prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Altregeringen nu försöker lätta bördorna för företagen betyder förvisso inte vill öka klyftorna i samhället, ulan atl man vill skapa fler och bättrejobb. Det finns väl ingen som tror atl en regering med självbevarelsedriftskulle handla så, att den av 4 miljoner löntagare skulle uppfattas som orättvismot de sämre ställda i samhället. I själva verket har vårt land, som ocksåanges i finansplanen, en nästan unikt jämn inkomstfördelning - en ulveckling som särskiltvarit märkbar och den gångna delen av . Som exempelkan noteras att en manlig industriarbetare föu sin inkomstefter skatt höjd . -allt penningvärde -under det att del exempelvis för en lektor gått motsatt väg med en minskningundersamma lidsperiod från 52 000 lill . Jagskall inte dra i gång en skaltedebalt nu - den följer litet senare ieftermiddag - men vi måste nog vara observanta på atl utvecklingen inte för blisådan all man inte tycker del är mödan värt all kosta på sig en lång och dyrbarutbildning om man inte för någon nämnvärd lön för mödan. En oroandeopinionsundersökning visade till yttermera visso att var fjärde svensk intevill utföra extrajobb på gmnd av marginalskatterna. Del gällde både yngre ochäldre, både LO- och TCO-ansluina, både borgeriiga och socialistiska löntagare. Delär väl inte någon som tar den sociademokraliska kritiken i reservationen påallvar, nämligen att regeringen varit passiv när det gäller arbetsmarknaden.Aldrig någonsin har en svensk regering satsat så mycket och så helhjärtat påatt bevara sysselsättningen. Dennaseriösa satsning kan med fördel ställas mot den aningslöshet som ensocialdemokratisk tidning visade när den på ledarplats krävdelagstiftning inte bara mot förelagsnedläggning utan också motdriflinskränk-ningar tills man bättre kan överblicka utvecklingen. Tvärtomär det utomordentligt betänkligt alt inte bara del ekonomiska ulan också detpolitiska klimatet i vårt land blivit sådant all människors benägenhet att bliegna företagare är utpräglat svag. Enligt en företagenSifo-undersökning var del endast 6 96 av den vuxna befolkningen som ville bliegna företagare. Detta förhållande är självfallet oroande. Som väl är harregeringen redan vidtagit många åtgärder för atl stimulera egenföre-tagandet,och just nu dras det i gång en gemensam drive av handelskammare och banker föratl stimulera till ökat företagande. Det behövs också ett bättre psykologisktklimat för del egna företagandet och för företagsamheten över huvud. Radio ochTV tar , oberoende av sakskäl, parti mot förelagaren. Apropåmiljödebatten tillät sig en socialistisk skribent t. o. m. att påslå attförelagarna i kunde jämföras med den internationella terrorismen! Trotsdenna på många håll negativa attityd gentemot företagsamheten kan man medtillfredsställelse i en del tidningar spåra en ökad förståelse för alt vi måsteexportera oss ut ur krisen. En slor utlandsorder väcker nu ungeför sammaglädjande uppmärksamhet som när en lejdbåt under kriget lyckligen anlöplGöteborg. Någraord så, herr talman, om problemen med jordbrukets kapitalförsörjning.Finansutskottet har behandlat tre motioner sorn alla pekar på den långaväntetiden, , för att fö hypolekslån. Motionärerna föreslåratt den nuvarande limiten om 675 milj. kr. avseeiideobligalionsutgiv-ningsrätt för vidgas. Speciellt svåra måsteproblemen kännas för yngre och nyiillträdande lantbrukare. Utskottetdelar uppfattningen atl det är angelägel atl lanlbruksnäringen får entillräcklig kreditförsörjning, men med tanke på den hårt pressadekapitalmarknaden måste man med beklagande konstatera atl några ytterligaremedel utöver den höjning från 675 till 725 milj. kr. som nyligenmedgivit inte nu kunnat ställas till jordbrukets förfogande. Detkanske kan vara en tröst alt regeringen i annat sammanhang - propositionen1977/78:19 - uttalat att fiera av lantbrukets problem, bl. a. rationaliseringsverksamhelen,endast kan lösas om en tillfredsställande kapilalförsörining kan åstadkommas.En större ökning borde