prot · G10942 · 1977-12-31 00:00:00 — Det är inte löntagarna som är ansvariga för att regeringen och tydligenSAF i förhandlingar har tillåtit att deras situation har förbäitrats. Menandemeningen är ändå densamma: de arbetande människorna i vårt land har det förbra. Jagskulle till dem som menar att man skall framhålla det för dem som arbetar ochskapar värden med sina händer vilja säga att de som har den uppfattningenalltid är människor som har det bra och som skulle få det ännu bättre, om dekunde inbilla arbetarna alt delta är en sanning som de skall acceptera. Menjag har ibland när jag hört påståendet, att det är på grund av att vi har detså bra som det har blivit så dåligt, ställt mig den här frågan: Har de intearbetslöshet och inflation i de länder där arbetarna tjänar mindre på sittarbete? Svaret blir varje gång: Visst har de del. Arbetslösheten är högre i deländerna än i vårt land. Det kan nog inte bestridas, och jag har hörtherr säga att vi har en lägre arbetslöshet i vårt land än man har iandra länder. har uttryckt samma tankegångar liksom också herrMundebo. Samtidigthar i sitt inlägg mycket länge uppehållit sig vid tanken att viinte kan betrakta vår situation som isolerad i förhållande till omvärldens. Viverkar i internationella sammanhang och påverkas av utvecklingen i de andra länderna.På den punkten vill jag ge rätt, för man kan inte se vår situationisolerad i förhållande till omvärldens. Mensedan börjar logiken att halta litet. sade nämligen att det inte ärnågon kris för marknadskrafterna och att planekonomi och byråkrati inte skullekunna skapa fler arbeten. Nej, beträffande byråkratin är jag helt överens medherr . Byråkratin kan inte skapa fler arbeten. Den dödar och därden råder kommer det med all säkerhet att utvecklas arbetslöshet och alla andraproblem som den drar med sig. Menhur är det med planekonomin? Om säger att vi är beroende av våromvärld och att vår situation i viss mån dikteras av omväriden, måste jag fråga:Vad är det för länder som påverkar vår situation, och råder det i dessa länderplanekonomi eller marknadsekonomi? I samtliga de länder där vi kan påvisa attarbetslösheten är stor, i många fall större än , råder detmarknadsekonomi. Går vi till de länder där man har en planekonomi finns detingen arbetslöshet. HerrTräff erkände inte att det är värre i de andra länderna, utan han sköt helt insig på att det är vår goda levnadsstandard som dikterar villkoren i motsatstill vad som gäller i alla de andra länderna, där man verkligen vill arbeta ochinte kräver så hög betalning. Nustrider ju och uppfattningar mot varandra. Egentligenskulle det inte spela så särskilt stor roll. Men är jag rädd för att det haren mycket stor betydelse: Det är nämligen uppfattning som dikterarvad regeringen gör. Regeringen gör ingenting som strider mot SAF:s och destora monopolens uppfattningar. Därför är inställning fariig. Mendet var ett rent språk. Del var ingen skuggboxning som presenteradei talarstolen, och del vill jag uttrycka min uppskattning av. Jag skall sedan i huvudsak ägna mig åt skatteutskoitets betänkanden1977/78:14 och 1977/78:16. Betänkandetnr 14 berör inflationsskyddet och sänkningen av den statliga inkomstskallen. 