prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Socialdemokraternasreservation kom som elt brev på poslen men avslogs av . Man kom igenvåren 1977 med samma krav - även då med samma resultat. har vi ,och slår vi åter inför etl beslut om att avslå en socialdemokratisk motionmed samma innehåll. Från socialdemokratiska synpunkt har ingenting hänt sedanden dag då man träffade Hagaöverenskommelsen. Jag tycker all detla lyder på altverkligheten är en svår fiende till socialdemokraterna. När del gällerfamiljebeskatlningen av egenföretagare beslöt all slopa dens. k. faktiska sambeskaltningen - eller tredjedelsregeln, som den mest brukarkallas. Detta genomfördes ju också ulan socialdemokratisk medverkan. Man komtillbaka såväl som med krav på alt de gamla reglernaskulle återinföras. Enligtsocialdemokratisk uppfaltning ärdet alltså höjden av rättvisa att den ena makentjänar dubbelt så myckel som den andra, medan det är höjden av orättvisa om deskulle tjäna lika myckel. Skillnaden är 16 2/3 96 av den sammanlagda inkomsten,och de nya reglerna betecknas av socialdemokraterna som "missbruk",som "godtycklig uppdelning av det gemensamma företagetsvinstresultat" och så att "vissa gmpper av företagare för omotiveradeskattelättnader" - för att citera några av deras egna reservationer. Bordeinte fakta kunna stämma lill någon eftertanke? Borde inte ävensocialdernokraterna kunna förmå sig att inse att just dem del gäller utgör enliten grupp i samhället, för vilken åltatimmarsdagen inte är någon verklighet?Borde det inte vara dags att sluta upp med att peka ut just denna grupp som"skatiesmitare" eller "speciellt gynnade av skaltefavörer"?Jag tycker det, och jag är glad över atl från talarstolenlog avstånd från sådana här beskyllningar. Men tyvärr är ganskaensam om delta i det socialdemokratiska partiet vad gäller den propaganda somförs på olika håll. Där har man tyvärr den uppfattning jag här berört. Närvi i skalleutskottet behandlade dessa frågor, hade vi tillgång till desiencilerade upplagorna av bl. a. motionerna 1455 och 654 av m. fi.I motion 1455 slår under rubriken "Kapitalbeskattningen m. ifråga om förmån av fritt bränsle från egen fastighet, att socialdemokraternaulan all frånträda sin principiella ståndpunkt inte skulle ställa några krav påändring av riksdagsbeslutet. När man så läser motion 654 om den ekonomiskapolitiken, finner man där socialdemokraternas budgetförslag. Jag skall be altfå citera ett stycke därav: "Vissaändringar av reglerna för beskattning av familjeföretag föreslås ft. o. m.1979-01-01, vilka ger en merintäkt /79 på 105 milj. kr.,motsvarande 210 milj. kr. Innebörden av de föreslagna ändringarna ärdels en återgång lill vad beslutade om fördelning avinkomst mellan makar m.m., dels en återgång lill tidigare regler förförmögenhetsskatt för småföretagare, dels återinförande av skatt på ved frånegen fastighet. Slutligen föreslår vi atl det avgiftsfria avgiftsunderlagetför egenavgifter sänks från . Härigenomökar inkomsterna med 150 milj. tryckta versionen, som blev klar, har orden "dels återinförandeav skatt på ved från egen faslighet" försvunnit, men uppgiften ominkomstökningen är oförändrad. Jag vet inte om man av detta skall dra denslutsatsen atl vedskatten ger så litet pengar atl den är försumbar. Men om såär fallet, har jag väldigt svårt atl förslå varför socialdemokraterna så hårthar slagit vakt om just den inkomstkällan. Del kanske inte heller är så storskillnad på det ekonomiska utbytet vare sig det gäller veden, 30000-kronorsavdragel eller tredjedelsregeln? Jag ber attfö yrka bifall till skatteutskottets hemställan. () kortgenmäle: Jag skall bara på en enda punkt bemöta . Det gäller fråganom vedskatien, som han uttryckte det. Dettaär en principfråga - det har vi alltid hävdat. När frågan senast var uppe ikammaren sade vi att det gällde ytterst litet pengar. Därför spelar det frånslatsfinansiell synpunkt egentligen inte någon större roll om vi har vedskatteller inte. Redan när den avskaffades