prot · G10923 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:23 §1 Föredrogs och hänvisades 1977/78:35 tillfinansutskottet 1977/78:38 och 58 tillkonstitutionsutskottet §2 Föredrogs men bordlades åter betänkanden /78:5och 7 §3Föredrogs och bifölls Interpellationsframställning 1977/78:62 1977/78:1 med anledning avmotion angående det militära rättsregelsystemet 1977/78:2 med anledning avmotioner angående påföljd för vapenvägran Kammarenbiföll vad utskottet i dessa betänkanden hemställt. §5 Transport av farligt gods betänkande 1977/78:1 med anledning av motioner om bestämmelserrörande transport av farligt gods. Som en av dem som står bakom motionen 1976/77:813 vill jag uttala minstora tillfredsställelse över den behandling motionen rönt i trafikutskottet. Detframgår klart att det finns en medvetenhet om riskerna med transport avfarligt gods och att en sådan medvetenhet också funnits sedan en längre tidtillbaka. Men den nuvarande uppdelningen på skilda tillsynsmyndigheter ärolycklig, då det lätt uppstår risk för att beslut fattas som motverkarvarandra. Ett förverkligande av tanken att skapa ett enda verk för dessa frågorskulle därför innebära många fördelar. Transporterna av farligt gods på våravägar ökar ständigt i omfattning och därmed även olycksriskerna.Ansvarsfördelningen är också oklar. Omnågot händer får i regel den kommun där olyckan inträffar ta på sig bådeansvaret och kostnaderna, och alla kommuner är inte tillräckligt rustadeför att klara alla de situationer som kan uppstå. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. Vadräknar vi då till farligt gods? Jo, till farligt gods hör varor som ärexplosiva, brandfarliga, giftiga, radioaktiva, frätande eller som har andraegenskaper som kan medföra skada på människor, djur eller miljö. Hit hörexempelvis klor, svavelsyra, fenol och brännoljor. Mankan aldrig förutse var olyckor kan inträffa, men klart är att det finns områdeni våra kommuner som är särskilt känsliga. Jag tänker då på bl. a. vattendrag,broar, tunnlar och tätbebyggelse. Alltför ofta inträffar olyckor på sådanaställen. Därför borde alla kommuner ange lämpliga och trygga färdvägar, så attskadorna vid haverier inte blir alltför omfattande. Det är min förhoppning att en effektiv lösning av dessa problem snarastkommer till stånd. som jag säger detta ber jag att få yrka bifalltill utskottets hemställan. Överläggningenvar härmed slutad. §6 Trafiksäkerhet och trafikföreskrifter, m. m. betänkande 1977/78:2 med anledning av motioner omtrafiksäkerhet och trafikföreskrifter, m. m. I detta betänkandebehandlades motionerna 1976/77:106 av (), 1976/77:115 av NilsErik Wååg m. fl. (s), 1976/77:116 av m. fl. (s), 1976/77:153 avBengt () och (), 1976/77:157 av (), 1976/77:203 av () och (), 1976/77:381 av HugoBengtsson (s) och (), 1976/77:502 av Hans AIsén m. (s), 1976/77:505 av (), 1976/77:515 av (), vari hemställtsatt hos regeringen begärde att generalla hastighetsbegränsningar påvägar utanför tätorter skulle gälla som rekommenderade farter, 1976/77:797 av StigAlftin m. fl. (s), 1976/77:814 av ElverJonsson (fp) och (), 1976/77:826 av MajPehrsson m. fl. (c), 1976/77:831 av ElverJonsson (fp) och (), 1976/77:956av m. fl. (vpk), vari föreslagits att hos regeringenskulle hemställa om ett program för att åstadkomma barn-vänligaretrafikmiljöer, 1976/77:1182av () och (), 1976/77:1199av () och (). 1976/77:1200 av CatarinaRönnung (s), 1976/77:1202 av TorstenSandberg (c) och (), 1976/77:1205 av m. fl. (s)och 1976/77:1320 av Per (). 