prot · G109125 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:125 Förhandlingarnaleddes lill en början av tredje vice talmannen. §1 Fyllnadsval till utskott TREDJE VICE TALMANNEN: Moderata samlingspartietspartigrupp har som suppleant i finansutskottet under ledighetanmält hans ersättare . Tredjevice talmannen förklarade därefter vald till suppleant i finansutskottet PerWesterberg (m) §2 Justerades protokollen för den 12 innevarande månad. Omvidgad befogenhet för brandchef vid bekämpning av oljeutsläpp från fartyg §3 Meddelande om interpellationssvar 1977/78:147 omhandläggningsliden för vissa kommunala ärenden har frågat mig om hur frågan om de långahandläggningstider av ärenden som väcks av enskilda kommunmedlemmar bör lösas.Med hänsyn till att är sjukskriven t. o. m. kanjag inte besvara hans interpellation inom föreskriven tid. Jag kommer attbesvara den vid första lägliga tillfälle efter det att han återkommit tillriksdagen. §4 Om vidgad befogenhet för brandchef vid bekämpning av oljeutsläpp frånfartyg Kommunministern erhöll ordel föratt besvara () anmälda fråga, 1977/78:375, ochanförde: har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till attvidga brandchefs befogenheter i samband med bekämpning av oljeskador till havsoch i de stora insjöarna. Enligtbrandlagen (1974:80) skall varje kommun svara för räddningstjänst i kommunen.Vid räddningstjänst utövar brandchefen eller den som är i hans ställe befälet.Brandlagen är emellertid tillämplig på oljebekämpning till havs Omvidgad befogenhet för brand-chef vid bekämpning av oljeutsläpp från fartyg eller i kustvattnen,eller endast i den mån detta särskilt föreskrivs i lagen.Oljebekämpningen till havs och i kustvattnen m. m. ankommer på tullverketskustbevakning. Densom utövar befälet vid räddningstjänst får enligt 11 § brandlagen företaingrepp i annans rätt, om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada imiljön inte lämpligen kan avvärjas på annat sätt. Bestämmelsen kan sägas utgöraen utvidgning och precisering av den allmänna nödrättsbestämmelsen i 24 kap. 4§ . Brandlagens bestämmelse öm rätt att företa ingrepp är enligtsärskild föreskrift tillämplig också vid oljebekämpning till havs eller i kustvattnenm. Vidbekämpning av oljeutsläpp till sjöss krävs ofta insalser av bådekustbevakningen och brandförsvaret. Arbetet får då bedrivas i samverkan mellande deltagande räddningsorganen. Den som leder bekämpningsarbelet till lands kandärvid med stöd av II § brandlagen företa de ingrepp som behövs i det arbetet.Motsvarande befogenhet tillkommer den tjänsteman vid som lederarbetet till sjöss. ex. när stränderna är långgrunda eller annars svårtillgängliga förkustbevakningens fartyg, kan det förekomma att brandförsvaret måste utsträckasina insatser utanför själva strandkanten. I vissa fall svarar brandförsvaretefter samråd med ensamt för oljebekämp-ningsarbetel. Då harenligt min mening det brandbefäl som leder arbetet befogenhet all besluta omingrepp som avses i 11 § brandlagen. En sådan tolkning är väl förenlig medparagrafens ordalydelse, och den barett klart stöd i föredragandedepartementschefens uttalande (prop. 1973:185 s. 167) atl ingrepp i annans rättskall få företas så snart ingreppet sker som ett led i den av samhälletorganiserade räddningstjänsten. Omoljebekämpningsarbetet däremot sker i samverkan mellan ochbrandförsvaret måste enligt min mening avgörande vikt fästas vid att det ärkustbevakningen som har.ansvaret för del arbete som bedrivs utanförstrandkanten. Det är alhså den tjänsteman som leder kustbevakningensbekämpningsarbete som utövar befälet och som har att besluta om eventuellaingrepp. Att hans beslut måste utverkas torde i praktiken inte innebära någrasvårigheter. Om förutsättningar därför föreligger kan f ö. var och en somdeltar i arbetet företa ingrepp med stöd av den allmänna nödrättsbestämmelsen ibrottsbalken. Medhänsyn till vad jag nu har anfört kan jag inte finna att det finns skäl atlvidga brandchefs befogenheter i samband med oljebekämpning. En