prot · G109147 · 1977-12-31 00:00:00 — Del är samma människorsom står bakom detta betänkande också. Vi kan inte vara sä oerhört bra den enaminuten för atl vara så dåliga den andra. Vad vi gör är en bedömning av vad somär möjligl att åstadkomma i del rådande läget. Iövrigl skall jag inte polemisera mot så myckel. Del lönar siginteatl föra en diskussion med honom. Han excellerade i en mängd termer ochsynpunkter, som det inte finns anledning att bemöta. Jagskall bara ställa en enda fråga till honom: Vad menar ni med uttrycket"halvnazislisk vård"? Jag lycker all del finns all anledning allslälla den frågan lill . Menar han att den svenska läkaren ellerden svenska sjukvårdspersonalen på de psykiatriska sjukhusen bedriver någotslags halvnazistisk vård? Närdet gäller den delen av hans anförande begär jagen förklaring. Altsedan säga att arbetarrörelsen inte tar sill ansvar är, , heltfelaktigt. utgör en liten del av arbetarrörelsen. Det storaflertalet inom arbetarrörelsen är beredd att ta sill ansvar när del gällersolidariteten med människorna. Den solidariteten sträcker sig också till demsom vistas på psykiatriska sjukhus. Altden svenska psykialrin liksom alla andra områden har brister är vi allamedvetna om, men de bristerna avhjälps ju inte genom all man står ochkritiserar dem som försöker åstadkomma en bällre sjukvård. Om görsig omöjlig hos läkare, värdpersonal och alla andra, kan man fråga sig vad detblir för resultat. Det är naturligtvis genom ett förtroendefullt samarbetemellan alla parter som man kan åstadkomma resultat. Ulredningarkommer alt styra , säger . Men vi måste ändå ha någontingatt stå på, när vi fattar våra beslut. Vi ärju överens om att de pågåendeutredningarna skall slutföras, varefter vi skall falla de beslul som erfordras.Jag kan hälla med om all utredningarna på detta område har arbelal långsamt. avseendel inslämmer jag hell i vad och sagt. Menvi använder oss ändå av den praxisen i den svenska all utredningarnaskall vara färdiga, innan vi lar slällning. Delär möjligt alt experterna har fött för slorl inflytande inompsykiatri-kervården. Det kan jag inte bedöma, men är det pä det sättet fär virätta till förhållandel. sade att det är synd all socialutskottets socialdemokrater inte vägatnågonling. Vi har vågat precis det som är vanligl i ett svensktriksdagsutskott: att falla slåndpunkl i de ärenden som vi har all la ställningtill, varvid vi tar hänsyn till de utredningar som pågår. Så enkelt är det. Isjälva sakfrågan vill jag bara säga följande. Det finns en rad utredningar sompågår inom detta område. Låt oss slutföra dessa och gärna, om så behövs. påskyndadem och göra dem effektiva. Vihar brist på läkare inom psykialrin. Läkarutbildningen i är slor, mendet finns fortfarande naturligtvis brisiområden som vi inte kommer ifrån. Dithör utan vidare psykiatrin. Ulskollel pekar på alt det råder stora problem med denpsykiatriska vården i övrigt, men alt det sker förbättringar både påden materiella och på den personella sidan. En förskjutning pågår till denöppna vården. Enligt sjukvårdshuvudmännens egna planer beräknas antalet besök iöppen vård öka från 700 1976 till 900 1982. Dettavilljag bara ha sagt som elt exempel på hur man alltmer övergår från de slutnalill de öppna värdformerna inom psykiatrin. a. i , och . Efter remissbehandlingen kommersocialstyrelsen atl la ställning lill en ny form av vårdpolitiknär del gäller psykialrin, där vårdansvaret föresläs bli begränsat för sådanavärdbehov som bedöms kräva vissa insalser av medicinskt utbildad personal. Mensocialstyrelsen anser också atl del finns en rad områden som kan övertas av densamhälleliga socialvården. Tidentillåter tyvärr inte atl jag fortsätter. Jag vill bara till slut yrka bifalllill utskottets förslag. Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Jag begärde ordel bara för all socialutskottets ordförande försökteskapa någol slags motsättning mellan mig och därför att jag i gårhade sagt alt socialuiskottels initiativ att ordna en hearing ibefolkningsfrågan var föredömligt. Han menade: Kan då socialutskollet vara sådåligt , när utskottet framlägger del här belänkandet med anledning av bl.a. vpk-motionen om den psykiatriska vården? Även om jag prisade socialutskottet i går därför att man anordnade enhearing, ärjag angelägen alt undersiryka att del inte var något allmänt betygför all framtid, för alll vad socialutskollet kan behaga säga. konkreia frågan som diskuteras villjag undersiryka atl den moiion som nutas upp är en parlimolion från vpk somjag självföllet hell slår bakom. Jagdelar också hell vad framfört i sina inlägg här . Jag lyckerall det är beklagligt atl socialutskottet tar så lätt på den här frågan ochinte kan biträda de rimliga och mycket välmotiverade krav som flnns i vpk:spartimotion. Del var bara denna anmärkning jag ville göra sä attGöran ultalande inte skall slå oemotsagt. (vpk) kortgenmäle: Detta var från sida ett osedvanligt krampaktigt ochdesperat försök all komma ifrån sakfrågan. Arbetarrörelsen tar sitt ansvar,proklamerar han. Det är det tråkiga, , att det har vi inte gjort.Om vi hade lagit vårl ansvar, såsom vpk nu försöker göra, dä hade man intesuttit och tigit om denna fråga under tio års utredningsarbete. Då hade maninte under en så här strunlal i atl ta upp de Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. frågeställningar som bl.a. , jag och har tagit upp. Jaghar gåll lillbaka lill protokollen, och jag kan ingenslans hitta all mandiskuleral de här poliliska övergripande frågeslällningarna som rörutstöt-ningsproblemaliken i skilda hänseenden och den psykiatriska vården. Manhar tigit och undandragit sig diskussion samt hänvisat till utredningar, trotsalt man velat att flera av dessa utredningar kommit och att de enligtarbetarrörelsens ståndpunkt är högst tvivelaktiga, oerhört bundna avtradi-tionalistiska sjukdomsbegrepp och behandlingssynsätt och pä intet sätt tarupp den stora sociala problemalik som ligger i botlen på alll det här. Det ärvår sak inom arbetarrörelsen att lyfta fram detta. Del kommer vi inte ifrån. Låtoss hellre ta det ansvaret och erkänna att det här förekommit försumligheteroch sedan gä vidare. Men försök inte täcka över alla dessa länga års tystnadfrån politikernas sida i den här frågan! Närdet gäller uttrycket halvnazistiska vårdmetoder är del inte så dramatiskt somGöran Karisson försöker göra del till. Jag påpekade alt det fanns en del fllosofersom gett upphov till vissa typer av behandlingsmetoder och som öppet hadeanslutit sig till nazistiska rörelser. Det våren bil i det hela. Del finns enannan bit, som inie är så tydlig men som vi bör uppmärksamma. Ikrisens spår följer en ökad desperation och ångest hos människor i allmänhet.Detta leder hos många politiskt omedvetna, både ute bland allmänheten, blandläkare och t. o. m. bland enstaka socialarbetare - det förekommei- i allakategorier av befolkningen - till en sorls benägenhet atl öka föraktet för ochrepressionen av de utstötta, dem som har det svårt, de alkoholiserade och demsom är avvikande i något avseende. Detär människans ångest och rädsla som kan ta sig uttryck i rasistiska idéer elleri en återgång till gamla tvångsbetonade och i grunden också rasistiskabehandlingsmetoder eller synsätt på patienter och människor. Det är ingetovanligt. Jag tror att vi i ideologins intresse skall vara myckel uppmärksammapå sädana tendenser. () kortgenmäle: Jag sade att det är samma människor som står bakom detutskottsbetänkande som vi behandlar och det utskottsbetänkande som C.