prot · G10950 · 1977-12-31 00:00:00 — Jagtror att om åker omkring med den uppfattningen i bagaget att mankan säga vad som som helst före valdagen, bara man efter det man blivit valdsätter sig ned och gör ett program som är annorlunda och sedan följer deltaprogram, då finns det stora risker för att och hans partivänner harförverkat sitt anseende bland de svenska väljarna! Sedanvill jag korrigera . Han berömde min pedagogik, men tydligen har deninte varit tillräckligt effektiv för att skall förstå den. I börjanpå hade man myckel pressade lägen internationellt i denindustriella världen med negativa investeringssiffror. Vi var den enda nationenbland de västerländska industristalerna som fortsättningsvis höllinvesteringarna uppe och t. o. m. hade en viss stegring av dem. Såkom då 1974-ett lysande år för den svenska järn- och slålinduslrin. Vad som varanledningen har jag inte tid att utveckla; del var ell faktum. Förelag som redovisar förluster på 400-500 milj. kr. gick med motsvarande vinst ,och del räckte lill även . for man omkring från destörre svenska järn- och stålföretagen och raggade folk utomlands, och man sadetill vederbörande kommuner: behöver vi ökat bostadsbyggande för att ta emotexpansionen. Dettaär en liten redovisning av vad som hände på 1970-lalet, . Vad nu säger beträffande valdebatten ochregeringsdeklarationen är mycket anmärkningsvärt. själv sade ju ivaldeballen att "alternativet till oss" var en, som han uttrycktedet, borgerlig koalition. , som ju är den eminente , harsjälv bidragit till att förklara för svenska folket att maktskiftet förutsatteen regeringsdeklaration, en samverkan mellan de tre icke socialistiskapartierna. Jag förstår över huvud taget inte vart vill komma; detta var juuppenbart för alla. Och regeringsdeklarationen bryter inte mot den valdebattsom vi förde från vårt håll. Sedanblir förklaringar beträffande hans analys, hans uppfattning avden internationella konjunkturen, alltmer mystiska. kan intevara omedveten om - med det kunnande han representerar - att vi har enextrem marknadssituation, t, ex. på handelsstålssidan. Del är väl det som göratt socialdemokratin inte längre med samma aggressivitet säger alt man, om manhändelsevis vinner valet , skall börja bygga 80. Man inser ju nuatt marknadssituationen för handelsslål är kaotisk, att det har kommit månganya stålverk i drift, att marknaden för fartyg internationellt är extremtdålig, all vi har en helt ny marknadssituation på skogsinduslrisidan. Detgår inte, , om man vill bli tagen på allvar, att hävda all delinternationella konjunkturläge vi nu befinner oss i har någon motsvarighettidigare under 1970-lalel eller . Det är en extrem situation,och del är därför vi har dessa alldeles exceptionella påfrestningar som vi frånden här regeringens sida med all kraft är beredda att bemästra. Stålindustrin,m. () kortgenmäle: Naturligtvis har jag sagt alt alternativet lill en socialdemokratiskregering var en borgerlig regering. Den skulle då bestå av, som ledandefigurer, , som hade sin speciella uppfattning om det fria,självständiga näringslivets företräden framför en ekonomi där stålen lade sig ihanteringen, , som for upp och ned på torgen och ropade om socialareformer utan socialisering, , som så sent som i enöppen debatt med mig prisade just detta att näringslivet skall sköta sigsjälvt, och med Ås-lingdoktrinen, som lanserades strax eftertillträdet. På alla de punkterna har ni gjort en radikal helomvändning, för jagföreställer mig att regeringen slår bakom i hans politik. Den därlitet bygde-gårdsbetonade argumenteringen som började med, inlärd ihembygdsgårdarna i i ungdomen, tycker jag är litet för enkel för skall fortsätta med den här . Jagvill säga, om vi skall fortsätta att diskutera konjunkturen, att på varvssidanhar jag upplevt goda tider och dåliga tider. Den växlingen kommerförmodligen att fortsätta. Men det blir besväriigare därför att gradvis harkonkurrensen från blivit mer och mer kinkig för de svenska och europeiskavarven. Men dåliga tider