1. att motionen 1976/77:106 ejföranledde någon särskild åtgärd från sida, 2. att skulle a. avslå motionen1976/77:115, b. avslå motionen1976/77:157, 3. att motionerna 1976/77:116,1976/77:831, 1976/77:1200 och 1976/77:1320, yrakndet 3, ej föranledde någonsärskild åtgärd från sida, 4. att skulle a. avslå motionen1976/77:515, b. avslå motionen1976/77:1320, yrkandena 1 och 4, 5. att motionerna 1976/77:153 och1976/77:956 ej föranledde någon särskild åtgärd från sida, 6. att motionerna 1976/77:381 och1976/77:505 ej föranledde någon särskild åtgärd från sida, 7. att motionerna 1976/77:826,1976/77:1199 och 1976/77:1202 ej föranledde någon särskild åtgärd frånriksdagens sida, 8. att skulle a. avslå motionen1976/77:203, b. avslå motionen1976/77:502, 9. attmotionerna 1976/77:797, 1976/77:1205 och 1976/77:1320, yr kandet 2, ej föranledde någon särskild åtgärd från sida, 10. att motionen 1976/77:814 ejföranledde någon särskild åtgärd från sida, 11. att skulle avslåmotionen 1976/77:1182. ALLANÅKERLIND (m); har i sitt betänkande nr 2 bl. a. behandlat en av migväckt motion, 1976/77:515, där jag hemställt att hos regeringen begäratt generella hastighetsbegränsningar på vägar utanför tätorter skall gällasom rekommenderade farter. Utskottet har inte gått in på sakbehandling avmotionen, och det är skada, eftersom utskottet då inte heller funnit sigföranlett att försvara någon ståndpunkt i denna fråga. Jaghar alltså i min motion begärt att generella hastighetsbegränsningar, som nugäller på vägar utanför tätorter, skall omvandlas till rekommenderade farter.Jag har därvid framhållit att den påbjudna hastigheten kan vara befogad vidvissa tider av dygnet men kan innebära en helt onödig begränsning vid andratider. Bilisten har också skyldighet att anpassa farten efter rådandeomständigheter, och det förhållandet har Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. ibland tagits till intäktför att inte tillstyrka ytterligare fartbegränsningar inom tätorter, därbehovet av fartbegränsningar kan vara stort. Jaghar vidare pekat på att polisens övervakning skulle kunna begränsas om man gicköver till rekommenderade farter. Mycken irritation i trafiken skulle då kunnaundvikas; bl. a. skulle hastighetskontroller och trafi-paxbilar kunna undvaras.Innehavarna av många polistjänster skulle kunna användas till vettigaresysslor - det behövs ju polistjänster också på andra håll - och kraven på nyasådana tjänster skulle minska. Mitt förslag skulle alltså innebära en renbesparing för statsverket. Somjag framhållit i motionen är trafikanterna skyldiga att anpassa farten tillrådande omständigheter, och generella fartbegränsningar skulle därför inte behövas.Om man går över till rekommenderade farter, skulle överträdelser av dessabeivras endast om de varit orsak till trafikolycka. Eventuellt skulle genomsärskild märkning på trafikskyltar kunna anges om det är rekommenderad fart somavses med skyltningen. I princip skulle dock samtliga generellahastighetsbegränsningar utanför tätorter kunna omvandlas till rekommenderadebegränsningar. 4 i sitt betänkande följande: "Trafiksäkerhetsverkethar i en framställning till regeringen redovisat resultatet avde försök med allmän differentierad hastighetsbegränsning som pågått i Sverigesedan år 1968. I sammanhanget berörs även frågan om rekommenderade hastigheter.Trafiksäkerhetsverkets förslag remissbehandlas f n. Utskottet finner attresultatet av det sålunda pågående arbetet böravvaktas och avstyrker motionen." Det är det enda somutskottet anför i frågan, och det innebär, som jag nämnt, att man inte går inpå någon sakbehandling. Detär också intressant att se vad som har hänt på detta område.Motioner har väckts år i dessa frågor inte bara av mig utan även avandra av kammarens ledamöter, och jag vill peka på vad utskottet vid olikatillfällen har sagt. Sakbehandlingen har egentligen inte varit avstörre omfattning. 