-H.Hermansson var vänlig nog att berömma i går. Jag medger naluriigtvis attbetänkandena behandlar olika frågor. Men utskottets ledamöter försöker ju ändåatt behandla alla ärenden sakligt. Då kan det inte vara rimligt alt utskottetden ena dagen är mycket bra och befinner sig i botten. Del varbara det jag ville ge uttryck för. Sedangår del inte, , att komma förbi påståendet om halvnazisliskavärdmetoder bara genom att hänvisa till vissa filosofer. Svara på den härfrågan, : Använder svenska läkare och annan personal inom denpsykiatriska vården halvnazistiska vårdmetoder? Svaret på den frågan är JörnSvensson skyldig oss. Det går att svamla om arbetarrörelsens ideologi, menarbetarrörelsen utbildar vare sig läkare eller annan personal inomsjukvården. Men vi är för vår del beredda - det understryker jag mycketkrafligl -all la värt ansvar förde människor som av olika anledningar slås utoch för de människor som vistas på våra vårdinrättningar. Geelt klart svar, : Vad menar ni med uttrycket halvnazistiskavårdmeioder? Är det sådana metoder som svenska läkare och andra inom svensksjukvård använder? Den frågan är JörnSvensson skyldig alt besvara. Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. JÖRNSVENSSON (vpk) kort genmäle: Jagskall gå till mötes, även om jag förslår att han tarupp hela den här frågan om vårdideologin bara för alt slippa ifrån detegentliga ansvaret för sin försummelse. Vårkrilik mot er i socialutskottet riktar sig inte mot någonting som ni gjort. Detär mycket möjligl all det hade blivit bra om ni gjort någonling i den härfrågan. Vi kritiserar er i stället därför alt ni inte har gjorl någonting. Vikritiserar er enorma passivitet, er rädsla för att ta itu med de här frågorna.Vi kritiserar er för att ni ständigt skjuter undan frågorna, och vi kritiserarer tystnad, som hade varit kompakt om dessa båda motioner inte hadeväckts. Dettamed auktoritär eller fascistoid människosyn och vårdideologi har två sidor. Omelt vårdsystem eller en vårdapparat i så hög grad baseras på tvång, dvs. påförnedring av människor och på att man berövar dem grundläggande fri- ochräuigheter i 20 000 fall - med andra ord i oproportionerligt storutsträckning - måste det bottna i en syn på vård av människor, som kanske intealltid är medveten - låt oss säga atl den är omedveten - men som accepterar alldenna enorma repression används. Del måste vara en mycket låg värdering avmänniskan. Jusl della sätt att värdera vissa kategorier av människor lägre änandra är etl framträdande drag i den fascistoida människosynen. På del saltetkan man säga att den speglas i en del av vårdideologin. Därmed påstår jag inte att den svenska läkarkårenbeslår av nazister eller någol sådanl befängt, men jag säger alt tankegångarfinns i den svenska vårdideologin som har denna typ av förankring. Det finnsell område, som mycket väl känner till, där detta framträderoerhört skarpt. Det finns nämligen ideologer och läkare i detta land-GöranKarlsson känner säkert dem till namnen - som pä allvar hävdar alt en viss gruppav psykiska avvikare, nämligen de som är narkotikaberoende, skall isoleras päsärskilda öar, de skall skiljas från samhällel i övrigl, behandlas sommindervärdiga smittospridare för all använda just de ord som används i endoktorsavhandling på området. Det må man väl ändå säga är en fascistoid ochhalvnazistisk människosyn på vården. () kortgenmäle; När talar om 20 000 tvångsinlagna måsle han göra gällandeall samtliga som finns intagna pä de psykiatriska sjukhusen är Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. tvängsintagna, för del ärjust det anlal platser som sjukhusen har. för nog försöka attnästa gång han går till angrepp mol socialutskottet och dess, enligt hansförmenande, passivitet försöka att vara litet mera saklig än han var . JörnSvenssons försök atl klara sig ifrån sitt uttalande om halvnazistiskavårdformer imponerar sannerligen inte. Allt vad han lyckas åstadkomma för atlge bevis är alt ange vad en enda person uttryckt i en doktorsavhandling. Nej,, på det sättet kan man inte misskreditera den svenska psykialrinoch den svenska sjukvården över huvud laget. Del är en björntjänst som JörnSvensson gör den svenska sjukvården i det avseendet. finns andra länder, , som på mentalsjukhus spärrar in demänniskor, som söker fly till friheten. Det är skillnaden i mentalitet mellanvår ideologi och den ideologi, som omhuldas av . Psykiatrin hör måhända inte till de mera heroiska specialiteterna inomsvensk sjukvård. Del är elt arbete i vardagslag som mycket sällanuppmärksammas. Det