prot · G10943 · 1977-12-31 00:00:00 — Även vi blir tvingade att i vissmån bara föreslå kortsiktiga lösningar, även om vi försöker göra det bästamöjliga när vi lägger fram förslag med en långsiktig planering i botten. Medalla de samordnare som är anställda i kanslihuset skulle man väl kunna klaradetta på ett bättre sätt! Men tydligen stämmer talesättet "ju flerakockar, ju sämre soppa", och kanske överste sam-ordnaren lider avenergibrist även i detta sammanhang. Hurskall man kunna klara ungdomsarbetslösheten med en sådan politik? Det finnsinget mer deprimerande för unga människor än att de, när de är redo att gå ut iarbetslivet, måste konstatera att samhället och industrin ingen användning harför dem. De besöker arbetsförmedlingen men kan inte få någotarbete. Där säger man: "Välkommen tillbaka , det kanske går bättredå." Jagvet vad jag talarom, ty jag gick ut i arbetslivet och ibörjan . Då hade vi samma situation som , nämligen enborgerlig regering som inte gjorde vad den borde göra för att skaffa jobb. Vivet alltför väl hur ungdomen reagerade ute i väriden - jag behöver bara nämnaTyskland. Även vi som var unga då hade lätt att falla för propagandan frånolika ytterlighetsriktningar om att vi levde i ett tjuvsamhälle. Men i och medden socialdemokratiska segern i valet fick vi en regering som helhjärtatsatsade på arbete och trygghet. Vi unga fick jobb och blev också redo att deltai samhällsarbetet för att göra detta land bättre. Nuhar vi åter en borgerlig regering. Vad som har byggts upp under håller nipå att rasera på mindre än . Och det allvarligaste av allt: ni håller påatt ta ifrån ungdomen tron på att samhället kan skaffa arbete och skapatrygghet. socialdemokratiska partimotionen föreslår vi att en särskild ungdomskommissionskall tillsättas för att utarbeta förslag och initiera åtgärder för att skaffajobb åt de 40 000 arbetslösa ungdomarna. Ett liknande förslag finns i vpk:smotion. Ettenhälligt utskott föreslår nu att skriver till regeringen ochuppmanar den att tillsätta en särskild delegation som i samråd med Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen myndigheter skall utarbetaförslag i den riktning som bl. a. sysselsättningsutredningen förordar. I ochmed detta kan vi säga att vårt krav blivit tillgodosett. Men man är oerhörtkänslig i det borgeriiga blocket. Inte ens i referatet av densocialdemokratiska partimotionen tar man med att vi anser att även de uppslagsom kommit fram i skrivelse tillregeringen och vad som framfördes vid socialdemokratiska partiets rådslagskall uppmärksammas av delegationen. Varför denna rädsla? Vill ni inte visa attdet är arbetarrörelsen som står för de konstruktiva förslagen när det gälleratt bekämpa arbetslösheten? är jag övertygad om att vill delegationen kommafram till resultat, så måste den ta del också av dessa uppslag. Vihänvisar i vår motion särskilt till att det bör övervägas om man inte skallskapa en främjandelag, så att samhället kan ställa krav på såväl offentliga somenskilda företag att skapa sysselsättning för ungdom. Personligen hoppas jagatt ett sådant förslag kommer fram snabbt. Undermånga år har vi diskuterat den s. k. ungdomsgarantin. Jag anser att man bör haen sådan garanti för alla människor i vårt land. Men innan man använder ordetgaranti måste samhället ha skaffat sig medel så att man kan leva upp tillordets innebörd. Annars blir det ett full ord. Hurupplever arbetsmarknadsministern alla sina slagord om alt vi skallgarantera ungdomen arbete, praktik eller utbildning - när 40 000 ungdomarär arbetslösa? Vad skulle Per säga till dessa ungdomar om de ställdeupp utanför kanslihuset och förklarade: "Vi skall allihopa nu och direktha ett meningsfullt arbete, ty du har gått ut och gett en garanti fördetta. Manlöser inte frågan om ungdomsarbetslösheten med slagord. Endast genom trägetarbete och med grundsynen att samhället måste ingripa på alla fronter inäringslivet kan man skapa denna garanti. Jag hoppas att Per ochfolkpartiet har lärt något ni suttit i