prot · G10986 · 1977-12-31 00:00:00 — Pånågol märkligt sätt fortsätter ni med delta slags oppositionspolitik även sedanni kommit i regeringsställning. Resultatet kan avläsas i ett budgetunderskottpå, som jag nämnde, . Räntan på statsbudgeten är nu densnabbast ökande posten i statsbudgeten - den är större än kostnaderna för helafamiljepoliiiken. Vad tänker ni göra åt detta? Detär därför regeringen flyr från framlidsdiskussionen till ett ganska ofruktbartråskäll på socialdemokraterna. Men det har mina kamrater besvarat. Låtmig emellertid, herr talman, slå fast följande: Det finns en växandekänsla av otrygghet i del svenska samhället. Den hämtar sin näring ur enmisslyckad ekonomisk politik, som påtagligt har förändrat människornas villkori dag och deras förhoppningar . Denhämtar sin näring ur en ökad insikt om att kapitalismen och de partier som ivårt land företräder detta ekonomiska system saknar lösningar påframtidsproblemen. Dagens starka borgeriiga maktkoncentration - i politiken, iekonomin och i pressen - är maktlös när det gäller det väsentliga: alt skapaden trygghet som fömlsätler framtidstro och tillförsikt. Deoroliga frågor människorna ställer sig är vardagliga och jordnära. Vad händermed vårt land, om den ekonomiska försvagningen fortsätter, om invesleringarnarasar, om sparandet går ned kraftigt? Vad händer när utlandskonkurrensen skärpsgenom en brutal samverkan mellan de mulli-nalionella företagens kapital ochtekniska kunnande å ena sidan och hårt exploaterad och djupt fattig arbetskraftå den andra? Vad betyder allt detta för jobben? Vad betyder det för vår frihet?Vad betyder det för den sociala Vad betyderdet för våra barns möjligheter? Svarenpå dessa frågor finns inte i några självläkande krafter, i en skärptmaktkoncentration utanför demokratisk kontroll eller i ökade klyftor med densociala oro detta leder till. Svaret måste finnas i gemensamma och solidariskaansträngningar i demokratiska former. Vihar, och del tillhör det allra allvarligaste, f n. en utomordentligt kraftignedgångav det samlade sparandel i landet, från 25 96 lill 15 96 av vår samladeproduklion. Del avspeglar sig i samhällsekonomisk obalans, hög utlandsupplåningoch minskning av investeringarna. Det är ett allvarligt hot mot vår framtid. Delär därför som det för oss socialdemokrater har varit viktigt och helt centraltatt försöka vända den nedåtgående utvecklingen på investeringsområdet och pånytt få i gång en kapitalbildning i vårt land. Det är viktigt för atl vi skallkunna fö bort brislen på balans i vår utrikeshandel och minska detstora upplåningsbehovel, och del är vikligl för alt viskall kunna trygga jobbenåt de anställda inom industrin och skapa de nya arbetstillfällen som måste tillför all skall kunna vidmakthålla sin position som en högt utveckladindustrination. Och det är nödvändigt för att vi skall kunna fortsätta atlbygga ut den sociala tryggheten. För att denna vändning skall kunna komma tillStånd måste vi öka vårt totala sparande. Det är detta som har varit en avutgångspunkterna för arbetet inom den arbetsgrupp inom som lade fram ett förslag omlöntagarfonder och kapitalbildning. Denkapitalbildning vi eftersträvar kan endast komma till stånd genom lönlagarnasaktiva medverkan, men då är det för oss också självklart alt denna medverkanskall innebära ett vidgat inflytande för löntagarna och delaktighet i denförmögenhetstillväxt som denna kapitalbildning skapar. Detta är det centrala idebatten om löntagarfonderna. Dettainflytande är inte etl inflytande för dess egen skull. förefaller delsom om det är något väldigt fint atl människor t. ex. kan ärva störreförmögenheler och stor makt, medan det är ytterst suspekt att erfarna löntagareför inflytande i företagen och att ansvarsfulla fackföreningar ges möjlighetatt påverka den ekonomiska utvecklingen. Löntagarnasvilja atl ta etl ökat ansvar är framför allt elt uttryck för en vilja alt värnaframtidens trygghet, alt skapa framtida jobb, alt medverka till atl skapa enslagkraftig och effektiv