prot · G109106 · 1977-12-31 00:00:00 — I kommunerna håller oansvariga politiker tillbaka utbyggnaden,ofta med hänvisning till otillräckliga statsbidrag, brist på personal och istorstadsområdena också brist på lokaler och mark. sitter deraspartikamrater och röstar ner vpk-förslag om en ökad satsning på barnomsorgengenom bl. a. ökade statsbidrag och ökad personalutbildning. Detta dubbelspeldrabbar kvinnorna och barnen hårt. IHuddinge kommun t. ex. är det snarare regel än undantag atl borgerliga partier,när sociala centralnämnden behandlar förslag om utbyggnad av barnomsorgen, gåremot sådana förslag, ofta med motivering att man inte har täckning för det ibudget och i KELP-förslag. Hur vore det om borgeriiga Familjepolitik,m. Familjepolitik, m. m. riksdagsledamöterhöll kontakt med sina partikamrater, som stoppar utbyggnaden i kommunerna, ochvice versa? Rikspolitiker ålägger kommunerna attbygga ut barnomsorgen, men kommunens politiker anser sig inte ha råd. Vpkhar föreslagit att kommunerna skall få ekonomisk täckning fördagshemsutbyggnaden och i första hand för personalomkosinaden. Detär nästan omöjligt för en familj att klara sig på en inkomst. Hyror ochmatpriser stiger rekordartat, och förvärvsarbete för bådaföräldrarna blir en absolut nödvändighet förde flesta. Både för dessa familjeroch för alla ensamstående föräldrar blir barnomsorgen en livsnödvändighet. Menäven för att bryta kvinnans isolering i hemmet är det nödvändigt att hon kommerut på arbetsmarknaden. Det är först då som det skapas verkliga möjligheter förjämlikhet mellan könen. Förkortad arbetstid för alla lönearbetare krävs föratt man bl. a. skall kunna göra en rättvis fördelning av hemarbetet. Vänsterpartietkommunisternas krav är alt 250 000 platser i daghem och fritidshem skall byggasunder . Det betyder en genomsnittlig utbyggnad av lägst 50 000platser . Utbyggnadstakten måsle successivt ökas, bl. a. av denanledningen att man måste hinna i kapp med personalutbildningen.Utbyggnadstakten måste därefter stegras ännu mer , och det ärviktigt att man redan nu utarbetar en plan för denna utbyggnad, så att man inomrimlig tid kan nå full behovsläckning. Närvi i kommunisterna talar om full behovstäckning menar vi attalla barn skall ha rätt till en daghemsplats. - Del är inte alla partier somhar denna definition pä full behovstäckning, men detta måste vara den riktigadefinitionen. Ena v de vanligaste invändningarna mot en utbyggd barnomsorg är att denblirfördyr;dei finns inte,som det heter,"samhällsekonomiskt utrymme"för så många barnstugor. Kommunerna är inne i en ekonomisk kris och har i daginte ekonomiska möjligheter atl klara utbyggnaden av barnomsorgen. 1 ställetmåste staten ta på sig kostnadsansvaret och göra de omprioriteringar som ärnödvändiga. Att bygga 50 000 barnsiugeplaiser kostar ungefar 1,8 miljardkronor. Som en jämförelse kan nämnas att den totala kostnaden kommer alt uppgå till 20,5 miljarder, varav de renaförsvarskostnaderna utgör 14,5 miljarder, och ett enda Viggenplan motsvararnära 1 000 barnsiugeplaiser! Resurserna finns alliså, men i stället föran göranödvändiga omprioriteringar inom hela samhällsekonomin vilka skulle möjliggöraen fullt utbyggd barnomsorg väljer man på ansvarigt poliliskl håll all ivingafram höjningar av taxor och kommunalskatter som hårt slår mot lönearbetarna,barnfamiljerna och pensionärerna. har också en radhöjningar av barnslugelaxan förekommit, höjningar som inneburit all barn las urdaghemmen och lämnas utan tillsyn därför att familjen inte har råd med dennasjälvklara rättighet. Barnomsorgen borde självfallet vara kostnadsfri förföräldrarna. Jämsidesmed kravet på en kvantitativ utbyggnad av barnomsorgen måste man ställa krav pä kvalitativa förbättringar. Jag konstaterar att även socialdemokraternahar bonat inse detta, men för bara gick socialdemokraterna emotkrav från vpk-håll på kvalitativa förbättringar, t. ex. i fråga ompersonaltäthet, gruppstorlekar, överinskrivningar m. m. Detfinns många brister inom barnomsorgen, men