prot · G10945 · 1977-12-31 00:00:00 — Det har jag gjort och fått svaret, attifrågavarande bestämmelse inte till någon del är tillämplig på det här fallet,där man som huvudmotiv åberopar rekreation. Professor betonade ocksåatt bestämmelsen tillkom mot bakgrunden av det läge som rådde iskärgårdsområdena . Man var där isolerad och hade det svårt pä mångahandasätt. gäller inte längre sådana förhållanden. Jag tycker att professorHörstadius ord här borde väga väl så tungt som något annat. Närdet gäller rekreationsfaktorn kommer vi in på det kanske mest betänkliga i helafrågan. Jakttiderna avgörs i vårt land av naturvärdsverket med somtyngsta beredande instans den s. k. jakttidsberedningen, som består avföreträdare för jägare, naturvårdare och ornitologer, för Vetenskapsakademienoch Skogs- och lantbruksakademien, för statens veterinärmedicinska anstalt, förlantbruksuniversitetet och för natuvetenskapliga forskningsrådet. Jakttidernakungörs i jaknidsför-ordningen, som brukar komma och då avserinstundande jaktår, dvs. frän den till följande år. Förinnevarande jaktår är med andra ord tiderna redan fastställda, och jag kan intefinna någon som helst anledning att, som propositionen föreslår, frångå tågordningengenom att föra in vårjakt . Jakttidsberedningenarbetar med tidsramar, fastställda efter biologiska och jaktliga grunder, ochinom ramarna kan med hänsyn till lokala förhållanden jakttiderna variera, ävenom enhetlighet för större områden eftersträvas. Med tanke på de olika intressensom är företrädda i be- redningen är detanmärkningsvärt hur enigt denna kunnat arbeta - den har praktiskt taget alltidvarit enhällig - och därför kan jag inte förstå, varför man skall riva upp ettså väl fungerande organ, men det är just vad man riskerar att göra genom attföra in trivselfaktorn som bedömningsgrund för jakttider - något helt nytt ochsom sagt ytterst betänkligt. Trivselfaktorn skulle precis lika gärna kunnaanföras i våra glesbygder för jakt på andra villebråd. Jag sitter själv somrepresentant för Skogs-och lantbruksakademien med i beredningen och har därställt mig positiv till en kortare vårjakt under vissa bestämdaförutsättningar, främst att vi får ett auktoriserat uttalande, att en sådanvärjakt inte skulle strida mot . Att införskaffa ett sådantuttalande bör ankomma på samma organ som har ratificerat konventionen, alltsåriksdagen eller regeringen, men därmed bör också ha gjort sitt och idärefter eventuellt förekommande fall överiåta åt jakttidsberedningen ochnaturvårdsverket att som sköta de praktiska detaljerna. Detär emellertid många frågor, mänga fler än jag ens hunnit antyda, som innan dessmåste ha ett positivt svar - om det nu över huvud taget går att få ett sådant -och i avvaktan därpå yrkar jag bifall till reservationen. I detta anförandeinstämde (). Vi svenskar är nog ganska bundna av traditioner och sedvänjor. I vilketland är man inte det förresten? Så här i adventstider, på tröskeln tilljulhögtiden, är del särskilt påtagbart. Vi tänder våra adventsljus precis somförr om åren. När högtiden är här kläder vi vår julgran, och går inte svenskeni kyrkan så ofta i vanliga fall , sä styr han gärna stegen dit . Allt det här är goda traditioner, de stärker familjebanden.Det ger väl också många trygghet i tillvaron. Påandra områden i vårt sätt att vara finns också traditioner och sedvänjor - detfinns t. ex. sådana på jaktens område. Men här har under tidens lopp skettförändringar där företrädare för jaktintressena har fått ge vika för andramedborgares intressen och uppfattningar. Men i flertalet fall har det skett ifullt samförstånd mellan jägare och övriga samhällsmedborgare. Vi hade t. ex.litet längre tillbaka i tiden fångstmetoder som uppfattades som rent ut sagtgrymma. Dem har vi förbjudit. Vi behövde dem helt enkelt inte när vårajaktvapen - hagel- och kulgevär - blev mer och mer effektiva. Vi blev vidare ivårt land snart varse att jakttrycket, inte minst med anledning av effektivarevapen, blev sä stort att man var tvungen att