ekonomi. Löntagarfonderna är en slor trygghelsreform.Oron i vardagen, viljan till trygga jobb, känslan av alt vi måste satsagemensamt för en bättre framtid, det är drivkraften bakom kraven från arbetareoch tjänstemän på medverkan och medansvar i kapitalbildningen. Ansvaretför kapitalbildningen har traditionellt ansetts medföra rätt till inflytandeöver hur kapitalet används. Detta samband har alltid varit kapitalismens länkmellan ägandet och maklen. Det är också detla samband som lett lill en alltmarkantare koncentration av privata förmögenheter och som också inneburit enallt starkare koncentration av privat makt inom näringslivet. Arbetarrörelsenhar mött denna privata maktkoncentration genom en omfattande reformering avarbetslivet med den nya medbestämmandelagen som den viktigaste reformen. I sinegenskap av anställd, därför att han eller hon satsar sitt arbete, sillproduktiva liv, skall löntagaren ha rätt till inflytande över sin arbetsplatsoch sitt företags utveckling. På samma sätt måste ett medägande också innebäraalt lönlagarna för rätt lill medbestämmande över hur kapitalel används. Delmåste vara positivt alt på dessa vägar den privata maktkoncentrationen i vårekonomi bryts. Lönlagarnasdemokratiska medverkan kommer att vara positiv för den ekonomiska utvecklingen.Del innebär möjligheter lill en större långsiktighet och elt värn mot riskernaatl beslut som berör svenska företag och löntagare i allt högre grad flyttastill utländska ekonomiska maktgrupper. Mångaborgerliga företrädare i denna debatt förefaller helt fixerade vidmakiaspekten. Det som oroar dem är allting som kan förändra den nu rådandemaktstrukturen i vår ekonomi. förfasade sig över att det, om deanställda för större bestämmande, blir stora olikheter i makt och infiytande, menhade inte ett ord att säga om den nuvarande internationellt sett utomordentligtstarka privata maktkoncentrationen inom det svenska näringslivet. Om i förstahand de lokall anställda arbetarna och tjänstemännen för ett ökat infiytande ide företag där de arbetar, måste detta innebära en utjämning, en breddning, endemokratisering och centralisering i jämförelse med nuläget. HerrBohman var upprörd över tanken atl arbetare och tjänstemän skulle fö mer altbestämma om. Det var ojämlikhet, sade han, men han var inte ett dugg upprördöver att det nu så ofta är en handfull människor som har det verkligabestämmandet över stora delar av näringslivet. Del är över huvud märkligt på dessa borgeriiga håll har så svårt atl se någonting värdefullt i att arbetareoch tjänstemän vill engagera sig i ett för oss alla avgörandesamhällsproblem,att man har så svårt att se någonting positivt i alt arbetareoch tjänstemän företlökal bestämmande i de förelag de arbeiar i och inäringslivet i stort. Människorsengagemang, deras vilja atl påverka sin arbetsplats, sin gemensamma framlid ochtrygga sitt jobb - det är strävanden som står i samklang med självklara krav ietl utvecklat industrisamhälle. Det innebär i sig en frigörelse. Men dessaargument tycks sakna värde när de innefattar en förändring av denrådande maktkoncentrationen och makl-stmkturen i vår ekonomi. Ifrågan om grundlinjerna för löntagarfonder finns stora principiellaöverensstämmelser mellan de båda stora löntagarorganisationerna, LO och TCO,och socialdemokratin. Men det återstår ännu mycket arbete innan vi kommer framtill elt slutligt förslag. Del föreslår en omfattande debatt inom den samladearbetarrörelsen. pågår det viktiga arbetet inom den . Det arbetet har mycket stor betydelse. Det finns vikliga frågornär det gäller framlidens löntagarfonder som måste las upp lill ingåendebehandling i denna utredning. Vi griper oss sålunda an frågorna omlöntagarfonder på etl beprövat reformistiskt sätt i en bred debatt och ett ingående utredningsarbete.Det betyder självfallet också att vi är beredda att lyssna lill sakligtunderbyggda synpunkter från annat håll. Arbetet för la den lid som är nödvändigför att utforma och förankra de slutliga förslagen. Detär mot denna bakgrund, herr