prot · G109123 · 1977-12-31 00:00:00 — innan den refererade lagändringen trätt i kraft.Regeringen hade - liksom fortfarande - en möjlighet atlenligt 136 ! ; BL medge dispens från täibebyggelseförbudet. Regeringensbefogenhet att i särskilda fall medge undantag begränsas inte av någon särskildförutsättning. Avbetydelse vid bedömningen av regeringens praxis på detta område är deuttalanden som gjordes i samband med alt 6 S BL ändrades år 1971.1 dennaparagraf definieras begreppet tätbebyggelse. Därmed avses sådan samladbebyggelse som nödvändiggör eller kan väntas nödvändiggöra särskildaanordningar för att tillgodose gemensamma behov. Vidprövningen skall hänsyn las också lill bebyggelse som är all vänta. I sambandmed ändringsförslaget uttalade departementschefen att det låg i sakens naturatt bestämmelsen om dispens från täibebyggelseförbudet skulle tillämpasrestriktivt. Han ansåg att den ändring av tätbebyggelsedefinitionen somförordades och motiven för ändringen ytterligare markerade att dispens bordevara en ren undantagsföreteelse. Enligt departementschefen bordedispensgivningen t. ex. inle få leda till all ett bebyggelseområde, för vilketdetaljplan borde ha upprättats, blir utbyggt ulan föregående detaljplanering(prop. Principenatl samhället bör ha ett ansvar för bebyggelseutvecklingen och utformningen avden lokala miljön och därtill pröva olika byggnadsföretag från allmän synpunktstärktes yllerligare följande år. Då infördes genom en ändring i 5 i; BLbestämmelser som reglerar även glesbebyggelserälten. Sådan prövning förutsatteskunna ske med utgångspunkt i generalplaner eller annan översiktlig planering. Underden socialdemokratiska regeringens lid utvecklades successivtplanlagsliftningen efter riktlinjer, som innebar atl inflytandet över markplaneringoch markanvändning försköts från de enskilda markägarna lill de demokratisktvalda samhällsrepresentanter som arbetar på medborgarnas uppdrag. Vägledandeför utvecklingen var de principer jag tidigare nämnt. 1linje med denna syn på planeringsfrågorna uttalades också att regeringensdispensrätl från de planbeslut som fattats i kommunerna skulle utövas Dettamotiverades både av behovet atl verkligen åstadkomma den planmässighel somlagstiftningen åsyftade och av omsorgen om det kommunala"planmonopolel" - dvs. principen atl besluten skall fattas så nära deenskilda människorna som möjligt. Dengranskning som utskottet genomfört av regeringens handläggning avdispensärendena har givit uppseendeväckande resultat. Under undersökningsperiodernaavgjorde regeringen 177 dispensärenden i vardera perioden. Densocialdemokratiska regeringen beviljade dispens i sju av fallen. 1 sex av dessafall hade tillstyrkt dispens och i det sjunde hade stadsarkitekteni yttrande över besvären anfört atl ett undantag från en restriktiv praxiskunde motiveras. Denborgeriiga regeringen beviljade dispens i 47 av fallen och i 19 fall även motbyggnadsnämndens avstyrkande. När den socialdemokratiska regeringen sålundabeviljade dispens i 4 96 av ärendena beviljade den borgerliga regeringendispens i 27 96 av fallen. Det är uppenbart att regeringsskiftet inneburit enväsentlig förändring av praxis på delta område. Den resirikliviiet som densocialdemokratiska regeringen upprätthöll - helt i enlighet med intentionerna ilagstiftningen - har uppluckrats. Praxis har ändrats i en riktning som stridermot de principer som vuxit fram rörande markplaneringen i vårtland saml de riksdagsuttalanden som gjordes . Försvagningenav principen att mark före bebyggelse skall ha prövats från allmän synpunktlämpad härför ligger i linje med den olyckliga uppluckring av lagstiftningensom den borgerliga riksdagsmajorileien genomdrev . Förändringen ipraxis inträffade emellertid före den aktuella lagändringen. Enligtreservanternas mening är delta olämpligt inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt. Så otvetydiga motivuttalanden som här föreligger måslevara vägledande för