prot · G109160 · 1977-12-31 00:00:00 — Många av dem har också börjat med sitt missbruk redan i12-årsåldern eller vid 13 eller . Här i har vi t. ex. en nioårigamfetaminist. Man måste därför gå noggrant och systematiskt lill väga medsjälva grundutbildningen. Enannan hake för arbetsförmedlingen är omgivningens attityd. En ung pojke var påett behandlingshem, där han trivdes bra. Del gick fint för honom där, och hanhjälpte de andra med olika slags jobb. Så skulle man försöka skaffa honom självett arbete, och detta ordnades så, atl han skulle få stanna kvar påinstitutionen och utföra jobbet mot lön - varpå hela personalen sade upp sigoch förklarade: Om han får stanna går vi! Då förlorade han genast sitt nyvunnamen något bräckliga självförtroende och föll ner i sitt djupa brunnsschaktigen. Inomarbetsförmedlingen pågår redan nu stora ansträngningar för atl placera inungdomarna i samhället. Men har man aldrig lärt sig att passa tider, anpassasig lill sina arbetskamrater och arbetsledare, så går del inte. Ungdomarnakommer ofta tillbaka till förmedlingen dagen därpå och säger: Den där chefenbegärde att jag skulle vara där redan kl. 8 , men det görjag bara inte! - Del är också sådana saker som ungdomarna måsle tära sig.Arbetsförhållandena måste först göras begripliga för dem, och man måste få dematt acceptera att också de står i relation till andra människor.Arbetsförmedlaren måste ju t. ex. passa tiden för att vara dem lill hjälp, är också deras skyldighet alt göra likadant. Vikan heller aldrig komma förbi det faktum atl många av de samhällsinstitutionerdit vi har skickat barn och ungdomar har skadat dem mer än de har hjälpt dem.Om man följeren missbrukares personhistoria eller om man sitter i rätten ochhör den åtalades gamla liv skildras, finner man alt det ofta visar vilkenhopplöst destruktiv vandring det varit från institution till institution. 1 ettrehabiliteringsprogram flr inte detta fel upprepas! Det är därför somutvärderingen är så viktig. Jagvet inte riktigt hur man egentligen skall definiera en katastrof Man kan juinte kvantifiera mänskligt lidande, men för mig är varje nytillkommandenarkoman en katastrof föds det barn med abstinensbesvär. Unga poliserblir smittade av gulsol här nere i city, med långa sjukdomstider som följd.Kokainel har fått fotfäste i . 3 000 lägenheter har skövlats iStockholm. Förlorade år för tusentals ungdomar och en för tidig död för en delav dem - detla är faktiskt dagens bild! Detär frukterna av den gamla regeringens undfallenhel som vi llr skörda. Jag vill därför yrka bifall lill hemställan iutskottets belänkande som jag hoppas på en god fortsättning på dennabörjan. I detta anförande instämde . GötheKnutson, , , , ochGunnel (samtliga m). JÖRNSVENSSON (vpk) kort genmäle: Det djupare syftet med anförande är mig någol fördolteftersom hon inte riktigt klart uttryckte sina tankegångar. Men det fanns ettullryck som jag reagerade mot och som uppkallar mig lill en replik. Det varuttrycket "flummare" som beteckning på dem som bedriverpsykoterapeutisk behandling. Delär nog tyvärr så all på grund av de dåliga satsningar som av ålder skett på dethär området har de olika vårdmeloderna varit svagt utvecklade och resursernasmå. Det har medfört brister på olika håll inom behandlingsap-paraien ochbehandlingsinslilulionerna. De bristerna har människor som varit engagerade iproblemet naturligtvis reagerat mot. Men det har ofta skett på så sätt all närman sett alt en viss metod lyckats dåligt har man dragit slutsatsen atl manhade bort tillämpa en helt annan metod. Och därigenom harbehandlingsdiskussionen ibland kastals från den ena extremen till den andra. Vihar de extrema arbetsterapeuterna, som tror alt det går all hjälpa människorbara genom alt sälla en spade i handen på dem och få dem att passa lider. Deföraktar naturiiglvis psykolerapeuterna såsom varande "flummare". Sedanhar vi psykoierapeuler som är myckel individcentrerade och någotvärldsfrånvända och som tillämpar diverse amerikaniserade tankesätt