat frågor. Ärendelär komplicerat, och delta förhållande avspeglas i utskottets skrivning. Å enasidan har det gälll atl slå vakt om 1958 års reform och de därmed förenadekraven på att de kvinnor som går in i kyrkans Oänst får en god arbetssituation.För församlingslivet är del också väsentligt alt man ser lill atl den hellövervägande majoriteten av medlemmarna i , som ställer sigposiliv lill kvinnopräslreformen, inte ulsälls för den irritation och den orosom vållas av trakasserier eller tillspetsade demonstrationer frånkvinnopräslmotståndarna. Å andra sidan har det gällt atl undvika åtgärder somkan betecknas som ingrepp i trosfriheten eller försök att utöva tvång itrosfrågor. 1958års kyrkomöte gjorde vissa uttalanden om den praktiska tillämpningen av 1958års behörighetslag. Del är dessa som har kommil alt kallas "samvelsklausulen".Dessa uttalanden - som aldrig direkl ställt sig bakom - har kommilatl spela en stor roll i debatten om frågor som rör kvinnliga präster.Uttalandena måste ses mol det då akuella lägel i frågan. De syftade lill attundvika kyrkosplittring och värna om den för en evangelisk kyrka betydelsefullaprincipen att inte utöva tvång i trosfrågor. Detär emellertid uppenbart att uttalandenas tolkning och räckvidd inte kan förbliopåverkade av den allmänna ulvecklingen i kyrkans liv. Läget är heltannorlunda än 1958. Den ändrade situationen har redan påverkat den prakliskatillämpningen av behörighetslagen och måste uppenbarligen göra det också ifortsättningen. Dettaharockså klart kommit till uttryck genom det interna kyrkliga arbetet medfrågorna. Biskopsmötet gjorde etl uttalande som visar atl manavser att med kraft fortsätta arbetet för alt motverka vaOe form avdiskriminering i kyrkans ämbete på grund av kön. Uttalandel innebär enbetydande skärpning i detta avseende i förhållande lill vad biskopsmötetullalade . En samrådskommitté under ärkebiskopens ledning hari enlighet med januariuttalandel tillsatts för att behandla och söka lösa deolika prakliska problem som kan uppkomma i sammanhangel. Samrådskommitlén harpåböOal sitt arbele och avser alt intensivt arbeia med de här frågorna underinnevarande år. Kvinnligapräster m. m. Kvinnliga präster m. m. Inom samrådskommitlén råder enighet om alt allauppenbara demonstrationer och trakasserier - antingen de riktar sig mot denena eller den andra meningsriktningen - är förkastliga och skall motarbetas. resultat av arbetet har redan uttalats alt särvigningar av manligakvinnoprästmotståndare, som tidigare förekommit och som väckt slor irritation ivida kretsar, inte torde komma atl äga rum . Bakgrundenlill svårigheterna i den här frågan är det förhållandet alt del mom den fortfarande finns två meningsriktningar när det gäller synen på kyrkansämbete och kvinnornas rättigheter i detta sammanhang. Den ena företräds av enöverväldigande majoritet inom som helhjärtat sluter upp kring1958 års reform. Den andra företräds av en minoritet som fortfarande har svårlalt acceptera denna reform. Utskottethar uttalat att det är en viktig uppgift för den att målmedvetetarbeta på alt snabbt finna former som fulll ul tillgodoser de krav som 1958 årsreform ställer på lika behandling av man och kvinna i kyrkans Oänst. Utskottethar tagit fasla på alt det inom kyrkans ledning finns ett klart medvetande omatl hithörande frågor måste drivas med slor kraft. Del fortsatta arbetet kommerockså att följas med slor uppmärksamhel av den allmänna opinionen. Enligtulskottels mening bör arbetet fullföljas genom beslut av nästa kyrkomöte. Föratt säkerställa att frågan kommer under kyrkomötets prövning bör regeringen förkyrkomötet framlägga förslag som klargör konsekvenserna av reform förOänst inom . Förslagel bör enligt utskottet innebära enomprövning av de av kyrkomötet gjorda uttalandena och en anpassning av demtill dagens situation. Utskottet har uttrycktsina önskemål om vad della förslag bör innehålla. den delen har ulskollelullalal följande: "Del kan enligt utskottets mening inte komma i frågaatt nytillträdande biskop utnytOar sina befogenheter med avseende påprästvigning på elt sätt som innebär att prästkandidat diskrimineras på grundav kön. Den som skall prästvigas måste vidare vara medveten om alt prästerligOänst i slår öppen för både män och kvinnor och att han ellerhon i sin Oänsteulövning måsle kunna samarbeta med kollega utan hänsyn tillkön." Vidarehar utskottet understrukit viklen av att de som påbörjar sina direklyrkesinriktade sludier efter ett beslul om en omprövning av den s. k.samvelsklausulen inte skall kunna åberopa de av kyrkomöte gjordauttalandena för elt handlande i Oänsten som strider mot reform. Syftethärmed har självfallet varit önskemålet atl tillgodose att molsältningar ikvinnoprästfrågan åtminstone inte skall bli ett irritationsmomenti det prakliska kyrkolivet. Detär utskottets förhoppning att de förutsatta framlida åtgärderna inte skallbehöva leda till någon kyrkosplittring eller uppfattas som tvång i trossaker.Utskottet har därför uttryckligen uttalat atl del förutsälter alt del kommanderegeringsförslagei lill en omprövning av den s. k. samvelsklausulen utformaspå elt sådant sätt alt de som har en avvikande mening i ämbetsfrågankan bevara hemortsrätt i . Iutskottets belänkande föreslås avslutningsvis att regeringen skall uppmärksamtfölja det nu pågående arbetet inom på här berörda områden och tade initiativ som regeringen finner erforderliga för atl säkerställa att 1958års reform hell slår igenom i kyrkans liv. Delta uttalande måste ses motbakgrund av utskottets skrivning i dess helhet och med beaktande av de nyansersom skrivningen innehåller. Jag yrkarbifall till etl enhälligl ulskolts hemställan! Kvinnliga präster m. m. I den offentliga diskussionen inför det beslul skallfatta har man anklagat både för att ge sig in på förbjudet område ochför alt inte ta saken i egna händer. Bägge anklagelserna måste bygga påmissförstånd. har en offentligrältslig ställning. Lagstiftningen regleras iregeringsformen. Kyrkolag stiftas, ändras eller upphävs av regeringen gemensamtmed , men det fordras även samtycke av allmänt kyrkomöte. Lagen omkvinnans behörighet till prästerlig Oänst har kommit till i kyrkolagsordning.Därför har inte bara rätt att ta upp denna fråga - den har också ettansvar för denna lagstiftning. Det är utifrån detla ansvar somkonstilulionsutskoltel grundligt har studerat frågan och efter dessa studierenhälligt lägger fram ell belänkande. går inte in på kyrkans områdesom en utomstående utan som ett a v de organ som svarar för kyrkolagstiftningen.Det är därför fel när man påstår att här klampar in på förbjudetområde. Somframgår av vad jag redan sagt bestämmer inte ensam på detta område.Därför har vall formen att föreslå kammaren alt geregeringen till känna vad utskottet har anfört. Utskottet förutsälter attregeringen nu tar etl initiativ och för näsla kyrkomöte lägger fram förslag somklargör konsekvenserna av reform för tjänst inom ienlighet med vad utskottet har anfört. Jag utgår från att det är självklart attregeringen arbetar enligt intentioner och snabbt lägger fram förslagför näsla kyrkomöte. Det slår uttryckligen i utskottets framslällning att dethär gäller näsla kyrkomöte. För min del har jag en förhoppning om att detkyrkomötet skall kunna sammanträda . Det finns ingen anledning att gå närmare in på endiskussion av tillkomsten av den s. k. samvelsklausulen. För min del räcker delmed all konstatera att den aren produkt av det läge som förelåg vid kyrkomötet1958. har redan återgetl den text som har enatsig om när del gäller alt formulera syftet med samvelsklausulen. Ulskottet kanemellertid också konstatera att läget är annorlunda än 1958. Låt migsnabbi peka på tre punkter i detta förändrade läge! 1.Till en början fanns det ett fåtal kvinnliga präster. De kvinnliga prästernaär, som nämnde, fortfarande få i förhållande till det Kvinnligapräster m. m. totalaantalet