prot · G10928 · 1977-12-31 00:00:00 — Ännusaknas mycket i fråga om kunskap beträffande möjliga åtgärder för all förhindrapsykiska problems uppkomst på arbetsplatsen. I den mån nya forskningsresultatuppnås pä delta område bör de omsättas i praktiska åtgärder. Jämsidesmed ett fortsatt arbete för alt eliminera fysiska skador måste säkeriigen förframliden större uppmärksamhet ägnas åt en tillfredsställande psykosocialarbetsmiljö. Denökande användningen av kemiska preparat och därmed ökande risker i arbetslivethar ofta diskuterats . Riskerna för långsiktig skadlig påverkangenom användning av ofullständigt kontrollerade kemiska ämnen är uppenbara.Problemen blir allt större ju fler preparat av olika typer som används. Socialutskottetställer sig bakom de synpunkter som jordbruksutskottet anfört beträffande enöversyn av den statliga produktkontrollorganisationen. Utskottet anser delockså angelägel alt produktregistret blir färdigställt. Dessa förslagär med hänsyn lill den ökande använd- ningen av kemiska medelvälmotiverade. 1 lagförslaget sägs: "ArbeLsgivårenskall beakta den särskilda risk för ohälsa och olycksfall som kan följa av atlarbetstagare utför arbete ensam." 1många fall kan ensamarbete inte undvikas. 1 princip kommer den nya lagen allomfatta även egenförelagare och deras familjer. Inom familjejordbruket ärensamarbete snarare en regel än ett undanlag. Det är därför viktigt all man vidutformning av tekniska skyddsanordningar tar hänsyn lill detta förhållande. Vivel att av praktiska skäl endast ett successivt införande av nya tekniskaskyddsanordningar är möjligt när det gäller maskiner i jordbruk och skogsbruk.De stora skaderisker som är förenade med arbetet i jord och skog måste därförsärskilt uppmärksammas. Somen av hörnstenarna i lagförslaget betraktar jag 3 kap. 1 >;, där det angesatt arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att åstadkomma en godarbetsmiljö. En grund för goda arbelsmiljöåtgärder är att individen kan påverkasin egen arbetssituation. Detta bör rimligtvis leda till större intressen förförbättringar och mera av initiativ till åtgärder, lill båtnad för arbetsmiljöni stort. Dethar sagts här tidigare - och det förtjänar att understrykas - attarbelsmiljölagen är en ramlagstiftning. Karaktären av ramlag underlättar enligtmin mening en flexibel utveckling på arbeismiljöområdet. Storakrav kommer all ställas på tillsynsmyndigheter men också på arbetsmarknadensparter och ytterst pä direkt berörda människor. Resurser,både ekonomiska och personella, måste tillföras om arbelsmiljölagensintentioner lill fullo skall kunna infrias. Den nya arbelsmiljölagen löserinle alla problem, men den utgör en god grund för fortgående åtgärder för enallt bättre arbetsmiljö. Jag ber med detta atl yrka bifall till socialutskottets hemställan. Arbetsmiljölag,m. (-): Det är inte bara vår valuta som devalveras på löpande band under dennuvarande regimen - även vårt politiska språk är föremål för en fortlöpandevärdeminskning. Substantivet reform betyder som bekant omdaning till delbättre. Men socialutskottet använder del i sitt belänkande 1977/78:1 sombeteckning på det plotter som utskottet ägnat sig ål vid utformningen avförslaget till arbelsmiljölag. Manskriver storvulet på s. 9 alt lagen "syftar till fortsatt reformarbete påarbetslivsområdet i linje med de tidigare reformerna". För den som harnormala anspråk på innehållet i reformer - för att inle tala om innehållet iordet omdaning - är det svårt att hitta något som motsvarar dessa bäggebegrepp. Vad utskottet har ägnat sig ål är traditionell mo-lionsslakt. Fördetta kommer man säkert också atl få en klapp på axeln av . Innan jag går in påutskottets behandling - eller rättare sagt misshandel Arbetsmiljölag, m. m. - av motionen 1673 villjag fästa uppmärksamheten på en formulering, som är så naiv alt del nästan ärskam. Till råga på allt är den dessutom en sorts målsäiiningsparagraf. Det är 3kap. 1 !j, som lyder som följer: "Arbetsgivareoch arbetstagare skall samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö." Detär faktiskt som om vålnad hade hållit i pennan. Jag måstefråga utskottets socialdemokratiska ledamöter: ni verkligen fortfarandepå mondism? Lever ni kvar i Saltsjöbadsandans dröm-värid trots allt som harhänt med rytande och duvjakt i sina egna kvarter ochBohmans svängremspolitik? Omdet kapitalistiska hade varit den Edens lustgård som det härbelänkandet andas, hade vi egentligen inte behövt någon lagstiftning alls på arbetslivetsområde. Menarbetsplatserna är platser där antagonistiska intressen drabbar samman. Som viskriver i vår motion säljer arbetaren sin arbetskraft för alt kunna bibehålladen - frånsett den naturiiga kraftförlusten - och kapitalisten å sin sida köperarbetskraft för atl skaffa sig maximala profiter. Och eftersom arbetarskyddkostar pengar är "en god arbetsmiljö" diametralt olika begrepp förarbetare och kapitalägare-arbetsköpare. Det nya inslaget i handeln med arbetskraft är att storföretagen köperarbetskraft via mellanhänder - systemet med s. k. underentreprenörer. Till denallmänna oordning som detta system medför hör bl. a. all ansvarsbegreppelbeträffande arbetarskyddet - eller arbetsmiljön, om så behagas bättre - blirhögst illusoriskt. Därför har vårt förslag lill utformning av 3 kap. 7 § fulltäckning i verkligheten. Detsamma gäller våra övriga yrkanden. Nusäger utskottei på s. 45 att rasternas antal, längd och förläggning skall varatillfredsställande med hänsyn till arbetsförhållandena. Då måste man fråga sig:Tillfredsställande för vem? Vad är del som skall tillfredsställas - arbetarnasbehov av vila och återhämtning eller företagens intresse av högsta möjligaproduktivitet? Utskottetägnar sig också åt pedagogik pä facklig grundkursnivå. Man upplyser nämligenriksdagens ledamöter om att rast inte inräknas i arbetstiden. Det finnsuppenbarligen inte, herr talman, någon gräns för barnsligheter när man skriverbelänkanden. Till naiviteten hör också förmodandel alt fastställandet av enminimitid skulle leda till en inskränkning av raster som ärlängre än . Användandet av ordet inskränkningar är befogat, men intei det sammanhang som utskottei här använder det i. Närdel gäller den maximala tid man får arbeta utan rast tar utskottet i så all detknakar. Den tiden vill man förkorta med -från sex till fem timmar.En strikt tillämpning av en sådan bestämmelse skulle innebära att en arbetareskulle få slita från kl. 7 lill ulan rätt till matrast. Och dettamotiverar man - som man säger - med hänvisning lill arbelsmedicinskasynpunkter. Allt annat men inle den motiveringen, damer och herrarreformatorer! Veckovilanvill man sätta lill . Vi har föreslagit 60. Den normala veckovilan fören industriarbetare, som inte arbetar i skift, är som bekant från fredageftermiddag till , alltså 63-65 limmar. Varför skall man då ilagstiftningen sätta den till hälften? Skall lagen skrivas så, alt den passarlill SAF:s förslag om fiexibel arbetstid eller vad är egentligen avsikten? Utskottetsomtanke om den minderåriga arbetskraften är nästan rörande. Minderåriga skallinte behöva vara i grottekvarnen eller iveckan - längre än normalarbetstiden i detta land. Jag finnerutskottets ställningstagande pä den här punkten inhumant - för att uttrycka migmilt. Vihar här i landet - lack vare läginkomstutredningen - ett adekvatarbelstidsbegrepp. Det är - för att citera utredningen - "den lid somfaktiskt åtgår för arbete". Utredningen kom fram lill att för två av trearbetare var bruttoarbelstiden mer än . För en av åtta var denmer än , alltså 1 resp. mer än den lagstadgade arbetstiden.Enligt ulskollels förslag kan den verkliga arbetstiden för en 16-åring bli 10-12 limmar per dag. Omulskoltsledamölerna lill äventyrs haft LO:s "Rapport om arbetstiden"eller skriften "6 timmars arbetsdag - eller kanske 6 3/4"av , , Julterström, Odhnoff och Rollen som bredvidläsninglill regeringspropositionen, har man då inte tagit några intryck av dessaskrifter? Jag misströstar inte beträffande den fackliga rörelsens förmåga