prot · G109139 · 1977-12-31 00:00:00 — skulle vara beredd attstödja ett sådant förslag. Ett svar av utrikesministern skulle kunnaspara en ytterligare debatt om nägra dagar i den här frågan. 1vår motion finns också ett förslag om att bör ta initiativ till attproklamera som en kärnvapenfri zon. president har nuåterigen tagit upp denna idé. Vadsäger dä värt land om ett sådant förslag? anför i sittbelänkande vad utskottet uttalade för ett är sedan. "Enhuvudförutsättning för upprättandel av en kärnvapenfri zon är givetvis att allastater som avses omfattas av zonen är överens om att inleda förhandlingarhärom. Denna förutsättning har inte förelegat beträf fande förslagetom en sådan zon i ." Följdfråganblir naturligtvis: Vilket land är inte överens med de övriga, och vad görs fränsvensk sida för att åstadkomma enighet om förslaget? - om det nu är så altSveriges regering instämmer i att det vore lyckligt att åstadkomma enkärnvapenfri zon i . Låtmig säga att också i denna fråga, Jiksom i frågan om neutronbomben, kan man iutskottets skrivning och i uttalanden från utrikesministern och statsministernfinna en typ av maximalism. Där ställs nämligen frågan om som enkärnvapenfri zon i motsättning till att man utvecklar till en sådan zon.För mig finns det ingen motsättning i dessa frågeställningar. Jag menar tvärtomatt åstadkommandet av ett kärnvapenfritt måste betraktas som ett steg irätt riktning för att göra hela kärnvapenfriit. Att framgångar inte harrönts närdet har gällt att göra kärnvapenfritt kan inte innebära att manar befriad från att verka för att proklameras som en kämvapenfri zon. Nuhar återigen alltså lagt fram etl förslag, men han går denna gänglängre än när han tidigare presenterade sin idé om en kärnvapenfri zon. Hanavvisar tanken på det begränsade kriget, där minikärnvapen, neutron-bomber ochkryssningsrobotar skulle användas. säger helt riktigt att detta enbartleder till en allmän kärnvapenkatastrof där atombomben kommer att föröda jordenoch allt mänskligt liv kommer att släckas. går ännu längre och sägeratl de nordiska länderna skall inleda överiäggningar sinsemellan ochmed stormakterna om rustnings-kontroll och manar stormakterna att se till attpågående nedrustningsförhandlingar leder till ett framgångsriktslutförande. Mendet räcker inte, säger , atl göra till en kärnvapenfri zon, tyden nya vapentekniken medför att det inte räcker att själv vilja avstå frånkärnvapen - neutronbomben och kryssningsrobotar suddar ut alla gränser.Krafttag måste tas av de nordiska länderna som leder fram inte enbart tillrustningskontroll utan också till en väridsomspännande nedrustning. Nuär den andre statschefen som ställer förslag i dennariktning. ställde generalsekreteraren i SUKP, , ettförslag som utmynnade i fyra punkter: I. att inställa produktion av kärnvapen i alla former. 2. att inställa produktion av ochförbjuda alla övriga typer av massförinielscvapen, 3. atl inställa framställandet avnya typer av konventionella vapen med stor förslörelsekrafl och 4. atl avslå från att utökaarméerna och att avstå från utökandet av de konventionella rustningarna hossäkerhetsrådets ständiga medlemmar samt i de länder som genom militära avtal ärallierade med desamma. Dessaförslag anser jag vara en god grund också för värt land för att verka i syfteatl förstärka de tendenser til I avspänning som finns och att förhindra att denfortsatta kapprustningsspiralen drivs allt högre upp i luften. Meddetta vill jag sluta och ber att få yrka bifall till motionerna 530 och 1018. I det betänkande vi nu behandlar erinras om att de internationellarustningarna har gigantiska dimensioner och att vapenarsenalerna - främst påkärnvapensidan - representerar en närmast oföreställbarförstörelseförmåga. Ändå fortsätter den kvalitativa och kvantitativavapenutvecklingen. Ändå fortsätter rustningarna både på kärnvapenområdet ochpå det konventionella vapenomrädet. Omfattningenoch allvaret av denna utveckling är oerhörd. Del är därför energisktoch målmedvetet bör fortsätta att