präster i . Deras antal har emellertid kraftigt ökatunder de senasle åren. Därmed har också ett stort antal människor i kyrkansförsamlingar kommil i kontakt med kvinnoprästfrågan. De kvinnliga prästerna hari allmänhet mottagits myckel positivt från församlingarnas sida. Därmed följertyvärr spänningar mellan församlingsmedlemmarna å den ena sidan och vissagrupper av teologer å den andra. Opinionsundersökningarvisar att endasl 3 ä av församlingsmedlemmarna är motståndare tillkvinnliga präster, medan av prästerna är delta. Fören kyrka som vill varaen folkkyrka ärsådana spänningar enligt min mening ödesdigra. De måsleövervinnas inom en myckel snar framlid, om inte spänningarna skall få mycketfarliga konsekvenser för den . Man kan inte inom denna resonerabara med utgångspunkt från all vissa av kvinnopräslmotståndarna är duktigapräster. Man måste också i hög grad besinna de faror som ligger i att klyftornaväxer mellan dessa präster och det övervägande fiertalet medlemmar av kyrkan. har jämställdhelssträvandena ökat mycketkraftigt i det svenska samhället. Genom all lagstiftning går en strävan altjämställa könen. Dessa strävanden kommer klart lill uttryck i regeringsformen.Det står redan i dess andra paragraf "Det allmänna skall tillförsäkra mänoch kvinnor lika rättigheter." I kapitlet om grundläggande fri- ochrättigheter finns en paragraf som förklarar: "Lag eller annan föreskriftfår ej innebära atl någon medborgare missgynnas på grund av sitt kön, om ejföreskriften utgör led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män ochkvinnor eller avser värnplikt eller moisvarande tjänsteplikt." Det äromöjligt för atl se bort från de inieniionersom här kommer tilluUryck i regeringsformen. Del är också omöjligt för som enoffentligrättslig institution. Det finns bland tillskyndarna till refom:en övertygelse om att kvinnoprästfrågan snart skulle finna en lösning på såsätt att man allmänt godtog att kvinnor och män Oänstgiorde vid varandras sidasom likvärdiga präster. Även om man inte direkl skrev att samvelsklausulenskulle ha övergångskarakiär, är det ingel tvivel om att reformens anhängaretrodde att denna endast skulle behöva gälla under en kort övergångstid.Verkligheten har blivit en annan. Dethör till kyrkans bekännelse att kvinna är behörig till prästeriig Oänst. Dettahar förklarats av kyrkomötet. Etl växande antal av de manliga teologiestuderandena är dock motståndare lill kvinnliga präster. De tar prästOänsteroch gör anspråk på att samvelsklausulen skall gälla för deras del. Denna kommerdärför atl gälla inte bara för dem som var i Oänst eller bedrev teologiskastudier då det inte förekom kvinnliga präster i svenska kyrkan.Samvelsklausulen har kommil att gälla för generation efter generation avteologer som är kvinnoprästmotståndare. Problemets storiek belyses av attenligt uppgifter lill konstitutionsutskoiiet av 150 manliga prästkandidater 138önskar vigas för sig själva. Dessaoch andra förhållanden gör atl samvelsklausulen nu måste omprövas. Men hur gårdet då med religionsfriheten? bekantinskriven i regeringsformen, och vi är alla beredda atl värna om den. Men denkan aldrig innebära att man har rätt atl verka för sin religiösa uppfattning påett sådant sätt att man hindrar andra att verka för sin eller att man har rältalt trakassera dem som har en motstridig uppfattning. Man kan heller inte ireligionsfrihetens namn kräva särbestämmelser som gör det möjligt atl innehaprästerlig Oänst inom . Jagvill gärna tillfoga följande. Det har under de senasle årtiondena funnits enmycket stor teologisk frihet inom . Jag vill gärna uttala att jaghoppas atl den skall bestå. En sådan frihet kan föda lärodiskussioner, ochdessa kan bli hårda. Tillämpas detla på ämbetsfrågans område betyder det inte bara har rält att hysa olika uppfattningar ulan alt man även får verkaför dem. Trakasserier är emellertid någonting annal. Eftersom ären offentligrättslig institution kan den inte