prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Men det är inte bara orättvistutan också synnerligen oklokt att göra delta slags omfördelning av skattebördani ett läge, då kostnaderna ofrånkomligen måste bäras av människor medbetydligt lägre levnadsstandard. FörSveriges möjligheter att återvinna ekonomisk balans tror jag att det vorebättre om nu koncentrerade sig på att nå framgång med en ekonomiskpolitik inriktad på kostnadsstabilisering och ökande investeringar. Det skullei det här avseendet innebära för det första att man gav skalleomläggningen 1978en annan fördelningspolitisk profil, för det andra att man inte nu band sig fören indexreglering av skatteskalorna 1979 och för det tredje att mandeklarerade att några betydande sänkningar av marginalskatterna inte kangenomföras förrän vi vet att en sådan skattesänkning inte behöver leda till enomfördelning av skattebördan från högre till lägre inkomsttagare. Jagtycker helt enkelt att borde besinna det utmanande och det fariiga iatt försöka åstadkomma ökade inkomstklyftor i ett skede, då det inte finnsutrymme för någon total realinkomslökning. Farornamed sädana strävanden är inte bara att de kan skapa så stora svårigheter förlönepolitiken, att kostnadsstabiliseringen uteblir. Faran finns också att dengrundläggande samhällssolidaritelen skadas. Och tilllåts det ske, lär allstabiliseringspolitik bli omöjlig ett bra tag framöver. Jag yrkar bifall till den socialdemokratiska reservationen ifinansutskottets betänkande nr 10. Denekonomiska politiken m. m. En finansdebatt är något för ovanligt. Det är ocksåovanligt att regeringen i proposition redovisar grunderna för den ekonomiskapolitiken även . Mot den bakgrunden kan kanske också finansutskottetsnu föreliggande betänkande förefalla en smula ovanligt. Jag tror emellertid attdet är värdefullt att regeringen har presenterat en proposition med grundernaför den ekonomiska politiken och därmed gett oss möjlighet till enfinansdebatt också under den här delen av . Detekonomiska läget och därmed förutsättningarna för den ekonomiska politiken harju onekligen spelsats till . Och låt mig, herrtalman, inledningsvis få påminna om den debatt vi hade här i i våraspä grundval av den reviderade finansplanen och finansutskottets betänkandedäröver. Vi förutsåg då ett underskott i bytesbalansen på ca 13 miljarder. Denförutsägelsen föranledde finansutskottet att uttrycka oro för utvecklingen avbalansen i våra affärer med utlandet. kan vi konstatera att både denbedömning som gjordes av regeringen och finansutskottets majoritet och denbedömning som Denekonomiska politiken m. m. gjordes avfinansutskottets socialdemokratiska minoritet var alltför optimistiska.Exporten har inte ökat i den takt som vi då beräknadeoch det finns anledning att redan här påminna om att man ju frånsocialdemokratisk sida var betydligt mer optimistisk i fråga om utvecklingen avexporten än vad vi var. Den optimismen var alltså - dess värre - inte befogad. Detvar därför, som jag ser det, helt nödvändigt att regeringen toginitiativ till åtgärder i syfte att hindra en ytterligare försämring av densvenska bytesbalansen. Den viktigaste av dessa åtgärder var nedskrivningen avden svenska kronan och utträdet ur den så kallade valutaormen. Dentidigare mindre kronkursjusteringen skedde ju inom ramen förvalutaormen. fortsatte D-marken att stiga ivärde. En devalvering som faktiskt skulle återställa kostnadsrelationtill utlandet och därmed lägga grunden för de svenska exportföretagen alt pänytt expandera pä världsmarknaden och återta föriorade marknadsandelar, kundealltså i längden inte ske - det var erfarenheten - om mansamtidigt behöll den svenska kronans bindning till den västtyska anser därför att det var både rikligt och nödvändigt att bådeskriva ned den svenska kronan och gå ur valutaormen. Det bör påpekasatt den västtyska marken har fortsatt att stiga i värde efter devalveringen medungefär 2 96 och alt alltså en femtedel av devalveringseffekten faktisktskulle ha gått föriorad