regeringens tillämpning av lagstiftningen. Här haremellertid en lagstiftning, som byggt upp ochförstärkt, ändrats i sin tillämpning utan all fått ta ställning lillden nya inriktningen. Enligt reservanternas mening visar regeringens handläggningav dessa dispensfrågor på nonchalans inte bara mot de principer förmarkplanering som tillämpats i vårt land , ulan även motriksdagen som lagstiftare. Delta om första avsnittet. Utskottethar också under årets granskningsarbeie uppmärksammat handläggningen av någrafall då regeringen vägrat fastställelse av stadsplaner som antagils avkommunerna. Det mest oroande gäller två stadsplaner i . Ifråga om i kommun vägrade regeringen genom beslut den18 att fastställa två stadsplaner för del av Ope i kommunen. Ihela området var planerat 2 450 bostäder och arbetsområden för 1 500-3 000personer. Planeringsarbetet hade pågått årskommunsammanläggning, då området ingick i kommun. beslötfullmäktige om en generalplaneskiss, i vilken bl. a. ingick en utbyggd stadsdeli . Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen Under1972 utarbetades och remissbehandlades ett disposilionsförslag grundat pågeneralplaneskissen av . Då fanns inga väsentliga erinringar motförslaget. accepterade t. ex. den gräns mellan bostadsområdeoch jordbruksmark som medger den bostadsbebyggelse som regeringen sedan vägradefastställa 1977. Imaj 1973 beslutade fullmäktige om en plan som innebaren utbyggnad av Ope tillpå sikt 5 000 invånare. uppdrog kommunstyrelsen åt altutarbeta en stadsplan så att den kunde vara fastställd 1976. Kommunstyrelsenantog också ett bostadsbyggnadsprogram med byggstart i Ope . Genomregeringens beslut har en svår bristsituation på bostadsmarknaden i Östersundförvärrats ytteriigare, eftersom alternativa planer för en bostadsbebyggelseav den aktuella omfattningen saknas. De ansvariga i kommun harliksom de bostadssökande kommit i en mycket svår situation. Isitt beslut hänvisade regeringen till att givituttryck för en mer restriktiv inställning lill användningen av förannal än jordbruksändamål. uttalande gavs alltså rättsverkan, ochdärtill retroaktiv sådan. I beslutet anfördes alt marken i de två stadsplanernaför anses ha sådant värde från jordbrukssynpunki att den inle bör las i anspråkför bebyggelseändamål. Angelägenhetenav att bevara jordbruksmarken i detta område har alltså tillmätts så storbetydelse att de allvarliga konsekvenserna för bostadsförsörjningen i kommunenvägt lättare. Det har också motiverat ett avsteg från den sedan längeaccepterade huvudprincipen att del är kommunerna, som har ansvaret förplanering och markanvändning. Enligtreservanternas mening haren sådan prioritering inte något stöd i de uttalandensom gjorts i samband med atl antog riktlinjerna för den fysiskariksplaneringen. Kommunerna har huvudansvaret för samhällsbyg-gandet ochutformningen av den lokala miljön. Uttrycket "kommunalt planmonopol"grundas på principen att det är kommunen som avgör om och när en plan skallföras fram till fastställelseprövning, atl kommunen har ett starkt inflytandepå dispensärenden rörande avvikelser från planer, samt på kommunensbefogenheter i övrigt att påverka utformningen av den lokala miljön. Detvångsåtgärder som regeringen enligt lagstiftningen har rätt att vidta, t. ex.atl förelägga kommunen att upprätta och anta generalplan, är avsedda attutnyttjas endast undantagsvis -1, ex. om stal och kommun har olika uppfattningom lokaliseringen av viss industri. Reservanternaflnner inte all regeringens beslut om de två stadsplanerna i grundaspå några tvångsregler i byggnadslagstiftningen. Det måste i stället ses som ettresultat av en tolkning av den fysiska riksplaneringens riktlinjer, Jag villdock påpeka att frågan om kommunernas ställning i den fysiska riksplaneringenhar diskuterats i en rad olika sammanhang. Departementschefen berördekommunernas roll i propositionen 1972:111. Han framhöll där bl. a. att inomvissa områden rör planeringen och