begränsa jakttiden. Viltstammarnabörjade reduceras sä till den grad, att vissa arter var på väg mot - om inteutrotning så näst intill. Jag skulle tro att denna inskränkning i jakttiden avmänga människor uppfattades som ett intrång. Del var ett intrång i deras livsföringoch i deras traditioner. Men alla insåg att begräns- ningen av den allmännajakttiden var viktig för att få fram viltslammar som tålde beskattning. Ja, dekortare jakttiderna gav till följd att del blev mer kött i grytan per årräknat. Natur-och miljövård blev ett vederlaget begrepp ju gick. Vi behövde detför vårt eget lands behov, men vi säg också att det globall sett var lika nödvändigt.Vi tyckte i det sammanhanget att vi här i skulle kunna gä i täten fören bättre naturvärd som sedan skulle anammas av andra länder. Men vi skulle fäsopa rent framför egen dörr först. Låtmig ta något exempel på detta. Det blev en opinion här i landet för att manskulle låta vår fauna vara i fred under häckning och yngeltid. Det var fel attofreda den med jakt . Vi hade vårjakl pä den trevligavadarfågeln morkullan till . Detvar säkert högtidsstunder för många jägare när man fick gå utför att speja efter morkulledraget och hoppas på jaktlyckan. Det var entradition som man inte gärna ville bryta. Men opinionen mot den ur allasynpunkter oförsvariiga vårjaklen blev alltför stark, och jakten förbjöds ibörjan av . Fågeln får nu inte jagas förrän den . Men jag villmed de kontakter jag har med jägare påstå att alla sansade jägare - och del ärde flesta - tycker att beslutet om förbud mot vårjakl var riktigt. Varför skallinte en jägare kunna gå ut och lyssna pä morkulledraget ulanbössa? Detandra exemplet är just vårjakten på sjöfågel som förbjöds 1955. Om vi ser tillejderstammen sä var den i ett bollenläge i slutet av 1940-talel och början av1950-talet. Ingen kan bestrida att det var vårjakten som medverkade till dennalåga numerär av fågelslammen i förening med den s. k. oljedöden och de kallavintrarna , som också var en bidragande orsak till alt det sketten reduktion av populationen. förbjöds vårjaklen helt efter att vissrestriktion undan för undan vidtagits. I botten av den här åtgärden fanns ocksåhela tiden kravet från naturvårdshåll att fåglarna skulle vara ostörda underhäckningstiden. Jagkan förstå att skärgårdsbefolkningen den gången kände att det var något avderas livsföring - en tradition - som togs ifrån dem. Tydligen har man ocksåfortsättningsvis haft svårt att acceptera förbudet mot jakten. Mendetta till trots kan jag inte acceptera det förslag till återinförande avvårjakt på ejder som behandlas. Jag är starkt kritisk till detsamma. Jag skullesom argument bara kunna säga så här: Låt allt del vilda i det här landet fåvara i fred . Det skulle räcka som argument mot det härlagförslaget och det borde vara en uppfattning som kammarens ledamöter skullekunna enas om. Men jag vill något ytterligare utveckla min ståndpunkt. Sverigehar genom mångårigt arbete, som här har understrukits av tidigare talare, inomden internationella naturvården skaffat sig en ledande och respekteradställning på bl. a. fågelskyddets område. Detta har gett oss en stark positioni förhandlingar i internationella fågelskydds- Mina farhågor äratt skulle införa vårjakt igen, kommer våra möjligheter all utöva tryckpå andra länder att minska. För vi har fört tryck på andra länder och lyckatsnå resultat. Hur kommer vår sits att bli när vi i fortsättningen vill ha tillstånd konventioner på olika naturvårdande områden? En ny konvention är underutarbetande i som vill ge skydd för bl. a. flyttande arter ochderas biotoper. Denna konvention kan enligt föreliggande information inteväntas innehålla motsvarande undantagsmöjligheter som man åberopar i det nuföreliggande lagförslaget, ett åberopande som i och för sig är ytterst tveksamtför svenska förhållanden. Men hur skall vi göra den gång när den av mig nämndakonventionen skall ratificeras, som bl. a. kommer att hindra belgierna attfånga våra flyttfåglar med nät? Ja, vi kan knappast