om vi hade stannat kvar i ormen. Jagär mot denna bakgrund förvånad över det resonemang som förs i densocialdemokratiska partimotionen och i reservationen till finansutskottetsbetänkande på den här punkten. Det framgår inte helt klart hursocialdemokraterna bedömer den genomförda devalveringen, men det stårklart all man alltjämt är emot utträdet ur valutaormen. När man frånsocialdemokratiskt håll säger att man skall söka undvika fortsattadevalveringar och försöka få ned inflationstakten - två målsättningar som vialla instämmer i - sä måste den naturiiga frågan bli: Underlättas inte en sådanpolitik av den faktiskt genomförda devalveringen och av utträdet urvalutaormen? Detär viktigt att vi i framliden uppehåller en stabilitet i den svenskakronkursen. Enligt vår uppfattning sker det bäst genom den anordning som man nuhar kommit fram till, där den svenska kronans kurs bestäms gentemot en grupp avandra valutor, som är dominerande i svensk utrikeshandel, den så kalladekorgen. Detråder bred enighet om att betalningsunderskottet från västväriden till deoljeproducerande länderna kommer att bestå framöver och attförhoppningen om alt kunna återställa en balans till 1980 kaninfrias. Vi har också varit ense om att detta underskott mellan OECD-staternaoch OPEC-staterna skall fördelas någorlunda rättvist mellan de olikamedlemsländerna i . Så är f n. inte fallet. har t. ex. en störredel av detta underskott, medan inte har något underskottalls. Det är därför angeläget att man kan komma fram till någon sorts enighetom att de länder som har en god bytesbalanssituation vidtar åtgärder som stimulerarefterfrågan i det egna landet och på det viset hjälper de länder som har ettförhållandevis större betalningsbalansunderskott. Jag har haft möjlighet attbåde i och i EFTA:s rådgivande pariamentariska kommitté ge uttryckför denna uppfattning. Sverigesunderskott i affärerna med utlandet beslår emellertid bara till en mindre delav vår andel av den samlade västväridens skuld till oljeländerna. Resten avbytesbalansunderskottet är ett resultat av att vi levt och alltjämt lever övervåra resurser. Konjunkturinstitutetförutser nu en uppgång av exporten på ungefär 12 miljarder menförutser en nästan lika kraftig ökning av importen. På kort siktleder nämligen devalveringen till en försämring av bytesförhållandet, och detär först pä som en positiv effekt framträder i form av en kraftigökning av exportvolymen. Trots de många åtgärder som har vidtagits av regeringoch riksdag, kommer därför underskottet i bytesbalansen att 1978 dröja kvar påungefär samma nivå, . Skulle bedömningav konjunkturuppgången i västväriden visa sig vara alltför optimistisk blirsannolikt balanssituationen i förhållande till utlandet ännu något sämre. Motdenna bakgrund är det uppenbart att en huvudmålsättning för den ekonomiskapolitiken måste vara att minska underskottet i bytesbalansen. Ett par posterkommer dä i särskilt hög grad i blickpunkten. Den ena gäller det jättelikaunderskott som skapas av importen av olja. Trots att vi f n. har ett betydandeöverskott i exporten av fabricerade varor, leder ändå den stora råvaruimportentill ett mycket stort samlat underskoll i våra affärer med utlandet. Iråvaruimporten är oljan den dominerande posten. Det bör därför vara en självklarmålsättning för den ekonomiska politiken alt minska vårt beroende av importeradolja och i större utsträckning använda oss av inhemska energikällor. Målmedvetnaenergisparande åtgärder hör självfallet också till den bilden. utgångspunkt måste dock huvudmålsättningen för energipolitikenunder vara att minska volymen importerad olja. Enannan betydelsefull post i vår balans med utlandet är räntebetalningar påtidigare utlandslån. Vårt lands möjligheter att ta upp lån pä deninternationella marknaden är alltjämt myckel goda. Den stigandeutlandsupplåningen leder emellertid till att vi i allt större utsträckningbinder oss för stora framtida ränteutgifter och därmed begränsar utrymmet förandra kostnadskrävande åtaganden