ombesörjs av tiotusentals människor som hängivet går in försin uppgift. Jag vill gärna instämma i den beskrivning som härhar gjort. Omman ställer den verkligheten i kontrast mot den redovisning Svenssonliimnade, kan jag inte förstå annat än atl del är två i huvudsak olika världarsom beskrivs. Den ena är en tvärsäker föreläsning om psykiatrins grunder,inhämtade på elt teoretiskt underlag, den andra är en redovisning avverkligheten. Jaghar hört många föreläsningar i psykiatri och alla har etl gemensamt; enÖdmjukhet och en osäkerhet om de exakta kunskaperna. Jag fick intrycket attJörn försökte få in psykiatrin i sin förklaringsmodell på samhällsutvecklingen,men det är möjligl alt man inte skall blanda ihop de här två sakerna. 1 varjefall tror jag inie alt del skulle gynna de människor i som är föremålför psykiatrisk värd, om förklaringsmodell skulle bli vägledandeför värden. Litethistorieskrivning har vi haft. Vi fick höra om lobotomi och insulinchocker. Dessaärju historia blott. Det var dä det, och det innebar för de människor somdrabbades av dem svåra negativa effekter. har man gått ifrån debehandlingsmetoderna, men att ta delta till intäkt för en misslyckad psykiatritjänar inte ändamålet att förbättra vården. Jag vill hävda alt del från1950-talel och fram lill har skett drastiska förändringar inompsykiatrin. Som sade började den stora förändringen med atlhibernalet kom. Del blev en revolution på många sätt. Jag tror atl del allraviktigaste var att patienterna därmed blev åtkomliga för någon form av terapi. Menäven andra former som kanske kan verka marginella i ett sådant här sammanhangkan illustrera skillnaden. Jag tror att sjukhusen också miljömässigtförändrades. Blommorna började komma i fönstren, saker började alt finnas pä avdelningarna.Den miljöfattigdom som måste ha karakteriserat de tidigare sjukhusen börjadeförändras. gick därefter in på en analys av sjukdomsorsaker. Del är uppenbart atldel finns många sociala förklaringar lill psykiska sjukdomar, men att direktsäga att det inte finns någon genetisk predisposilion, som man brukar säga,eller kort sagt en organisk grund för någon psykiatrisk sjukdom, är nog mer änvad någon annan vågar säga i varje fall i det här landet. Beträffandevärden vill jag erkänna all jag liksom har haft en tämligenteoretisk syn på vad tvånget innebär. Jag har lidigare haft uppfattningen atttvånget uteslutande är av ondo. Det som övertygat mig om att tvånget egenlligenär en tillgäng, om man använder del på ett vettigt sätt, är mänga kontakter medvårdpersonal, som säger all man jusl genom denna möjlighet kommer i kontakt medmänniskor och får chansen atl sätta i gång en kontinueriig behandling. Ifråga om intagningar enligt lagen om sluten psykiatrisk vård visar den aktuellastatistiken för nyintagningar att den var av alla intagningar. År1976 värden av alla intagningar. besked här som gavintrycket alt den psykiatriska vården orerar i tvång och atl denna ulvecklingfortsatl är alliså inie rikligl. Drogmissbruketär ell myckel svårt problem, men all ta missbruket i allmänhet till intäkt föratt vi inte skall använda mediciner inom psykialrin är ett alllför enkelt sättatt resonera. Det visar sig ju att man genom tabletlmedicinering ger palienlermöjlighet att börja strukturera sill kaos. Jag vill bestämt hävda att detta ären tillgång för människorna. Förframliden måsle olika vägar kombineras, olika behandlingsmetoder, socialarehabilileringsålgärder, inbegripet service, dagcenterverksamhet och liknandeoch slutligen en deceniralisead öppenvård. Jag är övertygad om att vi på denvägen kan fä en bättre och mera mänsklig psykiatri för framtiden. Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. (vpk); Först till frågan om tvånget. Det återstår alt förklara - ingen har förklaratför mig - varför frekvensen ivångsomhändertaganden pä psykiatrisk indikationhär i är så extremt hög. Varför måste den vara det? Är svenskarnagalnare än andra? Vi vel alt det inte beror pä det. Del måste bero på någontingannat. Det måste bero pä benägenheten att utöva tvång, på tron att ivångei ärnödvändigi även i en mängd fall där del uppenbariigen inte är så. Sedantill frågan om teori. Del är litet förvånande att en del praktiker har så litenkännedom om den vetenskapliga diskussion som pågår bland andra praktiker ute iväriden. Svensk psykiatri är relalivi efterbliven vetenskapligt sett. Dessforskningsaktivitet är låg och dess vetenskapliga diskussion alls intespeciellt intressant. len rad andra länder, i olika delar av väriden f ö.,ärdiskussionen myckel mer avancerad, och där är den inte enbart psykiatrisk utanallmänt vetenskapsteoretisk. I den diskussionen kritiseras oerhört skarpt ochpå etl förödande sätt det genetiska synsättet som alltjämt spelar så Slor roll. Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. Mankan inte ärva benägenhet för egenskaper. Man kan inte ärva benägenhet förpsykiatriska sjukdomar. Däremot kan man ärva benägenhel för fysiska sjukdomar,men det är någonting helt annat. Man ärver morfologiska egenskaper, som ärfysiska och tar sig uttryck i en disponibilitet för vissa åkommor. Men eftersomdet handlarom människans medvetande, helt andra kategorier, kan man integenetiskt ärva någonting som har atl göra med ens föreställningsvärid och desssätt atl förhålla sig. Del är teoretiskt omöjligt. Det är den ståndpunktvetenskapen nu har. Del vore nyttigt om svenska psykiatrer äntligen börjaracceptera delta och inte väntar i ylleriigare innan de är klara över vadinternationell vetenskap har kommil fram fill. Mankan med kemiska preparat aldrig häva en depression. Det är felaktigt att sägaatt man kan häva en depression. Man kan få depressionens yttre uttryck atlförsvinna - vad det nu skall vara för med det. Patienten blir skenbartlugnare, men hela problemel finns kvar. När del gäller den psykotiska människansäger man: Kan vi inte få psykotikem lugn så kan vi inte tala med honom.Jovisst kan man tala med en psykotiker - på psykotikerns språk. Det är bl. a.vad , den banbrytande brittiske barnpsykiatern, har gjort.Psykotikem har nämligen sitt språk, sin föreställningsvärld, sina andligaintellektuella strukturer. Det gäller atl lära sig del språket. Dä kan man nåfram till problemets kärna. LARSV/EINEHALL (c): Vad beträffar det stora antalet tvångsomhändertaganden i Sverigejämfört med andra länder, så harjag inte sett någon analys på det. Men kan detmöjligen vara så att vi har kortare intagningsperioder i än i andraländer, dvs. all vi har en mera utbyggd öppenvård som gör alt människornakortare perioder befinner sig i tvångssituationer, och atl statistiken därförinte är jämförbar mellan olika länder? Viskall kanske inte fortsätta diskussionen om huruvida del finns någon som helstorganisk förklaring till psykiatriska sjukdomar. Jag betvivlar att det ärnågon i världen som kan stå upp och säga alt del finns ingen organisk förklaring.Jag tror ingen vill hävda det sä kategoriskt. Närdet gäller synen på droger och mediciner är det uppenbart att tabletter ochmedicinerärett sätt att komma i kontakt med den deprimerade, och inte etl sättatt lösa den deprimerades problem. Men det trodde jag var en självklarhet ävenför . Jag avslutar mitt inlägg här, för att det inteskall bli en alltför lång diskussion. (vpk): Jag vet inte om är läkare. Är han det, så bör han skiljapä begreppet organiskt och begreppet genetiskt. Att det inte finns någragenetiska orsaker utesluter inte all det i och för sig kan finnas organiskasådana. Om någon slår mig i huvudet, så kan naluriigtvis det resultera i attjagfår hjärnhinneinflammation, men del kan också resultera i olika former av nedsatt psykisk förmåga.Den typen av avvikelser är givetvis organiskt betingad, men den är iniegenetiskt betingad -jag har inte ärvt den. Del är skillnaden. TillLars förmodan att det höga väldsinslagel i den svenska psykapparaten skulle bero på att vi i har en mer utbyggd öppenvård änandra länder kan jag säga, alt såviit jag erinrar mig av den statistik jag harläst i utredningarna är del precis