föreskrift ombefogenhet för brandchef alt besluta om ingepp i annans rätt vid sådanoljebekämpning som hör till uppgifter skulle enligt min meningleda till osäkerhet om ansvarsfördelningen mellan ochbrandförsvaret. PAR GFIANSTEDT (c): Jagber att få tacka kommunministern för svaret på min fråga. Såsom kommunministerni sitt.svar beskriver reglerna förefaller de tillfredsställande. Det är detallmänna intryck jag får, inte minst med den tolkning av 11 § brandlagen somkommunministern gör. Men i praktiken tycks det råda en viss ovisshet om vad somgäller i det här fallet och om vilka befogenheter som bl. a. en brandchef kanha. Jagframställde min fråga med anledning av vissa problem som uppstod i samband medoljebekämpningen efter . En brandchef som medverkade ibekämpningen av oljeutsläppet stötte nämligen på svårigheter när han villedisponera privat mark för att ställa upp utrustning och annat som behövdes föroljebekämpningen. Enligt den redogörelse jag fått för händelserna visste inteheller brandchefen om att han hade befogenheter alt utan vidare disponera dennamark. Han gjorde det i alla fall, trots markägarens protester, men i en känslaav att han inte hade rätt att göra det. Avdetta får man intrycket att det kanske kan finnas anledning att se överinformationen till vederbörande myndigheter och kanske också till allmänheteni kustområden, om vilka regler som gäller och vilka befogenheterbekämpningsmanskapet och de som leder arbetet har. Jag kan efter den nu lämnaderedogörelsen inte bedöma om det också finns behov av förenklingar avbestämmelserna, men det är tänkbart atl de kan göras klarare och mera entydiga.Framför allt är det viktigt att det inte råder någon oklarhet om vad somegentligen gäller och vilka befogenheter de som leder delta arbete egentligenhar. Nären oljebekämpningsaktion skall genomföras är det viktigt att ingen tid gårföriorad och alt allt arbete sköts på ett så effektivt sätt som möjligl, och dåmåste naturligtvis både de som leder arbetet och allmänheten veta vilkabefogenheter som finns och vilka bestämmelser som gäller. Jag vill än en gång tackaför svaret på min fråga. Omvidgad befogenhet för brandchef vid bekämpning av oljeutsläpp från fartyg är tydligen till freds med den tolkning avbestämmelserna som jag har gjort i mitt svar. Han påpekar nu att det kan rådaosäkerhet hos myndigheterna i denna fråga. Om det gäller en informationsfrågaoch vi från departementet måhända finner alt det uppstått oklarhet omtillämpningen, är vi självfallet beredda alt överväga om ytterligare informationsinsatserför resp. myndigheter kan behövas. PÄRGRANSTEDT (c): Jag vill tacka kommunministern för detta uttalande. Jag har velat riktauppmärksamheten på atl det uppenbariigen har förekommit oklarheter ochmissförstånd. Därför är det värdefullt om kommundepartementet vill undersökavilka eventuella förbättringar som kan vidtas. Jag är glad att kommunministernhar lovat att göra en sådan granskning av situationen på det här området. Överiäggningenvar härmed slutad. Omtidpunkten för avlämnande av proposition angående företags -demokrati i kommuneroch landsting § 5 Om tidpunkten föravlämnande av proposition angående företagsdemokrati i kommuner och landsting Kommunminislern erhöll ordet föratl besvara () anmälda fråga, 1977/78:398, ochanförde: har frågat mig av vilken anledning propositionen omföretagsdemokrati i kommuner och landsting är försenad. Idecember lämnades från kommundepartementet uppgift om att en propositionpå grundval av betänkandet (SOU 1977:39) Förelagsdemokrati i kommuner ochlandstingskommuner beräknades kunna lämnas till den 31 mars 1978.Remisstiden gick ut . Ett slort antal av de sammanlagtomkring 280 remissyttranden som har avgetts kom in till departementet först ijanuari 1978. I åtskilliga remissyttranden anförs synpunkter ikommunalrättsliga och andra frågor som kräver ingående överväganden. Dessafrågor övervägs f n. inom . Redan i den överseddapropositionsförteckning som lämnades till kammarkansliet angavsatt proposition i