prot · G10921 · 1977-12-31 00:00:00 — Fördröjningenfår mycket allvariiga konsekvenser. Materialet bygger på de förhållanden sområdde ute i regionerna . Det blir snabbt föråldrat ochbehöver förnyas. Det är därför bra att vi nu åtminstone fär en uppföljning avden regionala trafikplaneringen. Men efter allt det arbele del kostade att roden första vändan i hamn krävs det en beiydande portion övertalning ute iregionerna för att de skall anse del vara meningsfullt med en ny vända. Attgöra etl omfattande utredningsarbete som sedan bara hamnar i skrivbordslådornai regeringens kansli är ju inle särskilt inspirerande. Minförsta följdfråga lill är därför om departementet på samma sättsom sisl kommer att aklivi medverka i del regionala arbetet Erfarenheien visaratl det är nödvändigt, och i det dåliga psykologiska klimat som blir följdenav dagens besked krävs säkert exlra anslrängningar för att motivera regionernasarbete. Mensedan beklagar jag att nu inte får ta del av regeringensställningstagande lill del aktuella utredningsmaterialet Detsamma gällernalurliglvis människor i regionerna. Möjligheten all där fatta realistiskabeslul är myckel beroende av hur hållbarheten bedöms i det bakomliggandematerialet. Vi vet alla av erfarenhei från lidigare trafikbeslut hur snabbtförhållandena kan ändras. Det är därför, herrlalman, mycket beklagligt alt inte kan Omåtgärder för att förbättra kollektivtrafiken Omåtgärder för att förbättra kollektivtrafiken få ta del av enhelhetsbedömning av del regionala irafikplaneringsun-deriaget Ur demokralisksynpunkt är det betänkligt alt regeringen inte ger del av en sådanbedömning. Uiöver risken all materialet blir förlegal och därmed oanvändbartförhindrar regeringen fullsländiga bedömning av de övrigakonsekvenser en fördröjning innebär. Del hade därför varil rimligl atl, närdel nu är brist på pengar, åtminstone ge del av regeringensgrundläggande syn på den framlida trafikpolitiken och därmed skapa en möjlighelatt publicera en övergripande bedömning av del myckel omfattandeutredningsmaterialet. Härmed skulle också ha skapats förutsättningar för enutredning av den regionala planeringen, som i vikliga huvudavsnitt inte ärberoende av pengar men väl av riktlinjer. Därför är det en mycket allvarligfelbedömning alt inle förelägga vissa delar av den proposition somså eftertryckligt och återkommande utlovats, även om de delar som ärkostnadskrävande måsle ulgå. Ettminimikrav är därför atl regeringen i en promemoria eller på annat sälloffentliggör sin helhetsbedömning av det regionala trafikplanerings-materialetBåde för ledamöter och för dem som skall arbeta med all kompletteramaterialet i regionerna, liksom för andra irafikin-tresserade och övrigaplaneringsmyndigheier, är detta av slor vikt för del framlida trafikpolitiskaarbetet Jag lar för givet alt departementel inle så har förlamats avreformstoppel alt inte åtminstone ett sådani malerial kan färdigställas. Ärherr beredd att medverka till all en sådan bedömning kommer lillstånd? Äriigt lalat förstår jag inle hur ell utvecklings- ochkompletteringsarbete skall kunna genomföras i regionerna ulan atl regeringenger anvisningar grundade på del material som finns. Närdel sedan gäller alla detaljfrågor är det, herr talman, svårt att veta i vilkenände man skall börja. Dagens besked innebär ju på sitt säll elt dråpslag överhela fältet Det är visseriigen hederligt att vara sä frank som , men del besked han ger är allvarligt och myckel nedslående. Delär nu en uppenbar risk all hela del banbrytande reformarbeiet med denefteriängtade irafikreformen kommer av sig innan det har startat. Vi får inleden av alla önskade samordningen, och anslagsfördelningen forlsälier alt varasplittrad och oöverskådlig. Samhällsekonomiskt blir det här dyrl, och del kommeratl la tid all bygga upp etl nytt förtroende för statliga initiativ lill en nytrafikpolitik. Särskiltbesvärande kan del bli på kollektivtrafikens område. Där krävs klarhet på enrad områden som t. ex. vem som skall ha ansvarei för