1973erinrade utskottet om att försöksverksamhet med differentieradehastighetsgränser påbörjades 1967-i år anger utskottet 1968-och anförde attresultaten av försöksverksamheten borde avvaktas samt att de skulle komma attredovisas för när tiden var inne. Isitt betänkande 1975/76:3, daterat , vill utskottet"framhålla vikten av att redovisningen sker utan dröjsmål men anseralltjämt inte någon särskild åtgärd påkallad från sida ifrågan". Den26 framförde trafikutskottet i sitt betänkande 1976/77:3: "1avvaktan på resultatet av försöksverksamheten finner utskottet emellertidfrågan f n. inte böra föranleda någon särskild åtgärd från sida." 1årets betänkande, som är daterat , säger utskottet:"Utskottet finner att resultatet av det sålunda pågående arbetet - som kanförväntas - bör avvaktas och avstyrker motionen." Detgenomgående draget är alltså att man bara avvaktar och väntar på dennaförsöksverksamhet, som har pågått . På vilket annat område behöverman ha en försöksverksamhet , innan man kan bestämma sig? Manbehöver bara åka ut på vägarna för att se hur hastighetsbestämmelsernafungerar. av bilister, kanske fler, överträder de begränsningarsom anges på tavlorna, särskilt på 70-sträck-or. Överträdelserna är mindrevanliga på 90-sträckor, men på 70-sträckor är de, vill jag påstå, så passvanliga som jag angav. Jagtycker inte att det är särskilt meriterande för trafikutskottet att inte hakommit längre i detta avseende och att utskottet inte harkunnat tillmötesgå motionerna utan bara hänvisat till dennatrafiksäkerhetsverkets försöksverksamhet, som har pågått i längsta laget.Det kunde ha räckt med försöksverksamhet. 1några folkpartimotioner har föreslagits försöksverksamhetmed differentierade gränser i vissa län, men också de förslagen har avstyrktsav utskottet. I stället har trafiksäkerhetsverkets försöksverksamhet i dennafråga kommit att fungera som en propp för utvecklingen, och det har saboteratviktiga och av bilisterna allmänt accepterade hastighetsgränser - för det fåranses allmänt accepterat när kör i en viss hastighet, även om den intestår angiven på tavlorna. Med detanförda vill jag yrka bifall till min motion 515. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. INGA (vpk): Olyckshändelser är den främsta dödsorsaken bland barn både iSverige och i övriga europeiska länder. Trafikolyckorna står för de flesta dödsoffren.En tredjedel av alla dödsolyckor är just trafikolyckor. Förnågra år sedan studerades barnolycksfall i trafiken inom olika bostadsområdeni . Över hälften inträffade inom bostadsområdena. Man kunde ocksåkonstatera stora skillnader i olycksfallsfrekvensen. I ett nybebyggt områdeinträffade 5 olycksfall bland 10 000 barn. Motsvarande siffra för ett äldreområde var 28 olyckor på 10 000 barn. Det visar hur viktigt det är att planeraboendemiljön utifrån hur barn reagerar och hur de fungerar. Att placerabarnstugor, skolor och lekplatser riktigt och att genomföra trafikseparering ärde viktigaste faktorerna när det gäller att förebygga olycksfall och eliminerariskerna i utemiljön. Samhälletär ur många aspekter inte barntillåtet ; framför allt fungerar det inteför barnens behov - det är inte planerat för dem. I sitt program för jämlikhetmellan kvinnor och män konstaterade atten miljö som är bra för barnen är bra också för de vuxna. Hela boendemiljönmåste betraktas som en möjlig lekmiljö för barnen - det går inte att skärma avvissa områden - och därför måste stora insatser göras i planeringen av nyaområden, och gamla områden måste förbättras, så att de fyller funktionerna. Detär kommunerna som skall bekosta detta, men i dagens kärva ekonomiska läge drarsig många kommuner för det. De har helt enkelt inte råd. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. Det s. k.boendemiljöförbättringsbidraget har de kommuner som allra bäst behöver det interåd att söka, eftersom kommunerna själva måste ställa upp med halva kostnaden.Detta felaktiga förhållande är regeringen inte beredd att ändra på trotspåstötningar från och boendemiljödelegationen. Senasti hade jag en debatt i kammaren om miljöförbättringsbidraget, mendet skall tydligen fortfarande vara så att de kommuner som bäst behöverbidraget inte heller i fortsättningen kommer att ha råd att söka det. Deboendemiljöer vi har - stadsmiljöerna, tätortsmiljöerna, och särskilt dåde äldre - präglas av en intensiv biltrafik, buller och avgaser.Trafikolyckorna är normala och inbyggda i trafiksystemet. Barn och gamla äröverrepresenterade bland trafikoffren i förhållande till sin andel avbefolkningen, och trafikolycksfallen svarar för en stor del