alltså kunna förverkligas till elt annat år. Låtmig så något kommentera kommunernas ekonomiska situation. Kommunernas myckelstora ekonomiska problem berörs knappast alls vare sig i den socialdemokratiskapariimotionen om den ekonomiska politiken eller i reservationen. Man kan haförståelse för denna anmärkningsvärda tystnad. Del socialdemokratiska förslagetom en strukturfond på 4 miljarder skulle som bekant finansieras med enivåprocentig arbetsgivaravgift som även skulle erläggas av kommunerna ochmedföra en kostnadsökning på ca 800 miljoner för år räknat eller ca 400miljoner för det halvår som projektet inledningsvis skulle omfatta. Jagförmodar att de beloppen knappast skulle kompenseras genom motsvarande bidraglill kommunerna från strukturfonden i fråga. Ifinansulskoltels betänkande behandlas kommunernas problem utföriigl. Detunderstryks med kraft vad som i finansplanen sägs om det ytterst angelägna iatt kommunerna genomför en mycket restriktiv prövning av alla utgifter ibudgetarbetet. Närsåväl den statliga som den privata konsumtionen står stilla eller minskar både1977 och 1978, så ökar den kommunala konsumtionen med 4,vartdera året.Två moment kommer emellertid där in i bilden som delvis men ingalunda heltförklarar den kraftiga expansionen. Ungefär 2 96 av denna ökning beror påriksdagens beslut om en utbyggnad av barnomsorgen och långtidssjukvården. De100 000 nya barnslugeplalser som enligt beslutet skall byggas under enfemårsperiod kräver vardera ca . i årliga kostnader, vilket gör ca 3miljarder åriigen sedan hela utbyggnaden blivit klar. Av den summan betalarföräldrarna en tämligen liten del, medan merparten delas huvudsakligen lika avstat och kommun. Del andra momentet som gör det besväriigt för kommunerna attundvika kostnadsökningar är de ytterst små möjligheter som står till buds närdet gäller atl genom rationalisering minska behovet av mänsklig arbetskraft. Trotsdessa två faktorer kan en oförändrat slor expansion inte accepteras.Kommunernas ökade finansiella sparande, som i finansplanen beräknas till ca 4miljarder , är av tillfällig natur och i mycket beroende avden tekniska utformningen av skattesystemet och transfereringarna. Redan nästaår kommer del att bli avsevärt kärvare tider, och det kommer atl fordras eltstort politiskt mod bland de kommunalt förtroendevalda alt säga nej till elleri vart fall skjuta upp i och för sig lovvärda och vettiga utlovadeinvesteringar. Frånkommunalt håll hör man då ofta aU det bara blir dyrare att bygga om vi väntar.Detta är sant endast under den förutsättningen att byggnadskostnaderna kommeratt öka mer än andra kostnader. I annat fall kompenserar ökat skatleunderiagoch andra ökade inkomster de högre byggnadskosina-derna. Närdet nu inte finns utrymme för vare sig ökad statlig bidragsgivning eller nyakommunala uldebileringshöjningar måste del krafttag lill om inte strävandenaatt återställa balansen i den svenska ekonomin skall stjälpas eller i vart fallförsvåras genom en alltför stor expansion. Del har redan talats om attminska takten i barnstugebyggandet och att skjuta på SIA-reformen som kostarkommunerna en hel del pengar. Enomprövning av långtidsplanerna, en ständig kostnadsjakt, en vissavgifisfinanseringsom alternativ till skattefinansiering, kostnadsjämförelserkommunerna emellan, försäljning av mark och fastigheter, interkommunallsamarbete av större omfattning är nu andra möjligheter som bör prövas när detgäller att förbättra kommunernas ekonomi. Utanalt bli beskylld för svartmålning må det vara tillåtet att avslutningsvis sägaatl med utebliven förväntad standardhöjning ligger framför oss, men enrätt ådragen svångrem nu kommer förhoppningsvis atl visa sig vara ett framtidastyrkebälte. Jag yrkar bifall till hemställan i finansutskottets betänkande1977/78:15. Att ekonomi i allra högsta grad är beroende av deninternationella konjunkturutvecklingen och av de konkurrensförhållanden sområder på världsmarknaden har inte beslrills av någon. Konjunkturförioppetefter 1974 fick inte den inriktning och den styrka som vårt land och andranationer hade räknat med, men det har inte varit fråga om någon obrutenkonjunktursvacka. Tvärtom avlöstes den internationella lågkonjunkturen hösten1975 av en konjunkturuppgång med relativt god produktionstillväxt för flertaletländer. IFörenta staterna steg nationalprodukten , och förutses i stort sett samma ökning. 