och ihuvudsak sysselsätter folk med det. Del är den andra extremen. Vad jag är rädd för är atldiskussionen går från överslag till överslag och all här ipraktiken är offer för ett sådant överslag. Vi bör fasthålla vid det som jagmenar är vetenskapligt obestridligt, nämligen atl drogmissbruk har sin rot i enmycket djupgående neuros, en djupgående psykisk störning, hos en människa -bakgrunden till delta kan man sedan diskutera. Alt då sälla en spade i handenpå dem och tro att del handlar om all anpassa dem till en praktisk verklighet,att en sådan rent beteendeterapeutisk inskolningseffekt skulle vara nog - detmenar jag är illusioner. Individenmåste också genomgå en djupgående analys av den dolda problematik som finns,och det kan ske endasi genom olika former av psykoterapi. Atl den psykoterapisom finns här i landet varit okvalificerad är inle de nuvarandebehandlingsinstitulionernas eller terapeuternas fel ulan faktiskt statens,eftersom staten alltför länge försummat dessa ting. Jag vill i detta inlägg göra några kommentarer främsi med anledning avsocialutskottets behandling av min moiion 1977/78:1844 med förslagtitt åigärder för atl komma till rätta med narkotikaproblemen i vårt samhälle. Jaghar i min moiion krävt all ANT-undervisning, dvs. undervisning i alkohol-,narkotika- och tobaksfrågor, skall anordnas minst en gång under varje läsår ihögstadiet eftersom detla borde ge bättre möjligheter atl informera dem sombefinner sig i riskzonen och som vanligen har stor frånvaro. Även om utskottetinte helt ställer sig bakom mitt krav så visar dock skrivningen på s. 15 också bedömer del angeläget med upprepad information med inle alltför långamellanrum. Imin motion har jag också krävt registrering av patienter vid slatsslödda,frivilliga narkomanvårdsinrättningar samt att verksamheten vid dessa skallutvärderas av kvalificerade, vetenskapliga auktorileter. Av utskottels skrivningpå s. 18 framgår att ett enigt utskott uppenbarligen ställer sig bakom dessakrav. Jag förutsätter också att utskottet - även om det inte framgår avskrivningen - delar min uppfattning atl utvärderingen bör uppdras åt ensärskild expertgrupp som utses av vetenskapliga råd. Närdel gäller utvärdering av olika behandlingsprogram för narkomaner noterade jagmed en viss förvåning att statssekreterare i en presspolemikmed professor i påstår:"Lyckligtvis har fel när han hävdar att del inle finns ell endafrivilligt behandlingsprogram i världen som rehabiliterar ens tillnärmelsevishälften av heroinislerna. Här lalar erfarenheten ett annal språk." Jagskulle vara tacksam om socialministern ville för kammaren redovisa vilka dessafrivilliga program är som efter en vetenskaplig granskning visat sig vara såframgångsrika att man kunnat rehabilitera hälften av heroinislerna. Denfjärde fråga jag tar upp i min motion är behovet av vissa tvångsmedel isocialvården och då främsi narkomanvården. Innan jag går in på della skulle jagemellertid vilja redovisa några synpunkter som professor framför i sinnyligen utkomna bok av alkohol, narkotika och frihet. Jag vet attBejerot är "varg i veum" hos , men detta förhållandekan knappast undanskymma det fakium an han torde vara en av de mest erfarnaspecialisterna på drogberoende i detta land. På s. 46 anför han: "Carlssonpekade på" - han syftar här på i , i första handalkoholläkare - "den höga frekvensen av alkoholism bland författare,konstnärer, skådespelare, musiker, journalister, diplomater och andra friayrkesutövare. Gemensamt för alla dessa högriskyrken är alt de innebär myckelfria arbetsformer och i allmänhet oreglerad arbetstid." Litetlängre ned skriver han: "extremt liberalt sjukskrivningssyslem börjardock för allt större grupper utgöra elt hot mot den välmotiverade och regleradenykterheten ." Meddella vill uppenbarligen understryka att narkomaner och alkoholisteringalunda endasi rekryteras bland de socialt utslagna. Det är en annan sak altmånga blir socialt utslagna efter en längre lids drogberoende. Beträffande tvånget säger på s. 