prot · G10986 · 1977-12-31 00:00:00 — Alla håller på atl nå en sorts mättnadsgräns.Inkomstskatterna haren sådan nivå att varie regering måste hejda deras ökning.Ändå är skattemoralen låg och småfifflet vanligt; alltför många finner delprivatekonomiskl lönsammare alt "skatteplanera" än alt jobbaproduktivt. Arbetsgivaravgifternahar påskyndat minskningen av mänsklig arbetskraft inom industrin och dessutommedverkat till den försämrade konkurrenssituationen. Det finns ingen möjlighetalt gå vidare med dem, särskilt inte om man på allvar vill fö till stånd ökadindusirisysselsätining. Och visst kan man höja den en hel del till.Men varie regering måste kraftigt urholka sina egna momshöjningar genom att"kompensera" de s. k. svaga grupperna: pensionärer och barnfamiljer.Och dessa grupper utgör nu tillsammans ca 5,3 av våra 8,2 miljoner invånare.Nettot av momshöjningarna måste därför bli begränsat. Slutsats: Vi kan intefortsätta med nuvarande modell för alt skapa sysselsättning särskilt längelill. 3.Vi lever nu i elt som uttryckte del "depsamhälle".Folk med idéer och initiativkraft känner sig åsidosatta. Alltför många inriktarsig på sin privata sektor i stället för att medverka i samhällelig produklionoch socialt liv. Det är inget tvivel om att har rätt i sinbeskrivning. Spelar det då någon roll? Är del inte bara reaktionära småföretagaresom Jo, ibland är detkanske det. Men ändå spelar utvecklingen en roll. Löntagarna har fått oerhörtstärkta positioner. Men ligger i allt väsentligt iniliativmakten kvarhos företagarna. Det aren motsättning som i längden blir orimlig. Sammanfattningsvis:Vårt utlandsberoende ökar som utlandskonkurrensen blir hårdare.Föratt klara det försöker vi gynna exportindustrin och stimulera desseffektivisering. Industriarbetskraften minskar då naturli-gen. Vi för överarbetskraft lill den skattefinansierade offentliga sektorn. Skatteuttaget måsteöka, varpå kompensationskraven ökar från dem som drabbas av de olika skatterna.Karusellen rullar allt snabbare. har vi överfört en betydande del avbesiuismaklen till löntagarna, men den strategiskt vikliga /«/f/a//vmaktenligger i stort sett orubbad kvar hos kapitalägare och företagare, som kännersig trängda och allt oftare utnyttjar sin makt till initiativ för alt inte tanågot initiativ utan springa till staten i stället, vilket gör att deiniiiativlösa premieras och att de initiativrika känner sig ännu mer trängda. Ja,enbart som en karikatyr lär inte denna bild kunna viftas bort. Finns del dånågon utväg? Jag skall inte skissera elt stort näringspolitiskt program menpeka på några grundproblem. Ettgrundproblem är avståndet mellan initiativmakt och beslutsmakt. Del avståndetmåste minska. Ett sätt är all utveckla lönlagarinflytandet, framför allt i destörre företagen. Det kan ske på många sätt, bl. a. genom någon form avlöntagarfonder. Men del kan inte gälla hela näringslivet. Det finns också ensektor, där man kanske bör förskjuta maktbalansen åt andra hållet, t. ex. i demindre företag som står och faller med en "initiativtagare". Ettannat grundproblem är den solidariska lönepolitiken - svensk ekonomisk debattsheliga ko. I grund och botten är den oförenlig med lokalt löntagarinflytande.Dess ursprungliga målsättning var ju att påskynda strukturrationaliseringen. tid då andra hänsyn med rätla gäller är det ganska märkligt atl näslan alladebattörer betraktar det som självklart alt samma jobb skall ge samma lön heltoberoende av övriga regionala, sociala och samhällsekonomiska aspekter. a. att man inte ger löntagare makt att bestämma att de hellrebevarar sitt företag och sin livsmiljö lill lägre lön än skaffar sig likalönlill priset av väldiga omflyttningar, stor miljöförsämring och betydandekapilalförslörelse. Etttredje problem, som sällan berörs, är kvaliteten på företagsledare. Nog är detmärkligt atl staten pytsar ut miljon- och miljardbelopp till företag, som ledsav folk som just dokumenterat sin oförmåga att med nya metoder och idéer klaraav svårigheter, utan att slälla