dessa bör tas till intäkt för enförbänring och inte för en nedrustning. Hur en sådan nedrustningspolitik kanslå kan man se exempelvis genom att gå till de av utredningen föregåendeår redovisade siffrorna beträffande . Enligt ulredningen SOMl vardet 14 000 barn till förvärvsarbetande föräldrar som lämnades helt utan tillsynnågon tid . Det är lätt alt förstå att en kollekliv barnomsorg ärnödvändig - den är nödvändig för barnens skull. Del är i de barnrika och defatliga kommunerna som behoven är som störst, och det är också de som har destörsta barngrupperna, den lägst utbildade personalen och de längstavistelsetiderna för barnen på daghem. Föratt uppnå en enhetlig miniminivå när det gäller kvaliteten på barnstugornaanser vpk att bör utförda miniminormer beträffandepersonaltäthet och alt också ett högsta plalsantal fastställs, vilket inte föröverskridas. Någon s. k. överinskrivning bör alltså under inga omständigheterfö förekomma. Vianser som jag tidigare sade alt kommunerna skall få statsbidrag till driften avbarnslugorna. Det skall vara ett statsbidrag som täcker hela personalkostnaden.Vi anser också att hela kostnaden för barnomsorgsverksamheten skallfinansieras över den statliga budgeten. Närdet gäller personalen vid barnstugorna tycker jag att det finns anledning allockså peka på det orimliga förhållandet att det här finns tvåpersonalkategorier. Del finns förskollärare och barnskötare,och de harolikautbildning och olika lön, men arbetsuppgifterna är i praktiken desamma.Utbildningen av barnstugepersonal bör därför göras om, så all alla får sammautbildningsnivå, och de som är barnskötare bör fö möjlighet atl medbibehållen lön genomgå fortbildning till förskollärare. Det aren mycket omvälvande upplevelse alt bli förälder. Den storahändelsen har inte bara positiva inslag. Depressioner och äktenskapskriserföljer inte sällan i löräldraskapets spår. Orsakerna till detta är många. Densnabba koncentrationsprocessen inom näringslivet har medfört enormabefolkningsomflyttningar. Del sociala kontaktnät som karakteriserade det gamlabondesamhället och de små bruksorterna har ersatts av isolering i de störrestädernas snabbt expanderande ytterområden. Denna process inom närings- ochsamhällsliv har fått tydliga ideologiska följder. Familjelivet harprivatiserats och glorifierats. Detföds inemot 100 000 barn. Somliga är efteriängiade, somliga är detinte. Man har gjort beräkningar som visar att uppemot en tredjedel av de barnsom föds inte är planerade. Vadgör då samhället - det samhälle som ser ut som del gör, med de bostadsområdenoch den befolkningskoncentration som vi har - för att förbereda de blivandeföräldrarna? 1 stort sett ingenting. Veckotidningspropagandan med sinaförljugna familjeidyller och rosiga babyansikten saknar Familjepolitik, m. m. Familjepolitik,m. fortfarandeen motvikt av sansad nödvändig information om inte minst de psykiska problemsom är att vänta i samband med ett föräldraskap. Samhällethar efter hand byggt ut stödet till barnfamiljerna, både ekonomiskt ochsocialt, och som ell led i dessa familjepolitiska stödåtgärder måsle också sesen allmän föräldrautbildning. För att mer djupgående kunna stödja föräldrarna ideras föräldraskap måste dock helt andra vittgående ålgärder vidtas. Det krävsgenomgripande sociala och ekonomiska förändringar inom de flestasamhällssektorer. Del behövs t. ex. en helt annan bostadspolitik, enbostadspolitik som är inriktad pä gemenskap och service. Del behövs också enannan arbetsmarknadspolitik, där rätlen till arbete åt alla garanteras ocharbetstiden är förkortad för alla. Detkrävs också en ny syn pä barnen och familjens roll i samhället för attbarnomsorgspolitiken skall kunna förändras så att varje barn får den omsorg ochstimulans det behöver. Spridda experiment för blivande och nyblivna mammorutförs med samtalsgrupper, knutna till mödra- och barnavårdscentralerna, därmänniskor i samma situation ges möjlighet atl utbyta erfarenheter ochdiskutera gemensamma problem. Mendet