trafikförsörjningen inomen region. Det behövs en genomgång av den föråldrade lillslåndslagsliftningen.Det regionala trafikplaneringsarbetet konkretiserades ju i en ulredning omlänskort för kollektivtrafik för au söka vägar all förbilliga och effektiviseradet lokala och regionala resandet. Försök som gjorls visar också alt del finnsbetydande fördelar med ett system med regionala periodkort; det ökar denkollekliva trafikens kon- kurrenskraft och minskarorättvisorna mellan människor som bor i olika delar av en region. Enreskosinadsuljämnande reform ökar människors möjligheter all utnyttja en vidgadarbelsmarknad, ulbildning och annan service. Menförslag i denna riktning läggs nu i skrivbordslädan. Följden blir ett ökalprivatresande i bil, och en samhällsekonomisk bedömning visar att vi fär ökadekoslnader för den enskilde och för samhällel. Regeringen stöder f ö. en sådanulveckling ytterligare genom all göra avdragen för bilresor ännu förmånligare.Inle ökar man kollektivtrafikens konkurrenskraft på del viset! Heladetta vikliga arbete med atl få en ökad effektivitet i den kollektiva trafikenskjuls nu in i en oviss framlid med hänvisning till det ekonomiska läget. Men,herr lalman, det är en dålig ursäkt. Det finns en mängd uppgifter au gripa sigan, som inle är särskill kostnadskrävande men som - om de löses nu - på elt brasäll skulle bidra till en struklurförändring av trafiken i regionerna. Ensådan uppgift är atl bestämma vem som skall ha ansvaret för trafikförsörjningeninom en region. Ett ställningslagande i det stycket är bl. a. en grundläggandeförutsättning för ell periodkorlssystem. Men det är också en förutsättning föratl fä lill slånd nödvändiga förhandlingar med trafikföretag inom en region ochytterst för atl kunna utkräva politiskt ansvar på kollektivtrafikområdet. Närhuvudmannaskapet väl är definierat får det bli berörda parters sak att bestämmahur de vill utnyttja det. En annan väsenilig förutsättning för atl kunnareformera den regionala kollektivtrafiken är en ändring av lagstiftningen omkommunalförbund, sä att ett gemensaml huvudmannaskap mellan kommuner ochlandsting blir möjligl. Jaghar här nämnt endast några exempel på frågor som skulle kunna brytas ut medförtur och därmed minska den negativa effekten av dagens besked om reformstopp.Jag skulle kunna anföra betydligt fler, men jag tycker att det kan räcka meddessa för att visa att det skulle vara möjligt all föreslå en mersuccessiv irafikreform än den som framgår av del meddelande vi har fått i dag.Del hade varit fullt möjligl all låta redan nu pröva exempelvis defrågor som jag nu berört och en rad andra principiella frågor i anslulning lillkollektivirafiken för all därmed åtminstone delvis få i gång reformarbetet ochinte totalt slå ned model på folk ute i kommuner och landsling. Jag vill därförfråga kommunikationsministern varför han inte har låtit ett sådant successivtreformarbete komma i gång , när nu inle helhetslösningen står lillbuds. Reformen har ju varil planlagd i departementet . Varför kan dåinle i väntan på pengarna få gripa sig an med den del avreformarbeiet som det är möjligt all behandla redan nu? Passivitet frånregeringens sida är demoraliserande för alla berörda parter. Jagvill också gärna ha ett litet tydligare svar på min fråga om hur regeringensalternativa reformplan ser ut över huvud laget har sedan ett årväntat på en samlad reform, men den kom inte . Omåtgärder för att förbättra kollektivtrafiken Omåtgärder för ari förbättra kollektivtrafiken Är det då inte rimligt attredovisa hur reformarbetet i den här nya situationen skall kunna hållassamman? Del farligaste i det här lägel är all göra som kommunikationsministerngör i svarel: plocka ul några bilar här och var och redovisa en nu och en då.Då kan den sisla villan bli värre än den första. Jag upprepar därför min fråga:Hur ser planen ul för regeringens trafikpolitiska reformarbete? Avnaluriiga skäl vill ha någol au skyla sin reträtt med, och därfördrar han fram gamla beslul om sjöfartspoliiisk utredning och