prot · G10950 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag har i varje fall inte någon som helst tilltrolill all trygghet för de anställda i kan åstadkommas genom socialism. Utöver att jag vill framhålla att jag hyser tillförsikt för de mångauddeholmarnas framtid och all jag formellt yrkar bifall tillarbetsmarknadsutskottets hemställan i betänkandet nr 18 vill jag uppehålla migvid något som är tämligen nytt i den här debatten. Jag tänker då på detsocialdemokratiska lagförslag om begränsning av vinstutdelning som riksdagensmajoritet röstade ner och på de funderingar i samma riktning somredovisas i den socialdemokratiska partimotionen 192 om åtgärder för all underlättastrukturomvandlingen inom stålindustrin. I den långa ekonomiska debatten iförra veckan kom dock detta förslag och dessa nya tankar helt bort. Jag troratt endast en talare berörde frågan, nämligen . Men detsocialdemokratiska förslaget bör nog inte få passera så obemärkt, utan desskonsekvenser bör uppmärksammas. Låtmig först få peka på vad socialdemokraterna framför i sin motion 192. Mandiskuterar där principen all ge bidrag till stora och vinstgivande företag, ochden frågan har redan varit föremål för debatt här . Frågan gäller: Skallbidrag ges till företag som själva skall bära sill sociala ansvar försysselsättning och produktion? Socialdemokraterna menar all vid bedömningen avell företags ekonomiska situation borde stort avseende fästasvid företagetsutdelningspolilik. 13 i motionen hänvisar motionärerna lill att lånet på600 miljoner till skall vara villkorligt på så sätt att ränta ochamortering inte betalas förrän bolaget beslutar om utdelning till aktieägarna. Jagundrar om inle debatten om utdelningarna håller på att komma på sned. I vissmån kan jag ge dem rätt som påstår au regeringen har uppmuntrat den en smula.Jag tänker på en punkt i stabiliseringspakeiet som innehöll en rekommendationtill företagen att avhålla sig från utdelningshöjningar. Det var nog många inäringslivet runt om i landet som smålog en smula. De dåliga resultaten iflertalet svenska företag och den utveckling man kunde ana gavinte då och ger inle heller anledning till några förhoppningar om utdelningshöjningar. Jagär klar över att del ligger nära lill hands för den enskilde löntagaren somdrabbas av permitlering att komma med kommentaren, alt när nu jag har drabbatsså borde också aktieägaren drabbas, dvs. Stålindustrin,m. Stålindustrin,m. ningen eller slopa denhelt. Inom den fackliga organisation som jag är verksam i har dettadiskuterats. Det finns de i det företag jag arbetar i som menat att deanställdas represenlanler i vår bolagsstyrelse borde kräva en minskad utdelning- eftersom arbetskraften måste minskas på grund av de ökande lönsamhetssvårigheternaså borde också utdelningen minska eller slopas. Idebatten påslås, som alla ledamöter i kammaren känner till, att utdelningarnautgör en jättekostnad för företaget. Del finns t. o. m. de som okunnigt påslåralt företaget ger mera till aktieägarna än lill de anställda. Sanningen är juatt företagels utdelningar i genomsnitt omfattar av lönekostnaderna iföretagel. Så är det också i det företag där jag arbetar, de ligger någontiondel över 1 96. Detta bör också framhållas i debatten. Vi löntagare skallockså vara medvetna om alt aktieägarna är nödvändiga för företagelsfortbestånd. Vadhänder om utdelningarna uteblir del ena året efter det andra? Ja, aktiespararenbörjar naturligtvis se sig om efter ett klokare sätt att spara. Han säljeraktierna och placerar pengarna i bank. Även om banksparandet har sinanackdelar får han åtminstone så pass stor ränta att den motsvararpenningvärdeförsämringen. Hur skulle det gå om allt flera aktieägare placerarsina pengar i obligationer eller banker, köper smycken, frimärken eller tavlor?