prot · G10994 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:94 §1 Fyllnadsval till valberedningen TALMANNEN:De på föredragningslistan upptagna valen är föranledda av att till statsråd. Somny ledamot i valberedningen har partigmpp anmält . Talmannen förklarade därefter vald för återstodenav innevarande valperiod lill ledamoti valberedningen () §2 Fyllnadsval till utskott TALMANNEN: Folkpartiels partigrupp har som nyledamot i arbetsmarknadsutskottet efter anmält , som nysuppleant i konstilutionsulskotlet efter i anmält EssePetersson, som ny suppleant i finansutskottet efter anmält OlleWästberg i , som ny suppleant i justitieutskottet efter MargaretaAndrén anmält samt som ny suppleant i arbetsmarknadsut-skolteiefter anmält . Talmannenförklarade därefter valda lill ledamoti arbetsmarknadsutskottet () suppleanti .finansulskotlet i (fp) suppleanti justitieutskottet () suppleanti arbetsmarknadsutskottet () Omåtgärder för atl stävja narkotikamissbruket §3 Fyllnadsval till krigsdelegation TALMANNEN: Till ny ledamot i krigsdelegationenefter har partigrupp anmält . Talmannen förklarade därefter vald för återstodenav innevarande valperiod till ledamoti krigsdelegation () §4Justerades protokollet för den 3 innevarande månad. § 5 Om åtgärder för attstävja narkotikamissbruket Justitieministern erhöll ordet för alti etl sammanhang besvara dels () anmäldainterpellation, 1977/78:135, dels () anmäldafråga, 1977/ 78:302, och anförde: har - med åberopande av uppgifter i massmedia om atlpolisen i en del fall skulle tillåta betydande innehav av narkotika innan deningriper- frågat mig vilka åtgärder jag kan länka mig atl vidta för attnarkotikalagstiftningen skall efterföljas. BlendaLittmarck har - under hänvisning lill nuvarande regler och praxis i fråga omåtalsunderiålelse vid narkotikabrott - i en interpellation frågat mig vilkaåtgärder jag avser alt vidta i vad gäller narkotikastrafflagen och anslutandetillämpningsföreskrifter i syfte att stävja och hindra narkotikamissbruket. Jag besvarar frågan ochinterpellalionen i ett sammanhang. Gällandebestämmelser om åtalsunderlåtelse innebär bl. a. atl åklagare får besluta allinte väcka åtal, om det kan antas att annan påföljd än böter inte skulle kommaalt ådömas och den misstänktes lågföring inte är påkallad från allmän synpunkt(20 kap. 7 § ). Med stöd av denna föreskrift kan åtalunderlåtas vid vissa lindrigare former av narkotikabrottslighet. Närjag här i kammaren besvarade en fråga av ,hade jag tillfälle att gå in på bakgrunden lill dessa bestämmelser. När de år1971 fick sin nuvarande lydelse, var narkotikabrottsligheten föremål försärskild uppmärksamhet. Framför allt betonades att det var angeläget alt integenom ingripande med åtal spoliera möjligheten alt ge narkotikamissbrukarenödvändig vård. Åtal borde dock kunna underlåtas bara vid mindre allvariiganarkotikabrott, t. ex. innehav av en mindre mängd narkotika för egen förbmkningeller överiåtelse av en mindre mängd i samband med konsumtion. Detmissbrukarklientel som systematiskt finansierar sitt missbmk genom alt säljanarkotika i små portioner borde däremot normalt inte få åtalsunderiålelse.Riksdagen underströk att tillämpningen över huvud tagel borde ske med beaktandeav de allvariiga och inte sällan förödande verkningar somnarkotikabrottsligheten kan medföra. Isyfte alt nå enhetlighet vid den praktiska tillämpningen av de bestäm melsersom har berörts nu har riksåklagaren utfärdat cirkulär i ämnet till landetsåklagare. Del är också naluriigl att man på skilda håll har funnit nödvändigtatt lokalt utarbeta vissa schabloner till ledning för bedömningen av fall däringa särskilda omständigheter föreligger. Jag kan nämna att åklagarmyndigheteni , efter samråd med rikskriminalen, harbeslutat all skärpa sin praxis i vissa hänseenden. Jag vill understryka alt jagfinner del rikligt och angelägel att de ansvariga myndigheterna på detla sättföljer utvecklingen och fortlöpande anpassar anvisningarna till situationen