prot · G10944 · 1977-12-31 00:00:00 — Det gäller praktikplatser hosstatliga verk och myndigheter, det gäller dagsverksbilliga kommunalaberedskapsarbeten statsbidrag för ungdomar och nytillträdande, ochdet gäller enskilda beredskapsarbeten hos företag och organisationer.Statsbidraget ökar . Jag övergårnu till att besvara en interpellation. Vad kommer regeringen att göraför att skaffa jobb åt dem som inte får det genom de vidtagnaåtgärderna? Vad kommer regeringen att göraför att på öka antalet arbetstillfällen? Är regeringen beredd att säkrarätten till arbete även om det innebär inskränkningar i privatkapitalets makt? Riksdagenkommer att besluta om en rad åtgärder för att motverka arbetslösheten.Regeringen har dessutom förlängt och förstärkt mångainsatser mot arbetslösheten, i synnerhet då mot ungdomsarbetslösheten.Regeringen har också föreslagit att besluta om ett antalindustripolitiska insatser för att skydda sysselsättningen i utsatta branscher. EvaHjelmström tycks förutsätta att dessa åtgärder inte ger någon effekt. Jag harmotsatt uppfattning. Utan de insatser som kan ge ut- Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen bildning eller arbete åttiotusentals ungdomar skulle vi ha en väsentligt högre ungdomsarbetslöshet . Självfallet följer regeringen noga sysselsättningsutvecklingen bland ungdomar,och om så skulle behövas är vi beredda att sätta in ytteriigare åtgärder. Skallvi på kunna öka antalet arbetstillfällen, krävs det en stabil ochväxande samhällsekonomi. Det förutsätter i sin tur ett konkurrenskraftigtnäringsliv. Bara på det sättet kan man få de ekonomiska resurser som krävs föratt bygga ut barnomsorgen, vården om de gamla och annan samhällelig omvårdnad.Det är enligt min mening på dessa områden som den snabbastesysselsättningstillväxten kommer att ske . EvaHjelmström frågar mig slutligen om regeringen är beredd att säkra rätten tillarbete även om det innebär inskränkningar i "privatkapitalets makt".En rad av de lagar som reglerar förhållandena på arbetsmarknaden innebärinskränkningar i "privatkapitalets makt". Låt mig bara erinra omlagen om anställningsskydd, lagen om anställningsfrämjande åtgärder,medbestämmandelagen, lagen om facklig förtroendemans ställning och inte minstden arbetsmiljölag som antog. Meningsfullsysselsättning uppnås dock inte främst genom lagstiftning, utan som jagtidigare påpekat genom en förening av generella och selektiva åtgärder inomden ekonomiska politiken, näringspolitiken och arbetsmarknadspolitiken. Ungdomsarbetslösheten kan bekämpas effektivast när det allmännasysselsättningsläget är gott. Om antalet arbetstillfällen minskar, eller om deinte ökar i samma takt som arbetskraften, drabbas ofta i första hand denytillträdande. Av dem utgör ungdomarna en mycket stor del. Iett sysselsättningsläge sådant som det vi nu har finns det en risk att olikagrupper av befolkningen ställs mot varandra. Det är något som utomlands påvissa håll närmast är en officiell politik: sysselsättningstillfällena förungdom skall ökas genom att man minskar antalet arbeten för andra, bl. a. genomatt erbjuda vidgade möjligheter till förtidspensionering, genom att manutnyttjar kvinnor som en arbetskraftsreserv, genom att man sänder tillbakaarbetslösa invandrare till deras hemländer och genom att man i stor skalautnyttjar sig av korttidsvecka. Metoderav det här slaget vänder vi oss mot i svensk sysselsättningspolitik. Deförekommer dock ibland även hos oss. Alltför många kvinnor har en osäkeranknytning till arbetsmarknaden. Behovet av personalminskningar löses i vissaföretag genom att man erbjuder äldre anställda förtidspension.Korttidspermitteringar förekommer fortfarande, trots alla ansträngningar attmotverka dem med 25-kronan och andra åtgärder. Enskillnad mellan svensk arbetsmarknadspolitik av och den som bedrivs imånga andra tänder, liksom den som bedrevs i vårt land för en del år sedan, äratt vi inte bara eftersträvar full sysselsättning i statistisk mening. Visträvar också