ämnet inle kunde lämnas till vid den tidigareaviserade tidpunkten. Jag ber att få tacka kommunministern för svaret. Anledningentill min fråga äralt de förhandlingar som skulle ha förts för att få till ståndett meningsfullt på den kommunala sektorn nu blir starkt försenade. IMBL:s intentioner förutsätts att parterna på arbetsmarknaden skall träffa överenskommelserom inflytandeavtal. För de offentligt anställda måste ändringar i kommunallagentill för alt medge de berättigade krav på inflytande som man har från defackliga organisationerna. Man har alltså från de fackligii organisationernassida väntal på dessa förändringar i kommunallagen, och man har väntat påuiredningen och på den proposition som skulle läggas fram med anledning avutredningen. Proposilionen skulle, som sägs i svaret, ha legal på riksdagensbord . Förseningen betyder atl inle hinner behandlapropositionen före sommaruppehållet, och det blir ålminslone ell halvi årsförsening för de kommunalt anställda innan de får ett inflytandeavtal. Jagtycker inte att argumenten för en försening är hållbara. bör manhinna gå igenom remissvaren och ta ställning till hur propositionen skall seul. Möjligenär det så att regeringen har atl la ställning till starka motsättningar .mellanlöntagarintressen och arbetsgivarintressen. Kan det vara så atl deremissinstanser som företräder arbetsgivarintressena fruktar för att denkommunala demokratin kommer att utsättas för stora faror om de kommunalanställdafår ett mer demokratiskt arbetsliv? Viden sådan här försening misstänker man att regeringen inte är riktigt enig omhur den skall göra med denna proposition. Detverkar vara så all de utredningsförslag som lagts fram om stärkande avlöntagarnas ställning gärna ger den nuvarande regeringen huvudvärk. Det är inteförsta gången som regeringen skjuter på en proposition som gäller löntagarna.Förslaget om ny föriroendemannalag har regeringen skjutit upp . Mennär det gäller förslag som ger arbetarsgivarna fördelar, så kommer de pålöpande band. Där behövs det inga utredningar ens. Nufår jag bara hoppas att den långa tid som regeringen tar på sig för att läggafram förslaget om demokrati i kommuner och landsting skall leda till en förlöntagarna fördelaktig utformning. Här har de tre borgeriiga partierna iregeringsställning chansen att visa att de är lika goda löntagarpartier som mani så många andra sammanhang har velat göra gällande. Nuvill jag fråga kommunministern: vi lita på att den här propositionenkommer , som det har aviserats? Omtidpunkten för avlämnande av proposition angående företagsdemokrati i kommuneroch landsting Jag kan försäkra att förseningen inte beror på någonoenighet i regeringen. Jag vill, för att undvika varje missförstånd, betona atti den debatt som har förts och förs om medbestämmande för arbetstagarna har detrått och råder allmän enighet om att de anställda inom staten, kommunerna och landstingskommunernai den mån det är möjligt med hänsyn till den politiska demokratin skall i sammautsträckning som de privatanställda tillförsäkras inflytande i frågor som berördem. Jagtror inte att det i remissinstanserna råder några starkt delade meningar mellanarbetsgivarintressel och löntagarintresset i de här frågorna, utan det kansägas atl båda parter betonar vikten av att den politiska demokratin måsteskyddas på ett mycket säkert sätt; detta har betonats från bägge hållen. Fleraav remissinstanserna har påpekat att det är ytterst väsentligt att gränsernamellan den överordnade kommunala demokratin och den kommunalaföretagsdemokratin mycket tidigt preciseras i kommande proposition ochfastläggs under arbetet med den. Detta är mycket komplicerade frågor, somrymmer en rad kommunalrättsliga aspekter som f. n. ingående prövas frånjuridisk synpunkt, bl. a. inom ; det vill jag försäkra LillyHansson. Därför kan jag inle för dagen ange någon exakt tidpunkt utöver denuppgift jag lämnat i meddelandet till . Får jag tolkakommunministerns sista mening i det senaste anförandet så, att propositionenmöjligen kommer , men atl uttalandet också kan innebära att man intehinner framlägga propositionen ens ? Jag begärde inte att fånågon viss dag spikad för när proposilionen skall läggas fram, utan jag frågadebara om vi kan lita på alt den i varje fall kommer . Jag blevemellertid inte på det klara med om kommunministerns svar var jakande på denpunkten eller inte. Omskyldigheten för kommun att bekosta skolmåltider vid gymnasieskola Jag vill upprepa vad jag sade i slutet på det förra anförandet: Medhänsyn till att dessa frågor är ur kommunalrättslig synpunkt av mycket komplexnatur och att beredningen pågår för fullt inom kan jag intenu ange någon exakt tidpunkt för framläggandet av en proposition i frågan. Överläggningenvar härmed slutad. §6 Meddelande om interpellationssvar 1977/78:159 omutbildningspolitiken 1977/78:161om den Verkstadstekniska utbildningen i gymnasieskolan Jag vill meddela att jag på grund av resor ej har tillfälle att besvarainlerpellationerna 1977/78:159 av och 1977/78:161 av inom föreskriven tid. Jag avser emellertid att i samråd medinterpellanterna söka finna en lämplig dag för besvarande. §7 Om skyldigheten för kommun att bekosta skolmåltider vid gymnasieskola Statsrådet erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga, 1977/78:385, ochanförde: har frågat mig hur jag ser på frågan om kommunernasskyldighet att servera lunch vid gymnasieskolorna. Fråganom fri lunch i skolan för eleverna är en angelägenhet. Statliga medelfinns ej reserverade för detta ändamål. Det är sålunda kommunerna som har attfatta beslut om eleverna i gymnasieskolan skall komma i åtnjutande av friskollunch. Kommunerna får själva svara för de kostnader som följer av sådanabeslut. Jag finner ingen anledning att ifrågasättakommunernas hantering av frågan om skollunch för eleverna i skolväsendet. Jag ber attfå tacka statsrådet för svaret. Jaghade hoppats att skolministern skulle vara positiv till tanken på attkommunerna bekostar skolluncher också för gymnasieelever. Kostexperter är enigaom vikten av att barn och ungdomar för ett näringsriktigt mål mat mitt pådagen. Tyvärr är det så atl risken för slarv med mathållningen ökar i storomfattning, om ungdomarna själva skall svara för lunchen, vilket får trötthetoch försämrade skolresultal som följd. Alternativet lill mat blir lätt en koppkaffe och en bulle, vilket som bekant ger tomma kalorier. Som skolministern också sägeri svaret är denna fråga myckel riktigt en angelägenhet.Oroliga föräldrar och lärare har emellertid hört av sig om detta, och det ärdärför jag velat få statsrådets reaktion på den här frågan. Inomskolförvaltningarna i många kommuner har i samband medbudgetarbetet den tanken väckts, att skolmåltiderna för gymnasieelever skulledras in eller avgiftsbeläggas. I ett kärvare ekonomiskt klimat tvingasnaluriigtvis kommunerna att nagelfara alla utgifter, och på skolans område ärså många utgifter fastlagda genom författningar atl sparutrymmet är mycketbegränsat. Jag anser dock atl skolmåltiderna är av så stor betydelse både förelevernas personliga hälsa och för deras insatser i skolarbetet alt man måstefinna andra besparingsvägar. Jag ber att än en gång fåtacka för svaret. Omvisst samarbeie mellan polismyndigheter, åklagarmyndigheter och socialamyndigheter Det föreligger naturtigtvis ingen anledning alt här diskutera om del ärbra att eleverna får mat eller inte. Jag har i mitt svar konstaterat atl dettaär en angelägenhet, vilket bygger på att 1965 fattade beslutom skaiteutjämning och därvid bakade in de medel, som tidigare utgickför skolmåltider och anskaffande av inventarier för skolmåltidsverksamheten, idel allmänna skatteutjämningsbidraget. Jag anser inte att vi bör ändra på dettabeslut. Vi försöker ju att över lag minska detaljstyrningen, och då bör videfinitivt inte börja med specialregleringar av olika slag eller uttalandenfrån stalsmakterna. Jagtror att vi med största förtroende kan lämna ansvaret för den här frågan tillkommunerna och den kommunala självstyrelsen. Om det är så att föräldrar