- Köper man vackra tavlor har man i alla fall någon glädje av dem, kan man hörafolk säga. Ärdelta tal om utdelningarna och deras betydelse ett nytt sätt att skapa klyftormellan ägarna och de anställda i ett företag? Ja,herr talman, vad utdelningspoliliken betyder för näringslivet, förkonkurrenskraften och för möjligheterna alt skapa trygga jobb och ökadeinkomster bör naturligtvis utvecklas ytterligare. Jag skall inle göradel i den här debatten. Det finns verkligen skäl att återkomma så vi blir heltpå det klara med vad det kommer all innebära . Vi politiker får inlemedverka till all debatten om ett livskraftigt svenskt näringsliv kommer påsned. I delta anförandeinstämde (). IndustriministernNILS ÅSLING, som meddelat att han i samband med behandlingen avarbetsmarknadsutskottets belänkande nr 18 ämnade besvara (vpk)der\ anmälda interpellation, 1977/78:43, om åtgärder för att tryggasysselsättningen i , erhöll ordet och anförde: När vi diskuterar näringspolitiken kan det noteras att denlångvariga internationella lågkonjunkturens verkningar i hög grad har satt sinprägel på det klimat i vilket näringspolitiken arbetar. Del är inte baralågkonjunkturen, vilket man bör komma ihåg i den här debatten, som har skapatde aktuella svårigheterna, ulan har en lång rad strukturproblemanmält sin närvaro i bransch efter bransch. harvi här i landet försummat förberedelser för de strukturellaförändringar som är ofrånkomliga i svenskt näringsliv. Inför depåfrestningar som lågkonjunkturen skapat har denna brist på näringspolitiskplanering och beredskap framstått i en avslöjande dager. Mankan fråga sig, inle minst mot bakgrund av dagens debatt, om del är den starkabindningen till de socialistiska dogmerna som har verkat så handlingsförlamandei detta avseende på dem som hade det näringspolitiska ansvaret under1970-lalels första år. Högkonjunkturen1974-1975 initierade en diskussion om s. k. övervinster, om maklen överföretagen, dvs. om de Meidnerska lönlagar-fonderna. Företagsstrukturen,marknadsföring och teknisk utveckling glömdes på ett beklagligt sätt bort i dendebatten. Den nuvarande regeringens arbete har därför till stor del fåttinriktas på problem som har sina rötter fiera år tillbaka i liden och somförstärks av att grundläggande strukiursvårigheter för flera branscheruppträder med en djup och besvärlig lågkonjunktur. Detgrundläggande för oss har varit och är alt slå vakt om sysselsättningen medolika åtgärder från samhällets sida. Målsättningen är att hjälpa företagen överlågkonjunkturen och medverka i de nödvändiga strukturförändringarna ochsamtidigt göra så att jobben så långt det är möjligt finns kvar i företagen föralt dessa skall ha ell bra utgångsläge när konjunkturen vänder och marknadenförbättras. Detfinns de som tror all allt kommer att lösa sig bara del blir en ordentligkonjunkturuppgång, förhoppningsvis . Så är det förvisso inte. Enuppgång gör det lättare för oss men löser inte problemen. Det är därför som detär så viktigt att nu få till stånd nödvändiga strukturförändringar, så att vistår väl rustade när marknaderna blir normala igen. Samtidigtmåste vi slå vakt om de förelag som har förutsättningar alt vara lönsamma påsikt. Vi har inle råd all göra oss av med ett enda livskraftigt företag. Det ärpå dessa punkter som regeringens näringspolitik nu inriktas. Samhället skallmed all kraft och målmedvetenhet medverka i de nödvändigastrukturförändringarna. Statenskall också se till att det inle är fel företag som försvinner. Alltså måste vibevara dem som vi bedömer som långsiktigt livskraftiga. Regeringensåtgärder inom krisdrabbade branscher syftar till att begränsa konsekvensernaav den här processen för de anställda, berörda kommuner och förelag. Det ärnödvändigt för staten att gå in för att göra omställningen lättare ochunderlätta för strukturförändringar att ske i en acceptabel takt. Frånindustridepartementets sida noterar vi att företag, fackliga organisationeroch kommuner direkt kräver statsingripanden. Det vore inle heller förenligt medde politiska värderingar som omfattas av majoriteten av medborgare i detta landatt staten förblev overksam i detta skede. Man kan inle stillatigande åse hurföretag hotar all dö ut. Det skapar genomgående stora problem för de