är inte bara ett socialt kontaktnät människorna emellan som behöveråterskapas i bostadsområdena. I andra sammanhang krävs det kunskaper för allägna sig åt vissa verksamheter. Så är det inte när det gäller alt vara förälderoch atl klara av rollen som förälder. Många föräldrar, för att inte säga deallra flesta, har inte fött någon som helst utbildning i atl vårda barn ividaste bemärkelse. Det faktum att man har blivit förälder tas till intäkt föratt man klarar av den mycket svåra föräldrarollen. Mångaföräldrar behöver fö samhällets stöd när det gäller att vara och fungera somförälder. Under ett barns uppväxt kommer nämligen koniinu-eriigt in moment iutvecklingen, fysiskt och psykiskt, som är nya för föräldrarna och som de intevet hur de skall bemästra och tackla. Det är lika myckel fråga om renabaskunskaper som om att ha psykologisk vetskap om olika förhållanden för attreda upp konflikter. Föräldrar måste fö baskunskaper och faktakunskaper om huroch när och varför barn beter sig på visst sätt i givna situationer och vid olikatidpunkter. Med detta yrkar jag bifall till vpk-motionerna 724, 1111 och 638. Jagskall nu övergå till att tala litet om bosättningslånen. Efter 1976 årsriksdagsbeslut om ändrade regler föran fö statligt bosättningsstöd gjordes enomfattande informationskampanj om dessa län. Resultatet blev att antaletläneansökningar ökade kraftigt. Det visade sig att det fanns ett stort behov avdessa lån. Resultatet av kampanjen borde alltså ses som en framgång. Men istället noterar statsrådet i budgetpropositionen att "de vidgadelånemöjligheterna har medfört att utlåningen från fonden ökat pä ettoförutsett sätt". Regeringenföreslåren anpassning a v reglerna, och med detla försvinner en stor del avbosäiiningslånens sociala betydelse. Dels ökas räntan, dels begränsas anslagettill bosättningslän. kommunisterna kan inte godta dennaförsämring. 1 vpk-motionen 1096 krävs dels atträntan inte förändras, dels att investeringsanslaget höjs. Del är samma kravsom återkommer i en socialdemokratisk motion och som också behandlas ireservationen 7. Jag kan därför nöja mig med att yrka bifall till reservationen7. Därmed tillgodoses också vpk-motionens krav. GABRIELROMANUS (fp): har i vår haft en omfattande hearing ombefolkningsfrågan. En utskrift av denna utfrågning är nu offentlig. Viäterkommersenarei vår till en närmare diskussion av befolkningsproblemen ianslutning till de motionersom utskollel har behandlat. Jag vill bara taupp en sak som kom fram vid denna utfrågning, trots alt den egentligen intehörde till ämnet - invandrarbarnens situation. De uppgifter som vi fick i denfrågan var det som gjorde det starkaste intrycket på mig under helautfrågningen. Såhär sade invandrarverkets chef : "Jag tror alt man i allmänhetinte har klart för sig vilket socialt, emotionellt och kulturellt armod somfinns bland invandrarbarn,ävensådana som kommer från ett geografiskt ochkulturellt sä närliggande land som ." AnnikaBaude, som är chef för den avdelning inom som har ansvar förbarnfrågorna, sade: "Invandrarbarnens situation är sä allvariig att jagtror atl bara de som har arbetat bland invandrarbarn kan förstå /;;// svårt dehar det. När jag har talat med personal som arbetar bland invandrarbarnen harjag märkt alt de har svårt alt ens tala om förhållandena - sä svårt upplever debarnens situation. Allraallvarligast är situationen förde yngsta. Tänk er in i den situation som råderpå många daghem, där man har barngrupper med invandrarbarn och där ingen av devuxna kan prata med barnen på det språk som deras föräldrar talar. 