efter att kunna erbjuda arbete åt alla som önskar det. Detär ett mycket ambitiöst mål som vi ännu inte uppnått. Ändå står vi i vissmening närmare målet än vi gjort: sysselsättningen harfortsatt att öka trots lågkonjunkturen. Aldrig har vi haft så högaarbetskraftstal. Det har visat. Antalet personer i arbetskraftenhar stigit med omkring en fjärdedels miljon . Det är kvinnornasom svarat för den ökningen. Det finns nästan exakt lika många män iarbetskraften som det gjorde 1970, medan det alltså finns ungefär en fjärdedelsmiljon fier kvinnor. Det är intressant attfölja siffrorna för kvinnornas förvärvsintensitet. År för år och månad förmånad visar de en ökning. fanns 55 96 av alla kvinnor i åldern16-64 år i arbetskraften. Under de fem åren 1967-1972 steg siffran till 62 96.Under högkonjunkturåren 1974 och 1975 blev ökningstakten högre. 160 000 kvinnorkom då in på arbetsmarknaden. Också , när läget påarbetsmarknaden varit så mörkt, har antalet förvärvsarbetande kvinnor fortsattatt växa. Arbetskraftsundersökningen visar att det fanns ungefär 45000 fler kvinnor sysselsatta än i oktober i fjol-Under den här tiden harmännens förvärvsintensitet varit oförändrad. I vissa åldersgrupper har den t.o. m. minskat. I åldern är den 88 96. Kvinnorna närmar sig därmedmännen i fråga om förvärvsfrekvens. Ökningengäller alla åldrar. Den har varit snabbast för kvinnor med barn. av allakvinnor med barn har förvärvsarbete. var det37 %. var det alltså bara drygt en tredjedel avsmåbarnsmödrarna som förvärvsarbetade utanför hemmet. är det nästan tvåtredjedelar. Menarbetsmarknaden är fortfarande könsuppdelad. Fyra av fem kvinnor påarbetsmarknaden finns i elvas. k. kvinnoyrken-inom vård, kontor och service. Iflera av de yrkena är av dem som arbetar kvinnor. Kvinnornassnabba utträde på arbetsmarknaden och den fortsatta sneda könsfördelningen imånga yrken hänger samman med förändringarna på arbetsmarknaden. Det är de s.k. traditionellt kvinnliga jobben som tillväxt, medan de traditionellt manligajobben stagnerat. Ijord- och skogsbruk dominerar männen. Där minskar sysselsättningen. Inombyggnadssektorn dominerar männen. Där har sysselsättningen gått ner under1970-talet. Det största sysselsättningsområdet för män - tillverkningsindustrin- har i stort sett stagnerat och minskar . Den verkligt expansivadelen av arbetsmarknaden är den del av den offentliga sektorn som domineras avtraditionellt kvinnliga jobb, vård och barnomsorg. Det är alltså utomordentligtviktigt både för männens och för kvinnornas skull att vi bryterkönsuppdelningen på arbetsmarknaden. Förtidspensioneringfår inte bli ett medel att bekämpa arbetslösheten. Om detta råder det ingadelade meningar. Ändå flnns det tecken som tyder på att man på vissa hålltillgriper just förtidspensionering som ett medel att klara personalminskningar. Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Denrörliga pensionsålder som infördes bygger på densjälvklara tanken, att människor själva måste få en verklig möjlighet attavgöra när de vill gå i pension. Man skall kunna minska sin yrkesverksamhet,steg för steg, inte tvingas skära av alltsammans på en enda dag. Man behöverinte släpa på full arbetstid till ett fast åldersstreck i ett jobb som kännsslitigt. Man kan ta en delpension, som ger utrymme för annat vid sidan avarbetet. Men man skall inte heller tvingas att gå i pension för attbereda arbete åt någon som är yngre. Det vore att förfuska hela tanken bakomden röriiga pensionsåldern. Ändåär det så, att många människor känner ett tryck på sig att lämna sitt jobb yngre, tidigare än de själva skulle vilja. Undersökningar visar, att hälftenav alla blivande pensionärer vill fortsätta att arbeta efter den pensionsåldersom betraktas som normal. Både före och efter pensioneringen upplever tvåtredjedelar att förlusten av en yrkesroll också innebär förlust av socialprestige och respekt. Detfinns en risk att mycket av tanken med den rörliga pensionsåldern förfuskas omvi inte kompletterar