pånarkotikaområdet. Delbör framhållas att det är åklagaren och inte polisen som fattar beslut omåtalsunderlåtelse. Innan etl sådant beslut fattas, måsle polisen ha gjorl enutredning. Den misstänkte blir därvid underkastad förhör. Narkotikan las ibeslag och blir senare förverkad. En åtalsunderiålelse kan också i vissa fallantecknas i polisens register till ledning för eventuella framlida bedömningar.Alt en åtalsunderlåtelse meddelas är alltså inte detsamma som atl man överhuvud tagel underlåter all vidta åtgärder i fallet. Enligtmin mening måsle den praxis som har utbildat sig i fråga om åtalsunderiålelsevid narkotikabrott anses slå i överensstämmelse med de bestämmelser som gälleroch de uttalanden som har aorts från statsmakternas sida. En annan sak är attdet naturiigtvis alltid finns etl utrymme för diskussion när del gällerbestämmelser av detta slag. Bestämmelserna vilar dock på principer somotvivelaktigt är riktiga, nämligen att samhällets ingripanden vid mera lindriganarkotikaförseelser inte bör motverka utan i stället underlättaansträngningarna atl ge den vård som behövs och att rättsväsendets resurserframför allt bör koncentreras på den svårare narkotikabrottsligheten. Jagvill la tillfället i akt att understryka att regeringen ser mycket allvariigtpå narkotikaproblemet. Omfattande satsningar mol narkotikan har också under delsenaste året gjorts på polisens område. I de flesta län har byggts uppsärskilda enheter som har till uppgift att bekämpa narkotikabrottsligheten.Påtagliga resultat har kunnat noteras. tar vidare på olika sätt verksamdel i de internationella ansträngningarna på området. Del är min förhoppningatl den kraftiga satsning på bl. a. förebyggande åtgärder och vård avnarkotikamissbrukare som regeringen nu har föreslagit skall påtagligtförbättra situationen över hela föltet. Omåtgärder för all stävja narkotikamissbruket Jag ber alt få lacka justitieministern för svaret på mininterpellation. Somjustitieministern påpekar i sitt svar, har han och jag diskuterat denna frågatidigare. Jag slutade emellertid då med en uppmaning lill regeringen alt tänkaom i denna fråga. Jaghade hoppats atl någonting skulle ha hänt just på detta speciella avsnitt avnarkolikafrågan. Många människor är lika besvikna som jag. Omåtgärder för atl stävja narkotikamissbruket statsrådet skallinte tro alt jag vill slälla honom lill svars för etl decenniums misstag ochuraktlåtenhet, misstag som har skapat den siluation som vi har . Menvad statsrådel inte inser - och del framgår av hans svar - är för del förstaalt den grövre brottsligheten, som han anser att man bör koncentrera sig på,har sitt urspmng i den mindre brottsligheten och i de liberala bestämmelserna,som jag vänder mig emot. Fördel andra åstadkommer den mindre brottsligheten, innehavet, tillräckligtmycket brouslighet, men framför alll så många förspillda liv, även om de intealltid slutar i död, alt det egentligen inte finns någon ursäkt för altfortsätta på den inslagna vägen. Altlangarna skall stoppas med alla de medel samhället har till sitt förfogande ärsjälvklart. Försök härtill har också giorts genom de nya narkotikarotlarna hospolisen. Men med ändringar av bestämmelserna lill ett strikt följande av lagentorde langarnas marknad komma alt minska avsevärt. Det vel man från andraländer. Närlagen togs, underströk -jag citerar ur juslilieministerns svar -"alt tillämpningen över huvud tagel borde ske med beaktande av deallvariiga och inte sällan förödande verkningar som narkotikabrottsligheten kanmedföra". Jaghävdar emellertid atl tillämpningen inte har fått sådan effekt som riksdagenförutsatte vid beslutet. Socialdepartementethar publicerat en undersökning av narkotikavanorna. Utredningenredovisas i en skrivelse (DsS 1977:8). Rikspolisenanger antalet narkomaner i till f n. 2 000 opiatmissbrukare,8 0(X) amfetaminmissbmkare, varav enligt en alldeles ny undersökning 3000 ärkvinnor. På cannabissidan redovisas ett mörkertal. Man vet inte hur mångamissbrukarna kan vara, eftersom