i enkommun är oroliga tycker jag att de skall rikta sina anmärkningar mot hurverksamheten sköts till skolstyrelsen i kommunen. Överläggningenvar härmed slutad. § 8 Om visstsamarbete mellan polismyndigheter, åklagarmyndigheter och sociala myndigheter JustitieministernSVEN erhöll ordet för att besvara () den 6 aprilanmälda fråga, 1977/78:393, och anförde: har frågat mig om jag anser att de metoder för samarbetemellan polismyndighet, åklargarmyndighel och sociala myndigheter som haranvänts i borde vara tillämpliga också i andra kommuner. Samverkanmellan polis- och åklagarmyndigheter är självfallet av grundläggande betydelsefören effektiv brottsbekämpning. Detta gäller inte minst i fråga om de formerav kriminalitet som brukar sammanfattas under begreppet den organiserade ochden ekonomiska brottsligheten. Frågan om samordning mellan bl. a. polis ochåklagare för att bekämpa denna brotls- Omvisst samarbete mellan polismyndigheter, åklagarmyndigheter och socialamyndigheter lighet behandlas utföriigti årets budgetproposition. Där framgår att det skall ankomma på riksåklagarenoch att gemensamt finna de närmare former för samarbete sombedöms mest ändamålsenliga för att genomföra den satsning som har beslutats fördetta och nästa budgetår i syfte att bekämpa den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Formernaför samarbete mellan polisen på ena sidan samt socialvårdsmyndigheterna ochandra kommunala organ på den andra har ägnats betydande uppmärksamhet undersenare år. Ansträngningarna har inriktats på att finna former för samverkanbåde på planeringsstadiet och på fältet. Även om inriktningen och omfattningenav denna samverkan varierar mellan olika kommuner, står det klart attsamarbetet har fortlöpande utvidgats och fördjupats. När jag har besökt olikapolismyndigheter har det framkommit att polisen gärna ser att detta samarbeteutvecklas ytteriigare. I sammanhanget kan erinras om en enkät som 1975 årspolisutredning har företagit till bl. a. ett 90-tal kommunstyrelser. Nära 90 96av de kommunstyrelser som har besvarat enkäten har uppgett alt ett organiseratsamarbete äger rum med polisen. Erfarenheternaav de former för samarbete som förekommer i är uppenbariigen mycket goda.De kan säkerligen i flera avseenden tjäna som förebild i andra kommuner. Detbör emellertid i första hand ankomma på de lokala myndigheterna att nå framtill den närmare inriktning av samarbetet som framstår som mest ändamålsenligmot bakgrund av förhållandena på platsen. Denna synpunkt har betonats i olikasammanhang , bl. a. i socialuiredningens slutbetänkande (SOU1977:40). Det sägs däran det är mindre lämpligt att centralt ange i vilkaformer samverkan bör ske, eftersom olika lösningar kan tänkas, bl. a. beroendepå den aktuella kommunens storiek och struktur. Avvad jag har anfört framgår att jag är ense med om alt det ärmycket angelägel att de aktuella samverkansformerna ägnas stor uppmärksamhetoch att jag anser att det säkert finns goda idéer att hämta från det samarbetesom har tagits upp i . Frågor om samverkan med andra samhällsorgan är encentral punkt i det arbete på området som bedrivs av bl. a. polisen ochåklagarmyndigheterna. Jag vill erinra om att Spörsmålet om polisenssamarbete med andra myndigheter också är en viktig fråga för polisutredningen,som väntas avge ett principbetänkande under årel. Jag vill först tacka statstådet för det mycket innehållsrika ochpositiva svaret. Mångahar nog intrycket att myndigheterna upplevt en tveksamhet inför att ingriparesolut i sådana här frågor. Visserligen har väl alltid de företeelser det härgäller, t. ex. prostitutionen, funnits i någon form, och man kan tycka att detär ganska lätt att resignera, all betrakta det som ett offer på storstadensaltare, vars bekämpande bara hycklare och fanatiker kan ge sig in på. Men synen påprostitutionen har kanske ändrats av olika skäl. mer om den socialabakgrund från vilken den yrkesmässigt bedrivna prostitutionen rekryterar sinautövare. En sådan insikt bäddar för en större inlevelse i