krav på företagsledningens sammansättning ochfunktion. näringspolitik, som bl. a. upphäver motsättningen mellan besluis-ochinitiativmakl i förelagen, ruckar på den solidariska lönepolitiken, gynnaridéer och initiativkraft, skulle naturligtvis kollidera med en hel del invandaföreställningar. Framför allt skulle den kräva en mer genomtänkt helhetssyn pånäringspolitiken. är - enligt induslribilagan till budgetpropositionen-"förslag till riktlinjer för näringspolitiken i elt längreperspektiv" utlovat till Denhittillsvarande s. k. näringspolitiken påminner mig om ett uttalande av dennumera avlidne egyptiske ledaren , som en gång uttryckte sin strategi såhär: "Jag agerar inte. Jag reagerar." En sådan strategi kannaturiigtvis hålla och föra sin utövare till stora framgångar. Men pålång sikt innebär det ju att man alltid ligger ett steg efter omgivningen ochatl ens handlingsramar bestäms av motspelaren. Slutet kan då inte gärna bliannat än det som drabbade : platt fall när motspelarna agerar så snabbtoch hårt atl man ligger där utslagen innan man hunnit reagera. Måsåväl landet och folket som dess valda regering bevaras från ett sådant öde. Efter att ha varit med om alt inleda ekonomiska debatterär det litet av nyhetens behag för mig atl avsluta denna debatt. Men jag villgör det närmast därför att jag har ett behov av att kommentera en del inslag igårdagens diskussion. Delgenomgående temat under gårdagen var att man vid regeringsskiftet tog emot entill ytteriighet nedkörd ekonomi och att man numera genom atl ta itu medkostnadssidan för den svenska industrin - eller med andra ord genom att pressaned efterfrågan och levnadsstandarden för löntagarna och de breda folklagrenoch komplettera detta med en rad devalveringar - har skapat förutsättningar fören snabb återgång och en förbättring av nationens ekonomiska läge och framtid. Idenmån man med siffror försöker staga upp den där argumentationen har del varit enytterst ofullständig och av fromma önskningar präglad siffer-exercis. Det vorefel alt låta den stå oemotsagd i kammarens protokoll,och det är därför, herrtalman, jag vill komplettera på etl par punkter. Vadden gamla regeringen lyckades med under hela 1970-lalet fram t. o. m. 1976varalt hålla den svenska industrins investeringsaktivitet på plussidan.Självfallet varierade investeringstakten. redovisas en uppgång mednära 10 96. hade den dämpats till ca 1 96, men under varie år kundevi tillgodoräkna oss en investeringsökning - i inflationsrensade siffror, dvs.i fasta värden. Det vittnar i sin tur om att under den gamla regeringenstillvaro trodde den svenska industrin och företagsamheten fortfarande påframtiden. Det uppseendeväckande är nu att delta i grunden har förändrats under1977 och förmodligen även . Enindustriinvesteringsnedgång med 15 96 är uppseendeväckande och tillytterlighet alarmerande. Tyvärr visar utvecklingen , som vi nu kanbedöma den och enligt finansplan, samma dystra prognos. Att tappaen tredjedel av industrins invesleringsinsatser - de som denborgerliga regeringen har ryktat sitt värv - är elt resultat som i den motsattasituationen, dvs. om det skulle ha hänt under en socialdemokratiskregering,skulle ha väckt etl enormt uppseende. Hurskulle en debatt i kammarenha gått på dessa premisser? Jag är rädd för alt det hade blivit på bekostnad avstämbanden hos de borgerliga partiernas företrä- Påsamma sätt är det med tillväxten i samhällsekonomin. Under hela 1970-lalet framt. 1976 hade vi plustal. t. o. m. 1976 rördedel sig om tal som varierade från 5 96 1970 och 4 96 1974 ned till 1 96 1975och 1,7 96 1976, men perioden representerade i medeltal en Ivåprocentigtillväxt i inflationsrensade värden. 