94-95:"Tvånget är i dessa sammanhang en nödvändig men inle tillräckligförutsättning. För att det yttre tvånget skall bli konstruktivt måste detsällas in på ett sådant sätt alt det varaktigt balanserar del inre tvånget,drogbegäret. Den drogberoende är i själva verket den ofriaste av alla, bundenlill händer och fötter av sill ytterligt starka drogbegär och styrd avdriftsimpulserna." PsykiatridocentenVaillanl vid Harvarduniversitelet följde noggrant upp en grupp på 100 manligaheroinister från . De var under den tiden föremålför såväl frivillig vård som tvångsvård. Iakttagelserna sammanfallas i ettcitat på s. 95: "Resultatet mätt drogfrihet var alltså 15 gångerbättre under tvång än efter frivillig vård." Isammanhanget noteras också att urinprovslagning är en lämplig åigärd för allkontrollera huruvida patienten är drogfri eller ej. Tyvärr ger nuvarandebehandlingslag inle rätt lill urinprovslagning. Mot denna bakgrund skulle jagvilja fråga socialministern huruvida han är beredd atl la några initiativ juslpå delta område. Genom täta slumpvisa urinprov bör vi inom kriminalvårdsanstalter,sjukvårdsinrättningar, behandlingshem etc. lättare kunna komma underfund medhuruvida drogmissbruk är för handen. Låtmig f ö. i della sammanhang återge några rader ur ett brev som Stockholmsrådgivningsbyrå för läkemedelsmissbrukare tillställde oss riksdagsmän den 13april 1972, alltså . Man anförde där på s. 3: Vikan inom friviltigvården med hjälp av moderna psykodynamiska behandlingsteknikerinom såväl den öppna som halvöppna vården uppnå resultat som är vida överlägsnatraditionella vårdmodelters. Påsista sidan säger man: Överlåt med förtroende åt de professionella medterapeutiskt adekvata behandtingsinteniioner och övriga med ett suntmedmänskligt engagemang all tackla de praktiska vårdproblemen. - Det har mangjort . Resultaten vet vi. De är skrämmande. Jagvet inte om det är möjligt all se den bild jag nu visar på TV-skärmen och sominnehåller delar av en tabell på s. 134-135 i den bok jag refererar.Tabellen redovisar vissa fakta beträffande 27 f d. narkotikamissbrukare -bland totalt 574 i bokförda arrestanter med stickmärken -som varit injeklionsfria under . Avdessa 27, som alltså redovisas i en tabell och som under minst elt år låtit bliatl använda narkotika, var det bara två som varit föremål för samhälleligavårdålgärder. De övriga hade slutat av egen drift. Lålmig även citera några synpunkter av ur RFHL-kontakt nr 11,1976som återges på s. 118-119 i samma bok: "menar atl deradikala socialarbetarna sviker narkomanerna. Han tycker att många frivilligavårdställen fungerar dåligt. Han menar också att narkomanvården bara nårdem som skulle ha lagt av även utan narkomanvård. De allra flesta - dom som vibrukar kalla 'omotiverade' - tillåts gå under inför våra ögon. är eltstort svek och RFHL måste därför på diskutera frågan om tvångsvård.Hasselas tvång har visal en bra väg, säger ." Det kan därför varanaturligt alfjag hämtar mitt sista citat ur m. fi. kollektivsgemensamma yttrande över socialuiredningens förslag. samhälle, RNS, har f ö. också ställt sig bakom såväl yttrandetsom de alt-satser som jag nu citerar: "attunga missbrukare även framgent ska kunna omhändertas i enlighet med gällandebarnavårdslag. Dock skall övre åldersgräns höjas lill . Detla för all ommöjligt hindra en kriminalisering av unga missbrukare; alträttssäkerheten inom i möjligaste mån garanteras genom att varjebeslut om omhändertagande fattas av en förtroendevald nämnd." Jaghar i min motion understrukit vikten av att barnavårdslagen utnyttjas för allpå elt så tidigt stadium som möjligt bryta ett begynnande drogberoende.Uppenbarligen delar utskottet denna uppfattning eftersom man på s. 9 skriverföljande: "Sådant omhändertagande torde ofta inte kunna undvikas i dekvalificerade missbruksfallen, vilket understryker det angelägna i attkommunernas socialförvaltningar med uppmärksamhet följer vad som kan antagasvara elt begynnande missbruk och beslutsamt ingriper mot detta så snart det