utnyttjandet av de fysiska resurserna intebara en kommuns invånare utan är av intresse för en region eller helalandel. De geografiska riktlinjerna för markanvändningen som motiveras avriksintresse ansågs dock endast komma alt gälla mindre delar av landet och iallmänhet vara mycket översiktliga. Departementschefen förordade atl det ihuvudsak bör ankomma på kommunerna atl fullfölja de uppdragna riktlinjerna.Någon principiell kompetensförskjuining mellan stat och kommun ansågs inle följaav den fysiska riksplaneringen. Beträffandefastställelseprövning av detaljplan framhöll departementschefen attfastställelse kan vägras som ett medel all tillgodose riksplaneringensintentioner, om detaljplanen saknar erforderligt underlag i översiktsplaneller strider mot sådan plan. Vadgällerjordbruksmarken anslöt sig departementschefen i propositionen 1972:111till ett uttalande av jordbruksutskottet , i vilket anfördes atthögvärdig jordbruksmark inte bör tas i anspråk för tätbebyggelseändamål om enfrån samhällets synpunkter likvärdig lösning kan åstadkommas på annan förjordbruket mindre värdefull mark. Gjordauttalanden i samband med tillkomsten av den fysiska riksplaneringen innebärenligt reservanternas mening atl den kompetensfördelning, som tidigare gälltbeträffande stal och kommun vad avser markanvändningen, inte skall rubbas. Dethar i olika sammanhang betonats alt hänsynen till riksintressena i första handskall tas av de enskilda kommunerna. Del är i första hand kommunerna själva, ienlighet med den fysiska riksplaneringens riktlinjer, som skall lösauppkommande konflikter mellan olika markanspråk. Nya tvångsmedel från statenssida avvisas. Det är enligt vår mening självklart att kommunerna i densituation som inträffat i samband med tillkomsten av dessa riktlinjer inte kanhelt koppla loss från redan tidigare påbörjad planläggning. Det är ocksåvikiigi all regeringen vid handläggningen av planärenden verkligen iakttar denresirikliviiet i fråga om ingrepp i kommunernas självbestämmanderätt, somförutsattes när riktlinjerna antogs av . Bakom då gjorda uttalandenlåg övertygelsen att det ur demokratisk synvinkel är nödvändigt att delavgörande inflyiandet över planeringen av kommunens yta samt attbestämmanderätten i kommunala lämplighetsfrågor ligger så nära medborgarna sommöjligt, dvs. Enliglreservanternas mening har regeringen genom sitt beslut gjort ett väsentligtavsteg från intentionerna i den fysiska riksplaneringen. Fler beslut avliknande karaktär skulle kunna leda till en oroande och icke avseddkompetensförskjutning från kommunerna till staten. I slällel fören önskvärdminskning av statens detaljstyrning skulle en sådan utveckling enligl våruppfattning innebära en väsenllig urholkning av den kommunala självstyrelsen -något som vore ytterst olyckligt. Avslutningsvis,herr talman, vill jag gör en anmärkning av mer allmänt slag. Handläggningen avde dispensärenden och de stadsplanefrågor som granskats visar tyvärr på enbristande vilja atl värna om allmänhetens rätt alt på lokal nivå ta etlgemensamt ansvar för den lokala miljön. demonstreras en vilja altprioritera enskilda markägares intresse av exploatering framförkommunmedborgarnas berättigade anspråk på en god och Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstift -ningen Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen 1 stadsplanebeslulen har regeringen gjort avsteg från detkommunala planmonopolet på sätt som innebär att jordbrukets intressenprioriterats före de valda förtroendemännens omsorg om en godbostadsförsörjning i kommuninvånarnas intresse. Regeringsskiftet1976 har, mot bakgrund av gjorda iakttagelser under årets granskning, enligtreservanternas mening inneburit all utvecklingen mot en samhällsplanering i debreda medborgargruppernas intresse avbrutits. Ja, här har närmasl tagits ettsteg tillbaka. Jag ber alt få yrka bifalltill s-reservationen 2, som rör avsnitt 8. BJÖRNELIASSON (c): Avsnitt 8 i granskningsbetänkandet