attgenom avtal och överenskommelser korrigera en efterbliven lagstiftning. Men jagifrågasätter starkt vad arbetare och tjänstemän har för nytta av en sådanlagstiftning. All arbetsköparna har det - framför allt i ett konjunkturläge somgynnar dem - är alldeles uppenbart. Men vi i kommunisterna harinte anledning alt sprida glädje bland företagarna. Jag yrkar därför bifalltill motionen 1673. Arbelsmiljölag,m. Får jag först uttrycka min tillfredsställelse över atl man i utskottethar lyckats uppnå enighet i dessa för arbetsmiljön i vårt land sä väsentligafrågor. Till grund för detta betänkande och propositionen liggerarbetsmiljöuiredningens betänkande, som redovisades . Vidutskottsbehandlingen av propositionen har stor hänsyn tagils till de krav ochsynpunkter som redovisas i den socialdemokratiska motionen 1976/77:1675. Jagskall här endast kommentera några punkter i betänkandet. Övriga punkter harIvar kommenterat. Utskottetinstämmer i den socialdemokratiska motionens uttalande om att en väl fungerandeföretagshälsovård är av väsentlig betydelse för atl kunna åstadkomma en bättrearbetsmiljö. Utskottet slår fast alt målet för utbyggnaden avföretagshälsovården bör vara att alla anställda har tillgång lillföretagshälsovård. Parterna på arbetsmarknaden får bestämma takten i dennautbyggnad. Hänsyn måste härvid lagas lill de Arbelsmiljölag, m. m. resursersom kan ställas till förelagshälsovårdens förfogande. Någon exakt tidpunkt dåmålet, förelagshälsovård åt alla, är uppfyllt går ej alt nu ange. Fråganom huvudmannaskapet för företagshälsovården har behandlats mänga gångertidigare i denna kammare. Utskottet finneringen anledning alt nu ändra på deorganisationsmodeller som finns och som parterna pä arbetsmarknaden har kommitöverens om. Genom dessa avtal har de anställda fått ett väsentligt ökatinflytande över företagshälsovården. socialdemokratiska motionen krävs vidare alt en arbetstagare inle fåranlitas i arbete . Vidare krävs alt den nuvarandearbetstidslagen och den nya arbetsmiljölagen sammanförs till en lag. Utskottetställer sig bakom dessa motionskrav och begär en utredning av möjligheterna allslå samman de två lagarna samt av frågan om högsta tillåtna arbetstid . Ettannat krav i vår motion var atl inte endast farliga ämnen på arbetsplatsenskall förtecknas utan att detta bör gälla alla ämnen som ingår i denyrkesmässiga hanteringen på arbetsplatsen och som kan medföra hälsorisker. Utskottetställer sig bakom denna uppfattning och konstaterar att denarbetsmiljöförordning som regeringen nu kommer atl utfärda i dessa stycken inlebör begränsas till enbart de farliga ämnena på arbetsplatsen. Enligt utskottetbör det ankomma på arbetarskyddsstyrelsen att sedan följa upp denna fråga. Socialdemokraternakrävde vidare att reglerna om gränsvärden och andra föreskrifter omarbetsmiljöns utformning skall utformas så att alla arbetstagare oavsett könskall ha tillgång till alla arbeten i arbetslivet. Vi krävde också alt gravidakvinnor skall ha rätt till sådan tillfällig förändring i sinaarbetsförhållanden och arbetsuppgifter atl de inte på grund av arbetets artbehöver tidigarelägga sin havandeskapsledighel. Utskottetkonstaterar att arbelarskyddsstyrelsen har skyldighet att i sinförfatlningsverksamhet gå ut ifrån principen atl man oavsett kön skall hatillgång till alla arbeten i arbetslivet. När det gäller arbetssituationen förgravida kvinnor ansluter sig utskottet lill vad som sägs både i propositionenoch i den socialdemokratiska motionen. Utskottet säger också att i deundanlagsfall där omplacering ej kan ske är del angeläget all kvinnan fårkompensation för inkomstbortfall. Ifråga om produklkonlrollnämnden krävde vi i vår motion en femårsplan vadgällde utbyggnaden och inriktningen av nämndens verksamhet. Vi krävde ocksåatl ett produktregister kommer lill stånd ulan dröjsmål. Efter samråd medjordbruksutskottet understryker nu socialutskottet del lämpliga i atl utredafrågan om produktkontrollnämndens ställning och verksamhet. Utgångspunkten fören sådan