enskildamänniskorna och de bygder Stålindustrin,m. Stålindustrin,m. som hotar att dö ut medförelagen. Kritikernabör ha i minnet att åtgärderna i krisbranscherna syftar lill att nå lönsamhetpå sikt. Det är inte fråga om att i evig lid, vilket man kan få intryck av närman hör vissa kritiker, hålla dödsdömda företag underarmarna. I själva verketharvara branschprogram utformats mycket strikt och medvetet som temporärainsatser för att företagen under företagsekonomiskt ansvar så snart sommöjligt skall uppnå lönsamhet. Ärlångsiktig lönsamhet omöjlig att uppnå, bör samhällets insatser dock inriktaspå att göra avvecklingen på ett sätt som orsakar minsta möjliga skada förenskilda människor. Det är ju ändå så att samhällets ansvar för medborgarna ivårt land är praktiskt taget hundraprocentigt, och det finns inget störreslöseri i ett samhälle än en påtvingad arbetslöshet. Arbelsmarknadspolitiskaoch regionalpolitiska åtgärder liksom rent sociala insatser skulle bli följdenom inte staten tog sitt ansvar och gick in och stöttade företag och så långt möjligtförsökte mildra de struk-luromslällningar som är nödvändiga och som kommer attvara tillräckligt påfrestande ändå för alla inblandade parter. Det är mot dennabakgrund vi måste se de åtgärder som regeringen vidtar för att medverka till enändamålsenlig struktur i ell antal industribranscher. Jagvill gärna ha detta sagt som bakgrund, också till de internationella bedömaresom med omsorg följer vår industripolitiska strategi. Vi har ambitionenatt upprätthålla sysselsättningen, vi har ambitionen all också medverka tilllångtgående strukturella förändringar, och vi har gjort delta i former som inlestrider mot internationella förpliktelser och ingångna avtal. har då att ta ställning till förslag för två branscher som variti fokus för intresset: specialstålindustrin och stålgjuterierna. De befinnersig i ett utsatt läge, och strukturförändringar är nödvändiga. Om delta råderen bred enighet, och det återspeglas med all önskvärd tydlighet iutskottsbehandlingen av regeringens förslag. Detföreslagna stödet syftar lill alt underlätta en strukturell omvandling avbranscherna. Prövningen av de enskilda strukturförändringarna skall i förstahand även fortsättningsvis ske inom de berörda företagen men i samråd mellanföretaget, de anställdas representanter och skilda samhällsorgan. Avsikten äratt en mera övergripande bedömning - om man så vill, med hänsyn lill allmäntspråkbruk, en mera övergripande planering - sedan skall göras i den föreslagnaslrukturdelegationen. Genom denna övergripande prövning kan man undvika mindrelämpliga dellösningar, som skulle påverka vår konkurrenskraft i negativriktning. I delegationen föreslår vi alt det skall ingå representanter förbranscher och för de berörda fackförbunden. Enannan uppgift för delegationen är alt åstadkomma, att främja och alt tainitiativ till angelägna strukturförändringar. Avsikten är ju att stärkakonkurrenskraften och därmed långsiktigt också sysselsättningen. Detta hindrarsjälvfallet inte alt resultatet på kort sikt är nedläggning av vissa enheteroch en minskad sysselsättning inom branscherna. pris man får betala förall uppnå en konkurrensduglighet i det längre perspektivet.Sysselsätlningsminskningar kommer alltså att bli nödvändiga vid vissa enskildaverk, och för alt ge ökat rådrum har regeringen föreslagit ett förlängt ochnågot modifierat 75-procentigl stöd för orter som är ensidigt beroende av enstålindustri. Det stödet har redan börjat få en effekt. I har t.ex. varslen för 125 personer skjutits fram i liden , vilketgett del nödvändiga rådrummet för anpassning av den lokala arbetsmarknaden. Deberörda länsstyrelserna ges nu ytterligare resurser för att utarbeta förslaglill konkreta sysselsättningsfrämjande åtgärder på stålörterna. Inomregeringskansliet har vi tillsatt en särskild arbetsgrupp för att dels utarbetaegna ålgärdsförslag, dels tillse att länsstyrelsernas förslag ges snabbastemöjliga behandling. Arbetet bedrivs med andra ord nu med stor intensitet påsåväl