vid detta tillfälleuppträda som något världssamvete, och rent praktiskt så blir väl vår situationden att antingen får vi sluta upp med vårjakten eller också ställa oss utanförkonventionen. Jaghar i olika sammanhang slagit vakt om . Jag tycker detär jägarorganisationen som i de flesta fall fört en riktig jaklpolitik. Somicke jägare har jag ibland varit fundersam över en del av deras önskemål.Jägarna kan ju komma med önskemål som kommer i konflikt mednaturvårdsintressen, men jag tycker, detta till trots, att varit lyhört även för synpunkter från andra intressen. Förnågra år sedan stod jag här i talarstolen och argumenterade förJägareförbundets uppfattning om en helt organiserad älgjakt. Men vi somförfäktade dessa synpunkter led nederlag med någon röst. Vi fick för all del enhygglig organisation på denna jakt ändå, men jag tror att den blivit än bättreom Svenska jägareförbundets förslag hade vunnit kammarens bifall. Meni dag är jag mycket fundersam över det yttrande som Svenska jägareförbundetavgivit med anledning av den fråga vi nu behandlar, och förbundets uppfattningom just de konventioner som vi arbetar för. Jag citerar ur remissvar till jaktberedningen: "Det internationellaomdömet om en stats progressiviiet i naturvårds-frågor kan knappast grundas enbartpå dess villighet att underteckna internationella konventioner." Jag villverkligen hoppas att denna uppfattning får tydas som ett olycksfall i arbetetfrån en god organisation - med tanke på vettiga remissvar som man har fått frändel hållet tidigare. Iallt internationellt arbete - del spelar ingen roll vilket område det gäller -är ju konventioner, resolutioner och vad allt sådana överenskommelser har förnamn en förutsättning för att vi skall komma någon vart på del internationellaplånet. Det kan gälla skydd för de mänskliga rättigheterna,icke-spridningsavtal i fråga om kärnvapen, kamp för en bättre miljö eller skyddför våra flyttfåglar. Visst skall vi fortsättningsvis jobba konventionsvägen päalla områden som är till gagn för allt levande. Men vi skall naturligtvis ocksåleva upp till konventionerna - del är viktigt. Hade Svenska jägareförbundetmenat det - alt det inte bara är all skriva på konventioner ulan att detfordras annat också, att man lever upp tillkonventionerna - dä hade jag hållit med om detta. Men jag tror inte man menadedet riktigt den gången när man skrev det här yttrandet. Bara några ord om kontrollen av den nu föreslagna jakten. Jagfinner att den skulle komma att medföra en både dyrbar och besvärligadministration. Det räcker att som exempel anföra alt här skall en viss gruppskärgårdsbor tas ut till denna jakt, och jakten skall ske på vissa utvaldaplatser. Generaltullslyrelsen påpekar i sitt remissvar att en vårjakt enligtföreslagna former medför sä stora anspråk på effektiv övervakning och kontrollatt det är tveksamt om den kan tillgodoses till rimliga kostnader.Naturvårdsverket m. fl. framför liknande synpunkter. Jaklformenskall enligt förslaget vara jakt från skåre med vettar eller också från båt medvettar, eller undantagsvis i form av sträckskytte. Påkammarens TV-skärm ser vi nu ett ejdersträck som en vårdag flyger in över detsvenska kustlandskapet. Fåglarna kommer med en hastighet av - deflyger rätt snabbt. säger jordbruksministern för all del att sträckskytteskall gälla bara i undantagsfall, och del är bra i och för sig. Men med tankepå de undantag som skulle gälla vill jag se den jägare av kvinna född som ärkompetent att gallra ut gudingarna - hanfåglarna - i ettsådant sträck. Jag tror det blir myckel svårt. Det kommer dessutom att bli en mycket stor procent skadskjutning. Del är gudingarna som har vita teckningar. Alltdetta skall då kolla - alt har fått licens, attJohansson skjuter från rätt kobbe. Men , som inte har fått licens, färinte skjuta, och en annan som har fått licens får inte skjuta från den kobben.Samtidigt skall man naturiigtvis kolla att det inte blir några skadskjutningar,att man dessutom inte skjuter honfåglar. Viskall också