1arbetarpartiet kommunisterna betraktar vi del av regeringen nu framlagdaförslaget som ett provisorium i avvaktan på förslag ifrån de treskatteutredningarna. De föreslagna förändringarna är enligt regeringen ettförsök att lägga en grund för ett framgångsrikt avtalsarbete och enstabilisering av landets ekonomi. Och detta med ett framgångsrikt avtalsarbeleoch stabilisering av ekonomin betyder enligt borgeriiga ekonomer återhållsamheti lönekraven. De arbetande skall alltså inte kompenseras för prisstegringar pådagligvaror eller höjningar av hyror, kommunala skatter, taxor och avgifter.Men måste företagens räntabiliteter bli större, och det betyderalltså att vinsterna ökar. Iprincip är det här inte några nya tankegångar för vårt lands ekonomi. Del ärbara det att de företagsvänliga inslagen har förstärkts oerhört under denborgeriiga regeringens tid. Och vad var väl annat att vänta? Förslagenskiljer sig inte heller från tidigare i den meningen att del allmännasinkomstbortfall genom sänkning av den direkta statsskatten kommer att täckasupp, nu som tidigare, av ökningar av den kommunala utdebiteringen. Vi har idagarna kunnat konstatera att kommun efter kommun ökar sin utdebitering med 3kronor, ja t. o. m. . Därtill har vi kunnat konstatera all man ide kommunala församlingarna Denekonomiska politiken m. m. 14 protokoll 1977/78:412 Denekonomiska politiken m. m. f. n. beslutar omhöjningar av de flesta avgifter och taxor. Skalteproblematikenkan inte lösas på annat sätt än genom en radikal förändring av helaskattepolitiken till en politik vars huvudinnehåll måste vara en beskattningav produktionen och landets rikedomar samt den privata förmögenhetsbildningenoch inte en beskattning av konsumtionen. skatteförslag med sådan inriktningkommer vi att lägga fram . Vi har därför i dagens ärende endastförsökt lägga fram ett förslag till förändring som skulle garantera något somvi kan kalla existensminimum. Vihar valt alt föreslå en höjning av grundavdraget från nuvarande . Denna väg har avvisats med hänvisning till att undernästkommande år kommer att falla beslut om en mer långsiktig lösning avskatteproblematiken. Vi ser inte att det argumentet kan vara något annat än ettsvepskäl. lid då den ekonomiska situationen ständigt försämras och prisstegringar ochinflation undergräver de arbetandes ekonomi anser vi att det måste vara enangelägen uppgift att lätta på det allt hårdare skattetrycket för detarbetande folkel. Vårt förslag om höjning av grundavdraget ger en verkliglättnad för de stora löntagargrupperna. Men det skulle också obestridligeninnebära lättnader för de verkliga höginkomstlagarna om det intekompletterades på det sätt som vi gör. Viframställer nämligen ett särskilt yrkande, som innebär att grundavdragettrappas ned på så sätt att de minskas med 10 96 av inkomstentill den del den överstiger 60 000 men inte . När inkomsten nått 105000 utgör grundavdraget . En liknande konstruktion föreslår vi ocksånär det gäller den s. k. sjömansskatten. Medanledning av skatteutskottets betänkande nr 16 om nedskärning av den allmännaarbetsgivaravgiften vill jag kort säga följande. Vi har i arbetarpartietkommunisterna den myckel bestämda uppfattningen att arbetsgivaravgiften måstefå en annan utformning. Vi ser klara nackdelar i dess nuvarande utformning:utslagning av små och medelstora företag med arbetskraftsintensiv verksamhetgagnas av den nuvarande arbetsgivaravgiften. Den gagnar också de storamonopolen och deras allt hårdare grepp över produktionen i vårt land. Vikommer därför all på det nya året framlägga ett förslag till arbetsgivaravgiftmed en annan utformning än den nuvarande. Förslaget kommer att bygga på de avmig här redovisade huvudprinciperna för skattepolitiken. Detförslag regeringen nu lagt fram innebär, enligt vårt sätt att se, intenågonting annat än fortsall övervältring av krisens bördor på de sämst ställdai samhället. Det är alltså en fortsättning av Bohmanska svångremspolitikengentemot dem som skapar värdena som gåvopolitiken gentemot företagenfortsätter. Jag yrkar bifall till det särskilda yrkande som utdelats i kammaren ianslutning till motionen 1977/78:35. Detta yrkande har tidigare redovisats avAlf Lövenborg. Anledningen till att skatteulskottet avstyrkte motion isamband med skatteutskottets belänkande nr 14 var, som det står