förslag somriksdagen har fåll om nya sjöfartsavgifier. är, herr lalman, verkligensioff för billra ironiska kommeniarer, men eftersom jag finner situationentillräckligl pinsam som den är skall jag lills vidare låta de här lorftigaförsöken all dölja relrälten tala för sig själva. Detsammagäller på sätl och vis det förslag om en förbällrad vägplanering som riksdagenjusl har fått Av det tygstycket bidde del inte ens en väst Del förslagetinnebär i själva verkei en allvarlig nedrustning på vägpolitikens område. Menlill del finns del anledning alt återkomma. Vadherr gör är atl la pengar från vikliga trafikleder, t ex. i västraSverige, och strö ut dem på diverse småvägar. Som reform är det en ganska unikåtgärd. Men om det här blygsamma bidragel till en irafikreform hade förelagtsriksdagen inom en redovisad, sammanhållen plan för det fortsattareformarbetet, kunde del ha blivii begripligare. Jag vill gärna fråga en sak idella sammanhang. I regeringsdeklarationen skrevs del ganska tunt omtrafikpolitiken, men ett bestämt löfte avgavs: Ett program för den långsikligavägpoliiiken framläggs. Anser kommunikationsministern att den proposition somriksdagen nu har fått motsvarar det löftei? Tillsisl: Etl mycket konkrel exempel på vad regeringens passivitet leder till ärhanteringen av krav på all ge de handikappade siörreinflyiande i planeringen av den kollekliva trafiken och därmed ökaförutsättningarna för dem alt använda kollekliva färdmedel - något som urekonomisk synpunkt är väsentligt med lanke på de kommunala koslnaderna förfärdtjänsten. Under 1960- och 1970-ialen har en rad viktiga reformer genomförtsför de handikappade - samhällets insaiser har femdubblats. Men på ell område ärsvårighelerna slora. Det gäller trafikområdet, och då särskill den kollektivatrafiken. Därför tillsattes för atl göra kollektivtrafikenmer handikappanpassad. Detta var så mycket vikligare som de handikappade merän andra är hänvisade lill kollekliva färdmedel. Omman skall göra allvar av våra ambitioner att de handikappade skall kunna dellai arbele och fritid som andra medborgare måsle handikappanpassningen påskyndasinom kollektivirafiken. beräknar att en miljon svenskar harsvårigheler av olika slag atl använda kollektiva färdmedel. Utredningen har fö., som kommunikationsministern av svaret all döma också är medvelen om, enmyckel sansad syn på en långsiktig samhällsinsats för att komma lill rälla medproblemet. Även om det är ett trångt ekonomiskl läge, herr lalman, så ärdet de eftersatta grupperna som skall gå först. Det är i de svåra si- Nr21 tualionerna som solidariteten prövas. Dålig samhällsekonomi är ingen Måndaeen den ursäkt för att ställa de handikappade åt sidan. Min inlerpellation med anledning av den uteblivna propositionen omtrafikpolitiken begränsar sig lill de avsnitt som gäller kollektivtrafiken. Detkan knappast vara obekant för någon att stora befolkningsgrupper i vårt landfortfarande saknar tillgång till egen bil. Man beräknar atl ca en tredjedel avalla hushåll inte har tillgäng till egen bil och all flertalet av dessa ärpensionärer och ensamstående med barn - dvs. människor vars ensamhet ochisolering förstärks i takt med kollektivtrafikens sämre möjligheter. Det finnsockså etl klarl samband mellan bilinnehav och hushållsinkomst, vilket beiyderalt del är de svaga i samhällel - de som redan förut har det besvärligt - somdrabbas hårdast av en försämrad kollektivtrafik. Ochändå är det inle enbart de sociala skälen som talar för en satsning påkollekliv trafik. I minsi lika hög grad aren salsning på kollektivtrafikenmotiverad av samhällsekonomiska skäl. Om fler människor använder sig av bussaroch tåg och ensamåkandet i personbilar minskar, sä gör samhällel utan ivivel såstora besparingar och vinster atl reformer på det här områdel också ärekonomiskt motiverade. Samtidigtsom jag tackar kommunikationsministern för svaret på min interpellation måstejag därför uttala min och många andras besvikelse över den uteblivnairafikproposilionen. Jag menar alt det är