utredning bör vara alt nämnden ges en mera självständig.ställningsamtidigt som man syftar lill en planmässig resursutbyggnad. Utskottetunderstryker också vikten av all arbetet bedrivs skyndsamt så atl produklregislretsnarast blir färdigställt. Denproposition om yrkesskadestalistiken som är aviserad lill iår har vi ännu inte sett av. På förfrågan har jag blivit upplyst om alt denkommer . Detta innebär all ej kan behandla fråganförrän . Denna försening beklagar vi djupt från utskottets sida. Jag yrkar bifall till socialutskottets hemställan på alla punkter. Arbetsmiljölag,m. (vpk): Arbelsmiljödebatlen blir inte den debatt som arbetarna säkerthade räknat med. Till den borgerliga regeringens proposition harsocialdemokraterna helt givit sin anslutning. De har inle ens fått till ettenda litet kommatecken i lagparagraferna utan endast vissa förändringar imolivtexterna. -Jag kan inte förslå annat än all socialdemokrater är överensmed yttersta högern om arbetsmiljön. Det finns inga reservationer. Det har integjorts några förändringar som i sak rubbat på de föreslagna lagtexterna. Är detdetta som kallas för framgångsrik oppositionspolitik? Epitetet"oppositionsledare" på borde i stället vara den beteckningsom åsaties Per företrädare ,"samarbetsingenjör". Detär inle med lill intet förpliktande samarbete mellan arbete och kapital somarbetsmiljön radikalt kan förändras utan i kamp mot kapitalet. Det är motbakgrund av vad som skett och sker i samhället som vpk lägger fram sinaförslag, som pä ett avgörande sätt skiljer sig från vad som föreslås ipropositionen om arbetsmiljölagen. 1kampen om arbetsmiljöns utformning har kapitalisterna den avgörande makten ikraft av äganderätten lill produktionsmedlen. Kapitalisterna eller derasdirektörer och chefstjänstemän fattar de avgörande besluten. Men de har ocksåmedel som underlättar beslutsfatlandet. De har all nödvändig expertis lill sittförfogande utanför och innanför förelagen. Kapitalets experter utför sittarbete på betald arbetstid. De plockar fram det nödvändiga underlaget förbesluten, för förhandlingar och för behandlingen i olika samarbeisorgan. Dettaarbetsköparnas överiäge gäller inte bara i de kapitalistiska företagen ulanäven i statens industrier och affärsdrivande verk samt i kommuner ochlandsting. Lönarbetarnaoch deras fackliga organisationer befinner sig alltså i ett dubbelt underläge.Då kapitalisterna har äganderätten och den avgörande makten i förelagen ochsamhället måste lönarbetarna bygga upp egna expertresurser med experter somutgår från arbetarklassens värderingar och som kan hjälpa facket bl. a. altlokall utforma egna arbetsmiljöprogram, plocka fram eget expertmalerial ochunderlag för förhandlingar m. m. Väsentligakrav för alt stärka arbetarnas och tjänstemännens ställning lokalt ärobegränsad förhandlings-, informations- och slridsräll, vetorätt i viktigafrågor och andra konkreta demokratiska rättigheter på arbetsplatsen.Medbestämmandelagens utvidgade förhandlings- och informa- Arbetsmiljölag,m. tionsrält måsle användasoffensivt. Men del räcker inte. Facket måste även kunna sätta emot i förhållandetill kapitalels och de offentliga arbetsköparnas experter. Delta gäller intebara i arbetsmiljökampen utan också i en rad andra frågor, bl. a. då man skallställa krav på utveckling av förädling och alternativ produktion. Ienlighet med vår inställning till försöken att lösa arbetsmiljöproblemen isann klassamarbelsanda anser vi all utbildningen inte skall ske i dessaurvattnade samarbetsformer. Utbildningenär i högsta grad en partsangelägenhet - en angelägenhet för den fackligaorganisationen att utbilda sina egna skyddsombud på sitt eget sätt och med egetmaterial. De som har tron att det går atl åstadkomma en förändrad syn påkapitalägarna genom att låta dem medverka har föriorat perspektivet. Dessaargument för samverkan möter man när utbildningsfrågorna kommer på tal blandledande fackföreningsfolk. Del måsle vara en missriktad målsättning att närdet gäller en så viktig del i