där men somkanske inte framkom , framför allt de samhällsekonomiska konsekvenserna.En fördubbling av grundavdraget skulle kosta II miljarder kronor, och det äranledningen till att motionen inte tillstyrkts. Vadgäller skatteutskottets betänkande nr 16 synes och jag vara mer påsamma linje då han talar om verkningarna av löneskatten. Men slutsatsen skiljeross åt litet grann. Jaghade tänkt beröra skatteutskottets betänkande nr 16 men vill inledningsvissäga några ord om finansutskottets belänkande nr 10 och regeringens propositionnr 45. Delär en utomordentligt väsentlig och allvarlig redogörelse över det ekonomiskaläget i landet som finansutskottet lägger fram. Betänkandet tar upp industrinsoch näringslivets svårigheter i form av bristande ka-paciletsutnyttjande, svaglönsamhet och vikande sysselsätiningsförmåga. Den negativa handelsbalansen medutlandet framstår också som ett problem av största vikt, vilket måste lösasinom en inte alltför avlägsen framlid. Ekonomiministern antyder att vi nurimligtvis nätt botten och alt en uppgång i konjunkturen kan väntas successivtunder . Några säkra tecken på denna utveckling har man dock ännu intemed bestämdhet kunnat redovisa. Densituation som således redovisas i proposition och betänkande för lätt debattentill exportindustrins problem och svårigheterna i vissa utsatta branscher.Massmedia sysslar företrädelsevis med utvecklingen i de stora företagen, medvarven, stålindustrin och andra händelser med stor räckvidd. Men vi har ocksåen betydelsefull sektor inom näringslivet som vi benämner småföretagen eller demindre och medelstora företagen. Vi brukar i princip dra gränsen vid ungefär200 anställda. Denna grupp svarar för ungefär hälften av sysselsättningen inomnäringslivet. Småföretagensynes ha haft större motståndskraft i den nu aktuella krisen än en del avstorföretagen. Men självfallet drabbas också de mindre företagen av denallmänna nedgången i konjunkturen. De är ju ofta underleverantörer tillexportföretagen och blir de som först avkopplas vid nedskärning avverksamheten. Men när de många små företagen drabbas av bristande lönsamhet ochmåste vidta permitteringar så uppmärksammas inte detta av massmedia på sammasätt. Allmänheten får därigenom en skev bild av verkligheten. Problemen för detlilla företaget är självfallet lika stora som de kan vara för det storaföretaget. Jag vill betona hur mycket denna samlade grupp betyder för vårtlands ekonomi. Jag vill även betona hur angeläget det är att det organ somsamhället förfogar över jämväl ägnar sig ät de problem som uppslår inomsmåföretags-sektorn. Vi hälsar det kommande småföretagarpaketet medtillfredsställelse i det sammanhanget och hoppas det skall få en brauppföljning. I viss mån harsmåföretagen direkt betydelse för vår export. Denekonomiska politiken m. m. Den ekonomiska politiken m. m. grad deltar de i vårexportandel genom de underleveranser som de svarar för till exportföretagen.Men vad som är viktigare: småförelagens produktion går främst tillhemmamarknaden. De har där att möta konkurrensen från en kraftigt växandeimport. Småföretagen är därför av allra största betydelse för vår handelsbalansoch för landets ekonomi. Kan småföretagen konkurrera effektivt med importen, såpåverkar detta vår ekonomi i lika hög grad som om exportföretagen kankonkurrera med produkterna ute på världsmarknaden. Iproposition nr 45 redovisas den ogynnsamma utveckling som skett när det gällervår konkurrenskraft gentemot utlandsproduktionen. Vi har förloratmarknadsandelar, vi möter köpmotstånd för vår egen produktion, förelagen kaninte upprätthålla sin lönsamhet, många stupar och sysselsättningen försämras.