att man inte längretycker det är riktigt att flickor skall tillhandahållas somsiit-och-släng-vara. Änvärre blir del naturligtvis om verksamheten tar sig rent affärsmässigtkomplicerade former. I det här avseendet har myndigheterna i reagerat påett föredömligt sätt, och den reaktionen har säkert en allmän preventiv verkan. Ingendrömmer naluriigtvis om att helt kunna utrota brottsligheten i fråga men det ärstort redan det atl man är medveten om och sätter käppar i hjulet på liknandeverksamhet, varav prostitutionen naturligtvis bara är en sida. Man brukar sägaatt lasternas summa är , men nog har man en känsla av all enbroltsbekämpande verksamhet modell har sin inverkan på den balansen. Utmärkandeförden metod som har använts i är såvitt jag förstår att man praktisktoch tämligen oförskräckt gått in för att närmare och mera i detalj ta reda pådet som alla har på känn finns. Det som vanligen kallas den undre värtden ochsom är ganska dunkelt och svårgripbart har man i varje fall försökt att lyftafram, kartlägga och dokumentera. Det fina är atl man kunnat samarbeta och taett samlat grepp i dessa frågor och att man tagit resoluta och rejäla tag.Sådant uppskattas av allmänheten. Risken finns annars att den inställningenvinner insteg anden undre väriden, osynlig och mäktig, utövar sitt inflytandeoch spänner sitt nät tämligen oberörd av myndigheternas strävanden, som så attsäga sker på vardagslivets yiplan. Jag ber än en gång att fåtacka för statsrådets svar. Omgrunden för iJPPgiJter om införande av förbud att bära kniv Överiäggningenvar härmed slutad. § 9 Om grunden föruppgifter om Införande av förbud att bära kniv JustitieministernSVEN erhöll ordet för att besvara () den 12 aprilanmälda fråga, 1977/78:403, och anförde: har frågat mig vilken grund det finns för vissa uppgifteri pressen om att man inom överväger möjligheterna att införagenerellt förbud för enskilda medborgare att bära kniv i . Attinneha vissa typer av knivar är förbjudet. Bestämmelserna häromfinns i förordningen (1959:312) om förbud mot innehav av vissa stiletter m. m.Förbudet, som är straffsanktionerat, omfattar s. k. springstilett ochspringkniv och riktar sig mot den som ej fyllt . Nyss nämnda typer avknivar för inte heller tillverkas i eller införas till riket. Innanförordningen utfärdades hade beretts lillfälle att yttra sig överförslaget. Andra lagutskottet anförde därvid bl. a. att om den föreslagnaordningen inte visade sig effektiv borde frågan om generellt förbud tas upptill förnyat övervä- Omgrunden för upPiifter om införande avförbud att bära kniv Enligtuppgifter från polisen i förekommer det allt oftare att knivaranvänds vid brott mot person, t. ex. rån och misshandel. Det har samtidigtockså blivit allt vanligare att personer som av olika anledningar omhändertasav polisen är beväpnade med knivar eller liknande tillhyggen. Både inompolisledningen och på fackligt håll är man oroad över denna utveckling. Fråganom möjliga åtgärder i förebyggande syfte har därför tagits upp vid flerakontakter med . Debestämmelser som gäller om beslag och förverkande och som är av särskiltintresse i sammanhanget riktar sig i huvudsak mot föremål som antingen redanhar använts som hjälpmedel vid brott eller har en utpräglad karaktär avbrottsverktyg. Polisen kan därför inte utan vidare varaktigt ta om hand en knivsom påträffats hos en omhändertagen person. Detta har ansetts somotillfredsställande. En vidgad rätt atl inskrida mot omotiverade innehav avknivar anses inte bara vara en angelägen åtgärd i den allmänna kampen motallvarligare våldsbrott utan också en fråga om ett förbättrat arbetarskydd förpolisen. Viär inom väl medvetna om vilka svåra gränsdragningsproblemsom uppkommer om man vill överväga en lagstiftning som begränsar rätten atlbära kniv. Eftersom polisens uppgifter om utvecklingen dock onekligen måstebetecknas som oroande harjag ansett det motiverat att söka få del av deerfarenheter som man har gjort i ett par andra länder där man infört förbud motatt bära kniv på vissa platser.