var den så låg atl den betydde väldigtlitet. Men när man avskaffade vedskatien bröt man emot en viktig princip i vårbeskattning, nämligen principen all den som har etl förelag måste skatta för allasina naturautlag. Vedskattenär emellertid inte av den arten alt jag anser att vi för att fö den återinfördbehöver besvära kammaren på samma sätt som de som ville la bort den gjorde . Så mycket betyder den inte. KURTSÖDERSTRÖM (m) kort genmäle: Jag har respekt för att del var en principfråga. Men jag tycker atl manär litet inkonsekvenl när man inte håller på denna princip, medan man benhårthåller på principerna när det gäller de andra punkterna som jag berörde. HertWärnberg sade i sitt första inlägg atl det är svårt att avgöra hur storskillnaden skall vara. Han talade då om tredjedelsregeln. Om det är så svårtalt avgöra, varför är då tredjedelsregeln så helig för socialdemokraterna? HerrWärnberg sade.vidare om 400 limmar atl del är elt slag i luften. I nästaandetag sade alt det inte är någon större skillnad på 400 limmaroch 600 limmar. Vanför är man då så kategorisk och begär en ändring från 400tillbaka ull ? Min huvudinställning är densamma som det motto vihar, att det skall löna sig atl arbeta. Då skall man inte här i riksdagenförsöka alt ta bort lusten och motivationen atl arbeta även från dem somfortfarande har den kvar. Jag tror att det finns tillräckligt många förut somtappat den lusten. Det, herr talman, tror jag kraftigt har bidragit till desvårigheter som vi har både i vår ekonomi och på arbetsmarknaden. () kortgenmäle: Låt mig böria med det sista. Det verkar på som om denya lösningar atl dela inkomsterna mellan makar på ett annat sätt, att ta bortvedskatien och alt införa en regel om 400 i stället för 600 limmar för att delamakarnas inkomster, dessa utomordentligt stora och viktiga reformer som ni hargenomfört, inte skulle ha gjorl någon nytta för företagsamheten i del härlandet, för den har faktiskt fortsatt atl minska även sedan dessa ändringartogs in i bilden. Del är alltså inte så, att de här frågorna kan varaavskräckande för någon atl starta etl förelag. Sedanvilljag säga att tredjedelsregeln inte är helig. Jag har i anförande efteranförande sagt alt om vi skall hitta någon annan fördelning - 60 96 resp. 4096,65 96 resp. , 70 96 resp. 30 96 - så är vi beredda atl diskutera ettsådant förslag, men vi vill inte ha en godtycklig uppdelning. 11 protokoll 1977/78:83-85 någon annan regel sombättre stämmer med verkligheten, så gärna för oss. Men tycker vi alltredjedelsregeln bäst stämmer med verkligheten. Sedan är det naturligtvis intehelt likgiltigt om det är 400 eller . Del är naturiigtvis lättare attkontrollera om det är en litet man måste arbeta i företagel förattfö dela inkomsterna än om det är . Men jag anser altbevisföringen är så oerhört svår när del gäller båda dessa regler atl det är ennyansskillnad. () kortgenmäle: Vad vi inför är i så fall inte en iredjedelsregel utan en hälftenregel.Skillnaden är, som jag sade förut, 16 2/3 96. Om vi hade föreslagit istället för 33,5 96 är jag bergsäker på att samma reservation hade kommit frånsocialdemokraterna. Tyvärr måste jag ha den uppfattningen. Altjag framför de här synpunkterna beror på att jag råkar umgås ismåförelagarkreisar. Jag är engagerad där, och jag kan inte komma ut någon gångi de kretsarna ulan att notera den irritation som råder över de pålagor som vibelastar våra småföretagare med. Eftersom jag har samma uppfaltning som de iden frågan, tyckerjag att det är min skyldighet att föra fram den uppfattningeni . vice talmannen anmälde att alt till protokollet få antecknat att han inte ägde rält tillytterligare replik. KARINAHRLAND (fp): Det finns en del vanor i som i mycket hög utsträckningförvånar en nykomling. Dit hör vanan - eller ovanan, kanske man skulle kunnasäga - atl så ofta som möjligt upprepa samma sak. Det är högst begripligt altvi som är politiker alltid upprepar oss i valrörelserna . Då talarvi till nya åhörare. Men här i