Även om man möter spridda genmälen mot denna beskrivning av verkligheten så lärman inte komma förbi att vårt kostnadsläge i hög grad påverkar vårkonkurrenskraft. Detta är inte elt konstaterande riktat mot löntagarna ellerderas organisationer. Ansvaret för vårt höga kostnadsläge och för att vi har enkonsumtion som inte motsvaras av ökad produktivitet i näringslivet fallergivetvis också på företagen som inte tillräckligt har motverkatkostnadsökningarna, och det faller även på politikerna. De har dragit sitt stråtill stacken genom ökade utgifter inom statens och kommunernasverksamhetsområden. Den ökning av arbetsgivaravgifterna som skett har verksamtbidragit till kostnadsutvecklingen. Menvad är grunden för en god ekonomi, en hög sysselsättning och en skattekraft somger inkomster till den gemensamma sektorn? Jo, alt vi har ett produktivtnäringsliv som kan hävda sig mot utlandskonkurrensen och hålla balans i vårutrikeshandel. Därför måste en rad åtgärder vidtas som siktar till attstimulera och stödja näringslivet i denna uppgift. Det gäller såväl små somstora företag, och det gäller olika branscher. Stimulansen måste nå även deexpansiva företagen; där kan varje satsad krona ge ännu större utdelning än iföretag som arbetar under kris. Enav de åtgärder som regeringen föreslår och som behandlas av ärsänkning av arbetsgivaravgiften . Det innebär att den allmännaarbetsgivaravgiften helt försvinner i det inre stödområdet. Regeringen har förutskickatatt den resterande delen av arbetsgivaravgiften också skall tas bort motslutet av . Jaganser att det är ett riktigt grepp som regeringen nu tar. Vi har från centernvid upprepade tillfällen kritiserat den gamla regeringen för att man lagtpraktiskt taget alla ökade skatteuttag som avgifter pålönerna. Inte minst från de mindre företagen har man kritiseratarbetsgivaravgiften därför att den drabbar de företag hårdast som har högmanuell del i sin produktion. Högt rationaliserade företag med hög mekaniseringkommer lindrigare undan, trots att de i allmänhet har bättre lönsamhet ochskattekraft. Löneskatten är därför också sysselsättnings-motverkande. Denuppmuntrar till inköp av maskiner för att slå ut anställda. Denna egenskapskulle kunna vara motiverad i ett läge med stor brist på arbetskraft.Men i det läge vi nu har och som vi har haft , med brist påsysselsättning, är löneskatten ett dåligt medel. Löneskatten har ju ocksåbetydande inverkan på kommunernas ekonomi. Man bedömer att den sänkning avlöneskatten som sker kommer att innebära en kostnadsminskning för kommunernapå 900 milj. kr. Enannan och betydligt allvarligare följd av löneskatten är den inverkan den harpå vårt konkurrensläge i förhållande till utlandsvarorna. När vi väljer attlägga lönesumman som bas för skatieuttagel fördyrar vi vår egen produktion,våra egna varor. Men denna skatt drabbar inte importvarorna. Varje höjning avarbetsgivaravgiften är alltså en medveten åtgärd för att försämra vår egenkonkurrenskraft. Det gäller såväl exportföretagen som den stora del somarbetar på hemmamarknaden i konkurrens med importen. Enligtmin mening borde inga andra avgifter läggas på lönesumman än sådana som ärdirekt relaterade till de anställda i företaget, alltså sociala avgifter förden anställdes sjukförsäkring, tjänstepension och liknande trygghetsåtgärder.Mot den bakgrund jag här redovisat framstår socialdemokraternas förslag om attfortfarande verka för högre löneskatter som verklighetsfrämmande. Jag kan intese annat än att den väg de anvisar för att bygga upp bl. a. en strukturfond föratt lösa dagens problem i näringslivet skulle innebära alt man lar med enahanden vad den andra ger. Det skulle inte få någon positiv verkan utan innebärökade bördor på företagen, fler nedlagda företag och ökad arbetslöshet. Socialdemokraternaföreslår att regeringens förslag om sänkning av arbetsgivaravgiften med 2 96avslås. Eftersom