den med en reform som ger verklig rätt att stanna intebara till utan också efter den åldern. Fördomar, socialt tryck,svårigheter på arbetsmarknaden och annat kan ge totaleffekten att fler lämnararbetslivet tidigare. Vigör arbetslivet mänskligare och bör satsa ännu mer på det. Människor är friskalängre upp i åldrarna än . Det skulle då vara konstigt om deflesta skulle lämna arbetslivet för . Undersökningaroch personliga vittnesbörd berättar att de flesta äldre vill ha möjlighet attarbeta vidare. Men det finns ingen sådan rätt. Och hos många finnskänslan att äldre som arbetar vidare står i vägen för de unga. Fördomar ochlåsta roller lever kvar. Närarbetslösheten växer minskar valfriheten, både för äldre och yngre. Då måsteunga människor jaga jobb till varje pris. Då tvingas äldre klamra sig fast viddet jobb de har och hoppas att de kan hanka sig fram till en tidigpensionering. Bristpå arbetstillfällen drabbar därför hårdast i början och slutet av arbetslivet.De äldre tvingas till pensionering mot sin vilja och de yngre harsvårt att få ett fotfäste på arbetsmarknaden. Alla människor har rätt till ett eget arbete. Det ger inte baraekonomisk trygghet och självständighet utan för de flesta också gemenskap ochökad mening åt tillvaron. Arbetslöshet å andra sidan är ett gissel för alla meninnebär naturligtvis för unga människor en större risk än för de flesta andra. Ungdomsarbetslöshetenär särskilt fariig. Blir den alltför omfattande kan den komma att prägla en helgenerations uppfattning om tillvaron och samhället - en uppfattning som då lättdomineras av pessimism, dålig tilltro till den egna förmågan och av att man taravstånd från det samhälle som med rätt eller orätt ges ansvaret förarbetslösheten. Därför måste vi med olika medel sträva mot att förverkliga enungdomsgaranti. dvs.att alla unga människor tillförsäkras rätten till utbildning eller arbete. Nr 44 Ju bättre vi lyckas här, desto bättre samhälle skapar vi för allamänniskor att leva i. (vpk): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret på mina frågor.När jag först fick svaret i min hand tyckte jag att det var väldigt torftigt.Men sedan insåg jag att det naturligtvis på ett utmärkt åskådligt sättmotsvarar den borgerliga regeringens arbetsmarknadspolitik. Jag har alltså ställt trefrågor: Vad kommer regeringen att göraför att skaffa jobbat dem som inte får det genom de vidtagnaåtgärderna? Vad kommer regeringen att göraför att på öka antalet arbetstillfällen? Är regeringen beredd att säkrarätten till arbete även om det innebär inskränkningar i privatkapitalets makt? Isitt svar berör Per dessa frågor endast när han säger: "Skall vipå kunna öka an talet arbetstillfällen, k rävs det en stabil ochväxande samhällsekonomi", och dessutom när han räknar upp ett antal lagarpå arbetslivets område. Av dem är det bara två, lagen om anställningsskydd ochfrämjandelagen - den senare har mig veterligt aldrig använts-som i någon månberör sysselsättningen. Det är i alla fall uppenbart att dessa lagar inte gernågra nya jobb. Mindre konkret än vad arbetsmarknadsministern här är, kan manrimligtvis inte vara, om man inte vill bli beskylld för att hemfalla åtmeningslöst lallande. Minafrågor gäller den långsiktigasysselsättningspolitiken. Hurtänker regeringenbära sig åt för att säkra vars och ens rätt till arbete? Per försökerföra in diskussionen på de nu aktuella åtgärderna som syftar till att i någonmån hejda den flodvåg av arbetslöshet, som vi hotas av genom den djupgåendekris som den kapitalistiska världen f n. genomgår. PerAhlmark sägeri sittsvaratt jag tycks förutsätta att de åtgärder som regeringenföreslår inte ger någon effekt. Jag förutsätter inte det, Per . De geren effekt, även om den är hel t otillräcklig. Det skulle för övrigt varaårhundradets politiska skandal om inte åtminstone en del jobb kunde räddasgenom alla de miljarder som regeringen nu pumpar in i de privata företagen. Menkärnpunkten är att dessa åtgärder inte ger några nya jobb. Och