prot · G109161 · 1977-12-31 00:00:00 — Närjag talar om sänkta marginalskatter syftar jag i första hand på skattesatsernai de inkomstlägen där flertalet av industrins arbeiare och tjänstemän befinnersig. Men alla som har studerat skatteskalor vet atl man också lämpligenjusterar i inkomstskikl som ligger under och över dessa lägen. Kommunalskatternaharju en väsentlig roll i vårt inkomstskatiesystem genom alt de så atl sägaligger under den statliga inkomstskaiteskalan och därmed medverkar till denhöga progression som vi har. Därför måste staten vara återhållsam med att lägganya uppgifter på kommunerna, och kommunerna måsle å sin sida varaåterhållsamma med att ta på sig nya uppgifter och sedan komma till staten ochsäga, atl de måste få mera bidrag. Det är möjligt att med lugnarekonsumtionstillväxi - observera atl jag lalar om en konsumtionslillväxt; det äralltså fortfarande fråga om en tillväxt -ändå klara väsentliga uppgifter framförallt inom barnomsorgens, äldrevårdens och långtidssjukvårdens områden. Men vikan behöva ta det litet lugnare på andra Denekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. områdenoch ta litet på oss för atl där genomföra de ambitioner som vi har. Tillsist ytterligare en sak. Socialdemokraterna säger gång på gång att regeringensskattepolitik medför omfattande inkomstomfördelningar, alt miljonbeloppflyttas, att företagarna får miljarder etc. Alt företagarna får miljarder ellerens miljoner är så orimligt, att jag inte ens skall kommentera det. Förelagarnahar precis som andra inkomsttagare fltt en del skatteminskningar och en delskattehöjningar under gångna år, och deras personliga situation är nog ungefärdensamma som . Den var .som alla andrainkomsttagares väsentligt besväriigare än t.ex. ,eftersom inkomstbeskattningen genomgående blivit hårdare. Vadgäller påståendet att företagen får pengar vill jag säga atl sänkta löneskatteroch olika former av stöd har betytt alt många förelag kunnat räddas så att dekunnat leva vidare och fortsätta att arbeta. Men sänkningarna av löneskatternahar också betytt att kostnadsnivån i företag, i kommuner, inom handel och iorganisationer har kunnai sänkas. Jo, för att skyddasysselsättningen. Ett av de mest väsentliga sociala mål som ett samhälle kanarbeta för ärju att människor skall ha jobb. Detfinns problem inom vårt skattesystem, och det finns möjlighet att inomnuvarande skattereglers ram undgå beskattning eller minska skatten. Menmöjligheterna till detta har inte tillkommit genom några skattelagar somgenomförts . De har uppstått inom ramen för gamlalagar, som en socialdemokratisk regering har utarbetat och som för den delen denuvarande regeringspartierna i opposition ofta har stött. Men glöm inte i erkritik att de lagar som möjliggör för somliga alt komma i ett bättre lägeoch att utnyttja olika regler är gamla lagar, som hade kunnat ändras undertidigare år och årtionden. Men varför har man dåinte gjort detta? Ja, kanske är det inte lika enkelt att finna de nya effektivaoch rättvisa lagarna som del är atl kritisera en del svagheter. 1 så fall bordeju kritiken ha gett litet mer resultat ochunder halva . Vi arbetar och kommer att fortsätta alt arbeta för attslipa bort sådana kanligheter och konstruktioner som ger orimliga effekter. Mendet kommer att la litet tid. Jaghar sagt - och låt mig , herr talman, upprepa det - att vi vill föraen skattepolitik inte för vissa grupper, inte för vissa inkomstskikt, inte enskattepolitik präglad av något klasslänkande, utan en skattepolitik för alla,en skattepolitik för hela befolkningen. () kortgenmäle: Försvaret för de sänkta arbetsgivaravgifterna går ut på alt dennaåigärd skall skapa större sysselsättning och ge lägre priser. Förutom atlavgiftssänkningarna inte kan göra bådadera - pengar som används för löner kaninte användas för att sänka priserna - tyder allt på att sänkningarna inte görnågotdera. För vad händer? Jo, företagens finansiella sparande ökar ,somjag påpekade, med . Det är pengar som inte används