framöver, t. ex. sociala reformer av olikaslag. Det kan i och för sig heller inte uteslutas att länevillkoren kan kommaatt försämras om bytesbalansunderskotten blir mycketstora. Också därför är del en målsättning att nedbringa utlandsupplåningen. Jagvill dock säga att den Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. genomfördautlandsupplåningen har skett på goda villkor och inte inger oro. Det är detlångsiktiga perspektivet som är oroande. Bestående stora underskott i våraaffärer med utlandet och ett därmed bestående, stort behov av utlandsupplåningkan inte godtas. Väridsekonomin har utvecklats på ett sätt som kansägas avvika från vad som har varit normall. Efter den djupakonjunkturnedgången 1974/75 började en uppgång som dock bröts redan under andrahälften av 1976, och har utvecklingen varit svagare än beräknat.Tillväxten för OECD-området i dess helhet blir räknat på årsbasis för 1977knappt 4 96. Och tillgängliga prognoser tyder på att tillväxten dåinte blir bättre. Endast i och i finns underiag för enstadig uppgång. Detär självklart alt om den internationella konjunkturutvecklingen blirsvagare än beräknat, kommer i betydande svårigheter. Vi valde att underkonjunkturnedgången leva över våra tillgångar och att genom aktiva åtgärderfrån samhällets sida hålla sysselsättningen uppe. tid då de flesta länder i vår omvärld kämpade med stora svårigheter, kundevi hålla levnadsstandarden uppe och arbetslösheten nere. Det skedde som allanu vet till priset av en ökad utlandsupplåning. Tanken bakom denna politik, somsjälvfallet var riktig, var alt vi därigenom skulle bygga uppproduktionsresurser som kunde användas dä konjunkturen vändeoch då världshandeln och efterfrågan utifrån på nytt ökade. Närutvecklingen i delta avseende nu har blivit en besvikelse, är det viktigt attvi från svensk sida försöker komma fram till någon typ av samordnade åtgärdermellan länderna inom i syfte att stimulera den privata konsumtionen ochdärmed efterfrågan. Men det är självfallet på det viset, att utrymmet försådana stimulansåtgärder är mindre i länder med stora underskott ibytesbalansen. Dethar rått ganska stor enighet om nödvändigheten av en sådan stimulanspolitikfrån samhällets sida . Riksdag och regering har tagit sittansvar för att hålla sysselsättningen uppe. Den nuvarande regeringen har varitspeciellt framgångsrik härvidlag. Men det är klart att vi i dagens läge likvälmåste ställa oss frågan hur länge och till vilket pris vi kan fortsätta ensådan politik. Vi ställs alltså inför en mycket svår balansgäng mellan en meraexpansiv och en mera restriktiv politik. Sannolikt kommer det att blinödvändigt att redan innan en kommande internationell konjunkturuppgång nårSverige vidta vissa åtstramande åtgärder. Konsekvensen härav blir attanspråken på höjd standard måste sättas lågt, när det gäller både den privataoch den offentliga sektorn. Jag skall senare återkomma till problemen för denoffentliga sektorn men vill bara när del gäller den privata sektorn peka på attkonjunkturinstitutet förutser en i det närmaste oförändrad privatkonsumtion, medan den sist tillgängliga konjunkturöversikten - frånIndustriförbundet - räknar med en minskning av denprivata konsumtionen nästa är med 2 96. Med tanke på att pensionärerna enligtgällande regler är tillförsäkrade kompensation för prisstegringarna måstekonsekvensen härav bli en viss minskning av konsumtionen för övriga grupper.Jag finner det då angeläget att understryka att när vi har en sådan härnegaliv utveckling av vår ekonomi, får det inte tas till intäkt för attförsämra läget för utsatta grupper. Dit hör exempelvis pensionärerna ochbarnfamiljerna. Det är i och för sig alltid svårt att med säkerhet överblickade fördelningspolitiska effekterna av ekonomisk-politiska åtgärder av del slagsom vi nu diskuterar, bl. a. därför att det mycket hårda skattetrycket ju utjämnarandra åtgärder som skulle kunna öka klyftorna mellan olika grupper. Men delfinns ändå anledning att noga följa de sociala effekterna av