göra konstruktiva insatser inedrustningsarbetel. Det har skett i förberedelserna till den extra sessioninom som skall äga rum . Det sker i deförhandlingar som äger rum i nedrusiningskommitién i . Målet för våraansträngningar-att hejda kapprustningen och att få lill stånd samfällda ochgenuina nedrustningsåtgärder - har, som utskottet betonar, ett starkt stöd iden allmänna opinionen i vårt land. Lätmig också erinra om att det är på svenskt och nordiskt initiativ som frågan omsambandet mellan nedrustning och utveckling satts på dagordningen i FN.Avsikten ärju att sessionen skall fatta beslut om en inträngande studie avdenna fråga i syfte att finna lösningar pä de utvecklingsproblem som uppstårgenom det faktum att rustningarna tar i anspråk en mycket slor del av världenssamlade materiella och mänskliga resurser. FN:s generalsekreterare har utsetten arbetsgrupp på 22 experter som fått i uppdrag att utarbeta riktlinjer fördenhär studien. Hedrande nog för blev statssekreterare i den gruppen, som fullgjort sitt arbete. Atlmöjliggöra lösningar som föröver resurser från det militära områdel tillfredliga utvecklingsändamål i iredje världen är givetvis ett huvudsyfte i dethär arbetet. Det är vår förhoppning att det liksom överläggningarna vidsessionen skall bidra lill att stärka intresset hos FN:s medlemmar, både i- ochu-länder, för inte minst det långsiktiga nedrustningsarbetel. Omallt det här råder en vid politisk enighet i värt land. Det är detta som är detväsentliga, och det är också detta som utgör en viktig ingrediens i vårutrikes- och säkerhetspolitik - inte den citatexercis och de politiskt färgadetolkningar som här i kammaren både tidigare och har älskat att hänge sig ät.Överhuvud taget är det svårt att förstå-det måsle jag ge rätt i -att han med dessa medel försöker blåsa upp en stor strid i frågor där det ändåi sak råder bred enighet. Var och en måste ha märkt en markant skillnad iframtoningen mellan inlägg och . StureEricson tar på sig ett stort ansvar genom sitt sätt att ta till partipolitiskaöverdrifter i de här frågorna. Förstår han inte att hans agerande ocksåriskerar att minska effekten i utlandet av de ställningstaganden som görs avSverige? Även frän socialdemokralisk synpunkt bör det vara etl intresse attinte uppförstora skillnaderna, ulan realistiskt notera den vida enighet sområder. Egenlligen är det ju så, att både reservalionen och de särskildayttrandena, som sade, rör utanverk. Jag skulle vilja säga allde t. o. m. kan sägas vara skäligen onödiga. 1reservationen uttalas att det skulle innebära att ett ytterst allvariigt stegtogs, om neutronvapen tillförs de militära förbanden i . Utrikesministernliksom andra företrädare för regeringen har förklarat atl neutron-bomben,liksom alla andra kärnvapen, är oacceptabel. I reservationen sägs attregeringen inte agerat "med någon större målmedvetenhet" förattstärka den inlernationella opinionen. version är i att "regeringen har tassat mycket försiktigt" och här ikammaren att regeringen har varit lam och återhållsam. Att säga altneuironbomben är oacceptabel, är det alt tassa försiktigt? Att informera denamerikanska regeringen om denna uppfattning, är det att tassa försiktigt? Vihar ju klara indikationer pä att man uppfattade det budskap som framfördes. Iutskottsbetänkandet finns för den som vill läsa många citat frånregeringsuttalanden som bestyrker det svenska avståndstagandet när det gällerneutronvapnet. Där betonas också att vapnet måste ses i sitt totalakapprustningssammanhang, där också andra vapenprojekt ingår, t. ex.kryssningsrobotar, röriiga landbaserade missiler och den sovjetiska . Till detta synsätt måste väl rimligen också socialdemokraterna ansluta sig. Naturiigtvisbör vi utnyttja den tid som slår till buds för att fortsätta att ta avståndfrån neuironvapnei och understryka de faror för fortsatt upprustning som dettavapen skulle innebära. I det nedrustningsperspektiv vi anlägger är allakärnvapen oacceptabla föross, hur de båda supermakierna än utformar