avbarnolycksfallen, som jag sade tidigare. Barn, äldre, cyklister ochgångtrafikanter representerar ett urval av ett socialt och ekonomiskt mindrestarkt befolkningsskikt med färre möjligheter att utöva påtryckningar och medfärre möjligheter att ge uttryck för sin situation. Biltrafikanterna däremotutgör ett motsatt urval av befolkningen som dessutom upp av starkaekonomiska intressen. Näringslivet och handeln, oljeindustrin ocholjedistributörerna, bilfabrikanter och bilförsäljare, motororganisationer ochderas språkrör i tidningar och andra massmedier är starka i förhållande tillbarn och barns behov, och de får också styra, till nackdel för främst barnen. Vpkmenar att mer pengar måste satsas på forskning om barns beteende i trafik ochnärmiljö. Kommunerna måste ges skyldighet att säkra barn-vänligaretrafikmiljöer, och åtgärder måste också vidtas för att minska bilismen istäderna. Vi menar även att kommunerna måste fä ekonomiska resurser för attklara av detta. Denstora insatsen måste emellertid göras av dem som planerar barnens miljö, bådeden yttre och den inre miljön, för framtiden, dvs. Om barnens farliga miljö kunde ersättas med barnvänliga miljöerskulle många riskfaktorer för olycksfall försvinna. Utskottetbörjar sin plädering för avslag på vpk-motionen, som föreslår att åtgärdervidtas för att få ett program som säkerställer barnvänligare trafikmiljöer,genom att tala om hur viktiga dessa frågor är och att vi inte får glömma bortdem. Och jag skall be att få citera: "Utskottet finner alltjämt-- frågornavara mycket betydelsefulla och vill ånyo betona vikten av attarbete på området bedrivs med all kraft." Men trots att detta är såviktiga frågor kommer man till slutsatsen att trafikberedningens arbete skallavvaktas. Vivet att många barn dör i trafikolyckor därför att det finns felaktigt planeradetrafik- och boendemiljöer. Varför då inte dra ur denna fråga, som utskottetsäger är så betydelsefull, och speciellt utforma ett program för attsäkerställa ett barnvänligare samhälle med bl. a. bättre trafikmil- För det behövs ju. Jag yrkarbifall till vpk-motionen 956. PERUNCKEL (m): I motionen 1320 har jag behandlat några frågor som jag menar ärväsentliga för trafiksäkerheten. Två av dessa frågor innebär krav på förbättradtrafikundervisning. Attutbildningen för framför allt moped- och motorcykelförare behöver förbättrastorde vara uppenbart. För att framföra moped krävs ingen som helstutbildning, trots att mopedisten ju skall vistas i samma trafikmiljö och följasamma regler som de väsentligt bättre utbildade bilförarna. Mopedisten släppsut i trafiken med den enda meriten att han eller hon fyllt . Detligger något orimligt i detta - en orimlighet som somliga tagit till intäkt förkrav på att mopeden helt enkelt skall förbjudas. Med en sådan åtgärd når manförvisso ett väsentligt trafiksäkerhetsmål, nämligen att avskaffamopedolyckorna. Men man gör det till priset av att den nytta som mopeden utgörför många innehavare offras. Utbildningav blivande mopedister innebär att mopedens nytta kan tas till vara samtidigtsom mopedolyckorna minskas. Utskottet anför för sin del att det förutsätter atttrafiksäkerhetsutredningen skall ta hänsyn till utbildningskraven i sittfortsatta arbete. Det hoppas naturligtvis jag också, även om hastigheten itrafiksäkerhetsutredningens arbete tycks lämna en hel del övrigt att önska. Ochunder tiden som utredningen fortskrider släpps allt fler 15-åringar ut itrafiken. Vadjag föreslagit i min motion är att mopedförarutbildning skall kunna arrangerasinom skolans ram. I andra utredningssammanhang har redan den metodenpraktiserats att utredningen prövat en del idéer innan man slutgiltigt fastnatför en bestämd modell. Varför inte göra på samma sätt med mopedförarutbildningen?Det borde inte innebära något oöverstigligt hinder att i ett antal skolorförsöksvis anordna mopedförarutbildning för intresserade elever och att efteravslutad utbildning förse eleverna med ett bevis på den uppnådda trafik- och körskickligheten.Med