lilet för enkelt att bara hänvisalill det statsfinansiella lägel och till en förbällrad lokal och regionalplanering. Dentrafikplanering som länsstyrelserna ägnar sig åt är ju på något sätlmeningslös, så länge frågan om huvudmannaskapet inte är löst. På vilket sättskall man exempelvis klara ett bättre utnyttjande av vagnpark och personal, ochpå vilket säll skall man kunna få en utjämning mellan vinst- och föriusllinjer,när det i en del län finns omkring 100 irafikföretag som skall samordnas?Varför måste frågan om huvudmannaskapet vänta till dess det slalsfinansiellalägel sä medger? Den frågans lösning belastar väl inle statens ekonomi. Enliglmin mening är det också tveksamt om en övergäng lill etl samordnat lokall ochregionalt bussbidragssyslem är så kostsamt att vi måste avstå fråndet. Omlänskorlsulredningens föreslagna bussbidragssystem genomförs, så får vi bortavgränsningsproblemen mellan lokal och regional landsbygds-irafik. Vi får ocksåbort avgränsningsproblemen beträffande landsbygdstrafik kontra tätortstrafik.Dessuiom är det en stor fördel alt, som ulredningen föreslår, övergå till ettbidrag per trafikerad vägkilomeler i stället för att grunda bidragel på osäkraför- och eflerkalkyler av det ekonomiska resultatet i trafiken. Om åtgärder för ariförbättra kollektivtrafiken Omåtgärder för alt förbättra kollektivtrafiken Föratl inle något län skall föriora på del nya, bättre slalsbidragssys-lemel måsteden ekonomiska ramen för hela landet höjas någol, men det handlar då om mycketblygsamma belopp. föreslog en höjning med 42 milj. kr,men dä är alt märka all delta också innebar en höjning av antaletbidragsberättigade turer lill fyra per dag, från nuvarande två per dag. Omkommunikationsministern menar allvar med att kollektivtrafiken skall främjas,bör i varje fall statens bidragssystem lill trafiken rationaliseras, så attdel blir av intresse för kommunerna alt söka statsbidraget Detär nalurliglvis bra alt kommunikationsministern tänker föreslå ändringar iyrkesirafiklagsliftningen. Den anses ju vara starkt föråldrad och är skrivenför helt andra förhållanden än dagens. Förslaget skulle kunna innebära all ellkommunall organ kan inneha irafiktillstånd för busstrafik utan atl behöva drivatrafiken med egna bussar. En sådan ändring är viktig med hänsyn lill del ökandeansvar för trafiken som kommuner och landsling tar på sig. Men då måste dekommunala ira-fikorganen också ha möjlighet atl kunna bestämma över trafiken ivad gäller t. ex. luriistor och linjedragningar. Och därför efterlyser jag eltsvar på varför kommunikationsministern inte lar upp förslaget all enskiljenämnd inrättas. En sådan skulle snabbt och enkell kunna avgöra vilkenersälining den kommunala irafikhuvudmannen skall betala till bussföretaget videnlreprenadirafik. I flertalet fall finns nog förutsättningar för alt manförhandlingsvägen ganska enkelt skall kunna komma fram lill ersättningensstorlek, men erfarenheten visar all buden ibland ligger alltför långt ifrånvarandra. Då drabbas ytterst trafikanterna: trafiken är fortfarande dålig, ochdet finns inga möjligheter all åka på t. ex. etl länskort Jagär medvelen om all möjlighet då finns för elt länsbolag att tvångsvis övertaIrafiklillsländel. Men om man vill undvika sädana drastiska lösningar, skulleinförandet av en skiljenämnd enligl länskorlsulredningens förslag kunna varaell lämpligt alternativ. Kommunikationsministernhänvisar till del slalsfinansiella läget och framhåller atl han vill skjutaangelägna irafikreformer på framliden. Jag upprepar: Elt införande av enskiljenämnd koslar inle heller några pengar men är etl viktigt steg när detgäller alt förbättra betingelserna för kollektivtrafiken. Trots den positiva grundton som trots allt finns i svaret på min fråga,uppfattar jag innehållet som myckel defensivt Det ger inte längre intryck avden fasta beslutsamhet som kommunikationsministern tidigare visat i olikasammanhang. Följdfrågan måste därför bli; När avser kommunikationsministern altlägga fram förslag om nödvändiga