tillämpa regler som står i slridmed den jämställdhet mellan könen som regeringsformen talarom. Den kan inte havägledande uttalanden som tolkas på ell sådanl sätt all de reellt inskränkerkvinnornas möjligheter alt utöva prästämbetet och i vissa fall hindrar dem attbli prästvigda. Trots skilda meningar i ämbetsfrågan borde det väl ändå finnasså mycket tolerans och respekt för andras uppfattningar att kvinnor och mänskulle kunna arbeta vid varandras sida som likar i prästämbetet. Nuhar konstilulionsulskollet visat en mycket stor generositet motkvinnopräslmotståndarna. En del tycker kanske att generositeten varit för stor.Motivet för denna generositet är bl. a. atl personer gåll in i prästämbetet medsamvelsklausulen som grund. Självklart får de slå kvar i . De fårockså inneha sina prästämbeten, och givetvis får de verka för sin syn iämbetsfrågan. Men det är lika självklarl att de måste respektera denuppfattning som etl överväldigande flertal medlemmar i kyrkan har i dennafråga. Detkan verka egendomligt alt konslilutionsutskotlet skriver:"Självfallel betyder denna reform" - dvs. reform - "atlnågra trakasserier på grund av kön inte får förekomma inom den ." Men det är nödvändigi. och uttalandet har en bestämd adress lillkvinnoprästmotståndare som gör sig skyldiga lill trakasserier mot kvinnligateologie studerande eller präster. Jag menar att de måsle behandla sinakvinnliga kolleger som likar även om de har en annan uppfattning iämbetsfrågan. Detla måsle gälla . Redan nu bör även särvigningarna höratill historien. 1fortsättningen kan inte heller samvelsklausulen lillämpiis på det sätt somskett. Nytillträdande biskopar skall inte kunna neka atl prästviga prästkandidatpå grund av kön. Den som efter beslutet påbörjar sina posigymnasiala studiermed särskild inriktning på Oänst inom skall inte kunna åberopasamvelsklausulen för ett handlande i Oänsten som strider mot reform.Sedan är det .självklart att de skall kunna ha hemortsrätt i . Även jag yrkar bifall tillulskottels enhälliga hemslällan. Kvinnligapräster m. m. Kvinnligapräster m. m. Föreliggande utskottsbetänkande är enhälligt, och det innebär somalllid all de olika åsikter som funnils representerade inorni ulskottet harbrutits mot varandra, men också atl man har fått ge avkall på olika ling föralt uppnå en formell enighel. Belänkandet är en kompromissprodukt med ensådans fel och förtjänster. Utgångspunktenhar från moderat håll varil att med beaktande av det beslut som fattades 1958av riksdag och kyrkomöte finna en lösning som så långt möjligt undanröjer riskenför splittring inom . En allvarlig risk för kyrkosplittringfinns, om olika meningsriktningar går bröstgänges lill väga. Inomsvenska kyrkan har vi länge haft högt i tak, och vi måste ha det ocksåframledes. Vi kan emellertid inte tolerera atl kvinnliga präster, som Oänstgörpå villkor som bottnar i beslul av kyrkomöte och riksdag, behandlas pä ellkränkande sätt. Ingripanden av riksdag och regering i kyrkans liv måsle dockske med stor försiktighet, och del är självklart alt det är bäst om problem avdel slag .som vi nu diskuterar kan lösas inom kyrkan. Den samrådsgrupp som f n.arbetar fäster vi stora förhoppningar vid. Den måsle komma fram till rimligasamexistensformer för de olika riktningar som är representerade i vår svenskakyrka. Detfinns de, herr talman, som har mycket bestämda åsikter i kvinnoprästfrågan ochsom inte tvekar att förorda drastiska lösningar. Massmedia har icke hellersvävat på målet ulan oftasl förespråkai härda lag mot dem som har en mol 1958års beslul avvikande uppfalining i ämbetsfrågan. Om det hade varit envanligjämställdheisfråga, så hade man kunnai förslå och sympalisera med dessakrafter. Mennu förhåller det sig inte på delta sätt för dem som vägrar acceptera kvinnligapräster. För dem ärdet frågan om en annan bibelsyn. Det handlar om en djuptrotad religiös övertygelse. Var och en som har det minsta historiska ellerkyrkohisioriska perspektiv