arbetsmiljön, som utbildningen av skyddsombudenär, överlåta bedömningar och värderingar lill dem som orsakar de dåliga miljöerna. Facketmåste kunna sätta emot med egna väl utbildade skyddsombud och andra för allmotverka den ensidighet som är förhärskande . Del behövs makt åt dessafackets företrädare för att man skall kunna förändra de medvetet dåliga och hälsofariigaarbetsmiljöerna. Forskningoch experter i arbetarklassens tjänst är därför ett centralt krav bl. a. iarbetsmiljökampen. De enda experter lönarbetarna kan få verklig hjälp av är desom utgår frän arbetarklassens värderingar. Kunskap är makt. Del ärarbetsköparna - både de privata och de offentliga - mer medvetna om än deanställda. Vpkkräver inle bara fritt tillträde lill arbetsplatserna för experter och forskareutan även att de anställda och deras lokala organisationer skall ha rätt altanlita sina egna experter. Vpkkräver också alt de anställda skall ha rätt att bilda egna arbetsmiljögruppersom utarbetar lokala arbelsmiljöprogram med egen experthjälp och att sådanagrupper skall ha rätt att även arbeta med sina frågor på betald arbetstid. Mendet behövs också lokala fackliga kunskapsbanker. Ett annat nytt vpk-krav är alldet inrättas lokala arbetsmiljöstudior, till en början på centralorten i varjelän. Här skall finnas omfattande fakta- och forskningsmaterial, anpassat lilllänets näringsliv, och möjlighet förde lokala fackföreningarna alt fåexperthjälp. Nukan man rnåla upp en önskebild av ett päriband över hela landet med lokalaarbelsmiljöstudior och lokala arbelsmiljögrupper som arbetar på betaldarbetstid med hjälp av egna experter för att skaffa fram underlag för facketsförhandlingar. Menså lätt är del inte. Motståndet från hela etablissemanget är stort mot en sådankamplinje. Del har vi hört inle minst här från ut-skottsrepresentanlernassida. Det är viktigt atl skapa opinion för den här typen av krav. Men delräcker inte. Någonstans måsle man emellertid börja. Arbetsplats-och fackligt aktiva kamrater måste börja med all ta initiativ för atl byggaupp lokala arbetsmiljögrupper, själva la kontakt med experter och utvecklaembryon till arbetsmiljöstudior. Och det måste ske även om arbetsmiljögrupperinte får arbeta på betald arbetstid och även om experterna inte släpps in påjobbet. Man måste ge exempel och skaffa erfarenhet och sedan sprida exemplenoch erfarenheterna vidare. Del är sä alla nya kampformer utvecklats och blivitaccepterade. Delär med detta kunskapande bland de aktiva kamraterna, tillsammans med forskareoch annan till arbetarna knuten expertis, som grunden för en vändning avarbelsmiljöfarorna kan börja. Det är med makt och kunnande hos de drabbade somkapitalets och arbetsköparnas ansvarslöshet mot de anställda kan bemötas. Underpraktiskt taget hela 1900-lalel har forskare, betalda av arbetsköparna,sysslat med problemet hur man tar ut mesta möjliga arbete av varje enskildlönarbetare. Arbetsköparna har således mycket medvetet tagit vetenskapen i sintjänst vid utsugningen av arbetskraften. Det har inle gällt bara tekniskadiscipliner utan också beleendevelare. Det har således inom de klassiska ämnenautvecklats nya ämnen som arbets-sociologi och arbelspsykologi. Närden tidigare socialdemokratiska regeringen lade fram sitt förslag lillarbelsmiljölag berördes forskningen på ett ytligt sätt. Man nöjde sig med atthänvisa lill arbelsmedicinska institutet och del centrum för arbeislivsfrågorsom fattade beslut om i anslutning till beslutet ommedbestämmandelagen. Båda dessa forskningsinstitutioner bedriver traditionellforskning, där kapitalets vinstintressen och de värderingar som följer däravsmyger sig in på olika sätt och blir utslagsgivande i praktiken. Inomfackföreningsrörelsen finns ingen forskningstradition. Det betyder allfackföreningarna alltid kommer i underiäge. Arbetsköparna lägger fram sinapartsinlagor i form av vetenskapliga rapporter. Därför är det självfallet ocksåpä det sättet atl de problem som blir föremål för forskning är sädana somarbetsköparna anser vara