ha klart för oss alt jakten kan komma alt oroa andra fågelarter sombörjar sin häckning . Ett exempel är havsörnen och grågåsen somär mycket känsliga - framför allt havsörnen, som vi ju har ett mycket litetantal kvar av i detta land. Jaghar inte så mycket velat bemöta andra talare, del har på ett förträffligt sättgjorts av mina kolleger som biträder reservationen. När det gäller populationenär del ju vetenskapligt konstaterat att det är ungefär lika antal ochhonor bland ejder. Jag tror inte att naturen har varit så slösaktig, FilipJohansson, att den av ren sinkadus sett till att det bland ejdern är störreantal än honor. Man kan bland andra andfåglar och underlekliden - det gäller exempelvis knipan - se att det brukar flnnasfyra å fem kring honan. Det är väl som sett till alt det är sä. Det är väl, som sagt, naturens mening att del skall vara så - jag kan inte finna någon annan. Med det anförda är del inte svårt för mig att yrka bifall tillreservationen av m. fl. i (): Debatten har hållit på och mycket har hunnit bli sagt. Jagskall anpassa mitt anförande i någon mån till det förhållandet. Likvälmåste det konstateras att skärgårdsbefolkningens tidigare jakt på sjöfågelunder våren av fullt naturiiga skäl är en mycket gammal företeelse. Det varsåledes en hävdvunnen rättighet som 1955 togs ifrån skärgårdsbefolkningen. Nuföreslår regeringen i propositionen 37 att vi skall återinföra en begränsadvårjakt för en starkt beskuren personkrets. Jag har i utskottet slött denuppfattningen, och jag ställer mig bakom förslaget. Jag finner attjordbruksministern, såsom han redogjort för här, fick en om än inte helt klartuttalad så dock beställning från en enig riksdag . Det ärväl litet väl aningslöst att påstå alt del enbart var en beställning som gälldeatt klarlägga huruvida det var möjligt att införa en sådan jakt. Jag tror med fullt fog kan säga att de ledamöter som den gången stödde det förslagetvar fullt medvetna om att skulle komma alt föreläggas ett förslag omjakt precis så som har skett. Dethar sagts en hel del saker här som jag skall kommentera i någon mån. Närdet gäller den fågelskyddskonvention som av olika talare tolkas litet olika ärdet värt att notera all vi inte avsett att i princip gå ifrån konventionensförbud mot vårjakt. Men vi har tänkt att i enlighet med konventionens undantaggöra ett undantag här i för en strängt beskuren grupp människor.Således kan det knappast sägas att regeringen lagt elt förslag - som utskottetställer sig bakom - som skulle strida mot konventionen. Jagfäste mig vid att några talare sade att svenskt arbete på naturvårdens områdeoch anseende i umgänget med andra europeiska länder skulle lidaallvariig skada om biföll det föreliggande förslaget. Jag tycker attdet illustrerar en ganska säregen syn pä den svenska lagstiftandeförsamlingens ställning. Om den svenska bifaller propositionen måttedet väl rimligen vara på det sättet att det inte fanns full anslutning här iSverige till det arbete som vi tidigare stött. Enligt min mening får man dånyansera sitt arbete när det gäller konventioner med andra länder med hänsyntagen till den syn som vi har här hemma. Och den synen får vi ju besked om inågon mån när fattar sitt beslut . Det kan rimligen inte varatvärtom, att om fattar beslut om införande av vårjakt, sä görriksdagen något felaktigt och dumt som den inte har rätt till. Detförtjänar att i vart fall nämnas att man i andra länder bedriver jakt av dethär slaget. Ålänningarna, som ju bor nära oss, bedriver sådan här jakt under del av maj månad. Det är svårt att tänka sig att de grovt åsidosätterregler på ett sätt som man vill påstå att vi skulle göra i händelse av bifalltill propositionen. Jag tror att de känner samma ansvar för stammen som vi gör. Ettpar kommentarer till några andra saker. I debatten - framför allt i denpressdebatt som föregått det här förslaget - har gjorts gällande att praktiskttaget all expertis är emot förslaget. Varje annan expertis än den som är emotdet har sagts egentligen inte vara