människor bl. a. har blivit helgmissbrukare. Istället för atl köpa en fiaska sprit eller vin skaffar man cannabis och ävenamfetamin och bjuder på del. Cannabisvet vi är farligt. Del kan ge hallucinogeneffekler. Del har professor iUppsala visat efter forskning. Manser mer och mer biandmissbruk, dvs. två sorters droger beroende på tillgång ochpriser. Ungdomarnadrabbas med tragiska dödsfall. När jag besökte rikspolisen , visademan mig bilder, bl. a. av en flicka som låg död bredvid sin spruta på en allmäntoalett. Det finns redan 12-, 13-, 14-åringar som har böriat med heroin. Blanddem finns sådana som docent kallar "smittade". Alla somlidigare har talat om spridningen av missbruket som "smitta" harblivit avhånade, men böriar man förstå att detta åtminstone är etl av skälentill beroendet. Hasselakolleklivelsegna erfarenheter redovisades i TV . Där hade 25 elever under sintid i missbrukarkrelsar var och en dragit med sig flera individer ibekantskapskretsen, där hälften - man uppskattar att det rör sig om ungeför 100ungdomar - hade fastnat i missbruket. Från har man ännu högre siffror. Cannabisär fortfarande mest gångbart. Polisens beslag har ökat med från1976 till 77. Trenden för heroin är lika hög fortfarande. Den yngste narkomanman känner är en nioårig amfelaminmissbrukare. Annars är amfetamin inte riktigtlika vanligt längre i de lägre åldrarna. Detrör sig nu om rökheroin. Detser ut som fin sand. Man lägger det t.ex. på ett stanniolpapper och håller en cigarettändare under och drar in rökeni lungorna. Det är lika tillvänjande som annat heroin. Justitieminisiernsäger vidare på tal om debatten 1971: "Framför allt betonades att det varangeläget att inte genom ingripande med åtal spoliera möjligheten alt genarkotikamissbrukare nödvändig vård." Men när de nu inte får den? När nupolisen tar in folk på grund av narkotikabrott eller stora innehav händer detall de anhållna under förhöret säger alt de vill bli av med sitt missbruk. Närdå polisen gör förfrågan om vårdplatser blir svarel att de får vänta 4-5månader. Då är vanligen all motivation borta, men framför allt finns det dåingel skäl att hålla dem kvar efter förhöret. En del har t. o. m. hunnit döunder mellantiden. Riksdagenskall ju senare med socialministern diskutera propositionen om åtgärder motnarkotikamissbruk. Då får vi naturligvis anledning att.ta upp frågan omvårdformer, platsbehov m. m. Alll delta är dock problem som borde lösas isamverkan och efter krav från . Det kan inte vara möjligt- jag tror inte det - atl efter mönster från lidigare innehavareav posten som justitieminister lugnt kan driva en laisser-faire ellerlaisser-aller-politik och bara fortsätta som om ingenting har hänt-för det harju ändå bara medfört likgiltighet, för atl inte säga förakt för lagen,med mänskliga tragedier som följd. Jagmåste också tolka del som aningslöshet från justitieministerns sida -ellermöjligen som okunnighet om verkliga förhållanden - när justitieministern isitt svar säger: "Att en åtalsunderiålelse meddelas är alltså intedetsamma som att man över huvud taget underiåler alt vidta åtgärder ifallet." Men atl elt antal växande underlåtelser - och på relativtkort sikt - leder till ett mindre antal ingripanden säger väl ändå sundaförnuftet. Och dessutom finns det klara vittnesbörd om den saken. Åtalsunderiålelseenligt 20 kap. 7 § innebär inte att sociala centralnämndenundertättas på något sätt, varför en åtalsunderiålelse enligt den paragrafenfår till följd atl ingenting annat händer än en polisutredning. Och inte ens ensådan! Polisen har nämligen möjlighet att låta bli alt utreda narkotikainnehavjämlikt sina bestämmelser om rapporlefler-gift, där rapporieflergifl kanmeddelas då endast böter ingår i straffskalan. För en narkotikaförseelse finnsendast böter i straffskalan, varför en polisman som påträffar en person medendast en ringa mängd narkotika på sig bara behöver hålla något smärre förhörför att sedan kunna meddela rapporteftergift. 