De ligger sysslolösa. Eller rättare sagt: De lånas ut till bankerna,där sedan med stort besvär lånar tillbaka pengarna till staten. Detär rena rundgången. Jaghar liknat de här 15 miljarderna vid en bomb av överlikviditet som kanexplodera i en nära framlid. Men då blir det inte sysselsättning utan inflationoch kostnadsökningar för alla. IngemarMundebo får nu varningar från alla håll om riskerna med den här politiken. Tarhan inget intryck av de här varningarna? Det är en ganska allvarlig fråga. Tänker att och går med på krav allarbetsgivaravgiften skall sänkas ytterligare den 1 januari 1979.1långtidsbudgeten redovisas nu ett långsiktigt underskott på 40 milj. kr. Det ären varningssignal, säger . På långsikl borde därför IngemarMundebos hela politik inriktas på alt sänka det här underskottet på 40miljarder. Min fråga är: Lovar att i nästa budget, den för1979/80, skall underskottet bli lägre än de 40 miljarder som enligt regeringeninte är acceptabelt på ? Sedanär det värt att notera, herr talman, atl den enda reform taladeom var sänkta skatter. Sänkta marginalskatter är en av de mest angelägnarätlvisereformerna, sade . Jag kan länka mig flera skäl för attsänka marginalskatterna, men jag skulle aldrig drömma om atl försöka slå i folkatt det är av rättviseskäl jag vill sänka marginalskatterna. Men driv kravetpå 50 96 marginalskatt, , för det betyder att de socialareformer som ni har utlovat förvandlas till det som redan har inträffat! Reformenför kvinnorna gällde kortare arbetstid för dem som har råd att stanna hemma. Nuskymtar sämre sjukvårdsförmåner och sämre villkor för pensionärerna. Finnsdet hos inte längre någon känsla för att rättvisa också gällernågot annal än marginalskatterna? Nej, här har det gamla , BertilOhlins konservativa parti, kommit tillbaka. Jag antar alt fåranledning att redovisa vart hans parti är på väg. Denekonomiska politiken, m. m. (vpk) kortgenmäle: Mot bakgrund av alt finansutskottet stödde sig på budgetministernsresonemang om alt en fortsatt expansion inte var förenlig medsamhällsekonomins krav och att betydande nedskärningar måste komma till ståndställde jag en par frågor till budgetministern, som han väl åtminstone indirekthar besvarat i sill anförande. Nog måste det väl vara något av en felsyn all såhårt markera åtstramningen just på den kommunala sektorn, som framför allt haratt svara för den kollektiva samhällsservicen' Då kommer, såvitt jag förslår,åtstramningen alt i första hand drabba de grupper som redan nu har del svårt. Mankan ställa frågan vilka det är som bäst behöver den kommunala servicen, medutbyggd barnomsorg och mycket annat, och vilka grupper i samhället som kanklara sig den servicen förutan eller med vissa indragningar i den. Jag tyckerinle att frågeställningarna är besvarade när det gäller vilka Den ekonomiska politiken, m. m. betydandenedskärningar som budgetministern anser kan förekomma utan att del fårallvarliga sociala konsekvenser. Budgeiminisiernförbigår också helt frågan om de sysselsättningspolitiska konsekvenserna vid ennedskärning i kommuner och landsting. Jag vill då bara erinra om att såvälsysselsättningsutredningen som andra utredningar har räknat med att det är justpå den offentliga sektorn, bl. a. i kommuner och landsting, som en rad av denya jobben skall komma. Men hur gardet med dem om man skall bedriva denåtstramningspolitik mot kommuner och landsling som det här är fråga om? Jag har lyssnat på alla synpunkter, både i denna debatt och i andradebatter som jag åhört, och jag har även tagit del av de synpunkter som vimöter exempelvis i de ekonomiska rapporterna. Det har då varit intressant attkunna konstalera att det råder en tämligen hög samstämmighet i bedömningen, attvi genom devalvering, återhållsamma löneavtal och sänkta löneskatter har fåttett kostnadsläge som ger oss väsentligt bättre möjligheter att konkurrera utepå världsmarknaden. Under de gångna månaderna har vi också kunnat konstaterahur industrins orderiäge i väsentliga avseenden har