för varven är sannerligen ingen ny företeelse. HerrÅsling säger att han har tänkt om. Jag tycker att del är ell fint och öppeterkännande från hans sida. Det kanske inte är så överraskande att han gör deterkännandet - han tillhör ett gammall parti, som då det hettebondeförbundet var känt för all sannerligen inle vara dogmatiskt. Jag sägerinte del som kritik eller , för det har vid tidigare tilllallen varittill nytta för nationen. Stålindustrin, m. m. Närman talar om planmässighei kan man inte komma och säga: Vad har oppositionenför plan att sätta i verket? Vi är ju så länge vi är i opposition dömda tillatt bara vara i opposition ulan möjligheter till att gå in och regera. Det ärregeringen som har ansvaret för planmässigheten . Om regeringen inte villla det ansvaret och det skulle hända alt den snart avlägsnar sig av en ellerannan anledning eller gör det längre fram och den gamla socialdemokratin går ini regeringsställning, då är del den som har ansvaret för planmässigheten. Menman kan aldrig som ansvarigt exekutivt organ, som regeringen är, ställa sig ochropa till oppositionen: Vad har ni för någonting att komma med i fråga om planmässighet?Del är enligt min mening det verkställande organet som skall hantera sillämbete planmässigt. Jag förslår inte varför skall behöva vara så blygsam.Blygsamhet har ju inle tidigare direkt präglat insatser här ikammaren. Ange åtminstone med en liten antydan hur den strukturplan beträffandespecialstålet skulle kunna tänkas vara som ni förordar. Ni skriver ju om det ireservationer till ulskottsbetänkandet. Det må vara att det är väldigt torftigareservationer, vilket jag tog mig friheten all tolka som alt ni i alltväsentligt instämmer med regeringen, men antyd åtminstone vad ni tänkt er.Frånvaron av något konkret inlägg under hela från oppositionenbeträffande vad man menar med sin "planmässighei" är avslöjande ochvisar att man är tomhänt, att man bara för en debatt för debattens egen skull. Denenkla sanningen är all en strukturanpassning av specialstålindustrin inte går- om man inte vill socialisera hela industrin - alt på förhand låsa i fastabestämda termer. Man måste vara beredd all tillsammans medlöntagarorganisationerna och vederbörande företag föra en konstruktiv debatt omhur den framtida specialstålinduslrin skall se ut. Erkänn, , allalternativet är en socialisering av specialstålinduslrin! Är ni med på detta,eller är ni mot detta? Det är konsekvensen av ert resonemang. Fårjag sedan säga beträffande problemaliken att vi från vår sida alltid ansett -och del är vår position nu - att näringspolitiken måste inrättas efteromständigheterna. I ett skede när strukturproblemen kommer i den omfattning somde gör nu och med de konsekvenserna för vår ekonomi som gamlaunderlåtenhetssynder har skapat måste man vara beredd att maximalt gå in ocksåfrån samhällets sida med direkta insatser. Det är i synnerhet motiverateftersom vi har ett antal direkta samhälleliga engagemang, där staten har ettägaransvar all fullfölja. Märkvärdigare är det inte. Vi bedriver en aktivnäringspolitik och dess instrument får anpassas till den krassa verkligheten. Förstevice talmannen anmälde alt anhållit all lill protokollet fåantecknat all han inle ägde rätt till ytterligare replik. (-): Jag lyssnade med stort intresse på debattens inledande borgerligaföreträdare, . Han vände sig i första hand mot en hård styrningav den här industribranschen. Han sade att den liden är förbi då man kan talaom den järnhårda kapitalismen. Alla vill nog det bästa. Allt beror på enolycklig utveckling i väriden, säger . Stålkrisen framställs som någotsom kommer från himlen eller möjligen från helvetet. Det är svårt att veta omhans grumliga filosofiska utläggning är politisk naivitet eller en medvetenadvokatyr. I vart fall tror jag att han är tämligen representativ för delstörsta regeringspartiet, som gick ut i valet och lovade 400 000 nya jobb menfortfarande inte har något recept på hur de skall skaffas fram. IngvarSvanberg sade i en replik lill