länsnivå som central nivå. finns anledning att i det här sammanhanget betona att ål-gärderna ibranscher med svårigheter inle får bli bara defensiva. Tyvärr finns det riskför del på grund av den bristande uppmärksamhet inför strukturproblemen som dentidigare regeringen visade och som försall landet i den nuvarande svårasituationen. Tekniskforskning och utveckling bör vara ett naluriigl sätt att möta svårigheter ikrisbranscher och problemföretag. Ofta har dess värre sådana branscher ochföretag inte råd alt satsa på ny teknik och produktutveckling. Man har fulltsjå med alt överleva, och då drar man gärna in på utgifter som inte har ettkortsiktigt berättigande, som man ser del. Det kan också vara så, att man underlång lid har underiåtit att följa med i den tekniska utvecklingen och levt påsina gamla lagrar, så att just det förhållandel bidrar till att man befinnersig i en akut kris. I vilket fall som helst är det en uppgift för samhället attge stöd lill forskning och utveckling och stimulera ny teknik och nyaprodukter. Idet längre tidsperspektivet kan även för specialstålverken nya malm-baseradeprocesser bli aktuella och intressanta. Det är här frågan om ettprototypslålverk kommer in i bilden. Styrelsen för teknisk utveckling tar uppett projekt avseende råjärnsframställning i nya processer i sina /79. Inom STU sker redan nu en utvärdering av olikasmäliredukiionsprocesser, och det är ett arbete som jag uppfattar som mycketintressant och lovande inför framliden med tanke på den svenska stålindustrinsfortsatta utveckling. Fårjag så, herr talman, något kommentera oppositionens alternativahandlingslinjer, sådana de framträder i debatten och i reservationernatill utskottsbelänkandel. Jag vill i det sammanhanget säga att del är ganskaoskyldiga reservationer, som inte förmår dölja den enighet näringsutskottel irealiteten har kring regeringsförslaget. Det är klart att jag vid del härtillfället gärna noterar det med tacksamhet. Jagtror all kammarens ledamöter vid del här laget vant sig vid att densocialdemokratiska delen av oppositionen hänvisar lill sin universalmedicininom näringspolitiken, dvs. Det är inte längre Stålindustrin,m. Stålindustrin,m. något nytt inslag idebatten, och jag trodde väl all när man nu har haft de här tankarna ett årskulle de ha mognat och fått mera substans och relevans förde aktuellaförhållandena. Men jag måste till min besvikelse konstatera att det är i stortsett samma luftiga tankekonstruktioner som vi har mött som man nu pånytt framför. Närman analyserar de här tankarna på en strukturfond kan man för del första noteraatt avsikten är att strukturfonden skall tillhandahålla vissa kapitalresurser.För alt få sin nödvändiga kreditkapacitel skall den inle bara dra nytta av denallmänna arbetsgivaravgiften utan också gå ut i internationell upplåningparallellt med riksbank och med enskilda låntagare. Fördet andra skall man aktivt medverka i strukturförändringar inom näringslivet. Fördet tredje skall man tillhandahålla riskvilligt kapital för investeringar inäringslivet som inte kunnat finansieras på annat sätt. Fördet Oärde skall man finansiera insatser inom forskning och utveckling, om jagskall tro reservation 5. Mendet här är ju ingenting nytt. Det rör sig om centrala uppgifter för samhälletsnäringspolitik, sådana vi utvecklar dem i propositionen och i vårt vardagligahandlande i regeringens kansli. Och det blir inte bättre av att man skapar nyainstitutioner för självklara insatser inom näringspolitiken. Denfond som socialdemokratin skisserar skulle snarare skapa nyagränsdragningsproblem och öka stelheten, och den skulle minst av allt medverkalill den samordnade aktiva näringspolitik som oppositionen så gärna talar om. Näringspolitikenklaras inte med särskilda fonder och allehanda illusionsnummer utan genom enhandfast och konkret integration i samhällets allmänna utveckling. Det ärförst när näringspolitiken på det sättet integreras i vårt allmänna politiskahandlande som den kan få maximal effekt. Somjag ser del har