expertis på området. Jag tar mig ändåfriheten att erinra om att , som f ö. är denorganisation här i landet på vilken och läggeransvar för den praktiska utformningen ute på fältet, också har expertis, somfaktiskt inte har samma uppfattning. Det är litet väl ogenerat alt såifrågasätta den uppfattning som det organ som sköter jaktliga frågor här ilandet gett uttryck för. Påfastlandet är det faktiskt, ärade åhörare, de som jagar som sköter vården avviltstammarna. Det finns ingen konflikt mellan att sköta och vårda viltslammaroch att beskatta stammarna. Del är svårt att länka sig varför det skulle varaell konfliktförhållande om vi går ut i skärgärden och bedriver det hela påsamma sätt. Jag har, herr talman, precis samma förtroende för dem som finns därute som vi alla har för de människor som finns på fastlandet när det gäller attkombinera en beskattning av viltstammarna med en god viltvård. Med andra ord:Jag är inte alldeles övertygad om riktigheten i den mycket djärva kopplingmellan stammarnas storiek före och efter förbudet som någon av talarnatidigare gjorde. Dethar nämnts att en sådan här jakt skulle komma att gälla en starkt begränsadpersonkrets. Det bör påminnas om att det också gäller en försöksverksamhetunder . Det är alldeles självklart att en utvärdering av försöket skallkomma till stånd. Visar del sig inte ha utfallit bra skall vi självfallet intefortsätta liksom vi har den fullständiga friheten att fatta ett nytt beslut.Men jag kan inte ansluta mig till dem som är alldeles övertygade om alt det härär ett sä dåligt förslag alt det inte skall prövas. Tillsist, herr talman. Det händer då och då att vi här i ställs införfrågor som gäller minoritetsgrupper. Inte så sällan gäller det till Sverigeinflyttade minoriteter. Vi brukar fästa stort avseende vid attminoritetsgrupper fär verka i en situation som är naturiig och riktig för dem -med andra ord att mänsklig harmoni skall råda och att människor skall hamöjlighet att leva sitt eget liv. gäller det en svensk minoritetsgrupp, ochdet är för mig väldigt viktigt att vi fattar ett beslut som tillgodoser dennasvenska minoritetsgrupps intressen. Vad den gruppen vill i den här frågan kanknappast sättas i fråga - efter de många framställningar som gjorts under åren.Jag ser det därför som en självklarhet att de skall få bedriva denförsöksverksamhet som vi enligt propositionen avser att lägga på dem. Enligtmin mening är de också mogna att ta ansvaret för att inte några olyckorbeträffande stammarna sker. Om förslaget bifalls har deras intressentillgodosetts på ett sätt som jag tycker att det vore trevligt om riksdagenkunde medverka till. I detta anförande instämdePer-Olof (). Mänga av de frågor jag kommer att beröra här har berörts tidigare ochjag kommer antagligen att upprepa en del - men det kanske betonar vikten hos defrågorna. Jag representerar direkt den bofasta befolkningen iskärgårdsområdet, eftersom jag lever där. Detintressanta i den här frågan är att det vid tidigare tillfällen har funnits enmajoritet i för det förslag vi behandlar. Jag tänker dä påjordbruksutskottets betänkande 1975/76:26, där det med stöd av lagutskottetsmajoritet samt beslut i i enlighet med utskottets förslag samma årrekommenderades en särskild utredning om hur vårjakten skall utformas. Jagvill också ta tillfällel i akt att försöka klariägga den i många avseendensnedvridna debatt som förts. allmänna debatten har framförts farbror för bestånd. Det ärkonstaterat att arterna är pä tillväxt, men en tillväxt kan snabbt avbrytas pågrund av människans rubbning av balansen mellan ifrågavarande fågelart ochrovfåglar, som tidigare reglerat beståndet. Där träder nu naturen åter in menmed ett ännu grymmare medel för att hälla balansen, nämligen - som tidigarenämnts - med en parasit som angriper vitala organ i fågeln. Detta finns bl. a.dokumenterat i en bok av professor , vårt lands kanske främste expertpå området. Boken heter viltsjukdomar och kom ut . "Starkaparasitangrepp har uppmärksammats hos ejderbestånden