kammaren är det faktisktinte så. Här för utskoUsledamöter den debatt som vi inte har fört i utskotten,eftersom positionerna är låsta och eftersom ingen väljare kan lyssna tillargumenten. Mendet måste vara tröttsamt för våra fö åhörare och för stenograferna att ständigtmärka hur exakt samma fråga och samma talesätt återkommer. Jag står här i allafall, därtill nödd och tvungen på grund av att samma motioner och samma förslagockså ständigt återkommer. Vi har ältat våra skiljaktiga uppfattningar så oftaoch så länge att jag skall fatta mig mycket kort. Jagskall bara återkomma av de frågor som har diskuterats. Vihade för tre eller sedan uppe frågan om beskattning av äkta makari fåmansföretag, och majoritet avslog socialdemokraternas förslag.Nu är det här igen, och det förslår jag. Oppositionen kan naturligtvis inteändra uppfattning . Och det är klart, vill man inte sträva mot enfullständig särbeskatlning av äkta makar så vill man inte. Regeringspartiernadäremot vill det, och vi har inte heller ändrat inställning. Jag tänker alltsåpå det yrkande som herrarna nu talat om . yrkandet om den s. k.iredjedelsregeln vid beskattning av makar som båda arbetar i eltfamiljeföretag. Jag tycker för min del att den numera lika väl skulle kunnakallas hälftenregeln. Den innebär ju faktiskt atl även om två makar arbeiarprecis lika i sitt gemensamma företag skall den enas insats bara ansesvara värd hälften av den andres - om den socialdemokratiska motionen skullebifallas, vill säga. Ett sådant förslag rimmar illa med alla strävanden motjämlikhet och jämställdhet, vilket är två olika saker. Reservanternasäger som vanligt atl alla tänkbara uppdelningar kan ske när det gäller attskaffa gynnsammare förhållanden för familjemedlemmar. Så är del inte, och detär fler som sagt det förut. Jag måste i alla fall upprepa atl lagtexten kräveratl det skall vara fråga om en marknadsmässig lön för den medarbetande makensinsats. Vad som är marknadsmässig lön är inte godtycke utan det går attfastställa något så när. Det anser lydligen även reservanterna om man för dömaav reservationens lagtext. Marknadsmässig lön betyder inte att man kangodkänna, om t. ex. en man sköter bokföringen i ett företag där hustrun ärföretagsledare, att mannen fören lön som motsvarar direktörens. Del är intefråga om den valfrihet som det påstås i motionen. -Det är roligt all höra attErik har konstaterat atl det inte är lätlare att kontrollera om enmänniska har arbetat eller 400. Jagvill sluta med att säga attjag tycker atl det är bra atl inteiroratt skaltemoralen är sämre hos egenföretagare än hos andra. Då tyckerjagatt de inte heller skall straffbeskattas mer än andra. Del är nämligen inte,herr talman, fråga om någon favorisering av en viss grupp skattskyldiga frånregeringspartiernas sida. Det är fråga om all inte strafftjeskatta äktenskap. Jag yrkar bifall tillskatteulskoltels hemställan i dess belänkande nr 25. () kortgenmäle: Jag vill bara rätta lill ett missförstånd som jag tror gjort sig skyldig lill. Hon talar nämligen om all den medhjälpande makenalllid skall ha marknadsmässig lön, men så skall del inte alls vara. Det varelt tak bara, . Om man skulle konstruera det så atl det under allaomständigheter är en lön och man alltid skall behandla det som en lön - ettanställningsförhållande - då är det rätt. Men del är inte på det sättet. Dethär är bara ett tak som man har satt för marknadsmässig lön, och sedan får manfördela det bäst man vill inom den ramen. Jag hävdar all man kan godtyckligtfördela förelagarinkomsten inom ramen för marknadsmässig ersättning åt denmedhjälpande maken. Då spelar del ingen roll om det är man eller kvinna. Jag ärtacksam för alt inte den här gången tog upp att det var kvinnansom var diskriminerad, för nu var det mannen. Denna förbättring i tillståndetgläder mig oerhört. Jagskulle vilja säga en sak lill. Del verkar som om majoriteten har bestämt sigföratl genomföra en ludelningsregel. Det har jag hört talas omatt det var frågan om. Men det var