1977 avbröts denna trend av en nedgång.Nedgången i BNP blev 2,5 96. Vad den blir 1978 vel vi inte. I bästa fallstannar vi möjligen på±0. Ifråga om nationens ekonomiska tillväxt och i fråga om industriinvesteringarnastillväxt, i fråga om inflationens verkningar, i fråga om människornasstandarduiveckling, i fråga om handelsbalansens och bytesbalansens utvecklinginnebär skiftet mellan den socialdemokratiska regeringen och den borgerligaregeringen genomgående och utan undantag att samtliga ekonomiska avsnitt iförsöriningsbalansen vänder från positiva lill negativa tal. I fråga omhandelsbalansen och bytesbalansen hade vi visserligen negativa tal under1974,1975 och 1976, men de negativa talen förstärktes alldeles påtagligt under1977 och kommer förmodligen att göra det även . Utifråndetta enkla konstaterande mobiliserar nu regeringens talesmän en alldelesöverväldigande argumentation för att bevisa att den dystra situationen under1977 och innevarande år egentligen inte är någonting annat än den logiskaföljden av vad som hände från 19701, o. m. Det aren i hög grad, som jagser det, skröplig argumentation. Den politik den socialdemokratiska regeringenförde fram till regeringsskiftet, det må nu gälla lagerin-vesleringen ellerhanteringen av det svenska näringslivet över huvud tagel, hade ju i alltväsentligt enighet i kammaren bakom sig. Oppositionens särprägel kännetecknadesav att man år och naturligtvis av valpoliiiska syften ville driva enmera lösaktig finanspolitik, med längre gående skattesänkningar och en radandra överbud av skilda slag. Efterregeringsskiftet präglades regeringens och oppositionens skilda attityder avatt oppositionen inför perspektivet av en ständigt stegrad utlandsupplåning ochen snabbt ökande inflationsutveckling hade velat strama åt på detfinanspolitiska området för alt stämma i den här utvecklingen. Skiljaktighetenmellan regeringens och oppositionens politik framträder därutöver i atloppositionen ville skaffa pengar för en invesleringsex-pansion, som vibetraktar som erforderlig, medan regeringen delar ut sina gåvor av allmän,generell karaktär både där det behövs och där det inte behövs. Jagtror att den enklaste lösningen på den i varie ekonomisk debatt fördadiskussionen om fördelningen av skuldbördan förden urusla och pinsammasituation där vi är vore att omgående och när som helst fråga det svenskafolket: Hur värdet att leva och existera under en socialdemokratisk regering?Hur är del alt leva och existera under en borgeriig regering? Jag är rätt säkerpå att det svenska folket är tilräckligt omdömesgillt för att kunna dra slutsatserna.De talar inie till den borgerliga regeringens favör. Jagvill också korrigera en del av gårdagens, som jag betraktar, ovederhäftigainlägg från en rad av regeringens försvarsadvokater. Jag vill framför allt här vända mig till elt parav regeringens direkta representanter, herrar och nu spelar man på temat att vi tack vare den hemmalagade inflationen, därelementen i allt väsentligt var momshöjningar och punktskattehöjningar ochdubbla devalveringar, nu har skaffat oss - hör och häpna - goda ochlyckobringande förutsättningar för att marschera framåt! Låt mig all varligtvarna för denna optimism, även om jag traditionellt inte tillhör pessimisternasskara. Även om väl - vilket vi kan hoppas på - en viss förbättring i deninternationella efterfrågan skall visa sig, så är det för tidigtatl utifrån något slags faktiskt underlag blåsa trumpetfanfarer. Desenaste rapporter vi har i fråga om leveransvärdet för hela den svenskaindustrin, och det är för december månad 1977, visar 4 96 högre värde i löpandepriser-märk väl löpande priser-än . Del beiyderatt vi i fastapriser och i volym skulle ligga 9 96 lägre. Jag låter här som ett allmäntanlagande den officiella indexsiffran vara representativ för vad jag här talarom när jag säger löpande priser. Ifråga om orderingången är situationen enahanda. Den var högre i löpandepriser än , och det betyder att deni volym och i inflationsrensade priser är 9 96 lägre än . Orderslockenför sista var 9 96 lägre i löpande priser än vad den var för ettår sedan, och det betyder för inflationsrensade tal en nedgång med 22 96. Detär, mina damer och herrar på regeringsbänken, sannerligen inte något underlagför en skildring i ljusa tongångar om att den förda politiken harräddat situationen. Jag