1 exempelvisTensla-Rinkeby, en förort till , är 53 96 av förskolebarnen barn tillinvandrare. Deflesta invandrarbarn har kontakt endast med svensk personal, bortsett från ibästa fall några timmars samvaro med en hemspråkslärare. Dess värre äromsättningen också bland hemspräkslärarna stor. 1 är omsättningen fn. 100 96 på elt år. Orsaken ärande i allmänhet går över till skolan, därarvodet är högre. Det är svårt att föreställa sig hur elt invandrarbarn kanuppleva alt hemspräksläraren försvinner ur deras liv, då denne kan ha varit denende på daghemmet som barnet har kunnat kommunicera med pä sitt eget språk. Minslutsats är atl om vi i menar allvar med våra målsättningar förinvandrarpolitiken, då är det helt andra resurser som fordras för att geinvandrarbarnen åtminstone en chans till en god uppväxt." Invandrarbarnenssituation tas upp i elt par motioner som vi behandlar . Utskottel gör medanledning av molionerna elt enhälligt uttalande, som vi vill atl riksdagenskall ställa sig bakom och sända till regeringen. Vi säger att regeringensnarast måsle la itu med den här frågan, så att framför allt Familjepolitik, IV. Familjepolitik, m. IV. träningeni barnens hemspråk -deras modersmål - kan förbättras och sättas in tidigare. Beslutet1976 om hemspråksundervisningen i förskolan var, när del logs, ett stort stegframåt. Del ger åtminstone i teorin alla sexåringar rätt lill hemspråkslräningi förskolan. Narförslag har kommit om atl sälla in denna undervisning lidigare, har riksdagensagl: Lål oss avvakia erfarenheterna av denna reform. Det är nog svårt all fäfram lärare till hemspråksundervisning för även yngre barn. Mennu anser inte socialutskottet att vi kan vänta . Det är försent att sättain hemspråksundervisning när barnet är . En grekisk, turkisk eller finsktreåring, som kommer till ett daghem dar ingen talar dess språk, utsätts förvad man skulle kunna kalla en språkdränkning. För att en människa skall kunnalära sig ett nytt språk fordras alt hon först behärskar sitt modersmål. 1stället för alt bli tvåspråkiga blir många invandrarbarn halvspråkiga elleringet-alls-språkiga. Denutvärdering som har gjort visar att barn som har fåtthemspråksträning har ett bättre ordförråd både på sitt eget språk och påsvenska. Invandrarbarn som placeras i daghem eller familjedaghem i heltsvenskspråkig miljö förlorar mycket snart sitt hemspråk utan atl därför klarasvenska språket särskilt bra. När barn från olika språkgrupper sammanförs, blirdel risk för språkblandning. Invandrarbarn som kommer i situationer där de intekan meddela sig med andra blir naturiigtvis olyckliga, frustrerade och bråkiga.De behöver stöd av ivåspråkig personal för alt kunna fungera i grupp.Hemspråksträningen behöver sättas in tidigt, långt . Statsbidragetlill hemspråkslräning för barn i förskoleåldern är 10 milj. kr.Del är alltså inte någon tung post i budgeten. Atl kunna sätta inhemspråkslräning tidigare vore värt mycket - det skulle spara in mångakostnader senare i barnens liv - både mänskliga och ekonomiska. Och ännuviktigare är kanske atl få fram ivåspråkig personal lill förskolorna, så allinte barnels möjligheter att tala sitt eget språk med någon vuxen under dagtidinskränks lill . Utskottethar inte något färdigt recept på hur de här problemen skall lösas. Vi riktar enlarmsignal till regeringen - ta itu med detla så snabbt som det bara ärmöjligt. Här uppstår skador på små barn som blir mycket svåra attreparera. Eftersomsocialministern står efter mig pä talarlistan skulle jag önska att hanbekräftade att regeringen är beredd att ge frågan om invandrarbarnenshemspråkslräning en kraftig skjuts framåt. Jag är övertygad om all åtgärder somni kan föreslå på detla område kommer atl få ell varml siöd inom alla partier. Jagsade alt vi återkommer lill befolkningsfrågan när socialutskottet har redovisatsin behandling. Det kan ändå sägas redan på basis av det material vi har ,att del står klart alt många familjer inte har så många barn som de skullevilja ha. Det är alltså någol fel. Vad del är vel vi inie. Del skallundersökas, har regeringen meddelat, och vi kan för dagen bara gissa. Vi vel också attbarnfamiljernas situation på mänga sätt skulle behöva underlättas, och vibehöver ingen befolkningspolitisk motivering för alt ställa Nr106 Del har vi intehaft lidigare och det behöver vi inte heller . Barnfamiljerna lever pä enekonomiskt lägre standard än andra. Därför är det 31 p-|ars 1978 