talman, något överraskande att flera talare ur regeringenomedelbart känt sig kallade atl gå ut i tvärsäkra och delvis mycket hätska ochoförsonliga uttalanden i denna debatt. Det gäller i betydande utsträckning herrÅsling. Han har strött glåpord om krokaner och annat omkringsig. Han har genom konservativt värdeladdade uttryck sökt låsa sig och sittparti i harnesk till arbetarrörelsen. Han har föll det beröm som han väleftersträvade i den moderata pressen. Åsling sluter upp bakom , heterdet. Men i sanningens namn skall det dock sägas att i jämförelsemed varit modest. Detär framför allt på två punkter som jag måste säga att jag inte förstår herrÅslings anförande i går. Den första punkten handlar om motsättningen mellansamhällsstyrda fonder- i exempel AP-fonderna - ochLO-SAP-rapportens korporaliva fonder, som kallar dem. Nuär del emellertid så atl i styrelsen för den största AP-fonden med tillgångarpå finns en mycket stor majoritet av vad menarvara korporaliva företrädare. Del är alltså en jättelik korporativ fond enligtherr Åslings eget språkbruk. Detsamma gäller de två andra fonderna. Densjälvklara frågan blir då: Hur tänker göra föratt undanröja dennakorporativl styrda fond, som han berömmer? Denandra punkten handlar om följande ulomordenlligt inlressanta Åslingska tanke.Jag ber atl fö citera ordagrant vad sade: "Politiskt valdasamhällsorgan skall inte träda tillbaka för partsintressen, när det gäller devikliga frågorna om näringslivets framtida uppbyggnad och strukturering." Detär, som jag har nämnt, en väldigt intressant tanke, kanske en ny Åslingdoktrin.Såvitt jag förslår innebär det alt helt underkänner att detidagärde privata partsintressena som fullkomligt dominerar i de storaföretagens bolagsstämmor och bolagsstyrelser. När samtidigtunderkänner tanken på att löntagarna skall ges ett vidgat decentraliseratinfiytande över företagen, måste slutsatsen bli all förordar att denuvarande partsintressena skall träda tillbaka för statliga eller kommunalarepresentanter i bolagsstyrelserna. Detta skulle i så fall vara en konsekventfortsättning av alla de förstatliganden som genomförts under som industriminister. Numisstänkerjagaitdetinte är så egentligen menar. Han bara far runt efter argument närhan inte öppet vill säga vad han menar: Löntagarna skall inte ha del vidgadeinfiytande i decentraliserade former som LO, TCO och socialdemokratineftersträvar. Men i denna rundgång efter argument hamnar bra näratotalt förstatligande av den större industrin. Betydligt meruppseendeväckande var emellertid anfö- rande - inte bara därföralt det var fasligt reaktionärt och formade sig till ett våldsamt ideologisktpåhopp på arbetare och tjänstemän i deras organisationer, ulan också därförall helt frankt förklarade att det var hela regeringens åsikter somhan gav uttryck för. Om delta skulle vara riktigt, ger del dess värre ensärskild lyngd åt hans utgjutelser. HerrBohman sade att han händelsevis var ekonomiminister. Det kanske var enhändelse. Vi har ju den ekonomiska debatten, ekonomiministerns stora dagi . Men syns inte i sin bänk. Om det beror på att han mera"händelsevis" är ekonomiminister eller om det beror på att hanskolleger harsatl honom i karantän med hänsyn till hans prestationer i gårsaknar jag möjlighet atl överblicka. Jag bara konstaterar alt han på sin storadag inte är närvarande i sin bänk. Menjag vill trots detta rätla till några av de halsbrytande resonemang som herrBohman förde i den här frågan. Det var inte ulan atl man hörde ekot frånhögerns föriorade strider. Det var en hel del damm som rördes upp från högernsinte särskilt ärorika förflutna. Socialdemokratinvill, säger , förändra ett ekonomiskt system som lagt grunden förSveriges välstånd. Detta är på sitt sätt ett ganska fantastiskt uttalande. Ifacklig-politisk samverkan har socialdemokratin undan för undan genom en bredreformverksamhet förändrat del ekonomiska systemet, demokratiserat det, skapaten rättvisare fördelning, utformat en riktig sysselsättningspolitik, genomförtlösningar