regeringen, och jag hoppasockså att arbetsmarknadsministern kommer med ett förslag som möjliggör att visnabbt får en närings- och arbetsmarknadspolitik som skapar förutsättningarför alla - både gamla och unga, både män och kvinnor - att få ett arbete. Mendå måste ni samla er till en mer planmässig politik. Jagsade i början av mitt anförande att den internationella arbetslösheten ärstor. Därför föreslog vi också att skulle internationellt verka församlade lösningar för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten. Nuhänvisar utskottet till att man inom regeringen förbereder sådana åtgärder isamband med konferens om ungdomens sysselsättning den 16 och 17december . Vi anser att vi inte heller på denna punkt behöver reserveraoss, men vi skall med uppmärksamhet följa vad som görs från sida viddetta tillfälle. Om vi inte blir nöjda kommer vi tillbaka i vår. Till slut några ord om de fem reservationer som vi fogat tillutskottets betänkande. Ireservationerna 1, 3 och 4 tar vi upp de handikappades problem. Vi vet alla attdet finns grupper som har det särskilt svårt, och låt mig säga att dehandikappade har det allra värst. Vi vill att dagsverksbilligaberedskapsarbeten skall öppnas även för handikappade. Det skulle utgöra enönskvärd komplettering av det åtgärdssystem som utvecklatstill stöd för sysselsättning åt handikappade. Detta motsätter sigutskottsmajoriteten med hänvisning till den översyn av statsbidragsbestämmelsernasom nu äger rum. Vi anser att det är ett argument som inte håller i detta fall.Man bör redan nu införa detta stöd. Detsamma gäller vårt yrkande i reservation4 att den uppkomna arbetsmarknadssituationen skall utnyttjas för att anpassaarbetsplatser till de handikappades behov och på så sätt hjälpa till att brytaner deras arbetshinder. Likaså kan anpassningsgrupperna hjälpa de handikappade.Genom sådana åtgärder kan man stärka de svagare gruppernas ställning inomarbetslivet. Jag förstår inte varför man från borgerligt håll går emot dessaförslag, som inte kostar samhället stora summor men ger möjligheter för människoratt skaffa sig en sysselsättning som de nu är utestängda från. Vivill också i reservation 3 höja utbildningsbidraget till företag som anställerhandikappade, . Även detta förslag gården borgerligamajoriteten emot. Man hänvisar till att AMS kan ge ett högre bidrag i enstakafall. Men det är väl ingen motivering för att inte generellt höja bidraget.Tycker ni verkligen inte att de företag som visar litet socialt ansvar skallkunna få detta högre belopp redan utan särskild behandling i AMS? Ireservation 2 kräver vi att jämställdhetsbidraget generellt höjs till 16 kr.Detta bidrag har tillkommit för att stimulera män att gå in på typisktkvinnliga yrken, som t. ex. sjukvårdsbiträden och barnskötare, och kvinnor attutbilda sig till exempelvis verkstadsmekaniker, svetsare och elmontörer. Nuutgår detta bidrag med . i åtta län. Vi vill ha ett enhetligt bidrag med16 kr. Vi anser inte att skillnaderna mellan olika län är så storaatt man behöver ha olika bidragsnormer. Vi tror att detta skulle stimulera ökad jämlikhet mellan könen och stärka kvinnornas ställning påarbetsplatsen. allmänna politiska diskussionen framhålls ofta att det är sektorninnovationer och utvecklingsbara produkter som släpar efter inom den svenskaindustrin. Vi socialdemokrater är rädda för att företagen i dagens pressadeläge drar ner på forsknings- och utvecklingsarbetet. Vi vill att gerregeringen till känna att sysselsättningsbidraget i ökad utsträckning skallanvändas för att hålla anställda i utvecklingsarbete. Vi tror att på så sättkan forsknings- och utvecklingsarbetet tillföras den praktiska kunskap somfinns hos de anställda. Det tar vi upp i reservation 4. Tillslut tar vi i reservation 5 upp frågan om vilka företag som skall ha rätt attfå sysselsättningsbidrag. Vi anser att det är en allvarlig brist ibestämmelserna att man inte tar hänsyn till företagets allmänna ekonomiskasituation. Vi riktade denna kritik mot förslaget redan vid dess Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen 6 protokoll 1977/78:43-44 Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen tillkomst, och vi har inteändrat oss. Vi kan inte acceptera att man ger bidrag till stora, vinstgivandeföretag med ekonomiska möjligheter att själva bära sitt sociala ansvar. Vimenar att detta sociala ansvar också bör visas i företagens utdelningspolitik. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till reservationerna 1, 2, 3, 4 och 5 ochi övrigt till utskottets hemställan. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. (vpk): Utvecklingen har krossat myten om den fullasysselsättningens . Arbetslöshet och utslagning har vuxit i sådanomfattning att detta nu utgör det största problemet i samhället. Dethandlar inte om någon tillfällighet. Alla ekonomiska data har under lång tidpekat mot en alltmer fördjupad ekonomisk kris i den kapitalistiska världen. Myckettalar för att vi kommit in i en period av nedgång, där högkonjunkturerna blirkorta och lågkonjunkturerna blir allt besvärligare. har intedrabbats så hårt av kapitalismens internationella kris. Det har varit möjligtatt upprätthålla en någorlunda god sysselsättning genom omfattandeprovisoriska åtgärder. Men problemen växer. Inom bransch efter bransch växerhoten om avskedanden och permitteringar. Arbetare och tjänstemän mister sinajobb. Hela orter drabbas av undersysselsättning genom att det dominerandeföretaget inskränker sin produktion. Speciellt allvarligt blir problemet för denytillträdande på arbetsmarknaden, för ungdomar som måste ha arbete efterslutad skolgång, för de många kvinnor som vill ha sin rätt till arbete förverkligad. Manmåste förstå krisens och arbetslöshetens orsaker för att kunna angripa demeffektivt. Regeringen har ingen sådan förståelse. Den utgår inte från någonverklig analys av arbetslöshetens grunder och blir därför oförmögen att angripadem, annat än med kortsiktiga improvisationer. Såsom utvecklingen har gått och så som politiken har förts är vissa av de förslagregeringen ställer helt ofrånkomliga. Men de är inte insatta i någotperspektiv. Degar inte ut på att skapa nya jobb. Tvärtom accepterar ju regeringenatt inom bransch efter bransch ta över kapitalets förluster och risker ochförverkliga de nedläggningar som kapitalägarna vill se förverkligade. Ochnär regeringen ger sig in på företagel all försöka förstå vad krisen beror påhamnar den snett. Eftersom den är borgerlig, eftersom den ser som sin uppgiftatt försvara kapitalägarnas makt över arbetsliv och sysselsättning, så ärregeringen oförmögen och ovillig att se krisens verkliga orsaker. Den försökeri stället att dölja dem och spela över dem på andra. Regeringen väljer metodenatt främst skylla arbetslösheten på de arbetande själva. Den upprepar ständigttesen att det är folkets höga levnadsstandard som är dess olycka, att det ärvad den kallar det höga kostnadsläget som skapar arbetslösheten. Politikenblir därefter: Gåvor till kapitalägarna. Improvisationer för alt arbetslösheteninte skall bli för öppen och orsaka alltför stor social oro och missnöje medden nuvarande ekonomiska oordningen. Fraser om ädla målsättningar. Men ingaeffektiva långsiktiga åtgärder. Bara uppehållande försvar i väntan på en nykapitalistisk högkonjunktur. Meneftersom den ekonomiska utvecklingen nu alltmer går in i förhållanden därhögkonjunkturerna blir korta och svaga, är förväntningarna på en undergörandehögkonjunktur inte myckel till tröst. Orsakernatill arbetslösheten ligger i att näringslivet utvecklas efter det privatavinstintresset och inte efter de samhälleliga behov del skall täcka.Förelagsägarna investerar för vinst. De kan investera i produktion i landeteller utanför landet. De kan investera i produktion av nyliigheter ellerkrimskrams. De kan investera i sådant som ger sysselsättning eller de kananvända sina ekonomiska tillgångar till spekulation i fastigheter, mark ochvalutor. Företagen utvecklas inte samordnat utan ofta i inbördes kamp. Olikaföretag