olikaåtstramningsålgärder. Pensionärernahar, som nämnts, en automatisk priskompensation enligt nu gällande regler,vilket inte gäller barnfamiljerna. Det är därför, just mot bakgrund av attbarnbidragen inte är indexreglerade, viktigt all en fortsatt uppräkning avbarnbidragen sker. Regeringen har också föreslagit en sådan höjning från den1 . Den innebär en priskompensation, däremot självfallet inte någonreell standardförbättring för barnfamiljerna. Jag utgår frän att vi också undernästa år kommer att få anledning att diskutera åtgärder som kan kompenserabarnfamiljerna för effekterna av inflationen. Inflationen, som ju blir kraftigare än vad som förutsågs ibörjan av året, kan alltså ha negativa fördelningspolitiska effekter. Del finnssärskild anledning att påminna om att dagligvarorna stigit relativt mera i prisoch att delta självfallet har genomslag för bl. a. barnfamiljer ochpensionärer. bör vi hälla i minnet att en del av den höga inflationenär en följd av medvetna ekonomisk-politiska åtgärder, bl. a. momshöjningen ochdelvalveringen. stryker under att ända upp till hälften av deprisstegringar som har ägt rum direkt eller indirekt beror päbeslut som har fattats av stat och kommun. Mot den bakgrunden är det - somframhålls i propositionen - rimligt att förutse en väsentligt lägre prisstegringstaktunder 1978. En rimlig målsättning för den ekonomiska politiken bör vara attinflationen stannar under 10 96. Ifinansutskottels betänkande behandlas ett antal motioner som kräver prisstoppav det ena eller det andra slaget. Motionsyrkandena gäller dels en utvidgningav nuvarande prisstopp till nya varugrupper, dels krav på allmänt prisstopp.Från socialdemokratiskt håll kräver man både återinförande av allmäntprisstopp och en skärpt prisövervakning. har tidigare vid fleratillfällen haft anledning att yttra sig över motioner om allmänt prisstopp ochdå strukit under att prisstopp har både fördelar och nackdelar. Långvarigaprisstopp har nackdelen att leda till konkurrensbegränsningar och framtvingardessutom omfattande dispenser, som delvis sätter prisstoppet ur spel.Kortvariga prisstopp bidrar till en instabil prisutveckling, bl. a. i sambandmed de prishöjningar som Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. följer vid tiden förprisstoppets upphörande. Både den tidigare socialdemokratiska regeringen ochden nuvarande regeringen har ju använt prisstopp, och erfarenheterna härav fårväl i stort sägas vara att prisstopp inte är något särskilt effektivt medel ikampen mot inflationen. avstyrker därför de motioner som harväckts om utvidgning eller föriängning av prisstoppet. Däremotuttalar sig utskoUel för en intensiv prisövervakning. Vi har noterat attregeringen har gett statens pris- och kartellnämnd i uppdrag att intensifierasin prisövervakning och att i förhandlingar med företagen försöka förhindraprishöjningar av olika slag. Självfallet ankommer det ytterst på regeringen,med stöd av det bemyndigande som ger i den allmännaprisregleringslagen, att vidta de åtgärder och ingripanden som kan blinödvändiga, t. ex. efter framställning frän pris- och kartellnämnden. Pä denhär punkten ser jag inte någon större skillnad i uppfattning mellan majoriteteni utskottet och den socialdemokratiska minoriteten, bortsett från aureservanterna vill använda den här typen av prisövervakning i samband med någonsorts avveckling av ett allmänt prisstopp - hur nu det skulle gå till! har i sitt betänkande också tagit upp frågan omfinansieringen av den offentliga sektorn. Det sker mot bakgrund av deuppgifter som redovisats bl. a. av om att underskottet iden statliga budgeten innevarande budgetår kommer att bli väsentligt större änberäknat. Underskottet innevarande budgetår kan nu beräknas till drygt 25miljarder kronor - om man inkluderar genomförda beslut och redan planerade åtgärder.1 våras förutsågs det bli . En del av förklaringen till dethär ökade budgetunderskottet är naturligtvis åtgärder som har vidtagits avregering och riksdag i syfte att komma till rätta med vikande