viktigt alt barnbidragenhöjs steg för steg. Så har skett under del gångna året, enhöjning inträffar också . Bostadsbidragen förbättras också steg för Familiepolitik 'S- ni. Bristen på barnomsorg ärett annal viktigt problem, som de två tidigare talarna har varit inne på.Vi kan konstatera nu att den femårsplan som har antagithåller på att förverkligas. Underplanens första ligger det faktiska och planerade daghemsbyggandet överplanen: 57 000 daghemsplatser mot planerade 54 000. Det är kanske inte mycketatt glädjas åt med tanke på behovet, men det är ändå värt att notera. Förde två sista åren ligger kommunernas planering under riksplanen. Som GöranKarlsson nämnde planerar man nu 87 000 daghemsplatser i stället för 100 000.Detta är givetvis oroande. Kommunförbundethar haft överiäggningar med kommunerna och har av dem dragit slutsatsen att mankan vara något mera optimistisk. Jag vet inte om det är befogat; det kommer välalt visa sig om någon tid, när kommunerna gör upp nästa omgång avflerärsplanerna. 1den överenskommelse mellan staten och som planen grundar sig påingår höjda statsbidrag. Staten har uppfyllt sin del av överenskommelsen - nugäller det för kommunerna att uppfylla sin. Detpågår överläggningar mellan regeringen och kommunerna om kommunernas ekonomi.Det är kanske inte sä lyckat att , mitt under dessa överläggningar, genågra löften om ytterligare höjningar av statsbidragen. Men vi är överens omatt sätta barnomsorgen tillsammans med sjukvård och åldringsvård främst blandde uppgifter som måsle få ulrymme i det ekonomiskt kärva läge som råder. Förraåret underströk socialutskottet med skärpa, att del ar angeläget alt regeringenöverväger och utan dröjsmål vidtar de ålgärder som kan visa sig nödvändiga föratt den av godtagna utbyggnadsplanen för barnomsorgen skallhållas. Detta uttalande slår fast och upprepas även . Detråder alltså enighet i utskollel om ulbyggnadsprogrammel. Ändå harsocialdemokraterna tre reservationer beträffande barnomsorgen, vilka GöranKarisson har talat för och yrkat bifall lill. Denförsta utmynnar i atl skall ge till känna vissa allmänna synpunkterpå planeringen av barnomsorgen. Det hade inte varit någon större svårighet allnå enighet i det avsnittet, om socialdemokraterna hade önskat det. Men uppenbarligenville man hellre göra en egen markering, och det är kanske ett rimligt behovför elt oppositionsparti. Jag kan bara konstalera atl uiskollels majoriletockså - precis som vi gjorl tidigare - uttalar sig för atl del skall göras enplan för full behovsläckning . Del finns alltså inie någon slörremotsälining på della område. I den andra reservationenföreslår socialdemokraterna ett anslag på 50 milj. 57 Familjepolitik,m. kr.till särskilda insatser för att höja kvaliteten. Jag betvivlar inte alt dessa50 miljoner skulle kunna komma till bra användning. Men jag tror ändå attutrymmet för kvalitetshöjande åtgärder kunde utnyttjas bättre genom en annanutformning än elt anslag som kommunerna skall söka bidrag ur hossocialstyrelsen. Utskottet visar på att kommunerna enligt gällande regler harmöjlighet all minska antalet barn i en barngrupp med bibehållande avstatsbidraget. Jagär litet förvånad över att lar i så väldigt. Han sade att sålänge den nuvarande regeringen sitter kvar kommer kvaliteten pä daghemmenknappast att förbättras. Man måste då fråga sig: Vad gjorde den förraregeringen åt kvaliteten på daghemmen? Vad den förra riksdagsmajo-rilelengjorde var, som redan har påpekats, att rösta nej när vi förde fram krav påkvalitetshöjningar, på minskning av barngruppernas storlek och på normer förpersonaltäthet. Nukommer man med ett anslag på som skall delas ut till vissa gynnadekommuner. Men ingen kan väl tro all del kan ha någon allmän kvalitetshöjandeverkan, hur värdefullt del än kan vara med mera pengar på några få ställen. Detviktiga här är ju att man nu har satt i gången arbete för att få framkvalitetsnormer, ett arbete som socialdemokraterna, när de hade möjlighet tilldet, stoppade år . Jagvet inte