av kapitalbildningsproblemen - AP-fonderna, Investeringsbanken osv.Och hela liden, i varje skede av denna fredliga samhällsomdaning, har vi haftBohmans parti som en hätsk motståndare,som angripit snart sagt varje förslagoch ofta gjort det med enligt vår mening rätt larvliga och torftiga argument. Arbetsmarknadspolitikenskulle leda till ofrihet och undergräva vårt ekonomiska system, sade högern påsin tid. är denna arbetsmarknadspolitik ett av de fö ting som denborgeriiga regeringen kan skryta med. Där har också jag uttalat en del vänligaomdömen om verksamhet. Denoffentliga sektorns utbyggnad var ofrihet och hotade vårt ekonomiska system.Men vi klarade utbyggnaden av skolan och sjukvården och bostäderna. Det skryterBohman nu med, i varje fall när han är utomlands. ATPvar ofrihet och innebar en förändring av vårt ekonomiska system, sades det, menvi vann striden över högerns och borgerlighetens slagord. Utan ATP hade viemellertid inte klarat tryggheten för de gamla och för familjerna. Då hade viicke heller klarat kapitalbildningen under 1960-talels gyllene år, som man nusäger. Invesieringsbankenvar ofrihet, den skulle förändra vårt ekonomiska syslem och bekämpades därförmed frenesi av högern. anslår den borgeriiga regeringen hundratalsmiljoner kronor lill denna bank. Denfjärde AP-fonden skildrades som den slörsla socialiseringsaktionen i moderntid. accepterar ni den. Alltdetta, som är genomfört och allmänt accepterat, har ni skildrat somsocialism - gärna för mig, det fattar vi som lovord. inneburit en gradvis förändringav vårt ekonomiska system, men -och detta är del väsentliga - det har icke letttill ofrihet. Alla dessa reformer har i stället på olika sätt bidragit lill enökad frihet i samhället. Del kommer i sinom tid att bli på samma sätt medlöntagarfonderna. Mende konservativa har intet lärt. De griper efter de nötta slagordenfrån den politiska historiens skräpkammare. Talade verkligen påhela regeringens vägnar? Socialdemokratinbör, säger vidare, redovisa konsekvenserna för löntagarnas standard. Detgör vi, och det kommer vi att fortsätta med. Men när tänker hur han skall lösa problemen och vilka konsekvenser hans eventuellapolitik får för löntagarnas standard och inflytande? Del är sanl att det tillgängligalöneutrymmet är begränsat. Inte minst har detta blivit resultatet av denborgeriiga regeringens ekonomiska politik. Men det är bl. a. för att brytadenna borgeriiga nedgång som vi vill stärka kapitalbildningen, öka resurserna,skapa etl slagkraftigare näringsliv. Det är en politik för att öka trygghetenoch sysselsättningen och även det ekonomiska utrymmet. har ingelannat att komma med än alt upprepa samma gamla argument som ni använde underATP-kampen. Då skulle det inte bli utrymme för löneökningar på många år- lio årtror jag sade. säger samma sak. Och han för välhålla på. Ty nu vet människorna att det inte var ATP som sänkte reallönerna förmänniskorna. ATP innebar i stället en förstärkning av ekonomin. Det var förstnär blev ekonomiminister som reallönerna i sänktes. Detkan vi slå vad om. Vadär då alternativ? Han kräver ständigt återhållsamhet med lönerna.Han gjorde det . Den fackliga rörelsen, för vilken idetla sammanhang inte har annat än glåpord, manar han i nästa andetag tillansvar för att hålla nere sina löner. Dessutom skall arbetare och tjänstemänöka sitt sparande. Och jag tycker själv att det är utomordentligt om detenskilda sparandet ökar. Men när ena dagen sänker arbetarnas ochtjänstemännens reallöner och i , omgiven av havskryssare,uppmanar dem att spara till en båt, så förefaller det mig något malplacerat,för alt uttrycka sig försiktigt. Vadherr avser är helt enkelt atl löntagarna genom återhållsamhet med sinalönekrav skall möjliggöra kraftiga vinstökningar i näringslivet. De skall intefö någon del av denna förmögenhetsökning, de skall medverka till en ytterligareskärpning av den privata maktkoncentrationen. De skall helt enkelt lägga sig pårygg och stillatigande acceptera denna sakernas gång. Jag kan försäkra