sinakärnvapendoktriner. Som utrikesministern betonade här ikammaren, sä är ett av de få länder som på ett tidigt stadiumoffentligen redovisade sin inställning. Det ger oss moralisk skyldighet attfortsätta att bidra till att skapa en informerad opinion i denna centralarustningsfråga. Attpresident beslutat uppskjuta produktionen av vapnet är en framgång. Enännu större framgång vore om härigenom kunde påverkas-tillåterhållsamhet i fråga om vapen - både nukleära och konventionella - och ifråga om styrkedispositioner i . Det vore orimligt om vi inte skullekräva sådan återhållsamhet också av . har ju redan mycketstora styrkor i . Det bör alltså finnas möjlighet att visa godvilja genom att vidta reduktioner av olika slag. För en informeradnedrustningsopinion är det också angeläget att rikta uppmärksamheten på dennadel av nedrustningsproblematiken. Ibelänkandet har understrukits att en av förutsättningarna för en stark svenskaktivitet på nedrustningsomrädei är att den stödsaven välinformerad och bredopinion i vårt land och att det upplysningsarbete som olika organisationer ochfolkrörelser bedriver därför är av största betydelse. Den socialdemokratiskamotionen framför i detta sammanhang önskemål om en bättre samordning och pekarpä behovet av ett forum för ett bredare kontinuerligt samråd. Tanken på ettsådant forum, en till UD knuten allmän beredning i internationella ochutrikespolitiska frågor, har framförts redan lidigare av bislåndspolitiskautredningen i dess informalionsbelänkande. Personligen tror jag det ärangeläget att ett sådant organ skapas där institutioner, folkrörelser och andraorganisationer som driver en väsentlig informationsverksamhet på bl. a.nedrustningsområdet inbjuds alt delta. Ibetänkandet erinras om att utrikesutskottet inte tagit slutlig ställning i denhär frågan, eftersom biståndspolitiska utredningens betänkande ännu inte blivitremissbehandlat och eftersom förslag i frågan också kan väntas från densärskilda utredning som tillsatts för att göra en översyn av bidragsgivningentill olika organisationer på det utrikespolitiska området. Detär min förhoppning att när frågan återkommer framsteg på den här punkten skallkunna redovisas. Jag tror nämligen att denna typ av samordning och samrådskulle bl. a. stärka förutsättningarna för aktiviteter och opinionsbildning inedrustningsfrågorna inom folkrörelserna och andra frivilliga organisationer. Jag yrkar på samtliga punkter bifall till utrikesutskottets hemslällani dess betänkande nr 12. () kort genmäle: Jag skulle gärna vilja säga att jag tror man bör överge tanken attSture och jag har några skilda uppfattningar i de här frågorna.Självfallet står vi båda bakom de delar av utskottsbetänkandet som bestar avreservationer och särskilda yttranden. Sedan kan man väl tala pä olika sätt,och det är väl fallet med och mig. Men i grunden har vi ju heltsammanfallande uppfattningar. Upprördheten över att vi tar upp frågan omneuironvapnei gör all jag börjar tro alt man faktiskt känner sig en smulaakterseglad, därför att vi driver den här frägan. Jag trodde att vi vid det härlaget var helt överens om all vi nu skall agera hårt nnot detta vapen. Har vivarit ute lidigare och fäll i gång den här debatten, får man acceptera detta. Vidden här tidpunkten är vi väl lika ivriga motståndare till neutronvapnet; vivill alla verka för att del aldrig skall få förekomma i . () kortgenmäle: Jag tror att kammarens protokoll kommeratt visa att det aren klarskillnad i framtoningen mellan inlägg i denna debatt och StureEricsons. betonade ju i sitt meningsutbyte med AllanHernelius om neutronvapnet alt vad hon egentligen vill ha sagt är attregeringen något tidigare borde ha tillkännagivit sin egen ståndpunkt. Det varalltså fråga om ett tidsperspektiv. I kritik här i kammaren, ochjag har läst protokollen mycket noga, har han genom en mycket tradigcitatexercis försökt säga att regeringen inte tillräckligt kraftfullt tagitställning mot neutronvapnet, detta trots att regeringen har sagl alt vapnet äroacceptabelt, vilket