det är nya jobbsom behövs - för ungdomarna, för kvinnorna, för dem som är sysselsatta i olikatyper av AMS-verk-samhet, för huvuddelen av de förtidspensionerade. Och det ärdet mina frågor gäller. Vad tänker regeringen göra för att alla dessa elleråtminstone några av dem skall få jobb? Vimåste ha ett konkurrenskraftigt näringsliv,säger . Det har inte gåttupp för Per att det är just detta "konkurrenskraftiganäringsliv" som slagit ut hun- Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen dratusentals människor häri landet. Mendet har tydligen slagit Per att detta "konkurrenskraftiganäringsliv" inte kommer att innebära några nya jobb . Hur skallman annars tolka arbetsmarknadsministern när han förklarar att det är inomvårdyrkena enbart som den snabbaste sysselsättningsökningen kommer att ske iframtiden - där behövs jobb, många jobb som man utestänger ungdomarnaifrån när inte ens hälften av de sökande till gymnasieskolans yrkesinriktadevårdlinjer kommer in. Men det räcker inte. Vi måste skapa jobb också inomindustrin. Vi har i vårt krisprogram lagt fram förslagom hur detta skall gåtill, och har tidigare tagit upp det från kammarens talarstol . Jag tänker därför inte gå närmare in på det. Istället tänkte jag att den grupp vi nu diskuterar skulle få komma till tals -de som arbetsmarknadsutskottet kallar "de nytillträdande" påarbetsmark nåden, de som enl ig t en rad statliga utredningar haren mängdbrister: "de är för unga, har för dålig utbildning, bristande arbetslivserfarenhetoch är för lokalt bundna". Kort sagt: de som slås ut av vårtkapitalistiska system redan innan de kommit in på arbetsmarknaden, de someffektivt berövas sitt självförtroende och sitt människovärde, som passiviserasav hopplösheten i att aldrig få ett meningsfullt jobb, de som förmås tro attdet är dem det är fel på i stället för att vända sitt hat mot detsamhällssystem som tvingar dem till passivitet. PockettidningenR har i sitt nya nummer som kom ut under rubriken intervjuat ,,och . De är fyra av Luleås 600 arbetslösa ungdomar. De ärarbetslösa, rädda, skoltrötta, deppiga men ursinniga. Så här säger , 17är: "Det här samhället är sinnessjukt. Våra politiker är inte kloka. Det finnsså många jobb som går att skapa. Det är bara det att företaget måste tjänapengar på det. Hur skall jag förklara? Det finns så mycket ruttet, det finnskärnkraftverk och bilar. Det är så många jobb som är vansinniga bara för attföretagen skall tjäna pengar. Vi andra skulle inte behöva vara arbetslösa, jagkan bara inte riktigt reda ut hur." EllerAgneta som säger: "går jag mest och strular, hänger med de andraarbetslösa och tåren öl. Man blir knäpp, skulle jag hålla på så här ett årskulle det aldrig gå. Många öser tjack. De skulle aldrig klara av att jobba, dehar gått för . Delivnär sig på att gå och snatta i affärer. Droger och arbetslöshet hänger ihop.Jag såg en kille , var han fin, har hanblivit knäckt, jag har inte sett liknande. Han bara skakar och stoppar i sigvad som helst för att hålla sig lugn. Morsan gnäller på mig, hon tycker att jag borde hjälpa till hemma . Hon blir orolig, undrar vad jag gör på stan och om jag håller på med knark.- Dethar blivit rutin att hänga på stan, jag klarar inte av att göra något positivt.Jag stiger upp, duschar, far på stan, röker brass, går omkring. Fick jag ett jobb skulledet fixa sig." Närdehär ungdomarna går ut för att få fatt på jobb och pratarmed folk möts de avsvar som detta från länsarbetsnämnden: "Visst kan vi ordna jobb - om nihar yrkeserfarenhet, yrkesutbildning och vill flytta." Allt går i linjemed vad f d. AMS-chefen sade, att "ungdomens adelsmärke ärderas flyttbarhet", eller vad människorna i tidigt har fåtterfara att AMS står för: alla måste söderut. Men inte heller söderut finns detlängre några jobb. Närungdomarna kommer till NJA får de av informationschefen höra: "Jag villinte träffti arbetslösa ungdomar. Dom bara frågar varför dom inte får någotjobb." Men,herr talman, det finns också kampglädje och