planerar och investerar oberoende av varandra och resultatet blirplanlöshet i samhällelig skala. Slutresultatet blir avsäit-ningskriser. När man diskuterar sysselsättningsfrågorna , kan man aldrig göradetta utan att ta upp den nuvarande situationen i Norr-botlen. Det är enlandsända som fält spela rollen av energi-, råvaru-och arbetskraflsdepå, därföratt inriktningen har varit att bedriva rovdrift på naturtillgångarna, som sedanhar exporterats söderut för vidareförädling, tillsammans med tusentalsmänniskor som tvingats resa samma väg. Resultatet av denna fiyttlasspolitik äratt nettoutflyttningen uppgick till 12 000 personer och under1960-talet till mer än 30 000 personer. Föratt lösa de aktuella svårigheterna skall på nytt enkel biljett söderut bli rättesnöret tillsammans med s.k. naturlig avgång, medan man avstår frånatt satsa på arbetstillfällen som skulle kunna ge norrbottningarnasysselsättning inom länet. Norrbottenhar i förhållande till övriga landet en stor statsägd industri, vilket är käntför alla. Nära 60 96 av de industrisysselsatta i länet är anställda i de trestatsföretagen . Staten äger också huvuddelen av länetsnaturresurser, och på basis av dem har länet tillfört betydandeexportinkomster. Med sina 3,2 96 av landets befolkning stod under1960-talet för inte mindre än 12 96 av exportvärdet i . Jagsäger det här därför att det så ofta i debatten om sysselsättningen och denregionala obalansen antyds att skulle vara något slags belastningför det övriga landet. Man har från statsmakternas och från storfinansens sidaunder betraktat som en koloni och bedrivit en renkolonialpolitik mot denna rika landsända. Vårtparti har under alla år anvisat vägar och åtgärder för att skapa arbete åt allai . Våra förslag har naturligtvis haft Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen som utgångspunkt just detförhållandet att staten är den största och avgörande ägaren av länetsproduktiva resurser och att ansvaret för sysselsättningen därför främst vilarpå statsmakterna, i första hand på regeringen. Vihar tidigare efterlyst, och vi gör det också : Vad är regeringenslångsiktiga program när det gäller sysselsättningen i ? När skalläntligen den mångåriga strömmen ut ur länet av råvaror, energi och lågförädladeprodukter, värderade till mångmiljardbelopp, vändas tillbaka i form av enrejäl satsning på utveckling av länets näringsliv? När tänker man ta initiativtill den nödvändiga integreringen av gruv-, järn-och stålindustrin tillsammansmed en ökad verkstads- och maskinindustri? När tänker man ta initiativ tillett statligt utvecklingsprogram, där , , domänverket, , kraftverken,och mineraltillgångarna bildar stommen? Hur blir det med beskedet omutbyggnad av NJA i ? Hur blir det med kulsinterverket i ? Hur blirdet i Kaunisvaara? Denhär uppräkningen kunde göras mycket längre, och frågorna ställs därför att enarbetsmarknadspolitik där enkel biljett söderut eller naturlig avgång ärhuvudingredienser aldrig kan lösa problemen för . Eneffektiv sysselsättningspolitik måste ingå i en ekonomisk politik som syftartill att bryta planlösheten och anarkin i det ekonomiska livet. Det måste varaen sysselsättningspolitik som bygger på långsiktiga och offensiva insatser,ordentliga statliga industrisatsningar med medel ur AP-fonderna, samhälleligstyrning av investeringarna, stopp för kapitalexport och industriutflyttning,övergång till högre grad av förädling inom produktionen, kraftiga satsningar påden kollektiva trafiken, sociala livsområden och en förbättrad arbets- ochlivsmiljö. Meden sådan medveten statlig politik kan samhällsnyttan tränga undanvinstintressena och kapitalmakten förminskas för att slutligen avskaffas. Detär enligt vår mening nödvändigt att arbetarrörelsen samlar sig och andralöneanställda kring en politik som syftar till just denna förändring. Dit måstesysselsättningspolitiken sikta för att nå framgång, och därför kommer enregering som för en borgerlig politik aldrig att kunna avskaffa arbetslösheten. Deåtgärder som den