också upprepats i många sammanhang. Vi har ju också iutskottsbetänkandet infört en rad klara citat både av utrikesministern och avstatsministern. Jag lycker att bör läsa igenom dessa citat och urdenna synvinkel begrunda dem än en gång. Jag har med intresse lyssnat till den debatt som pågått under denärmast . Den fråga som diskuterats här är av ytterstabetydelse både för nutiden och framtiden. Jag skall i slutet av mitt anförandegöra några kommentarer till den debatt som förevarit. Dennärmaste anledningen till alt jag har begärt ordet är att jag tyckteatt jag hade en skyldighet att inför redogöra för de åtgärder som viavser att vidtaga och för den politik som vi avser alt föra vid den extrageneralförsamling som inleds i . skall densärskilda sessionen om nedrustning inledas i . Den äger rum iett skede när behovet av konkreta åtgärder för atl bromsa och vändakapprustningen, inte minsl på kärnvapnens område, är större . Densärskilda sessionens betydelse förden framtida ulvecklingen kan inte nogunderstrykas. Det finns världsproblem som inte behöver förklaras för att derasvikt skall framstå klart. Ett sådant problem är kapprustningen. Vi måste medall kraft sträva efter att stoppa den, atl vända den i nedrustning och istället använda våra tillgångar till att förbättra människornas villkor. Dessamålsättningar uttrycker vad mänskligheten alltid strävat efter, att leva i fredunder drägliga förhållanden. Nödvändighetenalt driva nedrustningsarbetet vidare ökar. Inemot användsnu till rustningar men endast ca 15 miljarder går till utvecklingshjälp. Varoch en inser det vettlösa i en sådan fördelning av världens tillgångar.Kapprustningsdynamiken måste ersättas av en utvecklingsdynamik, om framtidakonfiikter skall undvikas och människornas rättmätiga behov tillgodoses. Det ärinte bara fråga om att minska de risker för massförstörelse som ligger i enfortsalt kapprustning. Det är också en fråga om att främja en bättre användningav jordens resurser för att utjämna skillnaderna mellan rika och fattigaländer, mellan rika och fattiga människor. Detär lätt att peka på att hittillsvarande nedrustningsansträngningar lett tillbegränsade resultat. Det kan dock inte vara den enda måttstocken på derasvärde. Vi vet inte hur utvecklingen hade blivit utan det tålmodiga och kunniga förhandlingsarbetesom bedrivs i i andra sammanhang. Det bidrar också till en grundläggandeopinonsbildning, som dock ännu inte avsatt tillräckliga resultat. ärdet uppenbart atl en växande klyfta uppstått mellan vad som bör göras och vadsom faktiskt har uppnåtts. Dettafår inte leda till handlingsföriamning. Del förblir en oavvislig gemensamuppgift att motarbeta en kapprustningsutveckling som, om den inte tyglas,medför ökade hot för länder och folk och allvariigt uttömmer jordensbegränsade resurser. Också för mindre länder som vårt eget är det en centraluppgift att fortsätta att ge konstruktiva bidrag till nedrustningsarbetet. Vikan visserligen inte styra en utveckling, som i avgörande grad bestäms av deledande militärmakterna och som de har huvudansvar för. Vi kan och måste bedömasituationens allvar och framföra egna förslag utan alt vara bundna av hänsyntill miliiärallianser. Nyasvårigheter och hinder på nedrustningens område kräver alltså ett ökat ansvarav alla, ett ökat ansvar hos de mindre länderna att aktivt delta i detinternationella nedrustningsarbetet, ett ökat ansvar hos de ledande militärmakternaatt försäkra sig om andra länders medverkan i därför lämpade internationellanedrustningsförhandlingar och själva medverka till konkreta framsteg. Denpolitiska viljan att uppnå resultat är en central förutsättning för att nåframgång. Därutöver krävs naturligtvis en medvetenhet om det kompliceradesamspel mellan säkerhetspolitiska, teknologiska, ekonomiska och andra faktorersom tillsammans har format den rustningssituation världen nu befinner sig i. Detsjälvklara slutmålet är och förblir allmän och fullständig nedrustning, även omdet målet kan förefalla minst lika avlägset som . Konkreta åtgärder föralt minska kapprustningens risker och kostnader är likväl fullt möjliga. Det ärden särskilda sessionens uppgift att genom sina beslut bereda vägen för sådanaåtgärder. Värt eget förberedelsearbete och våra egna förslag tar i delsammanhanget sikte både på vad som är nödvändigt att uppställa som mål förnedrustningsarbetel pä och på vad som är realistiskt att uppnå päkortare sikt. Jaghar nu erinrat något om bakgrunden till dagens kritiska situation.Kärnvapenkapprustningen måste först och främst stoppas. Detta är den viktigastefrågan inför den särskilda sessionen. mångåriga engagemang inedrustningskonferensen i och inom FN för kärnvapennedrustningens sakär välkänt. Kärnvapnen utgör ett växande hot mot mänskligheten. Det är djuptoroväckande att takten i kärnvapenkapprustningen inte förefaller att sakta av. Förhandlingsbildenär inle ljus. Supermakterna har länge förhandlat om ett nytt s. k. SALT-avtalom begränsning av de strategiska vapnen. Visserligen kan ett SALT Il-avtalkomma till stånd under delta är; all döma av olika uppgifter kommer det dockatt innebära mycket små begränsningar av antalet vapenbärare och stridsspetsar.Den kvalitativa vidareutvecklingen kommer dessutom knappast att avstanna genomdetta. Däremot förutses parterna dröja någrti år med att införliva vissa nyastrategiska vapentyper i sina Värdetav en sådan SALT Il-överenskommelse får emellertid inte underskattas dä den kanleda fram till en mer långtgående SALT III-uppgörelselängre fram i tiden. kan vi inte bortse från att förstörelseförmåganhos de snabbt uppbyggda strategiska kärnvapnen i ochSovjetunionen redan överskridit gränsen för det fattbara, vilket vi har fåttflera exempel på här i siffror. Parterna har förmåga atl förgöra mänsklighetenmånga gånger om med sina enorma arsenaler. Motden bakgrunden belyser SALT-förhandlingarna hur lång bromssträcka denstrategiska kapprustningsprocessen förefaller att kräva. Principenom ömsesidig avskräckning och terrorbalans må vara en realitet i supermakternasmilitära planering. Om denna princip leder till en fortsatt utbyggnad av deredan enorma strategiska styrkorna måste den dock ifrågasättas än starkare i deinternationella sammanhangen. Nya och fler strategiska vapen innebär inte bararisk föratt nya osäkerhetsmoment byggs in i den terrorbalans vi ännu tvingasleva med. De driver pä hela kapprustningsprocessen. De bidrar till attunderminera avspänningens möjligheter både globalt och i känsliga regioner. Samtidigifår vi inte glömma att de strategiska vapen med vilka dessa länder kan nävarandras territorier endast utgör en del av de totala kärnvapenarsenalerna.Dessa beslår också av många tusen icke-strategiska kärnvapen som är utplaceradei och utanför och närmast riktade mot europeiska mål. Som statsministernsade i måste ökad uppmärksamhet fästas även på derisker som ligger i en fortsatt utveckling av de icke-strategiska kärnvapnen.Det är viktigt att förhandlingar kommer lill stånd också om denna kategorikärnvapen. De faller f n. ulanför ramen för både SALT-förhandlingarna och desamtal om styrkeredukiioner i som sedan fem är pågår i Wienmellan de båda militärblocken. Tilldetta vill jag återigen foga regeringens syn, alt ell avståndstagande från enviss typ av kärnvapen inte kan uppfattas som att vi godkänner en fortgåendeutveckling av andra kärnvapen. Vi vänder oss mot varje sådan utvecklingvarhelst den äger rum. Vihar alla kunnat följa flera oroande drag i utvecklingen.Etl sådant är utvecklingen av neutronvapnet, vars tillverkning den amerikanskepresidenten beslutat uppskjuta. Vi har pä svensk sida, bl. a. i FN, medkraft klargjort att vi lar avstånd från delta vapen. Vi kommer atl upprepadetta också i framliden, om neutronbomben äter skulle bli aktuell i något land.Förutom att neuironvapnei har speciella slrålnings-egenskaper och effekter hördet till de kärnvapen som skulle kunna sänka kärnvapenlröskeln. Den sistnämndaegenskapen gör att vi på svensk sida betecknar det som ett minikärnvapen.Minikärnvapnen