just vad sade, alt nu harman gått in för en halvregel, man tar hälften var. Men det behöver man hellerinte göra, för det går atl la allt på den ena och ingenting på den andra. Det går också bra, bara man håller sig inom den marknadsmässiga ersättningen åt medhjälparen. ROLFHAGEL (apk): _, I den här debatten har rnånga talare visat på den allvariiga kris somlandet befinner sig i. Den oro människor känner inför den stigandearbetslösheten och de ständigt stigande priserna har också framförts härifrån. Denborgerliga regeringen försöker å ena sidan atl lägga skulden på den tidigareregeringen och framhärdar ständigt i anklagelser mol de arbetande över att vihar och har haft det alldeles för bra. Å andra sidan försöker regeringen attdämpa oron genom att påstå atl vi trots allt har det bättre än i många andraländer. Men detta måste vara en mycket klen tröst för alla dem som gårarbetslösa. Det är en dålig tröst för de anställda vid boardfabriken i ,SKF:s fabrik i , landets varvsarbetare, anställda vid iOlofsiröm, landets gruvarbetare, byggnadsarbetare främst i , landetsombordanslällda sjömän, för all nämna några exempel på förelag som antingen ärnedlagda eller hotas av nedläggning. Detär vikligl när man beskriver del här landets kris att sätta in den i sittinternationella sammanhang. Den skall sättas in i den kris som gäller för heladet kapitalistiska världssystemet som kännetecknas av massarbetslöshet, höginflation, nedskärning av social standard och därtill ett mycket dåligtutnyttjande av dessa länders industriella kapacitet. I de flesta länder finnsockså elt kraftigt underskott inom utrikeshandeln. Utskottetpekar på atl inom går det 16 miljoner människor arbetslösa.Vi vel att i går ca 200 miljoner arbetslösa. Del handlar alltså omen allmän kris för den kapitalistiska delen av väriden, en kris där detraditionella metoderna för alt möta de återkommande kriserna blivit alltmerverkningslösa. Därför riktas angreppen mot de arbetandes levnadsstandard,deras sociala trygghet, mer öppet och mer utmanande än någonsin tidigare.Dessutom samordnas de kapitalistiska ländernas ekonomi i enlighet medstorkapitalets önskningar inom ramen förtioklubben, och Internationellavalutafonden. Vihar i vår motion nr 316 dragit upp riktlinjerna för en ekonomisk politik somhar som utgångspunkt atl försvara det arbetande folkets levnadsstandard ochmana lill kamp för folkets rätt till arbete. En sådan politik slår imotsättning lill monopolens och den borgerliga regeringens uppfaltning att justde arbetande skall bära krisens bördor. Lägre löner för de arbetande, urgröptapensioner, barnbidrag och studiebidrag, sämre samhällelig service kommer inteatl ge ett enda jobb mer i landet - det kommer att ges förre arbetstillfällen. allmänpolitiska debatten yttrade LO:s ordförande allmot den förda inflationspolitiken hade det inte varit möjligt atl hävdalöntagarnas köpkraft . Man tvingades därför konstatera en sänktreallön för den genomsnittlige industriarbetaren med 3 96 efter skatt förföregående år. inkomsttagare med 40 000kr. i årslön för all bevara en oförändrad köpkraft ha minst 8 96konlanllöneökning för alt kompensera skatteomläggning och beräknad inflation på9 96. Vibetraktar LO-ordförandens beräkningar som ett absolut minimum som måste uppnåsför atl inte krisen skall bli än djupare. Men det måste också vidtas åtgärdermot atl priserna fortsätter atl stiga. Det måste krävas etl totalt ochvaraktigt prisstopp. Utskottetpåpekar alt man inte kan utläsa humvida vi i motionen 284 menar atl förbud mottaxe- och kommunalskaltehöjningar också bör ingå i ett sådant prisslopp.Höjning av taxor och avgifter liksom höjning av kommunalskatt ingår i denallmänna strävan att sänka standarden för de redan sämst ställda i samhälletoch har genom sin utveckling lett fram till en nivå däråtgärder måste vidtas för atl finna andra former för samhället att klaraekonomin än med höjda taxor och avgifter för hushållen och ständigt stegradekommunalskatter. Utskottetfinner