att hans teckning av den svenskaverkligheten låter som en söndagsskoleskildring. Jag tycker att man bara harall instämma i den karakteristiken. Del vi nu befinner oss i är en krisframkallad av del kapitalistiska systemet i och i andra länder. Underden krisen framträder privatkapitalels hänsynslöshet i all sin prydno. Det kanman inte bortse från. Det gäller att bärga den egna profiten, och om del sedangår ut över arbetarna och tjänstemännen struntar man i. har ingenting med verkligheten att skaffa, och del tyckerjag att man kan säga också om den målning som industriministern gör. Menindustriministern sade i en replik till alt socialdemokratinansluter sig lojall till de marknadsekonomiska principerna. Visserligen har manen del ideologiska blockeringar, men man genomför inle sina idéer med kraft,och de är alltså inte alltför besvärande ens ur borgerlig synpunkt. - Det varÅslings argumentation. Jag tycker att del är en förödande kritik motsocialdemokratin - och tyvärr är den inle ulan förankring i verkligheten. Nuhar regeringen lagt fram sin proposition nr 47, sill första s. k. stål-paket.Del berör ca 36 000 anställda inom specialstålinduslrin, som med fruktanblickar mot framtiden efter alla de illavarslande signaler som kommit. NilsÅslings proposition löser inle branschens problem och skapar ingen trygghetför de anslällda. Propositionen garanterar ingenting annat än alt samhället fårpumpa in ännu mer pengar ulan alt få kontroll och bestämmande över en viktigindustribransch. Man erbjuder slalliga lån på 700 milj. kr. och går i borgenför ytteriigare 600. Propositionens uttalade syfte är att minska de finansiellahindren för en förbättrad konkurrenskraft. är inte de finansiella hindren som har lett till att också specialstålverkeni nu befinner sig i en allvarlig kris. Förklaringen är i stället den,att under alla de goda åren har man kammat hem de stora vinsterna menunderlåtit att investera för att trygga framtidens krav. De kapitalägande harinvesterat utomlands eller använt vinsterna för att på annat sätttillfredsställa sina privatkapilalisliska intentioner. Det står klart att detnär det gäller svensk stålindustri - både handels- Stålindustrin,m. Stålindustrin,m. stålframslällningen ochspecialstålet - behövs myckel stora och vitisyf-tande insatser för all utvecklabranschen och trygga dess existens och för att trygga jobben för de arbetande. Detfinns i dagens läge en kapitalistisk stålkris - ingen kan förneka den saken. EGhar beslutat att skära ned sin produktion av stål i samtliga medlemsländer tillca för all försäljning inom den s. k. gemenskapen. Däremot harmedlemsstaterna rätt att slå sig ut till nya marknader utanför gemenskapen, omman bara kan. Men felet är att ingen kan göra del, och det gäller ocksåSverige, som inte är medlem i EG. Problemet gäller såväl handelsstålet somspecialstållillverkningen. Det är nu bara som bryter den här bilden,vilket också sagts i debatten. har stormat in på marknaden medförkrossande kraft. Där finns ingen produktionsbegränsning och ingen slålkris.Man har haft förutseende, man har satsat planmässigt på stora ochhögrationaliserade enheter. Man har tagit till vara alla den moderna teknikensoch storproduktionens fördelar, medan de gamla kapitalistiska industriländernaföredragit kapitalexport eller avstått från all investera för framliden föratt i få så höga aktieutdelningar som möjligt. Detexisterar heller ingen stålkris i de socialistiska länderna, men det vill maninte tala om i den här församlingen. Där bygger man tvärtom ut kapaciteten pådet här området, och med förundran betraktar man problemen i , som bl.a. inte behöver importera en så viktig råvara som malm. Regeringensförslag kommer att innebära att ytterligare arbetstillfällen rationaliserasbort. Inga nya jobb kommer att skapas genom detta stöd för att underlätta denprivatkapilalisliska strukturomvandlingen, vars ändamål är all säkra en viktigindustribransch till de ägare som så kapitalt har misskött den. Man bäddar fören katastrof för