1 var motsvarandesiffror , , och innevarande år räknar man med 3-496. I var tillväxten ännu större. BlandOECD-länderna har det gått riktigt dåligt för i första hand och Finland.Sveriges nationalprodukt kommer att ligga års nivå. Vårtland har alltså drabbats hårdare än andra länder av de senaste årens ekonomiskautveckling. Vår ekonomi har råkat i otakt med del internationella skeendet. Vihar inte kunnat dra den fördel som andra länder har dragit av den uppgång iväridshandeln som ägt rum . Härav kan man dra två slutsatser. Denförsta är att ekonomiska politik alltsedan 1974 inte fått de effektersom man väntat sig. Politiken byggde alltså på förutsättningar som 7 protokoll 1977/78:83-85 visade sig vara felaktiga. Detandra är att måste ha blivit sårbarare för skiftningar ikonjunkturförloppet än många andra länder. Jag skall inte nu och här diskuteravilket politiskt parti som bär skulden för det här. Många av deekonomisk-politiska besluten fattades i bred politiskenighet. Vad som är långl viktigare är alt öppet erkänna problemens existensoch atl analysera deras orsaker. Det utgör det första steget mot en lösning. Vikan inte hoppas på att utvecklingen i vår omvärid skall lösa alla våra problem. Närsocialdemokraterna nu i sina motioner och reservationer påstår all regeringennöjt sig med atl hoppas på den internationella konjunkturen är delta osant.Gång på gång har tvärtom från regeringens sida deklarerats atl det väsentligenankommer på oss själva alt klara av våra svårigheter, men självfallet får deninternationella konjunkturutvecklingen stor betydelse för hur snart vi kommeratt lyckas. Förraåret hävdade socialdemokraterna alt finansplanen var alltför pessimistiskbeträffande den internationella konjunkturutvecklingen. I det hänseendetgjorde de som bekant en kapital felbedömning. Även vill socialdemokraternaunderkänna våra konjunkturprognoser, men den här gången vill de teckna en merpessimistisk bild än regeringen. Jaghar i finansplanen påmint om att de mål som de olika har ställtupp för sin tillväxt skulle motsvara en total tillväxt på ungefär4,5 96, men att detta inte stämmer med den beräknade utvecklingen och att enmera realistisk prognos tyder på en total tillväxt inom OECD-området på bara3,. Detta skulle emellertid leda till oacceptabla sysselsättningsförhållanden.De dominerande ländema skulle därför, enligt min mening, tvingas atl föra enmer expansiv politik än den som de hade tillkännagivit vid tiden förutarbetandet av finansplanen. Min bedömning slutade mot denna bakgrund i enproduktionstillväxt för hela OECD-området av 4 96, vilket också överensstämmermed förutsägelser. Underloppet av 1977 blev de internationella bedömningarna som bekant alltmerpessimistiska. Medan man för hela hade räknat med en5-procentig BNP-ökning tonade man ned anspråken till 4 1/296, och utgår man från en lägre nivå, som jag sade,med en 4-procentig tillväxttakt - någol högre för den utomeuropeiska och någollägre för den inomeuropeiska delen av . Detfinns emellertid positiva inslag i konjunkturbilden. Inflationstakten harblivit något lägre än vad man väntade . Oljepriserna, i dollarräknat, har frysts av OPEC för ytteriigare en halvårsperiod. Ytterligareåtgärder har vidtagits i många länder till stöd för den inhemska efterfrågan.Men alltjämt kvarstår alltför hög arbetslöshet, en svag investeringsutvecklingoch risker för atl ökande protekiionism och staissubveniioner skall försvåraden effektiva internationella arbetsfördelning som vi är i hög grad beroendeav. Den industriellaöverkapacitet som finns inom stora delar av OECD- området borde emellertidgöra det möjligt atl genom stimulans av efterfrågan under