behandlar byggnadslagstiftningsärenden.På två punkter i avsnittet har socialdemokraterna anfört reservation ochkritiserat regeringen och ansvarigt statsråd. För del första har man pekat påatl antalet avslagna besvärsärenden hos regeringen rörande dispens fråntätbebyggelseförbudet minskat och utgör 73 96 av de inkomna 177besvärsärendena jämfört med tidigare . Denna minskning av avslagenstår enligt reservationen i strid med den restriktiva praxis som gälltlidigare, och man hänvisar dessutom till ändringen 16 § byggnadslag,för all understryka den från reservanternas synpunkt angelägna restriktiviteten vid behandlingen av dispensärenden. För det andra gäller del delabsurda påståendet att regeringen skulle gått markägarnas intressen till mötesgenom alt inte fastställa byggnadsplaner där förstklassig avsågs blibebyggd. Beträffandedispenserna måste reservanterna gå hela föratt finnaetl uttalande, som kan tänkas ge underbyggnad åt reservationen. Men tidernaförändras, och reservanterna har förbisett den ändring av 5 § i byggnadslagensom kom till stånd och trädde i kraft ,varigenom möjligheterna lill dispens från del allmänna tätbebyggelse-förbudetökades. På grundval av denna ändring utgav bl. a. planverket en lista på s. k.särskilda skäl, som kan tänkas gälla i olika dispenssiiualioner. Från dåvarandedepartementschefen gjordes i samband med propositionen 1972 uttalandenall byggnadsföretag skulle kunna tillålas dispensvägen i fall där dellalidigare ej varit möjligt. Denna kompletterande bebyggelse skulle då exempelvistillkomma som komplement till befintlig bebyggelse i byar utanför tätorterna. interpellationsdebatt sade departementschefen att glesbebyggelseär och kommer att vara den enda lämpliga byggandeformen i stora delar avlandet, all den inte skall motverkas och att en betungande prövning inte skallinföras. Beträffandeantalet besvärsärenden som bifallits och skillnaden mellan första halvåret 1976jämfört med samma lid 1977 skall man vara på det klara med att denundersökningen är tämligen ytlig. Del har i samband med den inte gjorts någonanalys av de ärenden som icke vann bifall. Men del förhåller sig så, att blandde ärenden som bifallits har vederbörande byggnadsnämnd tillstyrkt bifall i deavgjort flesta fallen, och regeringen har således följt Belräffandedispenserna för bostadsbyggande utanför tätorterna skulle detta enligtreservationen vara eftergifter för markägarintressei. Det förhåller signaturligtvis inte på det sättet. Mot bakgrund av riksdagsuttalanden,planverkets anvisningar och den vidgade dispensmöjlighelen måste del ju varaett samhällsintresse att tillkommande bebyggelse uppförs runt om i landetsglesbygder. Samhällsintresset ligger i att tillkommande bebyggelse underhållerserviceunderlaget och medverkar till atl det kan bibehållas. Bostadsbyggandeoch inflyttning av exempelvis unga familjer i glesbygder ökar tryggheten för deäldre och medverkar till att de kan bo kvar i de miljöer de har blivit vanavid. Landsskapsbilden bibehålls oförändrad och landskapet hålls öppet. Deltakan väl inte vara någol markägarintresse, ? Vadsom framförs i reservationen innebär dessutom naturligtvis en anklagelse motkommunernas dispensgivning. När en kommun tillstyrker dispens för atl t. ex.bibehålla serviceundertaget i en viss bygd skulle delta enligl reservationenvara att gå markägarnas intressen till mötes. Ireservationen framhålls att det nu skett en ideologisk förändring när detgäller bostadsbyggande utanför tätort, och det är naluriigtvis rikligl. Restriktioneroch krångel kring bostadsbyggandet ute i landets glesbygder torde ha varit enbidragande orsak lill regeringsskiftet. Detta gör naluriigtvis att regeringenhandlägger ärenden av denna typ mycket noggrannare än den föregående regeringengjorde. Vad som är intressant är frågan om regeringen har överskridit demöjligheter alt bevilja dispens från tätbebyggelseförbudet som byggnadslagenger. Detta hävdas inte i