oppositionen också råkat ut för en ideologisk blockering isill länkande i samband med behandlingen av det här ärendet. Det har i detsammanhanget varit ganska intressant att notera diskussionen mellan IngvarSvanberg och . Oppositionenvill ha ett program för specialstålindustrin. Del låter alltid vackert med ettprogram, men jag har förgäves i dokumentationen av oppositionens linje letatefter vad ett dylikt program skulle innehålla. Om ell sådant program som mankräver skulle ligga till grund för strukturdelegationens arbete måste det varaganska konkret. Min fråga blir då: Är oppositionen beredd att föreskriva idetalj genom beslut i riksdag produktbyten, samverkansformer - ja,investeringar i enskilda driftsplatser? Delta skulle - förutom alt vara mycketorationellt - egentligen också vara ett misstroendevotum mot de anställdasorganisationer och deras delaktighet i denna slruklurralionaliseringsprocess. Som kommentar tilldebatten mellan herrar och vill jag säga: Egentligenhar ju rätt - skall man ge sig in på den här modellen krävs det enannan samhällssyn, en socialisering eller utveckling mot statskapitalism. Ochen sådan utveckling skall vi väl ändå be bevara oss från, eftersom exemplenär mycket avskräckande och eftersom vi då skulle mista den flexibilitet i vårtnäringsliv som är vår styrka och chans när det gäller att bemästra situationen. Sammanfattningsvisskulle jag kunna säga att oppositionen i stort sett är överens med oss omtagen. Att man sedan velat demonstrera försök till särlinjer är mer ett uttryckför oppositionens vanliga sätt att arbeta. Men är vi i och i ensituation då det inte räcker med ord i näringspolitiken - nu är del verkligenangeläget all gå in i handling med konkreta åtgärder. Jagövergår sedan lill alt besvara en interpellation av om åtgärderför att trygga sysselsättningen i . NilsBerndtson har frågat mig om det statliga lånet lill är förbundetmed några villkor i fråga om sysselsättningen och om regeringen förberedernågra åtgärder i syfte alt trygga sysselsättningen i . Sedaninterpellationen framställdes har regeringen lagt fram proposition om tilläggsbudgetI lill statsbudgeten för /78 (prop. 1977/78:25). De huvudsakligavillkoren för det föreslagna lånet till framgår av dennaproposition. Syftet med lånet är att skapa förutsättningar för bolaget allgenomföra nödvändiga strukturförändringar i verksamheten i sådan takt att deenskilda människornas trygghet värnas. Något särskilt villkor i fråga omsysselsättningen avses inte bli knutet till lånet. Om beviljar låneträknar jag dock med att inle utan företagsekonomiskt tvingandeskäl varslar personal om uppsägning innan de strukturfrågor som berör de olikaverksamhetsorterna kan överblickas. Närdel gäller andra åtgärder för att trygga sysselsättningen i vill jaghänvisa till regeringens förslag i småförelagspropositionen (prop. 1977/78:40bil. l)om ett regionalt investmentbolag för /Bergs-lagenregionen. Jagvill också peka på att i har tagit initiativ särskild delegation med bred förankring för att förstärka och samordnainsatserna på sysselsättningsområdet. Regeringen kommer att ställa medel tillförfogande för att finansiera delegationens verksamhet. Slutligen vill jagframhålla att statligt regionalpolitiskt stöd kan lämnas i samtliga kommunerinom länet och sålunda bidra till all sysselsättningsskapande projekt kommertill stånd. Stålindustrin,m. Omåtgärder JÖr att trygga sysselsättningen i () kortgenmäle: Del finns många saker i det industriministern sade som vore värda ettingående bemötande. Men jag skall bara la upp några punkter. Jaganser att jag i stort sett kan gå förbi industriministerns något över-magapåslående om alt det var den gamla regeringen som åstadkom Stålindustrin,m. Omåtgärder för alt trygga sysselsättningen i alla svårigheter som dennya hade att brottas med - den gamla regeringen hade varit förlamad avsocialistiska dogmer. Del finns företrädare för den gamla regeringen som börkunna svara för hur handlingsförlamad den varit. Men den har i alla fall skapatmyckel av