vet att det då normalt inte hjälper atl lagstiftaoch tillgripa metoder från siatens sida. Sådanl har nästan alllid lett tillrakt motsatt resultat. De människor som har en grundad religiös övertygelse ärofta beredda att strida och lida för den, och hot om åtgärder från samhällelssida leder ofta bara lill att övertygelsen stärks. Martyrer av olika slag harvi haft goll om. Delär mol denna bakgrund som del finns anledning att inte vara provokativ. Men vibefinner oss i dilemmat att intentionerna i den lagstiftning vi har måsteuppfyllas. Det är en lagstiftning som medverkat lill enligt denkyrkolag vi har och enligt de principer som gäller för en kyrka av det slag somvi har i . kan alltså inte komma undan sill ansvar. Densamvetsklausul som finns innebär alt de som har en negativ inslällning lillkvinnliga präster har vissa rättigheter sig tillförsäkrade. Biskop kan mot sinreligiösa övertygelse inte tvingas viga en kvinna till präst, och en präst fårinte åläggas all i Oänsten utföra .sådant som uppenbariigen skulle kränka hans samvete pågrund av den övertygelse han eller hon har i frågan. Denna samvetsklausul är enrealitet, och den gäller alhjämt. Den ulgör etl motivuttalande, som hargiltighet sä länge lagen om kvinnas behörighet till prästerlig Oänst gäller. Samvelsklausulenkan bara avskaffas om regering, riksdag och kyrkomöte är ense, då vi här har entredelad lagstiftning. Men det må.ste då ske i vederbörlig ordning, dvs. detgår inte atl bara avskaffa motivuttalandet utan atl också ändra självalagtexten. I så fall måsle elt nytt molivutialandetill. Del är den enda väg vikan gå i sammanhanget, och det är också den väg som konslilutionsutskotletanvisar i föreliggande belänkande. Utskottet vill atl regeringen lar deinitiativ som den finner erforderliga för att säkerställa atl reformslår igenom i kyrkans liv. Det ankommer alltsä på regeringen att finna lämpligafomier fördetta. Stora förhoppningar måste emellertid knytas lill all den nu arbelandesamrådsgruppen så snarl som möjligt kan lägga fram förslag som kan underlättaför regeringen. Om en inre kyrklig lösning är möjlig när del gäller denpraktiska tillämpningen av beslut vore delta utomordentligt positivt.Vi skulle då förhoppningsvis slippa externa ålgärder, som kan komma altfördjupa problemen i stället för all lösa dem. Konslitulionsutskouetär naturligtvis fullt medvetet om att en betydande del av del svenskaprästerskapet har åsikten atl kvinnan icke har behörighet lill prästämbetet. Iett land med religionsfrihet måste denna frihet också innefatta rätten atthys Detär viktigt, herr talman, all de som har denna åsikl inte slöts bort frånsvenska kyrkan. Bland dem finns många av våra bästa församlingspräster.Del finns därför all anledning atl undersiryka vad utskottet skriver om det somnu bör ske, nämligen framläggandet av de förslag som skall säkerställa atl 1958års reform slår igenom i kyrkans liv. Jag citerar ordagrant urulskollsbelänkandet: "Ulskottetförutsätter vidare att förslaget utformas på ett sådant sätt atl de som har enavvikande mening i ämbetsfrågan kan bevara hemortsriitl i ." Utskottetsuttalande på denna punkt - som har central belydelse för frågans forlsätlahandläggning - innebär att olika åsikter också kan existera ochverka sida vid sida inom . Det är i denna anda somkonsliiutionsutskottets betänkande skall läsas. För moderata samlingspartietär detta en naturlig ståndpunkt, då den bygger på två grundläggande element ivår kyrkosyn - respekt för olika uppfattningar och vaktslående om kyrkansmöjligheter alt verka nu och . 