förbättrats. Detla äralltså fakta. Var och en som har försökt sälja borde kunna tänka sig att delmåste vara lättare att göra del om man kan göra det från den utgångspunkten,att de egna priserna nu är lägre än vad de skulle ha varit om viinte hade sänkt löneskatter och förändrat växelkurser. Kjell-OlofFeldt menar att jag i den här debatten, , skall ta ståndpunkt tillbl. a. vilka ekonomisk-politiska åtgärder som regering och riksdag bör stannaför . Men den bedömningen bör rimligen utgå från det ekonomiska lägesom vi befinner oss i då och från det behov av insatser som då eventuellt kanfinnas. Så stelbent skall väl inle en ekonomisk politik vara att man fyramånader i förväg i en debatt skriver ut ett recept och säger: Så här skallreceptet se ul! Ännu mindre skall vi i den här debatten göra upp denstatsbudget som kommer att redovisas inför i början av januari 1979.Jag går inle till del arbetet med en fixerad siffra för budgetsaldot, utan denfrämsta ambitionen i ett budgetarbete måsle vara att kunna redovisa en budgetsom fyller kraven ulifrån både samhällsekonomiska och statsfinansiellautgångspunkter men också krav sedda utifrån de sociala ambitioner som dennaregering står för, där ett intensivt arbete för att trygga sysselsättningenför människorna är det dominerande. Minambition är därför atl presentera en budget som så långt som möjligt kan klaraden målsättningen med så lågt budgetsaldo som möjligt. Men om kampen försysselsättningen skulle kräva ytterligare insatser är jag beredd alt prövaockså den kostnaden. Vidareharjag varken i denna eller i andra debatter speciellt markerat den kommunalasektorn. Jag lalar genomgående om den offentliga sektorn. Atl det stundom merhandlar om den kommunala sektorn än om den statliga beror helt enkelt på atlden statliga konsumtionstillväxten ligger på ungefär noll,medan den kommunala legat på . Det finns starkasamhällsekonomiska och kommunalekonomiska skäl som talar för alt den kommunalakonsumtionslillväxten borde ligga på en lägre nivå. Jag har sagt att det ärmöjligt att tillgodose höga krav på väsentliga samhällsområden också med enliigre konsumtionstillväxt än den nuvarande. Slutligen:jag talar inte enbart för sänkta marginalskatter. Framför allt uttryckte jagalldeles klart att jag inle vill fixera debaiten lill några procentsatser. Jagtalade om reformer inom hela vårt skattesystem, framför allt inominkomstskattesystemet. Del betraktar jag verkligen som en social reform och somen rällvisereform av siörsta betydelse, därför att vårt skattesystem i dagmedför så betydande skadeverkningar, just därför att det driver på inflationen,försvårar avtalsrörelser, påverkar människors tilltro till samhället - tillvårt skattesystem - och påverkar människors arbetsvilja. Kan vi alltså få ettbättre inkomstskatiesystem, då har vi genomfört en reform som är av störstabetydelse för många människor i delta land. Denekonomiska politiken, m. m. () kortgenmäle: tar på sig slatsmannakostymen. Del kan inte begäras avhonom att han skall ha några stelbenta ståndpunkter hela denekonomiska politiken på nytt skall fastställas. Jag förslår alt ärtyst på den punkien. Del är nämligen bara en enda slutsats som är möjlig: Omregeringen skall genomföra sina planer på ytterligare skatte- ochavgiftssänkningar, utan att detta leder till en rent katastrofal siatsflnansiellsituation, måste stora skattehöjningar genomföras förändra grupper. Enmomshöjning är hell enkelt oundviklig, och del irorjag inser. Nufrågade jag inte efter några speciflka åtgärder. Jag frågade: Vilken ärfolkpartiets viljeinriktning? Vartill syftar ni och regeringen med finanspolitikenoch budgeten ? Vill ni långsiktigt minska statens budgetunderskott? Vivet alla vilken enorm betydelse delta har för både den ekonomiska och densociala utvecklingen, för kommunernas möjligheter att undvika skattehöjningar,för möjligheterna att åtminstone göra de elementära insatserna för alt klaramänniskors trygghet och sociala villkor. Gör vi inte del, då är