herrBohman-och jag hoppas atl hans medarbetare framför det lill honom - atl dettakommer arbetarna och tjänstemännen aldrig all acceptera. Om högern försökerdriva igenom denna tanke, så bäddar ni bara för hårda sociala strider i vårtland. Menherr har ytterligare en komplettering. Den uttrycker han på följandesätt: "Vi måste med kraft angripa de stora och växande utgifterna i denoffentliga sektorn." Det låter kraftfullt och beslutsamt. Men vad handlardel om? Är det pensionärerna han tänker på? Eller är del barnfamiljerna? det ytterligare reformersom skall skjutas på framliden eller urholkas? Jagskulle gärna vilja ha etl klart svar. Ekonomiministern ställer sig med ett höjtslagsvärd över den gemensamma sektorn och därigenom över många människor varstrygghet är beroende av en stark gemensam sektor. Men då skall ni också sägavad det gäller. Om stora besparingar är möjliga, varför har den borgeriigaregeringen inte redan genomfört dem? Budgetunderskottet är sanneriigenstort nog. Iförslaget lill moderata samlingspartiets nya principprogram står alt historienvisar alt det är de egendomslösa massorna som alltid hotat demokratin ochfriheten. Vi arbetar nu med elt förslag som ger arbetare och tjänstemänmedägande i näringslivet. tycks för friheten vara i fara.Egentligen är det ologiskt. borde ju vara glad över att alla dessaarbetare och tjänstemän för medägande. Men felet är naturiigtvis atl del intesker på den gamla maktstrukturens, den gamla kapitalismens villkor. Isitt anförande framhöll alt del i fondstyrelsernas interäcker med att vara myndig och röstberättigad medborgare. Man måste också varalöntagare. Och för säkerhets skull omgav ordet löntagare medcitationstecken i sill manuskript. För all nå därhän måste göravåld på sanningen. I slår man fast att samhället måste ha eltstarkt och direkt inflytande över denna kapitalbildning. Styrelserna för deregionala fonderna bör utses av länets politiska instanser osv. I sitt trängdaläge fann sig tydligen nödsakad atl dra lill med en ren osanning. Visstmenar vi atl människor som är löntagare skall ha elt ökat inflytande iföretagen och ekonomin i dess helhet. Men vel att vi utföriigl ivårt parti också diskuterar hur en ekonomisk demokrati i vid mening skallomfatta hela folket. I hela folkels händer, som del slår i vårt partiprogram.Skillnaden mellan parti och oss är ju att vi vill vidga den ekonomiskademokratin till alla grupper. Men i räcker del inte alt varamyndig och röstberättigad medborgare och löntagare. Myndig blir du först när duföds till eller själv skapar en stor förmögenhet som ger ekonomiskt inflytandeoch makt. Vi menar, och jag använder Per ordval, alt om allamedborgare skall bli fullmyndiga medborgare, då krävs också ekonomisk demokratioch att vi bryter fötalels diktatur på det ekonomiska området. HerrBohman säger sig ha talat på hela regeringens vägnar. Det är därför jag såutförligt bemött honom. Del vore djupt sorgligt om det vore sant atl han taladeför regeringen. Vi kanske för det bekräftat i debatten. Jag tror att de somföljer hans linje gör ett stort misslag ur sin egen synpunkt, ty de söker ioförsonlighel rida spärr mot en reform som ändå med nödvändighet kommer attbryta fram i stället för att söka diskutera reformens praktiska utformning. Delligger nog mycket i det som jag läste i en liberal tidning,, där man säger: "Om något decennium är säkerligensådana fonder lika självklara som ATPoch sjukförsäkring är . Svenskt näringsliv kommer inte att klara sig iframtiden utan dylika fonder." Visserligenskapar den Bohmanska uppläggningen, där han påstod sig tala för regeringen,hårda och klara skiljelinjer i politiken, men å andra sidan, herr talman, trorjag att vi skulle ha behov av en förnuftig och avspänd diskussion om en storsamhällsfråga som måste fö en konstruktiv lösning som förenar ekonomiskslagkraft för vår nation och en fördjupad demokrati i vårt samhälle. inledde sitt anförande med alt uttrycka förvåning över atlmänniskor som ställer sig framför en spegel ser sig själva i