produktion ochhotande arbetslöshet. Vi har då varit medvetna om att dessa åtgärder skulleleda till ett ökat budgetunderskott. Och det är naturiigtvis viktigt att strykaunder att själva storieken på underskottet ett visst budgetår inte kan tjänasom utgångspunkt för en diskussion om finansieringen av de offentligautgifterna. Närvi nu i finansutskottet har tagit upp frågan om det statliga budgetunderskottethar det skett mot bakgrund av effekten på det samlade finansiella sparandet isamhället. redovisade ett finansiellt sparande för denoffentliga sektorn 1976 på , medan man för nästa år- 1978 - räknar med att det inte blir något finansiellt sparande på denoffentliga sektorn över huvud taget. Detta är allvarligt mot bakgrund av de svårighetersom företagen f. n. har och som naturiigtvis leder till att man inte kanförvänta sig något ökat sparande inom näringslivet. Vi möter också vissasvårigheter alt få upp sparandet inom hushållssektorn, och åtgärder i detsyftet skulle välkomnas. Det är sett i det här perspektivet som ett för fleraår å rad bestående, mycket stort statligt budgetunderskott kan vara en fara förmöjligheterna att skapa balans i vår ekonomi. Detär just med hänsyn till önskvärdheten att skapa balans i samhällsekonomin somvi i det här sammanhanget har pekat pä riskerna med en eventuell framtidaytteriigare ökning av budgetunderskottet. Om man vill hålla tillbakautlandsupplåningen bör man därför också söka hålla tillbaka underskottet i denstatliga budgeten. Jag kanske skall till-lägga att när jag här nämner siffran25 miljarder kronor som ett tänkbart underskott i statsbudgeten skalldäremot vägas de överskott som finns inom socialförsäkringssektorn på ungefär 15miljarder kronor. Det kan också finnas skäl att vid en redovisning avunderskottet i statsbudgeten söka särredovisa de poster som är avengångskaraktär, t. ex. vissa lån till krisdrabbade näringar, för att på detviset klarare få belyst vilka poster i den nuvarande statsbudgeten, som kanbidra till ett bestående underskott. Vihar i utskottet kunnat nå enighet om alt utrymmet förnya kostnadskrävande åtaganden inom den offentliga sektorn är utomordentligtlitet. Detta måste gälla både statsbudgeten och kommunernas budget. Förstatsbudgetens del innebär det en beredvillighet från vår sida att ta emot ettbudgetförslag, där utgiftssidan är mycket hårt prioriterad. Några konkretaförslag framförs av naturiiga skäl inte nu av utskottet och inte heller av densocialdemokratiska minoriteten. De får självfallet prövas i samband med detordinarie budgetarbetet. Detgjorda uttalandet gäller emellertid inte bara staten utan också kommunerna,där expansionen ju varit särskilt kraftig. De kommunalautgifternas andel av bruttonationalprodukten har ökat frånII till . Statsbidragen till kommunerna har blivit en successivt allttyngre post på den statliga budgetens utgiftssida. har kommunalskattenstigit raskt, från . är 1960 till . Den kommunalautdebiteringen beräknas 1978 i genomsnitt komma att uppgå till hela . Denhär utvecklingen måste av flera skäl brytas. Det är inte rimligt med höjningarav kommunalskatten på en krona eller mera . En expansionstakt pådrygt 4 96 minskar dessutom möjligheterna all återskapa samhällsekonomiskbalans. Vi fruktar nu att den kommunala expansionen 1978 för tredje året i radkan bli ungefär dubbelt så stor som den som långtidsutredningen ansåg varatillåten för att behålla en samhällsekonomisk balans. Det är alltsåutomordentligt väsentligt att kommunerna försöker få en bättre balans i sinegen ekonomi. Jagvill i det sammanhanget säga alt när nu sannolikt kommer att beslutaatt avskaffa investeringsavgiften för oprioriterat byggande, så får detta inteav kommunerna tas som motiv för nya kostnadskrävande investeringar. Alltjämtmåste gälla att prioriteringen av de offentliga utgifterna skall ske efterbestämda politiska värderingar och att i dagens läge åldringsvård, sjukvård ochbarnomsorg sätts i främsta rummet. Den självklara konsekvensen av detta är altandra områden