reservationen. Det skulle vara intressant om YngveNyquist kunde ge något exempel på alt man från regeringens sida i dessa fallhar överskridit sina befogenheter enligt byggnadslagen. Reservationengäller också vissa planärenden. Reservanterna drar fram fallet Ope-Torvallautanför . Här gällde det frågan om att bebygga etl av länetsbördigaste jordbruksområden. Det gällde också pågående markanvändning.Regeringen fastställde inte det planförslag som var upprättat, med hänvisningtill åkermarken och bl. a. också till de uttalanden som tidigaregjort i frågan om fysisk riksplanering. har ju vid flera tillfällenunderstrukit vikten av att bevara åkermarken för jordbruksproduktion. Detföreligger ofta konflikt mellan olika intressen beträffande markanvändningen.Det kan vara fråga om atl ta i anspråk , och det kan vara fråga omandra motstående intressen. Isamband med frågan om fysisk riksplanering 1972 beslöt att de avriksdagen fastlagda riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten skullebli vägledande för regeringen och underlätta för myndigheter vid beslut omsådan markanvändning som riktlinjerna avser. uttalade vid riksmötet1975/76 att det är av mycket stor vikt att äldre preliminära planförslag intefår leda till att riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen uppluckras. Isammanhanget erinrades om vikten av att äldre Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen 4 protokoll 1977/78:123-124 Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen planer ses över motbakgrund av den fysiska riksplaneringen. För atl säkerställa att riktlinjernaföljdes bereddes bl. a. möjlighet för statliga organ att i tvingande fallingripa i kommunernas planarbete. 1praxis har alltså de statliga myndigheterna inte bara övervakat lagligheten ikommunens planbeslut och sett lill atl den enskildes rätt inle trätts alltförnära. Myndigheterna har också bevakat atl nödvändig hänsyn tagits lill viktigaintressen som är gemensamma för landet, t. ex. att fagra områdenbevarasellerati skonas. Belysande för hur praxis utvecklades under denlidigare regeringens lid är vad den förre bostadsministern anförde i Expressenden med anledning av alt regeringen då vägrat fastställa ettförslag till stadsplan för innerstad. Bostadsministern framhöll all deti princip bör vara kommunen som efter lokal deball avgör hur man vill all olikaområden skall användas. Men fortsalle han, på samma säll som vi har vissanormer för byggnaders kvalilel behövs också vissa normer för hur planer får seut. I all planering finns nämligen både allmänna, övergripande intressen ochlokala intressen. Del är, framhöll bostadsministern, t. ex. etl allmäntintresse att man inle planerar områden så alt de blir svårt bullersiörda elleratt man bygger på om det finns andra alternativ. Närman nu i reservationen framställer regeringsbeslutet i detta planärende som eneftergift för markägarintressen, är det en mycket märklig argumentering.Konsekvensen av detta blir att alla de uttalanden som gjort om delnödvändiga i atl bevara åkermarken för jordbruksproduktion skulle varaeftergifter för markägarintressei. Det är uttalanden som samtliga partierställt sig bakom, inle minst förre departementschefen i det lidningsutlalandesom jag citerat ur. Det måste väl ändå förhålla sig så, au socialdemokratinstår fast vid uppfaliningen atl åkermarken aren värdefull naturresurs som skallanvändas för del ändamål som riksplaneringen avsåg. Någontillstymmelse lill anmärkning från konslitutionsutskottets synpunkt finns inlei reservationen. Regeringen har beaktat de intressen som skall beaktas vidprövning av byggnads- och stadsplaner, och något fog för kritik mot regeringenföreligger därför inte. Samma sak gäller handläggningen av dispensärenden.Något fog för kritik föreligger inte heller där. Jag ber därför alt fö yrkabifall till utskottets hemställan. Tillsist några ord om ärendebalansen. Av granskningen framgår att besvärsärendenahar ökat