alternativetockså klan: del blir fortsatt inflation och fortsatta kommunalaskattehöjningar- och planer på social nedrustning kommer allgenomföras, därför att de blir nödvändiga. Pådenna grundläggande fråga har inget annat svar än att deras socialareform, som de nu planerar för, innebär sänkta marginalskatter. Jagsade tidigare atl hade fastnat i den moderata fällan. Men detverkar som om denna fälla har gillrats gemensamt av ochmoderaterna. Den som sitter där nu är tydligen och ceniern. Det ärBertil Ohlins gamla skaitesänkarparii som har kommil tillbaka - likakonservativt och hårt, lika okänsligt för de konsekvenser som en rasering avsamhällets resurser får. Då hjälper del föga, , att ni vänder erlill de grupper .som lycker att skatterna är höga, därför att människorna är Denekonomiska politiken, m. m. samtidigthell på det klara med att deras framlid är beroende av hur ekonomin sköts ochvilka möjligheter samhället har att i kritiska lägen göra de insatser som ärnödvändiga. får ni säga nej till en rad viktiga ting, ni får säga nej t.o. m. till näringspolitiska insalsersom skulle kunna rädda sysselsättningen,därför att budget är tom på pengar. Jagönskar er inle välgång på den färd ni nu anträder, utan jag ser med stor oro pådet som tydligen skall bli fortsättningen nästa budgetår. NILSBERNDTSON (vpk) kort genmäle: Här irorjag att vi skymtar den filosofl som vi kritiserat i vår motionoch som upprört finansuiskoiiet, nämligen atl det är exportindustrins intressensom fått diktera den ekonomiska politiken utan atl regeringen ställt krav ens ifråga om sysselsättningen. Här fortsätter ju budgetministern att tänka bortsysselsättningskonsekvenserna av en åtstramning när del gäller kommuner ochlandsting-eller den offentliga sektorn, som budgetministern säger. Budgetministernsäger att konsumtionsökningen i kommunerna är för hög. Men han måste svara påfrågan vad det är för konsumtion som kommunerna har atl svara för. Hurangelägen är den konsumtionen för medborgarna? En begränsning i förhållandetill redan uppgjorda planer i kommunerna, som budgetministern talat om, måsteleda till att redan nu allvarliga brister i fråga om barnomsorg, sjuk- ochhälsovård, äldreomsorg, miljö, bostäder, kollektivtrafik och liknandeytterligare förvärras. Då är man bra nära ett reformstopp, för att inte tala omsociala försämringar. När man har denna inriktning borde man inte vara såindignerad över atl vi har hävdat att man söker vältra över krisens bördor påde minst bärkraftiga i samhället, för det är uppenbarligen ändå vad som sker. fångar man nog inte i några fällor så där enkelt, i varjefall irorjag inte alt gördet. placering avgörs avfolkpartiet självt. Och är, har varit och kommer att förbli ettsocialt reformparti. Därför är ett socialt reformarbete väsentligt för ,och det kommer vi att fortsätta att arbeta med. Vi kommer alt göra det i dentakt som vår samhällsekonomi ger utrymme för. Allmålen är en samhällsekonomisk balans framgick väl ändå både av min anförandeoch av budgetförslaget. Det är givet att politiken nu precis som under lidigareskeden i svensk historia är en balansgång mellan olika krav och önskemål å enasidan och ekonomiska resurser å andra sidan. På vissa punkter, exempelvis när delgäller ett socialt reformarbete, skulle vi vilja gå längre, men i nuvarandeekonomiska situation kan vi inte göra det, därför att våra resurser helt enkeltinte räcker till. För den skull tyckerjag inte att man behöver tala omnedrustning eller om atl angelägna reformer inte blir genomförda. Om vi Hr taytterligare på oss för atl nå ett mål, kan vi självfallet beklaga det,men det får vi ändå göra föratt försöka bevara balansen i vår samhällsekonomi. Målinriktningen, vad vi vill uppnå, har vi därmedinle förändrat. När man nu resonerar om vad som hänt under t. ex. 1977 tillföljd av den låga tillväxten i ekonomin, tar man stundom i med bedömningarochbeskrivningar som helt saknar förankring i verkligheten. Del gäller bådemänniskors privata konsumtion och vad