en insikt om orättvisorna. Så härsäger , rullstolsbunden och en av de omkring 30 000 förtidspensioneradeunder av vilka de fiesta helt enkelt har pensionerats bort föratt snyggaupp statistik: "Jag vägrar att känna mig kasserad. Jag germig inte, jag vill göra något och jag har en utbildning." Ochjag tänker sluta citaten ur med , , ochAnn: "Tänk om drygt 100 000 arbetslösa ungdomar skulle beslutasig för att dom faktiskt inte är så dåliga bara för att de inte har något jobb.Tänk om alla 100 000 skulle organisera sig och säga: Det är inte oss det är felpå. Det är vårt samhälle som sitter och rensar bort oss som om vi vore ogräs.Arbete är en rättighet vi kräver." Ja,arbetet är en rättighet och det samhälle som inte ens kan garantera sinaungdomar rätten till ett meningsfullt jobb har tjänat ut sin roll. Vpk anseratt under kapitalismen kan ingen garanteras denna grundläggande rättighet. Menåtgärder kan och måste vidtas nu för att begränsa arbetslösheten och skaffafler jobb. Och, herr talman, åtgärder är också på kort sikt heltotillräckliga. Sysselsättningspaketet påstås garantera ytterligare minst 30 000personer arbete el ler utbildning. Detta skal I jämföras med den öppetredovisade arbetslösheten som ligger på över 90 000 och med den uppskattadedolda arbetslösheten bland ungdomar som uppgår till långt över 100 000. Detskall också ställas i relation till alla de icke tillgodosedda behov som finnsi samhället. Nusade Per och likaså att sysselsättningen trots lågkonjunkturenhar fortsatt att öka. Men det är ett falskt sätt att bolla med siffror. Istället för att redovisa totalantalet sysselsatta bör man rimligen se till hurmycket var och en jobbar. På grund av allt deltidsarbete haren nedgång isysselsättningen skett. Självfallet bör man också ta hänsyn till inom vilkabranscher nedgången skett. Det är ju inom industrin, och det är allvarligt. Viuppvaktades så sent som av byggnadsarbetare från . Bara deras receptskulle skapa en mängd nya arbetstillfällen . Vad de krävde var bl. a.att åtgärder skulle vidtas för att höja bostadsbyggandet till 75 000bostäder . Det är faktiskt så att två Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen tredjedelar av landetskommuner redovisar en snar bostadsbrist. De krävde vidare att ett effektivtprisstopp på byggnadsmaterial införs och att en statligsamhällsbyggnadsbank inrättas. De krävde att den 15-procentiga avgiftenpå oprioriterade byggen avskaffas, att bostadstilläggen höjs, m. m. PerAhlmark redovisadenu några åtgärder som naturligtvis ärbra men som också de ärotillräckliga för att vi verkligen skall få fart på byggandet. Jag skulle vilja sluta med att på kammarens TV-skärm visa en bild urPockettidningen senaste nummer, en bild som jag tycker på ett utmärkt sättillustrerar Per och den borgerliga regeringens politik på dettaområde. Jaghar i mitt anförande ganska utförligt gått igenom olika åtgärder som är viktigaför att garantera unga människor jobb, praktik eller utbildning. Jagtog framför allt upp åtta punkter - att skall ge alla elever en godarbetslivsorientering och yrkesförberedelse, att övergängen från skola tillarbetsliv måste underlättas, att alla skall tillförsäkras en utbildning eftergrundskolan även om man inte vill fortsätta med en sådan utbildning,att systemet med en varvad teoretisk och mera praktisk utbildningmåstebyggasutframförallt för dem som är skoltrötta efter , att arbetsförmedlingenmåste få möjligheter till intensifierade insatser bland ungdom, att ungdomenssysselsättningssituation måste kartläggas i kommunerna bl. a. med hjälp av deSSA-råd som vi nu bygger upp, att vi skall öka ansträngningarna att beredaungdomarna anställning på den öppna arbetsmarknaden, vad man kan göra iarbetsmarknadspolitiken för detta och för att öka arbetstillfällena förungdomarna. Dethär är utomordentligt viktigt. Jag kan inte dela bedömning attdetta i stort sett bara är marginella åtgärder som inte betyder någonting. Jagmenar att den här aktiva arbetsmarknadspolitiken