den nedsättning med 2 96 som gäller för inre stödområdetupphör , skulle socialdemokraternas förslag innebära en höjningdär med 2 96. Det blir alltså för inre stödområdet en skillnad mellanregeringens och socialdemokraternas förslag på . För kommunerna enbartinnebär detta en ytterligare utgift på ungefär 100 milj. kr. Totalt förstödområdet skulle del innebära alt ytterligare ungefär 350 milj. kr. måste tasut i skatt från den del av som omfattas av inre stödområdet. Jag harmot den bakgrunden verkligen svårt att förslå socialdemokraternas reservationi skatteutskottets betänkande nr 16. Isocialdemokraternas motion i denna fråga talas om att regeringen på ettplanlöst sätt kommer att sprida stora resurser över hela näringslivet. Med dettamenar man enligt vad som senare sagts i debatten här att en sänkning avkostnaderna skulle vara onödig i många företag. Man har sagt att sänkningenskulle komma både magra och feta företag till del. Jag tror emellertid inte attdet finns många företag som har något större överskotlsutrymme.Förhållandet torde vara det motsatta. Om lönsamheten förbättras även i deexpansiva företagen bör detta leda till utveckling, nya produkter, utvidgningoch ett ökat antal anställda. Det har sagts i debatten att införandet av enstrukturfond skulle medföra att man här satsade mera på forskning ochutveckling. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. övertygad om att om deexpansiva företagen får ett ytterligare utrymme så kommer det att innebära attforskning och utveckling i hög grad kommer att öka, eftersom det ju ligger eninneboende drivkraft inom alla expansiva företag när det gäller att dra nyttaav varje intjänad krona. CurtBoström tog tidigare i ett inlägg i detta ämne upp en artikel ur TCO-Tidningenoch anförde att våra löneskatter låg på sjunde plats vid en jämförelse medandra länder. Delta kan vara ett riktigt konstaterande, men då måste man kommaihåg att vårt löneläge ligger nästan på loppen av lönetabellen för de olikaländerna, varför ett procentuellt pålägg på lönesumman hos oss blir högre än iandra länder. Man måste också komma ihåg att utvecklingen under en lång periodinneburit alt våra löneskatter har fördubblats, medan man i andra länder harhaft en oförändrad utveckling. Jag vill med detta yrka bifall till utskottels hemställan iskatteutskottels betänkande. (-) kortgenmäle: säger att vårt förslag av samhällsekonomiska skäl icke ärmöjligt att realisera. Jag kan hålla med honom så långt som att säga att om manisolerar varje enskilt förslag och betraktar vart och ett för sig, så kanskeman kan komma fram till att när vi föreslår en väsentlig reducering av desamhällsekonomiska insatserna medför detta konsekvenser. Men vi har i andrasammanhang också redovisat hur dessa pengar skulle kunna kompenseras. Vi harockså sagt att man måste se på utgiftssidan. Samtidigtvill jag betona att vad jag har sagt och som också framgår av vårmotion, nämligen alt vi anser att hela förslaget är dikterat av en insikt om attskattepolitiken har lett in i en återvändsgränd. Del direkta skattetrycket kaninte längre ökas, utan det måste lättas. Lika självklart är att de åtgärder somnu föreslås i betänkandet liksom de åtgärder som tidigare föreiagiis påskatteområdet leder till alt den kommunala utdebiteringen höjs och attkommunalskatten stiger. Det leder till höjda taxor och ökad indirektbeskattning. Detär mot den bakgrunden viktigt att man i stället vidtar åtgärder som leder tillatt skattetrycket lättar. Om skattetrycket lättas för de vanligainkomstlagarna, då kommer också konsumtionsförmågan att öka. Och omkonsumtionsförmågan ökar, bör också produktionen kunna öka. Genom att dra åtsvångremmen kan man inte komma ur den kris vi befinner oss i, utan endast genomatt höja människornas konsumtionsförmåga. JOHANOLSSON (c) kort genmäle: Här talades i debatten om att vi har en kaka alt dela.Förutsättningen för att den kakan skall bli större är att vi har inkomster,och för att vi skall få dessa måste näringslivet i landet öka sin produktion. 