Bergslagen. Man tänker överge orter, där specialindustrin ärden enda eller dominerande näringsgrenen. Det är den tänkta och sannolikautvecklingen, och del förändras inte av all man enligt propositionen skalllindra krisens verkningar genom det 75-procentiga bidraget till lönekostnader. Vianser att gruv-, järn- och slålnäringen är en för viktig och för avgörandeindustribransch för att längre få befinna sig i privat regi och ägande. På denkanten finns inte samhällsansvaret, där finns inte hänsynen till de anställda.Där finns bara intresset att själva hålla sig skadeslösa och att få ellhandtag av staten, så alt man ändå kan bärga hem kommande vinster när tidernablir bättre. Vårprincipiella linje, som bl. a. uttrycks i motionen 113, är alt man i ställetför en kapitalistiskt styrd strukturomvandling och generös bi-dragsgivningnationaliserar hela branschen. kommunisterna anser att bådehandelsstålverken och specialstålindustrin borde vara naturiiga delar av ennationaliserad, svensk stålindustri och delar av en samlad statligindustripolitik. Dessutom bör de medel som regeringen ställer i utsikt framförallt användas för att på varje plats trygga sysselsättningen. Dennadebatt med har framför allt visat alt vårt land saknar engenomtänkt statlig industripolitik. De senaste årens utveckling har också medall önskvärd tydlighet klargjort alt det heller inte finns någon samlad ochkonstruktiv stålpolitik. En offensiv statlig stålpoliiik måste framföralltvägledas av sysselsältningspolitiska och regionalpoliliska målsättningar ochinte av ambitionen att hjälpa de kapitalägande. Enav vägarna för att klara den svenska stålbranschen är att i mycket stor utsträckninggå in för en långtgående förädling. På det sättet kan man också klara de mindrebruksorterna. Menallt detta kräver stora kapitalinsatser som bara staten kan klara i nuvarandeläge. Mot den bakgrunden är del också rimligt att staten tar över - inte barakapilallillförseln utan också ägandet. Det är huvudtanken i vår motion, somjag ber alt få yrka bifall till. Stålindustrin,m. Förutsättningarna för att kunna skapa ökat välstånd och bereda arbeteär ett konkurrenskraftigt näringsliv. Delta slog induslriminislern fast ikammarens debatt, och jag ber att få upprepa del med skärpa. Viupplever kriser i många branscher. Det är som bekant inte barastålindustrin, som vi nu ägnar vår uppmärksamhet, som har problem. Svagheten iden svenska ekonomin sätter sina djupa spår på många håll. Del skapas intetillräckligt med nya arbetstillfällen för att ersätta dem som försvinner närolönsamma företag läggs ned. Den viktigaste åtgärd som kan förbättrasituationen för arbetslivet i dess helhet är alt få fart på aktiviteten i densvenska ekonomin genom en allmänt sysselsättningsfrämjande politik. Stålindustrinsproblem sammanhänger främst med kostnadsutvecklingen, ell faktum somreservanterna knappast kan komma ifrån. Vårt näringsliv är i hög gradinriktat på export. Enbart den svenska marknaden ger inte underlag för denspecialisering och den produktion i långa serier som modern teknik fordrar. Vårekonomiska framtid beror på våra möjligheter alt hävda oss på deinternationella marknaderna. Innovationer och produktutveckling är av avgörandebetydelse för svenskt näringslivs förmåga all hävda sig i en lilllagandeinlernationell konkurrens. Det är i vårt tekniska kunnande vi bör ha en av vårafrämsta konkurrensfördelar. a. mot den bakgrunden som man skall bedöma de nu aktuella insatser somregeringen föreslår för all underlätta strukturomvandlingen inomspecialstålindustrin och stålgjuteriindustrin. Självfallet kommerutomordentligt stora krav all ställas på förelagen i den strukturella anpassningsom måste ske. Det måste bli omställningar vad gäller såvälproduktionsinriktning som teknisk uppläggning och arbetsorganisation. Deåtgärder som industriministern har föreslagit måste anses vara temporära. Desyftar lill - det har f. ö. också utskottet uttryckt i betänkandet - att minskade finansiella hindren för angelägna