vi kan uppnå inom den statliga ochkommunala verksamhten. Inom den offentliga sektorn pågår ändå ett fortsattreformarbete på olika områden. Det pågår väsentliga förbättringar avsituationen inom barnomsorgens, sjukvårdens och långtidssjukvårdens områden.Det förhållandet atl vi inle kan lösa alla problem på en gång beror på attproblemen är så pass många. Påden privata konsumtionens område var del en nedgång 1977 som handlade ompromille. Låt oss säga atl dessa promillen skulle bli lill en procent under dethär året, så handlar del ändå om att komma lillbaka ungefär till ett liige därvi var 19/5 och 1976. Då var och andra inte fullt så talföraom nöden och eländet i det här landet! Fakium är att vi har många problem attlösa, men att vi ändå har det ganska bra, om vi jämför med situationen i mångaandra länder. Vi vill att det skall bli bättre, ochjag tror att det kommer attbli det. Denekonomiska politiken, m. m. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Den renodlat ekonomiska argumentationen från vår sida har förts avKjell-Olof och kommer att föras av och flera andrasocialdemokrater. Jag skall delvis hålla mig till andra perspektiv. Men jag kaninte undgå att inledningsvis säga att det var rält skrämmande atl lyssna tillIngemar Mundebo. Han är ansvarig för våra statsfinanser. Densista rent socialdemokratiska budgeten, 1975/76, gav ett underskott påsammanlagt . Den budget som behandlas ger ett underskottpå, om jag minns rätt, ca . har alltsåunderskottet i statsbudgeten ökat 11-12-faldigt. Del betyder att var tredjekrona som staten ger ut är en lånad krona. Det betyder vidare att räntan påstatsskulden är den snabbast växande posten i hela vår budget. Om utvecklingenfår fortsätta kommer räntan på statsskulden atl kosta lika myckel somutgifterna för folkpensionerna, och det är en väsentlig orsak till vår mycketstora utländska upplåning. Nuhar budgetministern lagt fram en långtidsbudget som visar att vi permanentskulle ligga - utan några som helst reformer, utan skattesänkningar - på ettunderskott om , år ut och år in. Jag brukar träffa utländskaekonomer. De säger att man möjligen kan tolerera budgetunderskott på 3-4 96 avBNP. I ligger vi nu på elt budgetunderskott på av BNP-en storlekpå underskott som knappasl är känd i något annat land. Vadgör då budgeiminisiern - han som är den främst ansvarige? Jo, han säger att dethär är en varningssignal. Vad gör han sedan? Jo, han lovar atl Nr 161 ytterligare försvaga budgeten - han skall sänka marginalskatten, sänka Fredaeen den grundavdragetoch sänka kommunalskatten. Allt della skall läggas ovanpå de Eftersom budgetministern säger att det är oacceptabelt att ha ett budget- Den ekonomiska underskott på 40 miljarder, frågade honom, om han kan lova nolilike 1 atl hålla nästa års budgetunderskott lägre och omdelta är hans ambition. svarar budgetministern althan naturligtvis inte kan lova det. försvagar han budgeten fullständigt ionödan med 4 miljarder, som han skänker till arbetsgivarna. Och så står han häroch lovar en par miljarder lill. som detla sker går landet mot ensiatsfinansiell kris och mot en våldsam uppladdning av likviditeten, någol somblir en inflaiionsbomb och som kan leda till statsfinansiell bankrutt, om nifär fortsätta. Det må förlåtas mig, herr lalman, om jag tycker alt detta trotsallt är någol skrämmande. Inför dagens debatt har jag läst igenom protokollet från motsvarandedeball . Del var mycket intressant. Dethai'ju hänl myckel i vårt land under det år som gått sedan vi senast upplevdeden härliga tiden mellan hägg och syren. Del har hänl väldigt myckel ocksåuianför landets gränser som påverkar människorna i vårt land. Den ekonomiskatillbakagången, som redan då skarpt kritiserades, har fortsatt.Strukturomvandlingen har drivit än fler människor in i en hård otrygghet. Mångaungdomar har upplevt bittra och svåra perioder som arbetslösa. Människor harslagits ut i del svenska samhället. Dennahotfulla ulveckling, som jag här bara har skisserat, ställer stora