i själva verket är enförutsättning för att hålla tillbaka arbetslösheten, en förutsättning för attbereda tusentals ungdomar ett fast jobb som de annarg inte skulle få, enförutsättning för att skapa det goda samhälle som vi strävar efter för allagenerationer. Dåövergår i stället till att fråga vad det är förindustrisatsningar vi har tänkt oss. Det har vi visat genom en rad beslut ochpropositioner. Det är bl. a. de åtgärder vi vidtagit föratt förhindra attsysselsättningen i ett antal krisdrabbade branscher dras ned alltför snabbi.Det gäller satsningar på varven, teko, handelsstål och specialstål. Det ärnågra av de branscher som mycket stora belopp satsats på för att rädda delar avden svenska industrin som f n. är allvarligt utsatta. Det gäller ocksåsatsningarna för framtiden att ge de mindre företagen möjligheter att etablerasig, bygga ut och lansera produkter på världsmarknaden så att de ger ökadsysselsättning. Jagtalar i mitt svar till om ett konkurrenskraftigt näringsliv. Närhon citerar detta verkar det som om det var något fel på ett konkurrenskraftigtnäringsliv. Hon säger: Det är ju det som slår ut folk. -Ja, men om vi inte har ett konkurrenskraftigt näringsliv - vad händer då? Vikan ju se på svårigheterna i de branscher som drabbas, i de företag somhar svårt att sälja på utlandsmarknaden eller de företag som har svårt attkonkurrera med importen. Det är då man slår ut människor. Det är då man intekan bereda trygghet. Det är då den ekonomiska tillväxten stannar av. Ettkonkurrenskraftigt näringsliv är en förutsättning för en ekonomi i balans, enförutsättning för att ge människorna trygghet här i landet. Jagmenar att den ekonomiska politik som skall bidra till att öka konkurrenskraftenhos näringslivet-industrisatsningarsom skall hjälpa utsatta branscher men ocksåskapa ett allmänt näringsvänligt klimat till fromma förde människorsom jobbardär-och arbetsmarknadspolitiken i förening, det är en sysselsättningspolitiksom strävar efter att hålla arbetslösheten så låg som det över huvud taget ärmöjligt. Jagvet ju att när man talar om utbildning, praktikjobb och arbetsmarknadspolitikfår man bara glåpord från kommunisterna tillbaka. Det är tradition att vpk:sföreträdare dömer ut den arbetsmarknadspolitik som ger arbete och utbildning åthundratusentals människor . Jag hade tidigare en debatt med LarsWerner. Han sade vid det tillfället att den arbetsmarknadspolitik vi för är att"skumma på ytan" eller "smörja maskineriet med litetkontaktverksamhet och samrådsorgan". Sedan avslutade han sittframträdande med att kalla de åtgärder som då presenterats för"snömos" och "bubbel utan innehåll". Och den linjen i sin interpellation och säger att det här är "nödlösningar". Jagmenar att en arbetsmarknadspolitik som siktar på att utbilda människor så attde kan få jobb efter skolan, på att ge människorna yrkeserfarenhet så att desedan lättare får ett fast jobb på den öppna arbetsmarknaden ligger i linjemed våra bästa sysselsättningspolitiska traditioner och är en nödvändighet föratt hålla den fulla sysselsättningen uppe och motverka arbetslöshet. Och jagkan omöjligt förstå hur man kan kalla sådana insatser för "bubbel utaninnehåll" eller "nödlösningar". Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen (vpk) kortgenmäle: Per hänvisar åter till sina åtta viktiga punkter, somhuvudsakligen kretsar kring utbildning. Visst är det bra med utbildning - vihar naturligtvis ingenting emot den. En del av ungdomarna i hade ocksåutbildning. De hade gått på de här korta kurserna. Men vad hjälpte det när dekom ut och sedan äter ställdes utan jobb? De kom inte in på arbetsmarknaden. Dåär det föga tröst med utbildning. Jag konstaterar att PerAhlmark fortfarande vägrar svara på min fråga: Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Var i detta paket finns denya jobben på den öppna arbetsmarknaden? Regeringens arbetsmarknadspolitik gårut på, precis som bilden på TV-skärmen visade, att pumpa in pengar istorföretagen.