kanske. Härigenom kan man undgå att behöva ta lill mera drastiskaåtgärder." Jagvet att socialministern vid andra tillfällen gett uttryck för liknandesynpunkter men menar att det säkert skulle vara av värde om han även här ikammaren ville klart säga ifrån atl vi inte bara haren barnavårdslag ulan attden även skall utnyttjas för atl vid behov komma till rätta med ett begynnandedrogberoende hos barn och ungdomar innan de fullkomligt blivit slavar underlasten. Däremotkan jag naturligtvis inle nu begära någol uttalande beträffande nyssnämndakollektivs önskan om en höjning av åldersgränsen. Men jag förutsätter atl ävenden frågan blir föremål för ingående överväganden i departementet i samband medutarbetandet av en ny sociallagstiftning. Dettvång , Hasselakollektivet och även jag själv förordar är irealiteten en behandtingsskyldighet av samma karaktär som den behandlingsskyldighetsom gäller för veneriskt och epidemiskt smittade människor. Avslutningsvisvill jag understryka att det krävs åtgärder inte bara inom socialvårdens områdeutan också från polisens, tullens, kriminalvårdens och sist men inle minstskolans sida för att bryta den trend mot ökad användning av tung narkotika ochdärmed förknippad kriminalitet och promiskuitet som vi upplevt under 1960- och1970-lalen. Alltför länge intog och den socialdemokratiskaregeringen en avvaktande och passiv hållning, i den falska förhoppningen genom en liberal drogpoliiik skulle kunna vända utvecklingen. Vem minnsinle perioden med legal förskrivning och dess följder? Socialministernär värd ell varmt erkännande för alt han med kraft tagit itu med denna svårauppgift. Jag ser förslagen iden proposition vi behandlar som ett teckenpå en ändrad inställning från statsmakternas sida - en vilja alt aktivt ta itumed problemen. Men den är bara ett steg på vägen mot en slutlig lösning avdrogproblemen i dagens samhälle. Socialministern har ju fö. dennadebatt gett uttryck för samma inställning. Förden som ofta möter människor på gräsrolsnivå inom skolor, socialvård, polis ochallmänhet och som kommer i kontakt med drogproblemen är det speciellt oroandeall dessa människor på grund av den lidigare regeringens låtgåpolitik gripitsav en olustig blandning av handlingsförlamning och ursinne över att "ingenlar itu med saken". Denorganiserade brottslighet som är en följd av drogliberalismen har nått ensådan omfattning alt polis och allmänhet alltför ofta känner sig maktlösa. Jagkänner personligen människor i som fått sina sommarstugorvandaliserade och rensade på allt av värde upp till fem gånger under detsenaste året. Del rör sig i dessa fall ingalunda om några lyxhus ulan omvanliga enkla sommarstugor med husgeråd och gängse prydnadsföremål. Men allttycks gå alt sälja lill halare. Och går det inte att sälja, så vandaliserar ochförstör man föremål och bostad. En frisör här i Siockholm, näraKungsträdgården, har fltt sin lokal utsatt för elva inbrott under de senasteåren. Polisen hinner knappasl utreda dessa inbrott - än mindre ertappa dem somgjort dem. Och försäkringsbolagen har i sin tur garderat sig genom att höjasjälvriskbeloppen. Detblir alltså de enskilda, husägarna eller lägenhets- och affiirsinneha-varna,som drabbas av förlusterna vid dessa stölder och vandaliseringar, Förbittringenbland dessa "gräsrötter" är nu så stor, att man allt oftare funderarpå att bilda "medborgargarden" eller lägga sig i försal för dem somnästa gång försöker sig på ett inbrott i deras hem. Det behövs inte mycketfantasi för att förslå atl mycket otäcka händelser kan bli följden av att endel människor tar rätten i egen hand när de känner sig svikna av samhället. Jag vore tacksam om socialministern ville lova att snabbt taytterligare initiativ dels för att förbättra samordning och resurser hos allade myndigheter jag nämnt, dels kontinuerligt bygga ut vårdresurserna tillsde motsvarar behoven och dels utarbeta de lagändringar som behövs för atteffektivisera bekämpningen av narkotikamissbruket. Jag har inget annatyrkande än utskottets. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. (vpk) kortgenmäle: Debatten tar nu plötsligt en litet mer dramatisk och intressantvändning. Här får vi nu höra en företrädare för det största regeringspartietsjunga en lovsång lill professor , en av de allra mest ylteriiggående,en av de allra mest extrema företrädarna för repressiva metoder mot utslagnaoch missbrukare i det här landet, en av de mest extrema företrädarna för denovetenskapliga och vulgära s. k. smitloleorin och för en öppet fascistoidmänniskosyn när det gäller utslagna och missbrukare. Dennalovsång från en representant för kan inte få förklinga alldelesoemotsagd, när vi har en socialminister som representerar samma parti, och dåkanske vi kan få litet mera av det besked som jag efterlyste i går. därsocialministern inle vågade sig så långt fram därför alt han menade alt fråganom tvång resp. frivillighet inle var någonting som man nu kunde ta definitivställning lill. Mennog kan väl socialministern ändå la ställning lill vad hans partikollega härhar sagt. Han har ju inget annal yrkande än utskottets, säger han, och han villi proposilionen inläsa åsikter av del slag som han själv företräder. Jag troralt det vore värdefullt om socialministern här visade flagg, för det är myckelviktigt för och regeringen atl här distansera sig från detuttryck för repressiv exlremism som vi alldeles hörde. Ytterligaretvå ting med anledning av inlägg. Först har vi haft en situationdär man har underlåtit alt ge de frivilligabehandtingsinstitutionerna tillräckliga ulbyggnadsresurser. Sedan använder mandet befintliga och som man befarar stigande missbruket som elt argument för altdessa institutioner med sina dåliga resurser misslyckats, och därför skall mangå över i en helt annan typ av repressiv vård, för del ärju vad ärute efter. Det säger han ju öppet. Jag menar all det vore katastrofalt ifallRune har rätt i all man i propositionens avsikter skall kunna läsa inen syn på missbrukare och utslagna, som innebäratt man inte betraktar dem sommänniskor i djupgående långvariga krislillsiånd som kräver seriös vetenskapligbehandling ulan som passiva slavar under driftsimpulser, slavar som börutsättas för disciplin och repression. RUNETORWALD (c) kort genmäle: Jag har ingen anledning afl med diskutera . Jag tror all de är betydligt överlägsna , i varje fallpå detla område. Delär elt märkligt påstående alt vår mening, all man borde införa ettbehandlingstvång av samma slag som gäller för veneriskt smittade resp.epidemiskt smittade personer, skulle lyda på fascistoida tendenser. Del ärsådana tendenser som Hasselakolleklivet ger uttryck för, men än har jag intehört alt verksamheten där betraktas såsom fascistoid. Mankan alltid fråga sig vad som är humant. Enligt är det humant altinta en låtgåattityd, som leder till att vederbörande förfaller lillpromiskuitet och kriminalitet samt lill att heroinbrukande gravida flickortillåts fortsätta med sill missbruk under graviditeten, vilket dömer deras barnlill ell livslångt handikapp. Det kan inte vara humant. Delta är bakgrunden lill alt jag tror alt Bejerotoch Hasselakollektivet har rätt, när man menar atl man bör ha tillgång tillålminstone vissa tvångsmedel i elt startskede, och alt tvångsmedlen närmast ärall jämföra med den behandlingsskyldighel som gäller i andra sammanhang, därsamhället måste skydda sig mot negaliva konsekvenser av elt missbruk och därvederbörande inle frivilligt söker vård och hjälp för all lösa sina problem. (vpk) kortgenmäle: har missförstått vissa saker. Han åberoparHasselaprojektet men bortser från alt della projeki sysslar med icke myndiga personer,med minderåriga, där barnavårdslagens tvång naturligtvis gäller. Det betänkligaär att ställer upp fören kampanj som pågår i landei för atttill vuxna myndiga medborgare utsträcka en grad av repression, en grad avtvång, som vi har saknat motstycke till i detta land och som är ettuppenbart hot mot de allmänna medborgerliga fri- och rättigheterna. Detta anserjag är uttryck för en fascistoid tendens. Jaganser också all det ärviktigtatisocialministern taravstånd från heladet synsättpå missbrukarproblematiken som professor representerar och som RuneTorwald här uppenbarligen vill föra fram. drar den totaltovetenskapliga och fullständigt ogrundade parallellen mellan smittosammasjukdomar och den typ av avvikelse som ibland leder lill missbruk. Del är enhelt ovetenskaplig teori. 