nuvarande regeringen föreslår för att på kort sikt skala avden värsta arbetslösheten är inte på något sätt inordnade i en långsiktigpolitik för att skapa nya jobb och för att skapa verklig ekonomisk stabilitet.Därför har åtgärderna i bästa fall bara tillfällig och defensiv verkan. Någranya framåtsyftande arbeten, någon utvidgning av den krympande ordinariearbetsmarknaden ger inte åtgärderna. Men som utvecklingen har fått fortgå bådeunder den förra och den nuvarande regeringen är tillfälliga insatser av typberedskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning nästan ofrånkomliga. Deförslag som vi har lagt med anledning av propositionen syftar till en annanfördelning av kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken, en förbättring avlönevillkoren för dem som är föremål för arbetsmarknads- politiska åtgärder och eneffektivisering av insatserna. Iett avseende vinner våra synpunkter utskottets gehör, och det är kravet om ensärskild kommission för ungdomsarbetslösheten, som utskottet tillmötesgårgenom att förorda en delegation. Det är bra att utskottet delar vår bedömningatt regeringen behöver en särskild kommission eller delegation för att finnaåtgärder som minskar ungdomsarbetslösheten. Det ligger i förslaget etterkännande av att regeringen inte kan klara detta problem, ett erkännande somjag kan kalla sympatiskt. Vihar i vår motion också rest krav om att tillgångar skall ställas tillförfogande för att kommunerna skall kunna garantera ungdomarna sysselsättningeller utbildning. Utskottet finner detta en aning oprecist. Jag kan gärnaerkänna att vi inte utvecklat frågan i tillräcklig detalj i motionen. Menfaktum är ju att idén om en sysselsättningsgaranti redan har prövats ien del kommuner, t. ex. i . Utskottetställer sig helt oförstående till det här kravet. Men vi är ändå överens om attungdomsarbetslösheten är ett av de allvarligaste inslagen i självasysselsättningsproblematiken. I vissa kommuner har man försökt angripaungdomsarbetslösheten med kommunala insatser. Man har då från kommunalt hållinventerat lämpliga arbetsuppgifter för ungdomar. Det saknas verkligen intelämpliga uppgifter. Däremot saknas det pengar. Frågan uppstår då om kommunernaskall kunna ta ytteriigare skattehöjningar för att bekämpa arbetslösheten. INorrköping, som jag har nämnt som exempel och där diskussionerna har gått i denhär riktningen, har man en utdebitering på , och i det läget ärytterligare höjningar svåra att genomföra. Enligt vår mening borde staten ställamedel till kommunernas förfogande för att de skall kunna skapa jobb åt ungdomar- en sorts sysselsättningsgaranti, som vi har valt att kalla det. Kommunalainitiativ för att skaffa jobb åt ungdomen måste ses som positiva, men statenmåste medverka till att det blir ekonomiskt möjligt att genomföra de uppslagsom man kommer till ute i kommunerna. Närdet gäller höjningen av AMU-elevernas löner vill utskottet avvakta kommandereformering av det kontanta stödet vid arbetslöshet. Men detta är ju inte tillnågon tröst för dagens AMU-elever. Det finns orättvisor . AMU-eleverna ärunderbetalda nu och därför måste åtgärderna sättas in snabbt för rättvisare ochbättre ekonomiska förhållanden för AMU-eleverna. Vihar vidare krävt ett avgörande fackligt inflytande över arbetsmarknadsutbildningen.Utskottet tycker att det är bra som det är. Vi delar inte utskottets bedömningpå den här punkten. Arbetsmarknadsutbildningen drivs alltför mycket påföretagens villkor. Utskottetavslår också våra krav om särskild arbetsgivaravgift för att täcka kostnadernaför utbildningsstödet. Man har motiveringen att de till en del täcks av ensärskild arbetsgivaravgift. Men vi nöjer oss inte med att en del täcks.Företagen skall betala det som i sista hand kommer dem till godo. Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Särskildaåtgärder för att främja sysselsättningen Vihar i vår motion rest kravet att det otillböriiga utnyttjandet av praktikanter,som florerar inom både den offentliga sektorn och den privata arbetsmarknaden,måste få ett slut. När regeringen nu vill införa extra praktikantplatser hosstatliga myndigheter, vill vi till det foga villkoret att en snabb översyngörs för att praktikanterna skall få sådana löner att de kan försörja sig på engodtagbar levnadsnivå. Här är insatser brådskande. Vi kan därför inte nöja ossmed att avvakta behandlingen av sysselsättningsutredningens betänkande i denhär delen. Utskottetanser också att en lag som vi har föreslagit, som skulle förbjudapermitteringar vid företag med över 50 anställda, är orealistisk. Ja, urföretagarnas synvinkel är det naturiigtvis ett besvärande förslag. För arbetareoch tjänstemän är emellertid permittering och arbetslöshet tyvärr inteorealistiskt i det här samhället men icke desto mindre mar-drömslikl ochhemskt, som alla vet som har upplevt det. Därför menar vi attkapitalet, företagen, måste tvingas ta ansvar för de människor som företagenhar anställt. Tillsist, herr talman, har vi också yrkat avslag på förslaget om en utökning av dets. k. tillfälliga sysselsättningsbidraget. Det utgår till företag, som sägersig ha behov av att avskeda arbetare, för att få dessa företag att låta bli attavskeda. De pengarna kan få bättre och säkrare sysselsättningseffekt genom enannan användning. Vi menar att de bör användas för att stimulera ytterligaresociala investeringar inom daghems-, förskole- och vårdsektorerna. Där kan deockså ge bättre sysselsättningseffekt och verkligen bli till nytta förmedborgarna. De kunde också ingå som ett led i en annan sysselsättningspolitikgentemot arbetarna inom byggnadsindustrin, som står inför stora problem pågrund av regeringens låt-gå-politik, vilken drabbat den här sektorn särskilthårt. Med detta vill jag hemställa om bifall till yrkandena 2 t. o. m. 7 imotionen 71. I anslutning till yrkande 8 i motionen 71 ställer jag följandeyrkande: attriksdagen med anledning av motionen 1977/78:71, yrkande 8, hos regeringen begäratt förslag förelägges till lag vari stadgas förbud motavskedanden och permitteringar vid alla företag med mer än 50 anställda, attgälla . Den svåra lågkonjunktur som råder och de strukturproblem västvärldenupplever återspeglas givetvis också på arbetsmarknaden. Antalet arbetslösa ärmycket stort i alla . Vi kan gå till vilket land som helst och sehur det är - miljontals människor saknar jobb. Häromdagenrapporterades exempelvis att har passeratenmiljonstrecket för antalet arbetslösa, och i vårt grannland Finlandfördystras jubileumsfestligheterna med anledning av 60-årsdagen av landetssjälvständighet genom den utomordentligt kärva arbetsmarknad som landet har.Och man kan lätt finna andra exempel: Dehär nämnda länderna har faktiskt socialdemokratiska statsministrar. Kanske ärdet ett litet memento för och andra socialdemokrater som tyckshävda att de problem vi har i beror pä den politik den sittanderegeringen för. I så fall drabbar den domen många socialdemokratiska regeringarrunt om i . Vadsom är rimligt att göra är väl i stället att jämföra, hur den svenskaregeringen klarat arbetsmarknadsfrågorna i en utomordentligt svår situation,med hur andra länders regeringar klarat dessa frågor. Då blir bilden inte såofördelaktig. I själva verket har vi en arbetslöshetsandel som är en av deabsolut lägsta. I procent uttryckt är arbetslösheten, som välvet, 2,1 96. Detta betyder inte alls - det menar jag inte - att allt är bra.Tvärtom - det finns många uppgifter i vår arbetsmarknadsstatistik som vi skulleönska annorlunda. Antaletarbetslösa ungdomar är för högt. Men det förtjänar attuppmärksammas att enligt den statistik över 1970-talets ungdomsarbetslöshetsom utskottet redovisar i sitt betänkande är den nuvarande nivån varken bättreeller sämre än genomsnittet . Den ligger ungefär vidett medelvärde. NärBengt kom upp i sitt högre varv, försökte han gå tillbaka till1930-talet - han fann tydligen inte argument senare än före andra väridskriget- och jämföra den tidens ungdomar som sökte arbete med dem som kommertill arbetsförmedlingen.