1 praktiken torde det varavanligt att polisen över huvud taget underiåler att göra en sådan utredning,eftersom han vel all åklagaren inte kommer att åtala och att inte heller någonannan myndighet tar itu med saken. Dettafår allvarliga konsekvenser även när det gäller langare som normalt går med små"tillåtna" mängder narkotika på sig. Omåtgärder för atl stävja narkotikamissbruket Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket garens regler eller demsom finns utarbetade för del. De bär alltså inte på sig mer än vadsom är tillåtet för deras eget bruk, och de "erkänner" genast. Ochdär står polisen och har inte stora möjligheter att åtala eller atl görahusrannsakan, faslän man vet efter månaders spaning att man har atl göra medlangare! Poliserna i anser själva all man lappat greppet om marknadennär del gäller småinnehav just på grund av bestämmelserna. Här finns t. o. m.fasta försäljningsställen. Dessutomfinns det ingenting som säger atl innehavet är avsett för eget bmk - det ärbara vad den påträffade själv påstår. Jagtycker inte heller det är tillfredsställande atl hänvisa till de satsningar somgjorts av polisen eller-vilket justitieministern inte nämner i svaret-avtullen. De myndigheterna gör naturligtvis allt som står i deras makt, men derasmöjligheter är begränsade jämförda med de behov som finns när det gällerbekämpningen. De råder inte själva över sina resurser. Depoliser somjag talat med, som sitter i starkt ansvarig ställning på det härområdet, instämmer i kravet på beivrande av alll innehav - även om det skulleinnebära mycket mer arbete än vad man nu kan ta. Mendet är också en fråga om polisens prioritering. Enligt min åsikt är detviktigare med kvarterspoliser, som blir vänner med ungdomarna i kvarteret,spelar pingis med dem och känner dem väl, än att jaga pärkeringssyndare. Nuskickas kriminalpolisen ut när del hänt någonting. De får reda upp brott somkvarterspolisen kunnat förhindra. Vi talar här egentligen om tre parter. Det är först missbrukarnasjälva och deras olyckliga anhöriga. De båda gmpperna är enligt min mening deviktigaste. Men även den tredje parten, allmänheten, blir lidande. Och delta ärvikligl, eftersom vi här i är salta att bevaka även allmänhetensintressen. Justitieministernrefererar i sitt svar som en bakgmnd till bestämmelserna: "Åtal borde dockkunna underlåtas bara vid mindre allvariiga narkotikabrott, t. ex. innehav aven mindre mängd narkotika för egen förbrukning eller överiåtelse av en mindremängd i samband med konsumtion." Men det har t. o. m. hänt att mantillåtit innehav av en hel veckas konsumtion. Men,hert justitieminister, hur har de skaffat pengaratt betala med? Jo, i de allraflesta fall med hjälp av stöld, rån, socialbidrag och prostitution.Våldsbrotten ökar katastrofalt. 3 000 lägenheter skövlades här 1976. Jag haringen senare uppgift, men det är inte troligt atl det blivit bättre. Allaaffärer och vamhus runt omkring har fått alarmerande svinn. Den svenskadetaljhandelns svinn ligger mellan 2 och 4 96, vilket gör mellan 1,4 och 2,8miljarder . Somliga säger atl handeln får skylla sig själv eftersomvarorna exponeras på etl så frestande sätt, men det är ändå det sätt som mansäljer på , både i och i hela västväriden f ö. Skulle man bevakaalll, skulle det fordras så mycket personal att priserna skulle påverkaskraftigt. Kundernaför naturiigtvis vara med om att betala en del av svinnet, och svinnet är påsina håll ett hot mol varuhusens existens. En varuhuskedja med butiker överhela landet har ett svinn på 170 miljoner , dvs. För all möta det svinnet gör man även rationaliseringar som går ul över antalet anställda.Tillspetsat kan man säga alt tjuvarna stjäl bort jobben från människorna.Vamhusen runt omkring oss här har mellan 6 och 8 miljoner vartdera i svinn.Kunde man bara halvera del svinnet skulle många arbetsplatser få finnas kvar. Stöldernaär direkt kopplade till häleriverksamheten. Priset på stöldgods hos hälarenberor på hur pass lält avyttrat del är. En liten kapsel heroin - och