tvärtom. Proportionen öppenvård i elt stortanlal andra länder är betydligt gynnsammare än vad den är i . Sverigeharen större proportion sluten vård i förhållande till öppenvården. Orsaken kanalltså inte vara den som förmodade. Det återstår alltså altförklara den enorma frekvensen av den här typen av omhändertaganden. Såtill frågan om behandlingen. Jag uppsöktes sedan av en uppenbartpsykotisk kvinna som namngav en domare i en domstol och påstod all han hadevåldtagit henne och stulit en mycket slor summa pengar från henne. Självfalletvar detta en uppenbart felaktig informalion. Det var inte sant i den direktameningen. Men taget i en annan språklig mening betydde det alt domaren hadefaltal vissa administrativa beslul som berövade den här kvinnan hennesmöjligheler alt handla, att agera fritt osv. - huruvida del var nödvändigteller ej lar jag inte ställning lill. I den bemärkelsen hade domaren alltsåberövat kvinnan en viktig del av hennes identitet, och på sill psykotiska språksade hon då au han hade våldtagit henne och stulit hennes pengar. Vad hon iverkligheten sade på vanlig svenska, del var: Han har angripit mig och försöktberöva mig de grundläggande delarna av min existens. Och det var ju faktiskt iviss mening sant. Hon använde etl psykotiskt språk, men det var i sig enriktig, om än subjektiv, beskrivning av hur del förhöll sig. Jagtror att svenska psykiatrer borde ägna sig lilel mera åt alt pä dettaaktningsfulla och mer jämlika sätt söka tolka de psykotiska signalerna och delpsykotiska språket hellre än att stoppa i människor tabletter för atl de skallbli lugna och mindre besvärande. Utvecklingenav den psykiatriska vården m. m. Först vill jag göra eU tillrättaläggande, eftersom det måsle ha uppslånelt hörfel - möjligen kan jag ha uttryckt mig felaktigt. Vad jag beskrev vartvångsintagningarna, inte vårdtillfällena. Jag hävdade alltså all eftersom vi iSverige, som jag förmodar, har korta tvångsperioder, så kan del därigenom bliett slörre antal tvångsomhändertaganden. Det kan alltså på så sätt bli flerasådana under elt år, och det kan vara anledningen till att den svenskastatistiken här visar högre siffror än andra länders statistik. Jagvill vidare gärna hålla med om att det är angeläget att viförsöker tolka del psykotiska språket. Jag förmodar att det är utomordentligtsvårt och någonting som kräver lång erfarenhet, Men jag vill peka på atttvångsåtgärden i mänga fall vidtas på grund av att en människa inte är i ståndalt ta vård om sig själv, eller alt en fortsalt ickertvångssiluation skulleinnebära en fara för hennes eller någon annans liv, I sådana fall hjälper juinte en terapibehandling, utan där måste andra åtgärder vidtas. Utvecklingenav den psykiatriska vården m.m. Men, som sagt, en ökad kunskap och förmåga atttolka det psykotiska språket står, som jag upplever det, inte i strid med andrabehandlingsformer. Del viktiga i del här sammanhanget är atl vi kombinerarolika vägaratt gå för att uppnå bästa möjliga resultat. JÖRNSVENSSON (vpk): Jag vill taupp två punkter. Fördet första: Även om man räknar bort de upprepade tvängsinlagning-arna,såkvarståratt 12 000 människor drabbas. Det ärett mycket högt tal, hur man änräknar. Jag har begärt en förklaring till delta men tyvärr inte fäll någon. Fördel andra och : Nej, del är inte likgiltigt om man lär sig detpsykotiska språket i en terapisituation och sedan struntar i den övrigaterapeutiska atmosfären. Om den är tvängsbetonad och repressiv, gammaldags ochålderdomlig, då fär patienten eller klienten aldrig elt sådanl förtroende förterapeuten atl någon språklig dialog uppstår som kan leda till en lösning avkonflikten. Förtroendet är ju oerhört centralt, och det är förtroendet somskadas i en tvängsbetonad och auktoritär atmosfär. Jag tror inte vi kan komma överens i det här avseendel. Men jag skulleavslutningsvis vilja rekommendera - mot bakgrund av beskrivningennu senast av gammalmodig atmosfär - all la etl halvårs pryo på någon slutenpsykiatrisk vårdavdelning vid en hell vanlig klinik.