kraftigt i antal. Bostadsdeparlemeniel är ett särskilt besvärstyngtdepartement. Det är, som påpekats vid lidigare års granskning, angeläget atlförkorta handläggningstiderna så mycket som möjligl. Beträffandebosiadsdepariemeniel och dess ärendebalans är del angeläget an påpeka vad somframkommit vid granskningen. Frågorna har i ägnatssärskild uppmärksamhet av den projektgrupp som tillsalls. Denna grupp haremellertid till uppgift all göra en översyn av handläggningen avbesvärsärendena vid depariemenlet och att ge förslag på tänkbara vägar för attavkorta handläggningstidema och påskynda ärendebehandlingen. några ord tillYngve beträffande hans engagerade tal om kommunernas möjlighetertill självbestämmanderätt. Jag skall bara be att få upplysa omatt kommunerna har dispensrätten på delegering och atl det faktiskt har häntalt kommuner har förlorat dispensrätlen närdet gällt byggande utanför planlagtområde. Vidare är del fortfarande möjligt atl, om man inte är nöjd medhandläggningen av etl byggnadsärende, överklaga denna hos regeringen. Det finnsalltså olika möjligheter för de enskilda människorna att på den punkten fö sinaönskemål tillgodosedda. Hade man varit intresserad av att stärka kommunernasmöjligheter, hade man naiurliglvis icke heller förra årel mol.sail sig denändring i proposilionen 122 som gäller lälbebyggelse i mindre omfailning ochsom fakliskl innebär bättre möjligheter för kommunerna att planera sin egenbostadsmiljö. Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. Under detta anförande övertog förste vicetalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstift -ningen Jag försökte med siffror belägga hur dispenserna fråntätbebyggelseförbudet har utvecklats. Utvecklingen hargått från sju ärendenunder den period då den socialdemokratiska regeringen beviljade dispenser till47 ärenden på den borgerliga regeringens tid -och idet senare fallet beviljades dispenser i 19 ärenden - och mot byggnadsnämndensavstyrkande! Sådan är alltså situationen, såsom jag hade anledning atl påpeka.Jag anser fortfarande att man har handskats vårdslöst med dispensmöjlighelerna. Detkanske kan ha sitt intresse atijag påpekar att det i planverkets skrivelse omLämplighetsprövning av bebyggelse utanför detaljplan bl. a. heter: "Genomatt kommunerna i allt större utsträckning kan väntas utarbeta kommunomfattandeplaner för markanvändningen och därmed erhålla ett säkrare bedömningsunderiagtorde möjligheterna till dispens från det allmännatäibebyggelseförbudet enligt 56 § BS i vissa fall öka . dock givet altförsiktighet bör iakttas beträffande dispensgivningen inom områden med starkbebyggelseutveckling." Fortfarandehåller man således hårt på kravet alt man skall vara ytterst försiktig med altanvända dispensförfarandet. Sedansäger belräffande Ope-Torvalla-ärendei att jag kommer medabsurda påståenden. Men ett faktum är att det arbetet hade pågått ,innan man slutligen fick ta ställning. Del fanns inte några alternativa planeri . Detta har lett till att det fanns 2896 bostadssökande i , varav 2 251 inte kunde prestera någonbyteslägenhet. Vidare har de högsla priserna i landet på villori andra hand. Dessaföljder har den här hanteringen lett lill! Del är ändå på det sättet att denfysiska riksplanen i den praktiska handläggningen har getts något av lagkaraktär,vilket den ingalunda har. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningenav ärenden enligt byggnadslagstiftningen I fråga om beviljande av dispenser från tätbebyggelseförbudet vill jagförst säga att argumentering belräffande de 19 fall som han drogupp här när han sade, att så får man inte göra, men ett snedsteg är tillåtet ide här sammanhangen, är myckel märklig, eftersom inte kan visaatt regeringen i sin handläggning gjort någol fel enligl byggnadslagen. Del ärju den frågeställningen som är intressant. Därmed faller också anklagelserna ireservationen och framstår som ett litet politiskt jippo. Sedantar upp planverket.