loppet av 1978 och1979 stegvis nå upp till den 5-procentiga ökningstakt som den ekonomiskavärldshälsan och en förbättrad sysselsättning kräver utan att det skall behövaleda till en motsvarande inflationstakt. Enbart en höjning av tillväxten med 196 i de fem starkaste länderna skulle få utomordentligt positiva följder ochdessutom vara ägnad att minska tillväxt-klyftan mellan och deåterstående och därmed också bidra till alt minska den obalans ibyleshänseende som föreligger och som bidragit till alt skapa dagens storaoro på valutamarknaden. Förentastaterna är klart inriktade på att upprätthålla och alt ytteriigare stimuleraefterfrågekonjunkluren. I har bl. a. genom Internationellavalutafondens åtgärder och det hårdhänta samförstånd som uppnåtts påarbetsmarknaden förvånansvärt goda resultat uppnåtts. Även från harrelativt gynnsamma signaler avhörts. har i varje fall löstsina bytesbalansproblem men brottasju i övrigt med svårigheter som är välkända.Den japanska exportkonjunkturen ligger fortfarande på en hög nivå. Ansträngningarnaatt få att bedriva en mer expansiv politik har som bekant hittillsinte lett till resultat. Helmul Schmidl har till försvar pekat på deskattesänkningar i slorieksordningen som redan genomförts,på det program med riktade investeringar i slorieksordningen över 15 miljarderkronor som har beslutats, på underbalanseringen av den centrala budgeten, påetl väldigt energisparprogram och på redan beslutade kraftverks- och vägbyggen,uppgående till i runt tal . Allt detta, menar västtyskarna,kommer alt verka i den av de andra påyrkade riktningen. Västtysklandär som bekant som industrination i hög grad beroende av en positivtillväxtökning i väriden. skulle göra stora förluster, om ytterligareprotektionistiska tendenser gjorde sig gällande eller om värids-konjunkturendämpades. Man kan därför inte betrakta den som överoptimist som fortfaranderäknar med all starkaste industrination kommer att varaberedd att vidta ytteriigare stimulansåtgärder för att motverka en sådanogynnsamm utveckling. Den nuvarande bittra kampen på valutamarknaden mellandollarn och D-marken kan också komma all bidra till ett sådant resultat. Slutsatsenav denna korta resumé är alltså alt det enligt min mening inte finns någonanledning alt nu revidera den konjunkturbedömning som jag gjorde i finansplanenför sedan. Jag har naturiigtvis med intresse tagit del av socialdemokraternas synpå den ekonomiska politiken, såväl i deras motioner som i deras reservationer.Alla dessa aktstycken är volymmässigt digra, fyllda av många och vackra ord.Men det finns åtskilligt tänkvärt och riktigt i dem också. Man haruppenbariigen tänkt om. Borta är allt tidigare löst prat om starkaekonomi, om att vi egentligen inte har några problem. Kan man tala om enhelomvändning - eller en tillnyktring - så är det just i dessa hänseenden. Mendet som lyser mest i ögonen är vad som saknas i detta aktstycke. Så t. ex.berörs inte med ett enda ord en av de avgörande faktorerna bakom Sverigesobalans, nämligen vårt höga kostnadsläge. Inte heller framläggs några som helstkonstruktiva förslag för att komma lill rätta med det problemet. Deltaär, herr talman, uttryck för en beklämmande brist inte bara på verklighetssinneutan också på politiskt mod, och dessutom brist på den ansvarskänsla som bordekunna krävas av politiska partier i ett folkstyre. Att konstalera detta är inteatl göra sig skyldig lill överord. Vårt slörsla demokratiska partis företrädarevågar inte gå ut lill väljarna och tala om sanningen i det hänseendet. Densocialdemokratiska politiken måste - heter det i motionerna -offensivt ochplanmässigt lösa landets framtidsproblem. De produktiva krafterna måstelösgöras. Politiken skall föras i en anda av konstruktivt samarbete mednäringslivet och med arbetsmarknadens parter. Varförtillgrep man inte dessa krafttag tidigare? Varför vidtog socialdemokraternainte nödvändiga mått och steg då de själva satt i regeringen ochbar huvudansvaret förden ekonomiska politiken? De utövade ju