väsentligt att få belysta. Somett led i den fackliga kampen för bättre arbetsmiljö måste arbetsköparnasforskningsmonopol brytas. Mot den av arbetsköparna styrda forskningen måsteställas en forskning i facklig regi, där arbetarna anger problem ochinriktning. Kravet på all inrätta ett fackligt forskningsinstitut växer sigallt starkare. Det har bl. a. fått stöd i uttalanden från Mälare-ochEleklrikerförbundens kongresser. kommunisterna anser atl statenvillkorslöst bör finansiera en sådan forskning och vidta åtgärder som gör detmöjligt att inrätta ett fackligt arbetsmiljö-, forsknings- ochkonlrollinsiilut med forskare, läkare, fackjiga skyddsipgen-jörer ochskyddsinspektörer, dataexperter m. rn. Isamband med detta måste också i lag slås fast att arbetsköparna inte skall harätt atl från arbetsplatserna uteslänga fackliga förtroendemän Arbetsmiljölag,m. Arbelsmiljölag,m. och experter som lönarbetarnavill anlita. F. n. kan arbetsköparna utestänga den som de uppfattar somobekväm eller som undersöker förhållanden som arbetsköparen inle vill fåbelysta. Vivel genom den enkätundersökning som vidtog all storahinder föreligger för arbelslivsforskning som inte styrs av arbetsköparna ellerderas intressen. Under1975-1976 har de redovisade hindren ökats lill all vara ungefär tre Gärdedelarav samtliga fall. Detta beror möjligen på all det blivitintressant att arbetslivsforska även för dem som inte enbart är ute efterkarriär ulan som lägger vikten vid forskningen och de resultat som ernås.Samtidigt har både den fysiska och den psykiska arbetsmiljöns dolda faror ökati hög grad. Åldern på dem som slås ut blir bara lägre som går. Vadhar det ensidiga forskandet och denna samverkan hafl för bromsande effekter? Ivad mån har delta tjänat arbetarna? Inte ett dugg, ulan i stället har nyagifter och maskiner tillkommit samt psykosocial ohälsa av olika slag tilltagit. Enkätundersökningenvisar all av dessa forskare har mött hinder av något slag, harvägrats tillträde till den arbetsplats som de ville utforska, fick inte deuppgifter de begärde, fick sina rapporter censurerade, fick sinarapporter hemligstämplade och blev efter en lid av forskning utestängdafrån arbetsplatsen. Deltavisar atl arbetsköparnas envälde måste brytas, och det måste ske genom enlagstiftning och inte genom någon utslätad samarbetsform. En forskning som tarlill vara arbetarnas intresse kan endast komma lill stånd genom att forskarnainle kan förvägras tillträde till arbetsplatserna eller tillgång tilluppgifter. Detsammagäller andra experter som arbetarna på arbetsplatsen tillkallar. Kostnadernaför dessa utredningar i arbetarnas intresse skall givetvis bekostas avarbetsköparna pä ett eller annat sätt. Närarbetsköparna tillkallar experter eller andra för konsultation ellerutredningar på arbetsplatsen ifrågasätts inte att det är arbetsköparna sombetalar av del mervärde som arbetarna har skapat. Lika självklart borde det dåvara att detta mervärde också bekostar de mervärdeskapandes forskning ellerutredningar. Vänsterpartietkommunisterna har också i motion krävt ökning av utbildningen tillkvalificerade skyddsombud. Den försöksverksamhet som genomförts och utvärderatsanser utskottet skall fortsätta med en kurs . Det innebär all endast25-30 skyddsombud erhåller kvalificerad utbildning. Enligt vår mening är dettaalldeles för litet. Utskottetanser alt det inle finns större behov och avstyrker därmed vårt krav om 200 iutbildning nästa är, med en successiv ökning till ungefär 500 fr. o. m.1981. Vi anser att behovet finns för alt även genom eget kunskapande sätta emotarbetsköparnas experter. Detta är en offensiv linje till skillnad frånutskottets defensiva, ulvecklingsfient-liga hållning. I allt större utsträckningunderordnas människan maskinen. tekniska utvecklingharjakten på profil drivit fram. Löpandebandarbete, passning och övervakning avmaskiner och andra kontinuerligt upplagda produktionsprocesser gör attarbetskraften utnyttjas till det yttersta. Få pauser och nästan inga avbytarefinns.