en sådan försöksverksamhet kan värdefull erfarenhet vinnas och tiden tilldess att en allomfattande mopedförarutbildning introduceras förkortas. På ensådan åtgärd har trafiksäkerheten allt att vinna. Mittandra utbildningskrav gäller motorcyklarna. Och liksom när det gäller mopedernahar de många olyckorna där motorcyklister är inblandade tagits till intäkt förkrav på att motorcyklarna nog också skulle förbjudas, oaktat att det iåtskilliga fall där motorcyklar är inblandade i olyckor faktiskt inte ärmotorcyklisten som är vållande. Mentrots det faktum att inte motorcyklisterna kan lastas för allamo-torcykelolyckpr är det ändå alltför uppenbart att utbildningen av motorcykelförareär ytterligt bristfäHig. Utskottet erinrar i detta sammanhang omfrivilligorganisationernas kurser i trafikkunskap. Dessa kurser är säkert avstort värde, men de fyller ingalunda de krav Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. som jag menar måsteuppställas för att motorcyklisterna skall vara bättre rustade att klara sinafordon i trafiken. Dessutom tror jag inte att det är möjligt att komma fram påfrivilliglinjen. Någon form av obligatorium är nödvändigt för att vi skallkunna nå alla blivande motorcyklister. Defrämsta bristerna i utbildningen för motorcyklister rör intetrafikkunskapen utan handhavandet av motorcykeln. Utbildningen i denna del ärknapphändig inom trafikskolornas ram. Däremot har en del motororganisationervisat på vad som skulle kunna uppnås med en kompletterande utbildning påmotorcykeln som sådan. Utbildningen skulle kunna handhas av de etablerademotororganisationerna och utgöra krav för tillträde till trafikskola. i realiteten är för eller emot en sådan utbildning framgår inte avutskottets betänkande. Någon förtursbehandling i trafiksäkerhetsutredningenvill man emellertid inte tillstyrka, vilket jag beklagar. För precis som närdet gäller mopedisterna slussas åtskilliga illa förberedda motorcykel förareut i trafiken under det att utredningen arbetar vidare. Och på samma sätt som ifråga om mopedförarutbildningen skulle utredningen kunna anordna ensystematiserad försöksverksamhet för att pröva den föreslagnautbildningsorganisationen innan utredningen slutgiltigt fattar sina beslut. Detär när trafiksäkerhetsarbetet går för långsamt som krav på förbud får grogrund.Det är i handlingsförlamningens miljö som förslag ä la den vid det här lagetberyktade rapport 13 från Nordiska trafiksäkerhetsrådet kommer fram. Mentrafiksäkerhetsarbetet kan inte få vägledas av den lika enkla som felaktigaidén att om man bara förbjuder allting som orsakar olyckor så gör mantrafiksäkerheten den största tjänsten. Utbilda förarna i stället, men gör detsnart! Motionenstredje krav behandlar ett helt annat område, nämligen besiktningen avomändrade fordon. Jag har föreslagit en uppmjukning av de nuvarandebestämmelserna på detta område i utbyte mot att de omändrade fordonen försesmed inskränkningar i fordonens användningsområde, inskränkningar som börmeddelas i besiktningsinstrumentet. Utskottet menar att en sådan lösning ärsvår att genomföra i praktiken och avstyrker därmed kravet. Attnågonting är svårt att genomföra i praktiken låter sig ju alltid sägas. Självförstår jag emellertid inte denna argumentering. Såvitt jag förstår kan detinte innebära några mera betydande problem att införa inskränkningar ibesiktningsinstrumentet och att genomföra krav på att fordon med sådanainskränkningar skall ha en synlig markering om detta anbringad på fordonet, föratt därmed underlätta kontrollen av efterlevnaden. Densvårighet utskottet ser i detta förslag är ett intet mot de svårigheter som drabbar också seriösa ombyggare av bilar och motorcyklar. Bestämmelserna ärså stränga att fordonen ibland måste förstöras för att man skall kunna utrönaom dessa motsvarar de uppställda kraven. Att det inte känns särskiltmeningsfullt att bygga om ett fordon i viss- heten om att SvenskBilprovning i alla fall kommer att testa fordonet sönder och samman säger