krav på enregering. Enklast kan de kraven formuleras i orden handlingskraft ochframlidsinriktning. Därför är det rätt sorgligt an flnna alt del nu som då är islorl sett samma olösta problem som är aktuella. Del börjar bli trångt i denFältdinska tångbänken. Görbara del lankeexperimeniei all regeringen lidigl kunnai samla sig lillkraftfulla beslut i energipolitiken. Det skulle ha betytt stora ekonomiskabesparingar nu när besparingar är nödvändiga såsom budgeten ser ut. Det skulleha betytt ökad sysselsättning när sysselsättningen är hotad. Del skulle habetytt investeringar när investeringarna rasat. Del skulle ha betytt en högreekonomisk aktivitet när ekonomin är på tillbakagång. Del skulle ha skapatulrymme för politisk handlingskraft i ett läge när stora problem förmänniskorna kräver just della. Men energipolitiken ligger i precis sammalångbänk som . 1fjol uppehöll jag mig rätt utförligt vid den blockpolitik, den hårdakonfrontation med arbetarrörelsen som präglade den borgerliga regeringenspolitik. Jag beklagade dessa hårda låsningar och påminde om att vi undersocialdemokratins regeringslid hade kunnat skapa breda majoriteter för nästanalla stora reformer och beslut i riksdag. tog jag fleragånger upp frågan om möjlighelerna till samverkan för all lösa några av dagenspressande problem i vårt samhälle. Del var, herr lalman.törspilld möda. under del gångna året har blockpolitiken skärpts.Konfrontationen med socialdemokratin har hårdnat. 60 Information och samråd i politiskt avgörande frågor förekommer inte. Kontaktvägarnahar slammat igen, med några få och i och för sig glädjande undantag. Vi har hosregeringen fltt uppleva en klar vilja atl regera mot arbetarrörelsen och därmednaturligtvis också mot de stora grupper, vilkas politiska krav och önskemålförs fram av arbetarrörelsen. Mankan i allt högre grad böna lala om all del finns två - ell borgerligt,högerinriktat, och ell socialdemokratiskt . Man kan fråga sig vad dennautveckling beror på. En del av svaret kan vi finna i en artikel, som ErnstWigforss skrev under den borgerliga sommarregeringens tid 1936 och som jagåberopat vid någol tidigare tilfalle. ErnstWigforss skiljer på den folkliga samlingen och den borgerliga samlingen.Socialdemokratin eftersträvar en folklig samling genom alt vända sig till alladem som inte försvurit sig till en dogmatisk antisocialism utan valt att skapaunderlag loren bred folklig reformpolitik. Den borgerliga samlingen är däremottill hela sin innebörd en negation, den är skapad lill kamp mot socialismen föralt hindra dess framträngande, men inte genom att hänvisa till egna positivamål utan genom att säga nej till vad socialdemokratin eftersträvar. Denborgerliga samlingens anhängare tycks inte räkna med något mer än alt meduppbjudande av alla krafter hålla en mycket liten och osäker majoritet gentemotsocialdemokratin. Och för att hålla denna majoritet drar man upp abstraktagränser, som i längden svåriigen kan förenas med intressena hos alla demedborgare från vilka man väntar sig stöd. Måhända kan man , närverkligheten fåll verifiera Wigforss ord, göra några kompletteringar. Detre borgeriiga partierna harolika politiska budskap. De vänder sig till olikagrupper med molstridande löften och utfästelser. Utöver all löftena sprängeralla samhällsekonomiska ramar, innebär del motstridiga i löftena atl de heltenkelt inte kan förverkligas vart och ell. eller senare - i regel senare -måste man välja. Även vi riksdagsmän, fjärran från kanslihusetssamordningskanslier, har då och då fån skymta konvulsionerna från demaktstrider som där måste rasa, vare sig del rör sig om mer eller mindrepassionerade duetter mellan och om vem som först skallfå prata bredvid mun, etter mera handfasta gräl om skatter, kärnkraft osv. Debräckliga kompromisser som träffas omsider tål icke några lillmötesgåenden motoppositionen. Därför får vi gång på gång uppleva atl fattar beslut,som egentligen inle har förankring i riksdagsmajorileien utan främst isamrådskanslierna.