rökheroin ärlika dyrt - kostar lika mycket som en förg-TV. I normalfallet går del åt enförg-TV per dag. Men del finns narkotikaberoende som kräver två till tre gångerså mycket. Idecember tog polisen här inärheten en halare, och bara i hans lägenhet fanns stöldgods för en halvmiljon. stjäls det under hot om våld, när personalen ser på, ochsammanstötningarna blir allt tuffare och våldsammare. Mentillgrepsbrolten eller stölderna är ändå inte det allvariigaste, utan det äratl de unga och deras liv fördärvas. Detfinns också en annan risk inbyggd här, nämligen att allmänheten alltmer kopplarihop de starkt ökande försäkringskostnaderna på gmnd av stölder, rädslan föratt gå ul och en allmän otrivsel med just narkotikamissbruket. Detkan hända att de alltmer onyanserat kräver hårdare tag motnarkotikamissbmkare. Jag är rädd för att opinionen kan bli så stark att del ibokstavlig mening kan uppstå risk för direkta övergrepp. Del är möjligt attnågon med tanke på vad jag sagt kan falla för frestelsen alt påslå all jagsjälv skulle bidra till detta genom att nämna de här siffrorna. Men, herrlalman, det vore en billig för att inte säga debatteknik, och de somfäller sådana omdömen betygsätter sig själva. Narkomaneräri allmänhet inga fariiga brottslingar. De måste ha hjälp. Det enda som kanhjälpa dem är en effektiv avvänjning och en effektiv rehabilitering lill enplats i samhället och ett meningsfullt liv. Sammanfattningsvis vill jag säga att det egentligen inte är riksdagensom skall utforma och förelägga tillämpningsföreskrifter, utan det ärregeringens skyldighet. Då är det rimligt att initiativet - om det inte tas påämbetsmannanivå - las av del ansvariga statsrådel, när utvecklingen är såalarmerande som den blivit på narkoiikaområdet. Statsrådetsäger i sitt svar atl regeringen ser mycket allvariigt på narkotikaproblemet.Detla i sig löser inga problem och är ingenting atl förvåna sig Över. De flestahär i landet, inkl. narkomanerna själva, ser minst lika allvariigt påförhållandena och utvecklingen. Vadärdet på marknaden som gjort att man anser sig kunna ge åtalseftergift förinnehav av större mängder narkotika? Deliberala regler som gälleri dag för innehav av narkotika föreget bruk har gettfolk uppfattningen alt del är lag på atl man för ha en viss mängd narkotika föreget bruk - man märker ingen påföljd. Det är samma slags missförstånd som ifråga om snatleri, där man tror alt det är tillåtet alt stjäla varor för eltvärde . utan någon påföljd. Det luckrar upp rättsmedvetandet ochminskar respekten för lagen. Justitieministern har isitt svar undvikit de tankar som jag fört fram i min Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket interpellationom att det borde finnas alternativ till vanlig kriminalvård, nämligen medicinskvård och medicinsk och social rehabilitering. Skapas inte hjälpformer som kanbryta narkotikaberoendet och återge främst unga människor fysisk och psykiskhälsa -jag menar då inte en tillfällig avgiftning - av de sociala myndigheternakan jag inte se någon annan utväg än att kriminalvården får la på sig deltaansvar. Men i första hand måste den lag som finns tas till hjälp för att stävjamissbruket, förhindra spridningen och göra marknaden svårare för langarna.Missbruket ärju inte kriminaliserat i sig, utan del är innehavet av narkotikasom är det. Atlsälla folk i fängelse är sällan eller aldrig någon lösning på någonting, så detär inte - jag upprepar: inte - vad jag talar om. Men vi har iHasselakollektivet en modell där man genom rejält arbete, stark gemenskap ochsamma samlevnadsregler som gäller - eller snarare borde gälla - för helasamhället i övrigt lyckats ge olyckliga och ofria människor ny tro på livet,nytt självförtroende och en plats där de kan verka. Jag ställde enfråga till juslilieministern för alt få en kort debatt. Svarsdag var fastställdför denna fråga, men så framställde en interpellation i ämnet,och med ens blev min fråga vidgad så all jag får dellaga iinterpellationsdebatlen. Nuhar