den spegeln. Jaghar suttit och funderat på vem det möjligen kan vara som ser när hanställer sig framför en spegel. Vi kanske kan få litet ljus över denfrågeställningen. Någrakommentarer med anledning av tal: Här står för jag velinte vilken gång i ordningen och säger alt det var brist på engagemang från statsrådenssida när man i går gick igenom den ekonomiska politiken, gjorda insatser osv.Det fanns inget engagemang för de människor som är arbetslösa eller riskeraratt bli arbetslösa. Och detla påstående anser sig kunna upprepa fasthan vet atl sanningen är att ingen regering har salsal mer på atl klarasysselsättningen än den nu sittande. Det är sanningen. Det går inte attmotsäga. Fårjag också påminna om att devalveringsåtgärderna och den nyapolitiken när del gäller arbetsgivaravgifterna har inneburit alt företagen fårstörre möjligheter att fö bukt med sina ekonomiska problem och sinalönsamhetsproblem och efter hand börjar närma sig den situation där de vågarsatsa offensivt. Detgår inte, , att beskylla regeringen för att göra för litet ochsamtidigt klaga på budgetunderskottets storlek. Det är definitivt ingen lösningav de här problemen att lägga ökade bördor på del näringsliv som måste öka sinainvesteringar. Vi är helt eniga om atl investeringarna måste öka för alt viskall gå en trygg framlid till mötes. Men gör inte gällande alt ökade bördor pånäringslivet skulle underlätta dess framtidsinvesteringar! Jagär helt ense med när han pekar på nödvändigheten av etl ökatsparande, etl sparande där alla i landet måste delta. Det måste då utformassådana sparmöjligheter atl också de många människorna känner och upplever attde har utbyte av sitt sparande, att de blir delaktiga i den faktiskaförmögenhetstillväxten i samhället. Mendet här rymmer etl problem som jag tycker atl gick förbi. Om dentotala tillväxten i samhället under elt antal år inte kommer att bli så hög somvi var vana vid kan vi inte räkna med alt ökasparandet och konsumtionen lika snabbt som vi gjorde då. Ett viktigt inslag idetta sparande måste förvisso vara att förse företagen med riskvilligt kapital.Det är nödvändigt, helt enkelt. som tidigare bör de principer gälla för etlsystem där de anställda fördel av förelagens kapitalbildning, förelagens förmögenhet och vinster,som vi från sida redovisade 1975 och 1976. Eltsådant sparsystem skall hålla sig inom de ramar som den socialamarknadsekonomin lägger fast. Del skall befordra en decenlralistisk näringspolitik.Det skall skapa förutsäuningar för en rättvisare förmögenhetsfördelning. Detskall underlätta en solidarisk lönepolitik och samordnas medföretagsbeskattning efter bärkraftsprincipen. Det skall ge de anställda ökatinflytande och ansvarstagande. Och det skall ha en individuell anknytning. Detär på denna grund som arbetet bör drivas vidare. Precis som sadeåterstår ännu myckel arbete innan vi är fördiga att här i kammaren ta ställninglill formerna. OlofPalme hänvisade till den Mehrska utredningen. Den har vid ett sammanträde i dagpå förmiddagen lagt fast ett arbetsprogram. Man siktar på alt en tekniskrapport, med redovisning av olika tekniska alternativ, skall kunna framläggasvid , och man väntar sig alt man skall kunna komma med enrapport med en fördjupad analys och eventuella rekommendationer 1980. Jagtror all det är utomordentligt bra atl socialdemokraterna har skickat ul ettstudiematerial. Vi har samma arbete på gång inom . Vi har godaerfarenheter av att skicka ut stora frågor lill grundliga studier iavdelningsorganisationerna. Nufrågar om talade å hela regeringens vägnar när hankommenterade det socialdemokratiska förslaget. Låt mig då säga att detsocialdemokratiska studiematerialet självfallet inte har varit uppe lillbehandling inom regeringen. Därför kan ingen - vare sig jag eller någon annan -å regeringens vägnar sätta betyg på detta studiematerial. Jagtror att del är bra om del på alla håll och händer bedrivs studiearbete i dennafråga, som är viktig. Jag har för min del försökt ange de principer somvägleder arbetet i .