regeringsmaktenunder större delen av den period då våra problem undan för undan blev alltmeruppenbara och alltmer påträngande. Underdessa år publicerade långtidsutredning sin analys av ekonomioch sina förutsägelser . De ter sig - för atl citeraprofessor - som "komplett orealistiska". De svävar"alldeles i del blå". Ochlåt mig än en gång påminna om -jag har gjort det förut här i kammaren - atlindustriproduktionen i har minskat ända sedan börian av 1975, attinvesteringarna i bostadsbyggandet har minskat ända , atlnäringslivels investeringar har utvecklats svagt efter 1974 och alt bruttoinvesteringarnahar minskat , alt prisstegringarna har legat omkring 10 96 alltsedan1973, atl sysselsättningspolitiken 1971, 1973 och 1974 utvisade sämre siffrorbåde totalt och i fråga om ungdomsarbetslösheten än vad fallet är samtatl underskottet i bytesbalansen grundlades 1974 och alltmer harförsämrats. Varförgjorde socialdemokraterna ingenting , då problemenbörjade växa fram? Varför vidtog man inte då de konstruktiva åtgärder som mannu så storordigt talar om? Del hade varit lättare då. Våra problem hade då ännuinte nått den svårighetsgrad som de har . Men totalt obekymrade om framtidentraskade då socialdemokraterna vidare på vägen mot dagens kris. Och sedankulminerade deras storordighet i den totalt falska beskrivning av s.k. starka ekonomi som de gjorde efter valet - "det dukadebordels" deklaration - den deklaration som de nu steg för steg böriar taavstånd ifrån. Ochnu slår socialdemokraterna här i riksdag och skyller ifrån sig ochkräver en mer planmässig politik, en mer aktiv politik, en mer konstruktivpolitik. Och jag frågar för tredje gången: Varför förde ni inte dennaplanmässiga, aktiva och konstruktiva politik medan lid var och då ni hade möjlighet alt styrautvecklingen in i bättre banor än dem som vi har , när sjukdomssymtomenhar blivit akuta och vår handlingsfrihet därigenom också blivit alltmerbegränsad? Denborgerliga regeringen, herr talman, har kritiserats för att den inte omedelbartefter sitt tillträde lade om den ekonomiska politiken. Vikritiseras också för atl vi i finansplanen fortsatte denuthållighetspolitik som slagit fast , på förslagav socialdemokraterna. kritiseras vi också för all vi lade om politiken. Denena dagen får vi kritik för atl vi inte har en tillräckligt stram politik ochden får vi kritik för att den är alltför stram! Socialdemokraternasöker alltjämt ge intryck av att devalveringarna var felaktiga. Mantalar om regeringens förödande delvalveringspolitik och om dess "tre"devalveringar, som gjorde här , och man låtsas inte om första delvalveringen ägde rum när den nya regeringen bara var en endavecka gammal och atl den devalveringen framtvingades av den valutakris sområdde då den socialdemokratiska regeringen lämnade sina taburetter-envalutakris f ö. som hade medfört attinte mindre än en tredjedel av valutareserv hade runnit ut. Densocialdemokratiska regeringen i har hunnit med inte mindre än fyradevalveringar . I det konstaterandet ligger inget omdöme frånmin sida om den norska politiken, men del vore intressant att höra vad desvenska socialdemokraterna anser om sitt norska broderpartis handlande och omdet partiets många uttalanden om svenska förhållanden. Vad som är sanning iBerlin och är som bekant bara dåligt skämt i ! Gångpå gång, herr talman, har jag ställt en fråga lill socialdemokraterna, en frågaliknande den som finansutskottets ordförande ställde här , en fråga som dehittills har vägrat att svara på: Hur skulle ekonomi och Sverigeskonkurrenskraft ha sett ut , om den svenska kronan hade legat på en nivåmer än 25 96 över den nivå där den nu ligger gentemot D-marken och ungefär 1596 högre i förhållande till vår omvärid i övrigt? Hur skulle vår ekonomi hasett ut, om vi inte hade lämnat den s. k. valutaormen, vilket ju skulle hainneburit atl vi enbart fått räkna med enhöjning av den svenska kronans värde med 7 96 tillsammans med D-markens? Ochhur skulle det ha sett ut, om vi hade haft arbetsgivaravgifter som, med enmyckel