vore lacksam om ni fick rält i era förhoppningar, men irättvisans intresse bör det understrykas att finns det ingel sakligtunderiag för vad ni säger. Viläser dessutom i dagstidningarna atl det brittiska konjunklurinslitutets senasterapport, bl. a. mycket stort uppslaget i , säger ifrånatt någon uppgång finns del ingen anledning att räkna med. Jagvill också ta upp frågan om beskyllningar alt socialdemokratininte visar del personliga kuraget att gå ut och förklara atl de svenskalönlagarna har för höga löner. Det är här inte fråga om vare sig politisktkurage eller mod att tala om obehagliga ting - det är helt enkelt fråga om atlhålla sig till sanningen. Den här frågan skall bedömas efter den övertygelseman kommer fram till, när man funderar igenom problemen, och jag tvekar inteatt säga att hela denna diskussion om det höga svenska kostnadsläget, som iherr sinnevärid är liktydigt med det svenska löneläget, är behäftad medenorma överdrifter, osakligheter och felaktigheter. Här har man låtit despeciellt utsatta näringarna bli något slags riktrote för näringslivet iövrigt. Naturligtvis är förhållandel annoriunda. Desvenska gruvarbetarnas löner är höga, men den enda förklaringen lill problemenär atl det är svårt att sälja malm överallt i världen. Det beror på den svagaefterfrågan inom järnhanteringen när det gäller fartygstonnage, material förbyggnation och järnhanteringens produkter över huvud taget. Jag har sagt det tidigareoch jag kan upprepa det nu: Den svarta arbetskraften i Nimbagruvan i inför samma avskedshoi som arbetarna i och , och ingenkan göra gällande att det beträffande Nimbagruvan är något speciellt lönelägesom föranleder problemen. Oberoende av löneskillnaderna möter man den härsituationen. Problemeni den svenska järn- och stålindustrin har också sin internationellaförklaringsgrund.Jag skulle tro atl stålarbetarna i har löner som i stort sett går upptill hälften av de svenska stålarbetarnas löner, men jag vel att situationen ärlika svår för dem som för de svenska stålarbetarna och altarbetslöshetsriskerna är exakt lika stora. Ekonomin för den engelskastålhanteringen är precis lika dålig som för den svenska stålindustrin. Tilldetla finns andra förklaringsgrunder, som jag utvecklat tidigare och som jaginte skall ta upp tiden med . Några lönereduktioner räddarinte dessa näringar - det är andra ingripanden som är nödvändiga. Deanställda inom tekoindustrin kan inte räddas, även om de arbetar för väsentligtlägre löner än vad de gör , så länge vår tekoindustri skall frittkonkurrera med den tredje väridens beklädnadsindustri, där barnarbetskraftenavlönas med uppenbara svältlöner och där företagen icke belastas med någrasociala utföslelser. Desvenska varvsarbetarnas problem är inget problem om de specifikt höga lönerna iSverige. En delegation från Metalls avdelning i har hafttillfälle alt se pade japanska varvens förhållanden. Delegationen har avgetten rapport som jag med slort intresse läst och där man kallt konstaterar atldet skiljer icke så påtagligt i lönehänseende mellan de japanska och de svenskavarvsarbetarna. Man kan således här presentera den svenska industrins problemsom de speciellt utsatta näringarnas problem, och del är inte unikt för vårtland. Där är situationen densamma för en rad nationer. Vikan vända på det hela och konstatera all slora företag inom den svenskaverkstadsindustrin-låt mig bara som hastigast erinra om ,, , , och - kommer, trots desvenska verkstadsarbelarnas löner, atl redovisa goda vinster , i en delfall bättre än . Så var det både före och efter devalveringen. Närdet gäller skogsindustrin och den enorma tekniska och maskinella utveckling somligger bakom vår massa- och papperstillverkning och även bakom de modernasågverken spelar inte lönerna den rollen att man här kan börja tala omsvårigheterna för näringarna exportmässigl. Svårigheterna för skogsindustrin ivårt land delas av den finska skogsindustrin, där lönerna är betydligt lägre.Noggranna undersökningar ger vid handen att