jag kommit i andra hand, men jag ber hert talmannen om överseende om enviss upprepning av del sagda kommer atl ske. Delvis är det oundvikligt. Del ärsamma tema. Men jag hoppas attjag kommer in på andra variationer. Jagber att få tacka statsrådet för svaret. Åtgärdspakelel var måhända svagt, menden kommande debatten kanske kan ge anvisningar om hur man skall arbeta vidare. Narkomanvårdskommitiénsarbete utgör alltjämt en av grundvalarna för den svenska narkolikapoliliken.Kommittén har ingående prövat frågan om det vore möjligt eller önskvärt attavkriminalisera innehav av ringa mängd narkotika för "eget bmk". Argumentenför ändringar i narkotikalagstiftningen beträffande smärre narkolikaförseelserhar varit många och i huvudsak följande: Kriminaliseringen av innehavet av narkotikainverkar negativt på narkotikamissbrukarens motivation atl söka vård. - Detframhöll också statsrådet. Straff för innehav av narkotika innebär i praktikenstraff för sjukdomen (dvs. narkomanin) eftersom många narkotikamissbrukare ärsjuka. Det saknar betydelse om småförbrukarna av narkotikastraffas -de som måsle åtgärdas är slorlangarna. Narkomanvårdskommitténhar systematiskt gått igenom dessa argument och avvisat dem. Kommittén haranfört argumenten i SOU 1967:41, s. 73-75, och dess slutsats blev att"kommittén anser på grund av dei anförda att allt otillåtet innehav avnarkotika fortfarande skall vara strafföelagt". Även i harfrågan huruvida innehav av narkotika föreget bruk skall tillåtas behandlatssåväl i utskottsbetänkanden som i riksdagsdebatt. Där har den fått en utförligbehandling liksom i propositionen om införande av den särskildanarkotikastrafflagen (prop. Sålundaär det fastlagt en ganska klar lagstiftningslinje. Dock kan i enskilt fallåtalseftergift medges enligt 20 kap. i . Det har refererats härrätt ingående tidigare. av utgiven handbok har t. ex. kammaråklagare frågan om åtalseftergift. Så långl jag kan förstå har en allmän praxisuppstått där man regelmässigt underlåter att väcka åtal. Sålundakan sammanfattningsvis sägas att narkotikalagstiftningens praktiskatillämpning liberaliserats i myckel stor utsträckningutan att några nya prövningar gjorts av den gällande lagstiftningensprincipiella grunder. Här tyckerjag att det ligger en svaghet.Praxisulveck-lingen synes uppenbariigen strida mot de överväganden som utgörgmnd för vår nuvarande narkotikalagsliftning. Dessutomhar ratificerat den allmänna narkotikakonvenlionen. Därmed har viförpliktat oss atl behålla någon form av kriminalisering av olaga innehav avnarkotika. Att det inte är fråga om en form av dubbelmoral att inte konsekventupprätthålla den lagstiftning som vilar på den internationella konventionen.Därmed har vi förpliktat oss att behålla någon form av kriminalisering av olagainnehav av narkotika. Är det inte fråga om en form av dubbelmoral alt intekonsekvent upprätthålla den lagstiftning som vilar på den internationellakonventionen? Jagförde en debatt här i med dåvarande socialministernAspling. Samtliga politiska partier var inblandade, och där nåddes en storenighet om alt med kraft skulle motarbeta varie förslag till ändring avkonventionen, som skulle möjliggöra föransluten part att helt eller delvisavkriminalisera innehav av cannabis för "eget bruk". Heltnaiuriigt är att vi måste koncentrera våra ansträngningar på atl komma åt denorganiserade brottsligheten och narkotikasyndikaten. De är de slora bovarna idramat. Menvi måste också öka våra resurser att hjälpa de människor som i ärdrogernas offer. Vimåste också verka för att begränsa den spridningsrisk som dagens smålangareändå utgör. Den s. k. mindre marknaden är i detta sammanhang inte ointressant,om man syftar till att bryta ned narkotikakonsumtionen. Den mindre marknaden,den som omsätter enstaka doser, utgör den perifera sälj- och köpmarknaden, menden förser ändå grossistmarknaden med friska pengar och efterfrågar dess utbud.Dessutom bidrar den i mycket hög grad till den stora brottslighet som vi i daghar.