den organisation som använder . Ochhandlingsföriamningen kan ju inte ha varit total. Mycket av det nusysslar med var förberett redan innan. Mendet finns en skillnad mellan de olika regeringarna, , och den ärmycket framträdande. Den förra regeringen ville planera för hur det skulle seut även , medan den nya regeringens näringspolitik tydligen i myckelstor utsträckning består i alt regeringen ställer pengar lill förfogande förvad den kallar näringslivet och säger: Var hyggliga och gör någonting bra - viskall inte lägga oss i hur det kommer att se ut, och vi kommer inte att ge ernågra riktlinjer. Industriministernhar ett lustigt sätt att debattera. Han varvar i och för sig kloka förslag medganska hårresande ting, och så tror han alt man skall glömma bort det oklokaoch ta bara del vettiga. Industriministernmenar att vi alla är ense i fråga om strukturomvandlingen. Ja, vem kan i ochför sig vara emot den? Del ligger ju i tiden att en strukturomvandling måsteske, men man måste ju kunna styra den. Enövergripande prövning menar industriministern skall ske i den här delegationenmed människor från facket och förelagen - den skall inle regeringen stå för.Jag börjar undra om inte hade rätt i sitt senaste anförande,när han sade ungefär så här: Det här med strukturomvandlingar är väldigtbesvärligt att syssla med och ganska obehagligt, så det kan väl andra fåsyssla med. - Det är precis vad jag sade: Regeringen finner del obehagligt ochsvårt, och därför skjuter den över det hela på några privata, som rimligtvisinte borde ha det ansvaret. Omvi skall ha ell sirukturprogram, säger industriministern sedan, måste vi förenaoss med , eftersom detta förutsätter ett helt nytt samhällssystem.Snälla industriministern, det finns andra färger än svart och vitt. Det finnsen förnuftig ekonomisk politik som gör all samhället kan inverka på del här. Tillsist vill jag instämma när industriministern sade att del nu inle krävs ordutan handling. Del borde regeringen tänka på . krävs del inte ord ochmeningar som i och för sig var myckel välformulerade, utan det krävs handling.Följ reservanterna på flera punkter! (vpk)kort genmäle: Jag tycker att industriministern i sin analys hamnar rätt på ett parväsentliga punkter. Specialstålinduslrin lider av lågkonjunktur. Vi är inne ien strukturkris. Strukturproblemen har inle tacklats av storfinansen. I stortsett är vi överens om dessa konstateranden. Mende som har försummat problemen skall nu ta hand om och förändra detta - det ärden kullerbytta som industriministern gör. turproblemen skall rättastill med stimulanser från skattebetalarna och del skall leda till, såsomindustriministern säger, lönsamhet . Del pris vi får betala är mindrejobb. Helatiden får vi återkomma lill frågan: Vilka andra jobb får de människor somföriorar sitt arbete? talesman, som jag tidigare frågat omdetta, kan inle ge något svar. Industriministernutnämner sig till domare mellan mig och , men jag anser att han inte ärrätt person. Anledningen till att jag vill ha en debatt med äralt jag tycker att socialdemokraterna hamnar alltför nära Åsling i den härfrågan. Det borde egentligen här råda enighet mellan och mig. Jagställer en rad frågor som är centrala i den här debatten. Kan industriministernsvara på vad som kommer all hända när man genomför detta förslag? Hur mångajobb kommer ungefär att försvinna? Hur kommer bruksorterna sedan att se ut? Påvilket sätt kan de räddas? Finns det några ersättningsjobb? Vilka konkretaåtgärder finns det utöver de vanliga, eftersom de tidigare insatserna inte harräckt lill? NärÅsling sedan hänvisar till den internationella utvecklingen tycker jag bestämtatt han skall la lärdom av den. Expansionen inom den internationellakapitalismen är inte sådan att kapitalismen i sig själv sväljer enstrukturförändring inom stålindustrin, så att det sedan hux flux växer upp nyaförelag som från kapitalistisk synpunkt är lönsamma. Då återstår del all se påde samhällsekonomiska bedömningarna - och den som är bäst lämpad att klara dettaär staten.