vidare alt utvecklingen på prisområdel inte ger del anledning alt förändrasin tidigare negativa syn på införandet av ett prisslopp. Med tanke på allpriserna på baslivsmedlen steg med över 6 96 under årets första månad ter sigutskottets hållning minst sagt magstark. Att utskottet inte tilltalas av ensänkning av diskontot ligger helt i linje med den allmänna strävan. Det ärnämligen inte arbetarklassen som gynnas av elt högt diskonto. Det tillför deredan kapitalstarka än större rikedomar. Högränlan bidrar dessutom till attpåskynda infiationen. Inte minst när det gäller bostadskostnaderna får denstora och allvarliga konsekvenser. Vidsidan om våra förslag i motionen 316 för att öka köpkraften på den inhemskamarknaden och därmed bidra till ökad konsumtion och produklion har vi ocksåtagit upp frågan om vårt lands handelspartners. Utskottet talar i svepandeformuleringar om väridsekonomin. Regeringen brukar tala om väridsmarknaden menavser alltid ungefär hälften av densamma. Somtidigare har sagts i denna debatt svarar faktiskt den socialistiska delen avvärlden för nästan 50 96 av världens produktion. Svensk handel ärfördelad på följande säU: går till , till och 5 96till hälften av väridsmarknaden -den socialistiska delen av väriden. Denna delav världen omfattas inte av den allmänna krisen, den kännetecknas inte avarbetslöshet och inflation. Där växer produktionen, lönerna stiger och prisernaär fasta. Svensk byggnadsindustri har löst en del av sina problem genomsatsning på denna marknad. Vi anser att det måste vara i landets intresse altregeringen vidtar åtgärder för att träffa handelsavtal med rådeiför ömsesidigekonomisk hjälp. Beskrivningenav regeringens för arbetarklassen så förödande politik behöver knappast görasmer detaljerad än vad som redan har gjorts här . Det är möjligtalt del förhåller sig så som uttryckte det, att regeringensaknar framtidsperspektiv därför att den insett att den själv saknar framtid.Just därför är det kanske mer intressant atl diskutera vad som skall kommaefter den Bohmanska ministären. sadeatt det måste till en klar kursändring i den ekonomiska politiken -jagtolkar hans uttalande så atl han menar den hiuills förda ekonomiska politiken,inte bara den som under administrerande varit enrealitet. Frågan är då: Hur slor skall kursändringen bli? Skall den bli någongrad babord eller en märkbar gir babord? Allt fler inom arbetarrörelsen anseralt del måste bli det . Exempelvis har flera skribenter i ,bl. Per och , hävdat att det handlar om att gå framåtoch inte tillbaka, som somliga inom samma rörelse drömmer om. Atl gå framåt ärdetsamma som att arbetarklassen gör allvar av all erövra den ekonomiska maklen.Jag är inte säker på alt löntagarna utan en sådan maktförskjutning ställer upppå olika modeller av ökad kapitalbildning. Detvillkorslösa tvångssparandel har aktualiserats tidigare. Det var finansministerSkölds käpphäst, men han fick rida sin käpphäst ensam. Den fackliga rörelsenbetackade sig föratl sitta upp. Jag tror att den med än starkareargument än för sedan. vet arbetarna hursystematiskt storkapitalet har utarmat den svenska industrin. Förutom denständigt upptrappade kapitalexporten och kapitalflykten som arbetarpartietkommunisterna begär åtgärder mot i en motion lill detta beviljar mansig aktieutdelningar som tömmer företagen. I en artikel i : "har i sin kvartalstidskrift underen lång följd av år gjort enåriig analys av de svenska börsnoterade bolagens ekonomi. Och det är ju justför börsföretagens kapitalförsörjning som aktieägandet har störst betydelse. Ensammanställning av de resultat som redovisas visar attaktieägarnas insatser av nytt kapital i börsföretagen i form av nyemissioneruppgick till sammanlagt . Förelagens totala behov avkapitaltillförsel uppgick lill mer än 85 miljarder kronor.Det innebär alt aktieägarnas tillskott i form av nyemissioner inte täckt mer änungefär av det totala finansieringsbehovet i företagen. Redan detta visaralltså att man ofta kraftigt överdriver