ändringar i yrkesirafikslagsliflningen, näravser kommunikationsministern alt lägga fram förslag om ändring avhuvudmannaskapet, och när kan vi vänta oss ett förslag om ändring avbussbidragssyslemet? Även jag vill tacka kommunikationsministern för svarel på mininterpellation. Somsvar på min första fråga i interpellalionen, om slatsrådet är beredd medverkatill att undanröja de brister som enstämmigt påtalats i kritiken mot de av SJnybeställda vagnarna, säger statsrådet att "det är SJ och inte regeringensom skall avgöra hur SJ:s vagnpark skall utformas i detalj". Men,herr kommunikationsminister, det handlar inte om några detaljer. Utformningenav SJ:s personvagnar är för många människor här i landet en mycket vikligsamhällsfråga, bl. a. för rörelsehindrade personer, för familjer med små barnsamt för äldre människor. Del krävs i vissa fall genomgripande förändringar avvagnar, perronger och stationsbyggnader för all de allmänna färdmedlen skallbli tillgängliga för alla människor är en politisk fråga, och därförmåste såväl regering som riksdag ta över ärendet och inte överiåta ål SJ allbeslämma vilka människor som skall fä åka låg. Genomalt skjuta på förslag, som syftar till en handikappanpassadtrafikpolitik och som ligger och väntar i , görman en väldig felinvestering. De av SJ nybeställda 150 vagnarna skall nämligenvara i trafik . På grund av regeringens velighet i de här frågornadröjer det alltså , innan SJ kan bli hela svenska folkets järnväg.Genom all kommunikationsministern skjuter på beslutet om en handikappanpassadkollektivtrafik omöjliggörs för handikappade atl användaallmänna färdmedel. Isoleringen för många människor kvarstår alltså framåt. Vivel att SJ när det gäller de nya vagnarna varken har beaktat kraven påtillgänglighet för handikappade eller kraven på bekvämlighet för övrigaresenärer. I flera europeiska länder, bl. a. , och , harman ökat sitlkomforlen och tillgängligheten. Där har man gått allmänheten tillmötes beiräffande önskemålen om vagnarnas uiformning. Efleralt ha studerat ritningarna, som man ville hemlighålla i det längsta, kan jagslå fast att de nya vagnarna innebär en klar slandardförsämring i jämförelsemed de vagnar som tillverkades under 1960-talel och som är i trafik . Fördel första skall andraklassvagnarna rymma 88 sittplatser mot 62 ochförstaklassvagnarna 58 sittplatser mot 40 . Fördet andra skall de nya vagnarna enligt det ursprungliga förslaget ha endast entoalett. Jag är medveten om atl man på den punkien har länkt om. Fördel tredje skall vestibul och utgång finnas endast i ena änden av vagnarna. Fördel fjärde skall stolarna i andra klass inle bli fällbara och avståndet mellandessa minskas. Omåtgärder för att förbättra kollektivtrafiken Omåtgärder för att förbättra kollektivtrafiken Avnaturliga skäl har del uppställ en myckel häftig krilik mol de nya vagnarna.SJ;s egna organisalioner, handikapprörelsen och resenärerna är siarklmissnöjda över SJ:s planer. Många anser all del är en lillbakagång till1940-ialets siandard. Del är märkligl, lycker jag, all kommunikationsministernungefär delsamma, nämligen att "de nya vagnarna om detaljer. Det är enmyckel viktig fråga för många människor. Ideballen har man framför alll påpekat all en enda in- och utgång är för lilel ivagnar som rymmer 88 passagerare. Dessuiom reagerar man mot de smala sätena ivagnarna. Säkerheien på de nya vagnarna blir sämre än på de nuvarande. Vadhänder om del börjar brinna i en fullsatt vagn i den del där dörren finns? Tänkpå det, herr kommunikationsminister! Somsvar lill mig på en enkel fråga i sade kommunikationsministern den23 maj i är alt de nya vagnarna "lillgodoser viktiga krav påhandikappanpassning". I interpellationssvaret säger kommunikationsministernungefär detsamma, nämligen "atl de nya vagnarna i olika avseenden innebärväsentliga förbäliringar för resenärerna i allmänhel och inle minst förfiertalei av de handikappade". Det ärfullständigt fel! De nya vagnarna innebär i stället försämringar för allaresenärer. Vagnarna blir