utgör en speciell grupp taktiska kärnvapen, som tidigaretagit upp till diskussion vid nedrustningskonferensen i . Kryssningsrobolarnabör också nämnas i det här sammanhanget. Vi har uttryckt vår oro införutvecklingen av dessa robotar för rätt läng tid sedan. Framför allt hyser vi oroinför långdistansrobotarna, men också de robotar med kort räckvidd som finns ibåde och har vi anledning att frukta. Ävenandra oroande tecken på att nya kärnvapen utvecklas föreligger dess värre. Jagkan då nämna medeldistansrobotarna. Avsevärd uppmärksamhet har på senaste tidenriktats mot den sovjetiska medeldistansroboten, som går under namnet SS 20.Enligt tillgängliga uppgifter rör del sig om en ny robot med rörligavskjutningsramp som kan förses med fiera kärnvapenstridsspet-sar. Den skullekunna sättas in, med stor träffsäkerhet och fruktansvärd förslörelsekrafl, moleuropeiska mål. Dessavapen är endast exempel på en för oss oacceptabel vidareutveckling avkärnvapnen över huvud taget, men detta är tillräckligt för att visa vikten avatt inleda förhandlingar inte bara om de strategiska vapnen utan också om dekärnvapensystem som är avsedda för mål i . Enviktig uppgift i den förestående FN-sessionen blir att söka förmåkärnvapenstaterna all sluta upp bakom så långtgående målsättningar i fråga omkärnvapennedrustning som möjligt. har tillsammans med de alliansfriastaterna i förberedelsearbetet föreslagit en rad åtgärder, syftande tillstegvisa minskningar av kärnvapenarsenalerna, och vi kommer naturiigtvis attaktivt verka för dessa förslag vid sessionen. Provstoppsfräganhar stått högst på nedrustningskonferensens dagordning. Ettfullständigt kärnvapenprovstopp vore ett viktigt steg i riktning motkärnvapennedrustning genom att den kvalitativa kapprustningen päkärnvapenområdel därigenom skulle försvåras. Utvecklingen -eller vidareuivecklingen -av de olika kärnvapen som jag tidigare berört skulle då blisvårare. Ett provstopp skulle också innebära ett väsentligt bidrag till arbetetmed att förhindra spridningen av kärnvapen till nya stater. Förravåren lade på nedrustningskonferensen fram etl avtalsutkast i frågan.Sedan dess har förhandlingar ägt rum mellan de tre kärnvapenstater som ingår inedrustningskonferensen, dvs. , och Storbritannien.Förhoppningen var atl förhandlingarna skulle överföras till självanedrustningskonferensen, i syfte att utarbeta ett avtalsutkast som skullekunna föreläggas den särskilda FN-sessionen. Vi beklagar atl så inte blevfallet. noterar vi de framsteg i förhandlingarna som de tre ländernatycks ha gjort. Regeringens starka förhoppning är atl ett provstoppsavtal skallföreligga och att ett sådant avtal skall nå full anslutning. pågår under svensk ledning ett expertarbete ominternationellt samarbete för att övervaka efterievnaden av ettprovstoppsavtal. Tanken är att ett världsomfattande nät av seismologiskamätstationer skall byggas upp i detta syfte. Regeringen har i detta sammanhangerbjudit sig att upprätta, driva och finansiera ett internationelltseismologiskt datacentrum i . Ett sådant datacentrum skulle bli enviktig del i del planerade globala nätverket. Attspridning av kärnvapen lill nya stater skall kunna förhindras är också en frågasom regeringen tillmäter den allra största vikt. Denna fråga blir ett annat väsentligt, menockså kontroversiellt, ärende för den särskilda sessionen. Införsessionen präglas icke-spridningsfrågorna av starkt delade meningar mellanu-länder å ena sidan och i-länder å den andra. På u-landshäll drivs principenom rätt-till kärnkraft. I-länderna motsätter sig inte denna princip men vill samtidigtatt församlingen starkt skall betona vikten av tillräcklig kontroll och andraaktiva åtgärder för att hindra spridning av kärnvapen. Grundläggande för vårasvenska strävanden i denna sak är ett starkt stöd för icke-spridningsfördragel(NPT) samt för heltäckande och effektiv kontroll av lAEA. NPToch lAEA-kontrollen, kärnvapennedruslning och provslopp har central betydelseför möjligheterna atl hindra kärnvapenspridning.