sigsjälvt. Detförefaller tyvärr som om utskottet låtit sig vägledas av tron att omändradefordon är en styggelse. Detta är förvisso sant om vissa sådana fordon men allsinte om alla. Utgångspunkten för besiktningsbestämmelserna borde vara attpremiera den seriöse fordonsbyggaren men sålla ut trafikfarorna. Detta nås intemed de nuvarande bestämmelserna. Såtill slut, herr talman: anför att det är väsentligt att den samladeerfarenhet som finns hos motororganisationerna tas till vara itrafiksäkerhetsarbetet. Den uppfattningen delar jag till fullo. Men sedankonstaterar utskottet att det egentligen är bra som det är. Och är jag inteberedd att instämma lika helhjärtat. Efterregeringsskiftet kompletterades trafiksäkerhetsutredningen med enrepresentant för dessa organisationer. Det var ett steg i rätt riktning, som numåste fullföljas. För det är ett faktum att många av de ideellt arbetandekrafterna inom motororganisationerna inte upplever sig möta den förståelse försitt arbete som vore befogad. Och det är ett obestridligt faktum att åtskilligtav irritation förekommer mellan myndigheterna och motororganisationernasföreträdare. Detär inte bra när många av dem som sysslar med motorfrågor, det må sedan varainom ramen för trafiksäkerhetsarbetet eller inom motorsporten, allt som oftastkänner sig motarbetade av samhället. Ett sådant klimat skapar inte de bästaförutsättningarna för trafiksäkerhetsarbetet, liksom inte heller för densocialt inriktade ungdomsverksamhet som motororganisationerna bedriver. Detär av dessa skäl, herr talman, som jag rest kravet att kontakterna mellansamhället och motororganisationerna måste förbättras. Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. Trafiksäkerhetsfrågorna är självfallet ytterst angelägna. Det gälleratt få ned olycksfrekvensen, och alla åtgärder måste vidtagas för attåstadkomma det. Döden på vägarna i vårt land är en mycket allvarlig sak. Vikan ändå konstatera att olycksfallsfrekvensen har minskatproportionellt i förhållande till den trafikökning som ägt rum. Jag föreställermig att orsaken till detta är det arbete som nedlagts av olika myndigheter ochorganisationer - trafiksäkerhetsverket, NTF etc. - och också de åtgärder somregering och riksdag har vidtagit för att eliminera olyckorna så långt sommöjligt. Jaghar full förståelse för dem som varit uppe i talarstolen före mig - Inga Lantzm. - och talat om bekymren när det gäller bl. a. barnolycksfall och barn itrafiken. Jag antar att har kunnat konstatera att det nu pågår enutredning om trafiksäkerhet och att en särskild arbetsgrupp speciellt sysslarmed frågor om barn i trafik och barnolycksfall. Utredningen beräknas kunna bliredovisad inom en mycket nära framtid. I arbetsgruppen ingår representanter förolika intressen, för sko- 5 protokoll 1977/78:22-23 Trafiksäkerhetoch trafikföreskrifter, m. m. lan och för andramyndigheter som kan anses ha att göra med barn i trafik. Jag föreställer migatt det arbetet skall ge anvisningar om åtgärder som kan vidtas. Utredningenberäknas, som sagt, vara klar inom en mycket snar framtid. Jaghar alltså full förståelse för de bekymmer som föreligger, men utskottet harfunnit att man - i avvaktan på utredningens resultat -inte kan göra mer än attställa sig bakom den skrivning som finns i betänkandet, där vi starktunderstryker nödvändigheten av att detta arbete påskyndas. Därför finnerutskottet också att motionärernas önskemål inte för ögonblicket behöverföranleda någon särskild åtgärd här i . Motorcykeltrafikentas upp i Per motion. Vi har redan beslutat om motorcykelkörkort -alltså en speciell utbildning för motorcykelförare. Enligt vad jag har förståttkommer det att bli kompetenskrav för mopedförare. Vidare har mopedhjälmardiskuterats, och det lär bli obligatoriskt med hjälmar förmopedfdrare. Problemet är att det inte har funnits några ändamålsenliga hjälmarför mopedförare, och det måste tas fram en hjälmtyp som är riktig. Det kan juvara till mer skada än gagn, om man har en hjälm som inte är väl avpassad.