trängre, vilket gör del svårare för rörelsehindrade,familjer med små barn samt många äldre människor med gångsvårigheter att ta sigfram i vagnarna. De nya vagnarna är inte något led i strävandena molintegrering av handikappade i samhällel. Ulformningen av vagnarna hardefinitivt inte skell med lanke på all göra det lällare och bekvämare för denresande allmänhelen. Såväl kommunikationsministern som SJ-ledningen harhittills avvisat all krilik som förts fram, vilket är en uppenbar nonchalans genlemolresenärerna. Påmin andra fråga, om varför del inie framläggs någon proposition tillhöslriksdagen på grundval av HAKO-ulredningens förslag, hänvisarkommunikationsministern lill det ekonomiska lägel. Det innebär i realitetenett reformstopp. Regeringen skjuter alltså pä myckel angelägna reformer inomhandikappområdet Det som befarades i valrörelsen har alltså inträffatUllalandena i interpellationssvaret om "integrering av de handikappade isamhällslivet" är inle myckel värda när regeringen inle vill ta detekonomiska ansvaret för att genomföra reformerna. Jag vill på del skarpasleprotestera mot det av regeringen beslutade reformstoppet på handikappområdet.Det hemskaste är atl man med beslutet om reformstoppet ger högreinkomsttagare stora skattesänkningar. Slora bidrag, pä mänga miljarder kronor,ges också ut ål företagen. sådani handlande går inle ihop. Också spelel omregeringens energipolilik koslar mänga miljarder, och del är lydligen meningenalt de handikappade nu skall beiala hela kalaset Helahandikapprörelsen har i demonstrationer, i uppvaktningar, pä mö-len och i andrasammanhang krävt atl regeringen skall genomföra HAKO-ulredningensförslag om en handikappanpassad kol- lektivtrafik samt att SJ:svagnar byggs med hänsyn till människornas behov. Vi kan konstatera genom denhär inlerpellalionsdebatlen atl del inle kommer något förslag från regeringen,och det är yllersl beklagligt. De löften som olika statsråd givit i denna frågaär alltså inle myckel värda . LARSHENRIKSON (s): Jag tackar kommunikationsministern för svaret på min fråga, som ju varmycket kort och mycket konkret. Tyvärr måste jag inledningsvis notera atl jagtydligen inte kan påräkna statsrådets medverkan till att ändra pade tankegångarsom SJ-ledningen umgås med när det gäller de nya vagnarna; enligt vissauppgifter har man redan beställt dem, enligt andra uppgifter håller man på attrita vagnarna och kommer sedermera atl beställa sådana. Trafikfrågornatilldrar sig av ganska naluriiga skäl en bred allmänhets intresse. Alla är viju på ett eller annat sätt trafikanter och berörs alltså av det som sker på dethär området. Som trafikanter ställer vi krav på att trafiken skall fungera bådepå vägarna och på det spårbundna området, som vi just nu debatterar. Riksdagendiskuterar från tid till annan, och då särskilt i budgetsammanhang, hurtrafikpolitiken bäst bör utformas, och den frågan får vi anledning altåterkomma till. Inte desto mindre får vi ofta som riksdagsmän inta åskådarensplats när det gäller att genomföra de av oss fattade besluten. Genomförandel ärav naturliga skäl lagt på andra, och den rollfördelningen finns det ingentingatt erinra mot - allt självfallet under förutsättning att verkställarna avriksdagens beslut också är lyhörda för uttalade mening i olikaavseenden, inte minst när det gäller de trafikpolitiska målen. Jagär medveten om att i den här frågan kan man, såsom statsrådet ocksågör, hänvisa lill alt det så alt säga inte är regeringens bord, utan all del ärandra som beslutar i sammanhanget. I vissa situationer uppstår emellertidfrågan huruvida och regeringen inte har anledning all lägga sig iockså del som statsrådet nu anser vara en detaljfråga. Jag menar all den härfrågan inle är en delalj, ulan har med trafikpolitikens genomförande att göra. Förnu ganska länge sedan, närmare bestämt , råkade jag i radiofä höra en tjänsteman inom SJ - förmodligen ganska högl uppsatt - på fulltallvar göra klarl, att SJ inte kunde ta ansvar för de handikappades behov avkollektiva färdmedel.