då får stå tillbaka. Ett bekymmer för vår ekonomi är den låga investeringstakten. nämnde beräknas investeringarna i industrin Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. för andra åreti rad sjunka med 15 96. Mot den bakgrunden är det väsentligt att finans- ochpenningpolitiken inriktas pä att stimulera näringslivets investeringar.Utskottet tillstyrker därför regeringens förslag om fortsatt giltighet avreglerna om särskilt invesleringsavdrag och särskilt investeringsbidrag.Förutom industriinvesteringarna finns i dagens läge skäl för statsmakterna attstimulera investeringarna i bosläder. socialdemokratiska motionen och i reservationen föreslås vidare en särskildlag om begränsning av vinstutdelning i aktiebolag. Regeringen ochfinansutskottet förutsätter att man på alla håll iakttar återhållsamhet inuvarande ekonomiska läge. En höjning av aktieutdelningarna skulle stå i stridhäremot. Enligt vår uppfattning saknar frågan emellertid i allt väsentligtaktualitet. Många börsföretag kommer alt redovisa stora förluster, ochföretagen har i allmänhet f n. en låg lönsamhet. Vid en eventuellt förbättradlönsamhet är det därför i första hand aktuellt för företagen att täcka tidigareföriuster och alt bygga upp reserver för framtiden, inte att öka vinsterna. Moten lagstiftning av det slag som reservanterna föreslår talar dessutom att den ipraktiken skulle kunna bli ett hinder för den industriella expansion som vi fö. är ense om att vilja främja, genom att sparkapilal i större utsträckningplaceras i andra objekt än i aktier. Jagskall inte gå in på alla delarna i den socialdemokratiska reservationen. Påflera punkter har vi samma eller nästan samma uppfattning. Jag kan t. ex.helhjärtat instämma i vad som sägs i reservationen om behovet av ökadesatsningar på forskning och utvecklingsarbete. Det kravet har vi fört frammånga gånger från sida, bl. a. i utbildningsutskottet. Enpunkt där delade meningar kvarstår mellan majoriteten och reservanterna ärsynen på arbetsgivaravgifterna. Liksom vill socialdemokraterna här ökabördorna på företagen. Man avvisar halveringen av löneskatten och vill dessutomhöja företagens socialförsäkringsavgift med en halv procent för att därmedtäcka vissa föreslagna förändringar i den statliga skatteskalan. Detta sker iett läge då lönsamheten i förelagen uppenbariigen är lägre än på mycket länge.Jag har svårt att uppfatta detta socialdemokraternas förslag som ett led i enansvarsfull politik för industriell förnyelse och full sysselsättning. Jag anser det vara värdefullt att vi i kan nå enighet om enbeskrivning av del faktiska samhällsekonomiska läget. Det lägger måhändagrunden för enighet också om de åtgärder som kommer att bli nödvändiga. kring de åtgärder som krävs för all återställa densamhällsekonomiska balansen är värdefull också därför att den ökar chansernaatt åtgärderna blir effektiva. Jag yrkar bifall tillfinansutskottets hemställan i betänkandet nr 10. KJELL-OLOFFELDT (s) kort genmäle: Efter att ha lyssnat till finansutskottets ordförande undrar jag om inteen slutsats skulle kunna dras: Om vore eko- nomiminisler i det härlandet, skulle det i vissa väsentliga avseenden föras en helt annan ekonomiskpolitik än den som faktiskt förs. Hans synpunkter på utlandsupplåningen, inteminst hans tänkvärda ord om oljeimportens kostnader och konsekvenser -jaghoppas att representanter lyssnade noga - liksom hans synpunkterpå finanspolitiken och på inflationen var i varje fall ett försök till en öppenoch äriig redovisning av de svåra problem som den ekonomiska politiken har atthandlägga. Däremotkan jag inte i alla avseenden tro att han har hittat de lösningar som behövs.Jag vill säga på tal om hur prisövervakning och prisstopp skall tillämpas alljag hoppas att och andra i det borgerliga lägret har klart för sigatt om prisövervakningen skall bli effektiv så förutsätter den faktiskt attprisstopp då och då tillgrips. I annat fall blir övervakningen bara enregistrering av prishöjningar, och det var ju inte riktigt meningen.