om detta arbete kan leda till några storslagna resultat -det får vise, det kostar ju pengar. Och det är naturligtvis en motsatsställning mellanantalet platser och kvaliteten, del kan vi inte komma ifrån. I ett brisllägekan man bara öka kvaliteten genom att hålla tillbaka ökningen av antaletplatser, det vet var och en som sysslar med barnomsorg. Men har vi ändåstartat arbetet på att höja kvaliteten, en fråga som ni socialdemokrater integjorde myckel åt när ni hade möjlighet till det. En viss blygsamhet vore därförpå sin plats. Detkan också vara skäl att påpeka att i reservationen yrkas en ökning av anslagetmed 50 milj. kr. Vi är överens om en ökning till barnomsorgen med 768 milj. kr.På två år, i den nya regeringens två första budgetar, ökar anslagen till denkommunala barnomsorgen med 1 358 milj. kr., vilket är mer än en fördubbling. Ensådan satsning på barnomsorgen har gjorts. 1reservationen 3 föreslås all barnomsorgsavgiften också skall betalas avegenförelagare. Utskollel avstyrker det förslaget med hänvisning till all denfrågan las upp i pensionskommitténs betänkande, som behandlas isocialdepartementet, och som kommer alt redovisas i en proposition senare ivår. Enannan påfrestning på barnfamiljerna, som har uppmärksammats pä senare år, är delånga arbetstiderna som gör föräldrarnas tillvaro slitsam och som leder lillall barnen får vara långa lider på daghemmen. Del är angelägel alt de som harsmå barn så snabbt som möjligt får rätt att korta av sin arbetsdag. Helst bordenaturligtvis alla få den rätten, men eftersom vi intehar råd att korta av arbetstiden för alla, bör de som har små barn få den rätlenomedelbart. Det första steget i den riktningen har redan tagits genom denutbyggnad av föräldraförsäkringen som på regeringensförslag beslöt om förra året. kommer nästa steg, en rätt till ledighet förvård av barn utöver den lid då ersättning utgår genom föräldraförsäkringen ochen rätt att korta av sin arbetsdag i samma syfte. Iblandfrågas det: Vad är del egentligen för skillnad när vi nu har fått en nyregering? Fullföljer den inte bara den socialdemokratiska politiken? Här är ivarie fall ett område där vi kan vara överens om att detta förslag aldrig hadelagts fram av en socialdemokratisk regering. Ändå är del intressant attkonstatera, all socialdemokraterna nu inte går emot förslaget i den motion somde har väckt. De accepterar nu att småbarnsföräldrarna skall få rätt att kortaav sin arbetsdag, även utöver den tid som täcks av föräldraförsäkringen. Det ären intressant och glädjande reaktion. Vpk:ssvar är kanske mindre förvånande. Där säger man nej till förslaget om kortarearbetstid för småbarnsföräldrar. Om inte alla kan få kortare arbetstid, skallsmåbarnsföräldrarna få vänta. De får fortsätta att slita ut sig, barnen fårfortsätta att vara nio, tio eller på daghem. Det är alt göra delbästa till del godas fiende. Det är väl själva kärnan, förstår jag, i enrevolutionär ideologi. Men det ger ändå vpk en någol märklig framtoning. Mangår med på hel ledighet upp till , men man säger nej tillkortare arbetstid därefter. Man underlättar alltså för nyblivna mammor allsläppa kontakten med arbetslivet, men man försvårar för den som steg för stegvill återta kontakten med sitt yrke. Det är inte precis någon radikal profil. Bristenpå föräldrautbildning är en tredje svaghet i barnfamiljernas situation i dag.Eftersom det inte är någon kontroversiell fråga, skall jag inte ta upp tidenmed alt prata mer om den. Jag vill bara konstatera att vi nu efter många årsframstötar här i har fåll fram ett utredningsförslag somförhoppningsvis kan leda till att den föräldrautbildning som bara finns ismå punktvisa försök äntligen får bredd. Jag ber med dessa ord atl få yrka bifall till utskottets hemställan päsamtliga punkter. Familjepolitik, m. m. () kortgenmäle: En gång i tiden var möjligen någol av elt radikalt parti.Men när man samverkar med de mörkgrå centerpartisterna och de mörkblåhögermännen är det litet illa ställt med radikalismen i .