nyemissionernas betydelse förföretagens utveckling. Mendetta ger inte hela bilden. tog nämligen aktieägarna utbetydande belopp från företagen i form av utdelningar. De sammanlagdautdelningarna från börsföretagen uppgick under dessa år till 7,5 miljarderkronor. Aktieägarna tog alltså ut 5,5 miljarder mer från börsföretagen än vadde stoppade in i dem." anförande märkte jag ingenting som pekade på altsocialdemokraterna avseratt ingripa mot denna bloda vtappning av industrin.Däremot framhöll han att lönsamheten måste öka. Men det är ju inte någotproblem. Problemet är hur skall kunna fortleva och utvecklas somindustrination. Del förutsälter att arbetarklassen tar den reella ledningen avekonomin, och det måste ske på det sätt som angav i en intervjui tidningen : "Vivill beröva de gamla kapitalägarna deras makt, som de utövar just i kraft avsitt ägande. All erfarenhet visar att det inte räcker med inflytande och Ägandet spelaren avgörande roll. Jag vill hänvisa lill och Wigforss: vi kan i grundeninie förändra samhället ulan att också ändra på ägandet." Eftersomdet haraviseralsalt skall tala om det nya förslaget tillfondbildningar vill jag passa på att fråga: Har den arbetsgrupp som framlagtdetta förslag samlat andra erfarenheter än dem somMeidner byggde sitt förslag på? Somalla förstår baserar jag min fråga på del faktum atl ägandefrågan i det nyaförslaget har försvunnit. I stället sägs del i presentationen i LO-tidningenalt kapitalägarna inte berövas några tillgångar. Till yttermera visso gesgarantier för att del även fortsättningsvis skall vara lönsamt att klippakuponger i vårt land. Motbakgrunden av det förslag som är uppe till diskussion är det svårt allbegripa utfall mot detsamma. Det måste vara mer taktiskt än reelltbetingat. Del måste ha mer att göra med den moderata profilen än förslagetsinnehåll. Den storfinans, som väl företräder, borde rimligen intekänna sig hotad av del framlagda förslaget. Det är ju bara 200 koncerner somskulle hamna i vinstfördelningssystemet. Så gott som samtliga av dem är merinternationella än svenska. Är det inte en grov, ja, nästan förolämpande,underskattning av överklassens förmåga atl slå vakt om sina intressen att troall ledningen för dessa koncerner lugnt skulle sitta och vänta i 20, 35 eller75 år på att aktiemajoriteten skulle övergå i andra händer? Jag iroratt mångaskulle vara intresserade av att får höra eller gesvar på frågan i vilket avseende detta förslag är bättre för arbetarklassen ändet förstag om löntagarfonder som antog. Iväntan på svar, herr talman, ber jag alt få yrka bifall till motionerna 316 och284. Full sysselsättning, rimlig prisstabilitet, ekonomisk tillväxt, rättvisinkomstfördelning och regional balans anges i den avslutande sammanfattningenav finansplanen som de stolta centrala målen för ekonomiska politik.Var och en som följt dagens debatt och lyssnat lill både företrädare förregeringen och den socialdemokratiska oppositionen har förstått all dessa målbefinner sig på ljusårs avstånd från verkligheten. Det finns mycket svårastörningar i den ekonomiska utvecklingen på alla dessa områden. Den borgeriigaregeringens förklaringar har inte heller minskat avståndet. Jagvill här främst ägna mig åt den situation som vi som konsumenter och vanligalöntagare möter - kanske med en sidoblick på vissa andra gruppersekonomiska situation. Just för dessa grupper är del en svart bild som målas uppi finansplanen. Deninhemska efterfrågan skall dämpas och den privata konsumtionen väntas minska.Den minskade /77, och /78 väntas en fortsalt volymminskning. Och framliden är inte ljus. optimistiskt anlagande omen lönekostnadsökning på 10 96 kommer enligt finansplanen hushållensreala disponibla inkomster alt minska med ca 2 96. Ändå tror man att denprivata konsumtionen minskar med . Det innebär att , omhon får mindre i hushållskassan per hundralapp, ändå skall banta sinautgifter med bara . Man förutsätter alltså att hon har kapital alt la aveller att hon kan minska sitt sparande.