strukturförändringar. Stålindustrin,m. Kortsiktigt är det frågaom att säkra sysselsättningen med nuvarande struktur av arbetsorganisationen.Långsiktigt måste det bli fråga om en anpassning till de förändrademarknadsförutsättningar som råder såväl inom vårt eget land som utomlands.Företagens uppgift i en marknadsekonomi är alt tillgodose den efterfrågan påvaror och tjänster som existerar i verkligheten. Detankommer därför på samhället att skapa en sådan allmän efterfrågan på varoroch tjänster att denna efterfrågan räcker till all ge alla arbete. Samhälletsinsatser på lång sikt skall vara att föra en allmänt näringsvänlig politik somskapar bättre förutsättningar för näringslivet i dess helhet. Olönsamma förelagkan inle hållas uppe hur länge som helst - konstgjord andning botar intepatienten. Men den kan vara nödvändig i ett kortsiktigt perspektiv av bl. a.sociala och rationella skäl för att förhindra en tilllagande arbetslöshet ochsamtidigt underlätta omställningen för de anställda som blir berörda av ensådan strukturförändring. Del är, herr talman, mot den bakgrunden sompropositionens förslag accepterats av utskottsmajoritelen. Ianslutning härtill betonar ulskotlet att ansvaret för de strukturellaomställningarna i berörda förelag enligt propositionen främst skall åvilaföretagen och de anslällda tillsammans. Vi anser det inle lämpligt alt föraöver detta ansvar på andra, som reservanterna antyder i de till betänkandetfogade reservationerna. Tvärtom får parterna i berörda förelag genomregeringsförslaget större ekonomiska möjligheter all utöva detta ansvar, ochdärför finns det inga skäl för alt samhället skall la över ansvaret. Delär däremot viktigt all samhället inser sitt övergripande ansvar förutvecklingen inom näringslivet i dess helhet. I den nuvarande marknadssituationenmed en hårdnande utländsk konkurrens betyder självfallet punktvis insattastödåtgärder stor risk för att snedvridning av konkurrensen uppstår och allutslagning av företag kommer att ske på annat håll än där punktinsatserna hargjorts. Min egen refiexion är att insatserna för slålinduslrin behövs ochsannolikl är för små för att fullt ut lösa alla de problem som denna bransch har. Men insatser av det slag som innefattas i propositionen kan ocksåmedföra all problemen flyttas över till andra företag inom samma bransch som är både lönsamma, välskötta och utvecklingsbara, exempelvis mindre ochmedelstora familjeföretag som ofta är belägna på mindre orter. Staten måstedärför la på sig ett ansvar för vad som sker. De förändringar somstödåtgärderna syftar lill får inte genomföras på ett sådant sätt att de skaparproblem i andra företag som kan klara sig utan samhällets stöd. Desocialdemokratiska ambitionerna som de framgår av motioner och reservationertycks vara att binda upp näringspolitiska åtgärder vid vissa villkor, varvid ensocialisering kan skymta fram i bakgrunden. En sådan uppläggning vill jagavvisa på det allra bestämdaste. Näringsulskottels majoritet har utgått ifrånall en helhetsbedömning av branschens problem fortfarande pågår inomindustridepartementet. Industriministern har också bekräftat här all såär fallet. Situationen är nu sådan att åtgärder måste sättas in isåväl kortsiktiga som långsiktiga perspektiv. Föregen del vill jag i anslutning till denna bedömning peka på några andrafaktorer, som ligger utanför de förslag som propositionen lar upp men som dockhar en väsentlig betydelse för branschens framtida möjligheter all hävda sig. Jagpåpekade inledningsvis all stålindustrins problem främst sammanhänger medkostnadsutvecklingen. Därför måste staten satsa mer på generellt verkandeåtgärder. Ett exempel på en sådan åtgärd är sänkning av arbetsgivaravgifterna -eller löneskatterna, som jag tycker är ett mera adekvat ullryck för dem - vilkainnebär en svår belastning, särskilt för alla exporikonkurrerande förelag ochför företag som konkurrerar med importvaror. Anledningen är att löneskatternamissgynnar exporten men gynnar importen, dvs. gör svensktillverkade varordyrare som