välvillig tolkning av socialdemokraternas förslag, skulle ha legal åtminstone4 96 över den nivå vi har ? Jaghar som sagt inte fått svar på min fråga, men egentligen behöver ni ju intesvara, eftersom svaret är självklart: Vårt läge skulle i så fall ha varitnästan katastrofall! Ettannat uttryck för socialdemokraternas hämningslösa försök att finna krokar althaka upp sin kritik på är argumentationen mot regeringens beslut i december1976 i lagers löds frågan. Regeringens åtgärd var, menar socialdemokraterna,ägnad att verka återhållande på de svenska exportföretagens utbud. Omregeringen inte hade förhindrat en alltför snabb avveckling av lagren - för del var judelta det gällde, inte att ge stöd till en ny lageruppbyggnad - skulle enligtsocialdemokraterna förelagen ha kunnat sälja mera på export, och därigenomskulle alltså vårt bytesbalansläge ha blivit bättre än vad fallet sedan blev. Menvarför säger socialdemokraterna detta först , efteråt? Varförhade man inget yrkande och varför gjorde man inga uttalanden då regeringenvidtog den här åtgärden ? Jag besvarade i december 1976en interpellation av i den här frågan. Då framförde han ingenkritik mot att lagerstödet fortfarande utgick; tvärtom förklarade han enligtriksdagsprotokollet atl det naturligtvis är riktigt att ingen nu önskar sig enmyckel snabb lageravveckling i svensk industri som skulle leda tillproduktionsminskningar och sysselsättningsförsvagningar. Däremot tyckte han attstödet var alltför generöst för massaindustrin, dvs. en av de industribranschersom kämpar med oerhört stora svårigheter. Nusägs regeringens beslut i lagerstödsfrågan inte ha primärt syftat lill atlupprätthålla sysselsättningen utan bara lill all förhindra lageravveckling.Detta är, herr talman, kvalificerat nonsens! Del var ju just sysselsättningsaspektensom utgjorde det avgörande motivet för regeringens beslut. Skullelageravvecklingen i rådande efierfrågesituation ha gått alltför snabbt, hadedel kunnat få allvarliga följder för produktionen och därigenom just försysselsättningen. Del var alltså för att förhindra en större produktionsnedgångoch för att upprätthålla sysselsättningen som regeringen gav stöd åt fortsattlagerhållning - inte ål fortsatt lagerproduktion. Jagvill i del här sammanhanget påminna om del beklagliga faktum altindustriproduktionen gick ned med 4,5 96. Men nedgången beror istort sett på de överlager som byggdes upp - under de år dåsocialdemokraterna styrde - och som sedan har måst avvecklas. Om vi inte hadeärvt dessa överiager, skulle vi ha fått en positiv utveckling avindustriproduktionen i stället för en negativ, och vi skulle ocksåha sluppit den höga negativa BNP-siffra som vi har måst inregistrera. Somjag redan understrukit gör socialdemokraterna gällande atl derasekonomisk-politiska strategi skulle medföra väsentligtbättre resultat för den svenska samhällsekonomin än de åtgärder som regeringenhar tillkännagivit. öste kritik över regeringensanalyser i finansplanen. Allt var i stort sett fel. Passivitet ochhandlingsföriamning kännetecknade den borgeriiga regeringen. Menlåt mig mot bakgrunden av ordsvall för del.första konstateraalt även socialdemokraterna nu har kommit lill den uppfattningen atl denprivata konsumtionen måste hållas tillbaka. Här finns alltså ingenmeningsskiljaktighet, även om socialdemokraterna, för alt ha någol att säga,gör gällande att de metoder som regeringen har föreslagit - de vägar som vi haranvisat - är orättvisa och osolidariska. Fördelandra föreligger enighet om atl också den offentliga konsumtionen måste hållastillbaka, även om - för ordningens skull,antar jag - skällde på regeringen för att den inte satsade ökade utgifter pånya reformer. har del ju gått så långt i det här hänseendet atl socialdemokraterna 1.o. m. reviderar ned de siffror för den kommunala konsumlionstillväxten som viredovisar i finansplanen. Jag noterar det med tillfredsställelse, eftersom jaghelt kan ansluta mig lill själva målsättningen -atl pressa ned ökningen av denkommunala konsumtionen.