1delta anförande instämde , , , JoakimOllen, Per , ", och (samlligam). Kvinnligapräster m. m. Kvinnligapräster m. m. ESSEPETERSSON (fp): Den fråga som vi nu har atl diskutera är till sin karaktär ganskamärklig på så sätt att log ell klart och entydigt beslut idenna fråga, nämligen att kvinnor gavs samma rätt som män till de prästerligaämbetena inom den . Trots detta har denna reform 20 år senareännu ej i sin helhet förverkligats. Föratt stifta kyrkolag krävs samverkan mellan riksdag, regering och allmäntkyrkomöte. När en av dessa tre inte samtycker, så faller förslaget. Detlainnebären utomordentligt stor tröghet i möjlighelerna till förändringar inomdet svenska statskyrkosystemets ram. Man kan ifrågasätta om statsmakterna harkompetens atl handlägga kyrkofrågor utifrån politiska värderingar. Rentprincipiellt måsle svaret här vara ett klart nej. Men detta förutsälter atlkyrkan är fristående från staten. Den är en del avstatsapparaten genom sin speciella ställning som statskyrka, och därför ärsvaret på frågan elt lika klarl ja. Grundläggande för statskyrkosystemet ärsamverkan mellan statsmakten och kyrkan. Ingendera parten kan ensidigt fattabeslut som får laglig giltighet, utan här krävs atl riksdag, regering ochallmänt kyrkomöte kommer lill samstämmiga beslut för all förändringar skallkunna ske. 1958års reform, som gav kvinnan samma rätt som mannen till kyrkans ämbeten,utarbetades av regeringen efter begäran av riksdag. Efter riksdagensoch regeringens godkännande av reformen 1958 gick förslaget till kyrkomötet förbehandling . Det var då som komplikationerna tillstötte. Vid frågansberedning i allmänna kyrkomötets särskilda utskott utarbetades entilläggsskrivning lill statsmakternas reformförslag, som bl. a. fick följandelydelse: "Skullenu lagförslaget bifallas, finner utskottet det därför angeläget atl hävda, altdelta icke får medföra skyldigheter för biskop atl mot sin religiöst grundadeövertygelse viga kvinna till präst. Likaså vill utskottet som sin samfälldamening framhålla, atl präst icke bör åläggas atl i Oänsten utföra sådant somuppenbariigen skulle kränka hans samvete på grund av den övertygelse, han hyseri denna fråga. Inte heller får prästlöftena tolkas så, atl den, som ställer sigavvisande till kvinnliga präster, icke skulle kunna avlägga dem." Vidnämnda kyrkomötes plenarbehandling av detla reformförslag deltog dåvarandeecklesiastikministern i debalten och sade bl. a. följande: "Jag kan härhelt ansluta mig till utskottet, och jag lalar i del fallet på en fullsländiglenig regerings vägnar." 1958års kyrkomöte beslutade att bifalla statsmakternas reformförslag men medsärskilda ulskottels lilläggsskrivning i frågan. På så sätt hade den nu såomdiskuterade samvelsklausulen sett dagens ljus. Alltså har inte vidnågol lillfälle godkänt nämnda samvetsklausul, eftersom den kom till efter detaU hade behandlal denna fråga. Delta är elt vikligl konstaterande närvi nu här diskuterar samvetsklausulens mening och innebörd samt möjligheternaatt avveckla den. Då är det främst en uppgift för kyrkomötetall - kanske lillsammans med regeringen - avskaffa den problemfylldasamvelsklausulen, som införts utan medverkan. Påpekasbör att frågan om kvinnliga präster inte är något teologiskt problem försvenska kyrkan. Denna reform är en del i kyrkans bekännelse som detofficiellt uttolkades av ärkebiskopen vid utfrågningen ikonstitutionsutskottet. Samvetsklausulens införande har främst medverkat tillalt skapa pri valteologiska problem för yngre manliga präster i stället för altvara etl medel till lösande av ifrågavarande problemkonstruktioner. , 20 årefter beslut, är det verkligen hög tid alt denna reform i sin helhetförverkligas. Här får inte regering och kyrkomöte svika sitt ansvar utan måstesnarast la initiativ för fullföljande av reform. Fråganom kvinnliga präster uppfattades vid reformens antagande närmast som enleologisk diskussion. Det var mera av akademiska spetsfundigheter än evangeliskverklighet. har kvinnopriislfrågan i alll högre grad blivii enförsamlingsangelägenhel. aren lillfredsslällande ulveckling som vistir påmognad och ansvarslagande i församlingsgemenskapen. Fråganom de kvinnliga prästernas arbetsmöjligheter inom statskyrkosystemets ram ären alltför viktig principfråga för att få bli en privalleologisk angelägenhetenbart för prästerskapet.