1 den seriösa vetenskapliga debatt som har följt påpresenterandet av Bejerois avhandling har den totalt slagits sönder. Så fort man angriper tvångs- och repressionstanken samtinskränkandet av de medborgeriiga fri- och rättigheterna blir man avextremisterna på högerkanlen, dit uppenbarligen hör i denna fråga,beskylld för att vara en kravlös slapp liberal, som gärna lycker att folk skallfå knarka ner sig. Men vart syftar ni med allt ert tvång? Ni har ju aldrigvelat bygga ut behandlingssystemet. Vad skall man tvinga människorna till? Nihar ingen behandling att skicka dem till med allt det tvång som ni föreskriver.Skall de skickas lill arbetsläger eller isoleras på öar? Vad vill ni med allttvång? Svara äntligen pä dessa frågor, ni ivångsanhängare som ropar pårepression. Ni vill ha tvång, men vad skall människorna tvingas lill, när niinle vill bygga ul en seriös och vetenskapligt grundad behandling? 1angreppen på frivilligvården, på psykoterapin och på den seriösa vetenskapligabehandlingen ligger en form av vulgär reaktionär antiintellek-lualism, som viskall vara oerhört rädda för. Den tjänar nämligen inte syftet att effektivtbekämpa drogproblemet, vilket har sin grund i den sociala utslagningen och islörningsprocesser hos enskilda människor, processer som endast kan vändas ochbehandlas på ell seriöst vetenskapligt sätt och med respekt för individensintegritet. () kortgenmäle: ordfyrverkeri kan inle dölja hans absoluta brist påkonkreta förslag hur man skall lösa problemen. Han påstår att är hell slagna till marken. Men del märkliga är att inga forskare gjorten utredning som visar att de frivilliga vårdmetoderna givit de effekter sommånga skulle önska att de hade. Hansäger att smilloleorierna är felaktiga, men ändå har ingen kunnat gendriva attden relativt största gruppen narkomaner finns - exempelvis i och även iSverige - bland sjuksköterskor och läkare, vilket är ett tecken på alt där delfinns störst tillgång på droger finns också de största riskerna. Hanpåslår att vi som är anhängare av behandlingsskyldighet skulle vara negalivalill en utbyggnad av seriös vård och utvärdering. Det ärju tvärtom. Del är denvi har krävt. Del är just bristen på seriös utvärdering av de vårdformersom vi f n. tillämpar som gör att vi äntligen har kommil så långt atl vi nublivit utlovade en seriös utvärdering. Vi är inle rädda för den. Detvore bra om man kunde visa att de former som används är effektiva, men atlfolk går in och ul 39 gånger tyder på något annal. Det brister någonstans, ochvi har inte råd att använda resurserna på det sättet. Vihar haft en barnavårdslag, och den är tydligen villig att ta varapå, men vi har inle använt den i tillräcklig omfattning. Därför har narkomanersom börjat fått hålla på långt upp i vuxen ålder. Jag tror också alldet är bäst att inskrida då missbruket börjar, och kan maninte komma lill rätta med det på frivillig väg, då bör vi utnyttjabarnavårdslagens möjligheter. Hasselakolleklivetarbeiar med del klientelet, men där förordar man en höjning av åldersgränsenupp till . Jag säger inle att jag har ställt mig bakom det kravet, ulanjag säger att man kanske bör överväga det. Beskyllningarnamot , som har sysslat med denna verksamhet, är enligt mitt sätt atlse helt exempellösa. Jag lar bestämt avstånd från dem, och jag vill än en gångundersiryka: Vad vi syftar lill är en behandlingsskyldighel för narkomaner avsamma art som gäller för dem som är epidemiskt eller veneriskt smittade. Förstevice talmannen anmälde att anhållit att lill protokollet fåantecknat att han inte ägde rält lill ytteriigare replik. i (m):