löneposten för skogsindustrin ivårt land kontra de siora konkurrenterna , och inte i någolavseende är elt problem för oss. Gentemot och har dessutomfavören av lägre transportkostnader när det gäller marknaderna i Europa.Svårigheten att konkurrera på området beror helt och hållet på priserna påråvaran. Del tycks nu glädjande nog ha gått upp för de svenskaråvaruproducenterna, atl vill man ha avsättning för sin råvara, är man tvingadatl korrigera etl tidigare tillämpat överpris. Jag betraktar det som elt rättvälgörande inslag i den här debatten att råvaruproducenterna för att värna om sina egnaindustrier nu själva tvingas göra den erfarenheten. Detanfördes under gårdagen, jag tror del var av , atl en a vGlobusinstilutet i giord undersökning visar atl vi under ftolårel lågpå sjunde plats vid en bedömning av de relativa lönekostnaderna inom . Föreoss låg , , , , och . Efter osslåg , , , , och . Vad som inteframgick under gårdagens debatt var att den här avstämningen som redovisadesdaterar sig , dvs. junijuli, och föreden sista devalveringen. Därefter kom den tioprocen-liganedskrivningen av den svenska kronan. Följaktligen har vi väl nu logiskt hastigtoch lustigt hamnat väsentligt längre ned i den relativa lönetabellen. Vimärker det också i en snabbt avtagande intern efterfrågan, vilket framhållits iett par tidigare inlägg. Och det visar sig i en kraftig nedgång i handelnsvolymomsällning, som börjar aktualisera sysselsättningsproblem även inom defrån utlandsmarknaden helt skyddade hemmanäringarna. Våra problem då det gällervissa näringar och vår sysselsättning har inget med lönerna att göra. Oavsettlöneläget har industrierna problem, men våra industrier inte mer änmotsvarande industrier i andra länder. Påden senaste liden har vi också, herr talman, rätt ofta fött oss till livs enannan intressant redovisning, nämligen en redovisning för hur vi slås ut på deninternationella marknaden. har kommit med enrapport som är värd att läsa. Rapporten bygger på en undersökning avexportutvecklingen förde 15 viktigaste industrinationerna. Man arbetar här medexportvärdemarknadsandelar och ser efter vilket värde i exporten som resp. 15länder har i det totala handelsutbytet och hur delta värde har utvecklat sig.Svenska arbetsgivareföreningen konstaterar att dessa beräkningar tidigarealllid har gjorts med utgångspunkt i volymandelar, men SAF slår fast alt dennavolymberäkning bygger på skattningar av olika slag och all resultaten är mycketosäkra. Om man i stället ser på exportvärdena, visar det sig atl Sverigesprocentuella andel av de 15 ländernas samlade exportvärde var praktiskt tagetkonstant fram t. o. m. Beräkningsperioden omfattar defyra åren 1973-1976. Del var först som den svenska exportandelenvärdemässigt och påtagligt började sjunka. Vadjag här anfört ställer den tidigare förda debatten i en helt annan och meranyanserad dager, och det är bl. a. en verifikation på att devalveringens s. k.välsignelsebringande frukter på intet sätt är bevisade. Varie devalvering försom ett ofrånkomligt faktum med sig en eskalering i fråga om inflation ochprisstegring. Varje kursförändring innebär i ett läge där nationen - såvälnationen som sådan som dess enskilda företagare - har dragit på sigutlandsskulder, en snabb stegring av denna skuldbörda. Viläser i verksamhetsberättelsen för Svenska Varv att devalveringen ökadeföretagets internationella skuldbörda och företagets förlust med 600 milj. kr.Motsvarande siffra för Statsföretag är för fjolåret 300 miljoner och förStockholms kommun närmare 100 miljoner. Jag kunde fortsätta alt spalta uppredovisningen på stat, kommuner och enskilda industriföretagare, allt inom den ram av 50miljarder som vår utlandsskuld f n. uppgår till. Vivet alt nedskrivningen ökar vår skuldbörda , som är den samladedevalveringseffekten. Man kan då fråga sig: Är det utan vidare säkert alt densvenska industrin har möjligheter all kamma in dessa miljarder som en vinst avdevalveringarna? Jag tillåter mig atl i hög grad tvivla på detta. Vad