importerade varor slipper denna form av beskattning. a. en förklaring till all varven köper en hel del plåt från Japani stället för att göra inköpen från svenska stålverk, t. ex. från NJA. beslöt vi här i kammaren att sänka den allmännaarbetsgivaravgiften med 2 96 med verkan från . Del betydersjälvfallet en del, inte minst för många smärre företag som är arbetsintensiva,men även för så stora företag som vi nu diskuterar. Men denna sänkning är inletillräcklig. Vi måste gå vidare. Jag vill gärna framhålla att den av regeringenaviserade sänkningen med ytteriigare inle får dröja för . Migförefaller det som om man borde gå ännu längre för att åstadkomma en verkligkostnadssänkning för det svenska näringslivet. GunnarSträng, vår förre flnansminister, hävdade här i kammaren attsänkta arbetsgivaravgifter skulle innebära alltför stor generositet gentemotförelagen. Han uttryckte del t. o. m. så, alt del var all strö utskattebetalarnas pengar. Jag vågar hävda motsatsen. Det här har betydelse, inle minst för exportföretagen och därmed också försysselsättningen. Sänkta löneskatter är nämligen ell verksamt och effektivtmedel för alt nå en ökad konkurrenskraft, och det bidrar också lill all bådeföretagarna och deras anställda kan återfå tron , som efterlyste. Det är i nuvarande konjunktursituation vanskligt att göra någon meringående prognos för stålindustrins framtid. Den är givelvis beroende av denutländska konkurrensen, den inhemska kostnadsutvecklingen och den egnaskickligheten på skilda nivåer. Självfallet har de åtgärder vi nu skall beslutaom sin betydelse. Men jag vill allra sist säga all i ännu högre grad har denekonomiska politiken i stort den största betydelsen. Jag yrkar med delta bifall lill utskottets hemställan på samtligapunkter. Stålindustrin,m. Idetta anförande instämde () och (). 6 protokoll 1977/78:50-51 Stålindustrin,m. "Hur svenska stålet biler, kom låt oss pröva på", fick vilära oss deklamera i skolan. Då var det fråga om krigiska s. k. hjäl-tedaler.Nu diskuterar vi dess bättre hur vi fredligt bäst skall kunna strukturera vårsvenska stålindustri. Dagensriksdagsdebatt gäller bara en del av stålindustrin, specialstålet, dåregeringen har misslyckats med uppgiften att presentera ell samlat program förnärings- och arbetsmarknadspolitiken inom hela stålindustrin. I denproposition som ligger lill grund för det utskottsbetänkande som behandlasfinns inte ett sirukturprogram ens för specialstålinduslrin. Andelbehövs en långsikiigare planering pådetta område kan verkligen den intyga somföljt en del av verkligheten på lokalt plan. Mitt åskådningsexempel är GrängesNyby i . Det är inle solen sken mer än vanligtöver företagel. Jag var kommunalman i då och kan intyga att kommunenhade all möda att svara upp mot förväntningarna. Industriområdet skulleutvidgas, planer göras om, vägar fiyttas. Det mest kostnadskrävande ochmiljöskövlande vägprojektet lyckades vi skjuta framför oss - och sparade 10milj. bara på detta. En lång rad kostnadskrävande investeringar har ändågjorts. Trycket på arbetsförmedlingen att skaffa fram arbetskraft lill den planeradeexpansionen var stort. De anställda, från Metall till ,har i god samverkan tagit ledningen i kampen för sin arbetsplats. Ropet"Vi vill ha jobben kvar!" har t. o. m. skallat här inne iriksdagshuset. Det finns en särskild bakgrund lill den aktiviteten. Situationenpå arbetsmarknaden i har av såväl strukturella somkonjunkturella orsaker varit besvärlig och medfört vikande sysselsättning.Detta har medfört ökad arbetslöshet inom metallavdelningen, som säkerligenskulle varit ännu större om inte arbetsmarknadspolitiska åtgärder satts in.Avdelningen har mottagit varsel från ell fiertal företag, som antingeninskränkt verksamheten eller helt nedlagt den. Detta kommer ovanpå denlångvariga avtappning inom Eskilstunaindustrin som jag talat om tidigare.ihöst. toppar Metall i listan över arbetslösa som får sinförsörjning ur förbundets arbetslöshetskassa. Det är en topplacering som visannerligen kunde vara utan.