längsvåra kuster. Fåglarna har försvagats, magrat av och ibland har massdödinträffat eller försvagningen medfört all de inte orkat flytta söderut utanstannat kvar i hemmavattnet. Bakgrundtill denna rikliga parasitförekomst har misstänkts vara, dels tätareejderbestånd sedan vårjaktförbud infördes på vår östkust, dels vattenföroreningoch nedsättning av fåglarnas hälsotillstånd genom gifter. Enlikartad parasitfauna har orsakat omfattande dödlighetbland svanar här i landet." Dettaär ett bevis på att den föreslagna begränsade vårjaklen endast skulle bidratill mera livskraftiga fåglar. Ettannat motiv för införande av vårjakt är att de gudingar, ejderhanar, som är påsträck norrut aldrig beskattas, eftersom de kommer och lämnarvåra trakter . Härigenom får vi ett överskott av hanfågel.En beskattning av dessa har ingen negativ inverkan på det fågelbestånd det härär fråga om; snarare kan en beskattning av dessa hanfåglar undanröjaunderlaget för parasiter och därmed vara till stor nytta för det totala fågelbeståndet utefter våra kuster. Ytteriigareett område, som berörts i olika sammanhang, är all jakten inte skulle kunnamotiveras av rekreationsskäl. Min personliga uppfattning är att skärgårdarnasbefolkning skall återfå den jakt som hörsamman med kulluren i skärgärden ochsom i äldre lider, när de fick sköta jakten själva, höll balansen i den naturde levde i. Det finns risk för att detalltmer tilltagande röriiga friluftslivet kommer att skada fägelstammen merän det begränsade jagande som kommer att ske efter ett eventuellt beslut omvårjakt. Jag har under de år jag själv bott i skärgården, både när vårjaktfanns och efter dess borttagande, kunnat konstalera att skärgårdsbon lappatsitt intresse för viltvård. salt det holkar för häckning på nära nogvarenda holme. finns bara förmultnade rester av holkar. Men jag vågarpåstå att om vårjakten införs så kommer viltvården alt återupptas. Detär exempelvis angeläget att begränsa stammarna av trut, mås och kråkfågel, som numerahar blivit det verkliga problemet förjagande och viltvårdande skärgårdsbor. Jaghoppas att det när beslutet har fattats i kan konstateras attmajoritet har vunnits för denna för den bofasta skärgårdsbefolkningen vitalafråga. Det får inte fortsättningsvis vara sä att del röriiga friluftslivelsalla krav skall tillgodoses på bekostnad av bofasta människors behov. Jag vill också beröra frågan om den konvention som ratificeradei . I den står det klart och tydligt i artikel 6 alt de nordiskaländerna pä grund av sina särskilda förhållanden skall ha rätt att med egnabeslut och i enlighet med konventionens bestämmelser tillåta begränsad jaktför vissa områden och befolkningsgrupper. Imotionen 1977/78:33 av socialdemokraterna påpekas skrämmande nog att åtgärdenkommer att beröra så små befolkningsgrupper att detta tydligen i sig är skälnog att avslå propositionen. Jag är tacksam att kunna stå här i talarstolen ochsäga alt det parti som jag verkar inom har den motsatta uppfattningen omminoriteter i samhället. Med detta ber jag att fåyrka bifall till utskottets hemställan. () kortgenmäle: Jag har inte begärt ordet för att jag har blivit apostroferad, och somcenterpartist har jag ingen anledning att försvara socialdemokraternasinställning. Skälet till att jag har begärt ordet är att ochnågra andra talare har sagt att vi måste hjälpa de minoriteter som har detbesväriigt. Jag tror inte att vi skall hjälpa dem genom att göra avkall på vårnaturvårdspolitik - de skall hjälpas genom glesbygdsstöd och annat. Det varden tidigare regeringen införstådd med och det är även den nuvaranderegeringen. Andra minoriteter har det också besvärligt - iHärjedalens skogsbygder t. ex. De skulle också kunna åka ned tilljordbruksministern och säga: "Vi har det så besvärligt. Vi kan väl få jagatjäder ?" Sä kan vi naturiigtvis inte handla; vi skallhjälpa dem på annat sätt. LarsLjungberg sade att eftersom skärgårdsbefolkningen inte har haft den härjakträtten gör den avkall på fågelskyddet, sätter inte upp holkar m.m.