vi vetäratt vi lägger stora bördor på framliden och på dem som skall betala vårskuldsättning. Vaddet framför allt finns anledning alt ställa sig kritisk inför är följandefakta. har devalveringarna icke förbättrat vare sig vårhandelsbalans eller vår bytesbalans. Däremot har de ökat vår skuldbörda ochdärmed också försämrat vår bytesbalans. Det är helt klart atl devalveringenockså har varit något av bensin på inflationsbrasan. Förbättringen i handelssiffrornaför har inte följts i fråga omhandelsutbytet , vilket också sades ifrån under gårdagen.Hur det blir i fortsättningen vet ingen, men genom de stadigt ökade varslen ochde ständigt nya bulletinerna om svikiningen inom den svenska företagsväridenoch industrin har man anledning all befara att någon nämnvärd förändring i vårsneda bytesbalans sannerligen inte ligger bakom hörnet. HerrBohman har ju själv inte vågat sig på att dra andra slutsatser än attunderskottet på ca 16 miljarder fortsätter även . Vad skall herrBohman göra då? Tror han på välsignelsen med de genomförda devalveringarna -de har ju prisats högljutt under gårdagens debatt - så bör han ju i ettoförändrat läge i avseende på vår bytesbalans bli tvingad atl skynda fram ochbjuda medicinen en gång lill. har förklaral att del ämnar haninte göra, och han kommer livligt att stödjas av mig på den punkten. Deemfatiska förklaringarna om alt han devalverat är väl etlförsök att tysta del sjuka samvetet. Men det finns anledning att efterlysa vaddet då är han tänker komma med för ny ordination. Alt bara sitta med armarna ikors och bevittna hur vi år lever på utlandets tillgångar ärnaturligtvis en omöjlig situation. En förklaring på den punkten är i hög gradönskvärd. Kan den inte ges i dag-och det går självfallet inte, då jag lade migi debatten i ett så sent skede - finns det möjlighet att fundera över dettaunder , och vi kan sedan återkomma till det i en debatt islutet av årets . Jagskulle också, herr talman, innan jag avslutar mitt anförande, vilja ställaföljande fråga: Vad är nu regeringens program för framtiden? Vad skall man göraföratt fö fart på sysselsättningen? Vi kan ju inte år hålla 100 000svenska arbetare, män och kvinnor, i kontinuerlig utbildning vid sidan av de110 000 arbetslösa vi har . Jagerinrar mig valrörelsen , när den dåvarande oppositionen i ettsysselsättningsläge, som inte på långa vägar var så besvärande som , foromkring och ideligen frågade: Vad tänker den socialdemokratiska regeringen göraföratt sätta fart på sysselsättningen? Den frågan är oändligt mycket merabefogad , nu ställd till den borgerliga regeringen. Flera talare har pekat påsituationen i . Jag skulle vilja slälla frågan vilken projekteringoch planering som pågår för att någonting skall hända i den sjättedel av den svenskanationen, som dras med en så förödande arbetslöshet. Efteralla de förslag om utredningar, delegationer, speciella delegationer,analysgrupper och utredningsmän för olika spörsmål som framlagts har mananledning att ställa frågan om folk har salts på praktiska arbetsuppgifter. Jagskulle vilja ställa frågan -jag behövde inte göra det, eftersom jag vet svaret-om ni har gett i uppdrag att projektera utbyggnad,något som skulle ge arbete åt 1 000 man framöver. Det är enprojekteringstid innan man är färdig atl sätta spaden i marken.Jag är övertygad om att man inte har gjort del -ja, jag vet att man inte hargjort det. Svaret är sålunda nej. Harni lämnat ut projektarbete på det apatitverk i , som vi frånoppositionens sida har krävt och som det nu har antytts frånregeringens sida atl man är beredd att överväga? Jag föreställer mig atl någotprojektarbete inte har lagts ut. Harni satt i gång med arbetet att förstärka , något som är absolutnödvändigt om man är inställd på att vi skall bryta malm i vårtland? Jag är ganska övertygad om att det har man inte gjort. Svaret är även därnej. Harni gjort några förberedelsearbeten för brytning på nya nivåer? Möjligen, menjag är inte övertygad om det. Här har tidigare talats om projektet i .