1sitt första inlägg sade att de åtgärder som regeringen har vidtagitbestod av en omfördelning till de rikare i landet. I stället består juregeringens insatser av åtgärder för att stimulera företagen till ökadeansträngningar. Om företagen kan öka sin försäljning, ger det oss möjligheteratt hålla skatterna nere. Går det dåligt för företagen får samhället mindreinkomster och skatterna ökar. Men inkomsterna kan inte las från ingenstans,utan de måste tas ur vår produktion. Därför måste regeringens åtgärder varariktiga. Denekonomiska politiken m. m. ROLFHAGEL (-) kort genmäle: Hela den här diskussionen förutsätter att man accepterarkakaresonemanget, att kakan delas efter någorlunda rättvisa principer och attökad expansion leder till ökade inkomster i vårt eget land. Men så är det inte.En tidigare talare gjorde en uppräkning från talarstolen av de företag som hanansåg att vi hade anledning alt satsa och tro på. Det slog mig att samtligauppräknade företag har över 60 96 av sina anställda sysselsatta utanför landetsgränser. Dessa har också ökat i takt med att arbetslösheten har blivit störrehär hemma. Det visar att man måste finna någon form för att beskära derasmöjligheter att föra ut pengar ur landet. Dethandlar alltså inte om en gemensam kaka som vi delar efter en uppgörelse somkarakteriseras av rättvisa. Det är andra faktorer som spelar in. JOHANOLSSON (c) kort genmäle: Förutsättningen för att vi skall kunna öka resurserna för vårapensionärer och för alla övriga som har nämnt i sin motion är enökad produktion i näringslivet. har det visat sig att många företag harkunnat öka sin effektivitet och sitt netto genom att ha produktion ocksåutomlands. Det har visat sig att dessa företag har varit expansiva även inomlandet. Talmannenanmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytteriigare replik. Det utskottsbetänkande vi nu övergår till att diskutera behandlar ettantal yrkanden om den ekonomiska politiken, som delvis redan har tagits uppunder dagen. Del gäller yrkanden om inrättande av en strukturfond, ökning avSveriges Invesieringsbanks kapital och en inventering av investeringsobjekt istatliga företag. Dettorde vara onödigt att påpeka att vi just nu upplever våldsamma kriser ochstrukturomvandlingar. Att kapital behövs för att näringslivet skall kunnagenomföra de av marknaden framtvingade omställningarna på ett för de anställdasocialt acceptabelt sätt är uppenbart för envar Denekonomiska politiken m. m. som vill se problemen.Industriministern torde inte ha kunnat undgå att märka detta. Frånsocialdemokratiskt håll har vi förvånat oss över regeringens valhänta politiknär det gäller branschfrågorna. Regeringen har varit tvungen att satsa enormasummor på att klara vissa krisbranscher från katastrof Ingripandena har varitryckiga och oplanerade. Trots att man länge kunnat inse svårigheterna inom ettfiertal branscher, har man inte sysslat med någon planering. Man har tagit påsig kostnaderna när de väl blivit oundvikliga, och därför har samhälletsinsatser blivit onödigt kostsamma men också kommit att förorsaka de anställdaonödiga påfrestningar och svårigheter i form av arbetslöshet och socialabekymmer! Detkan inte vara rimligt att på detta sätt utsätta anställda och även många bygderför planlösa ingripanden. En långtidsplanering, genom vilken man söker lösaproblemen innan de blivit akuta, är nödvändig. Att hjälpa branscher att vidtaåtgärder innan de befinner sig i ett akut krisläge, där katastrofingripandeneller brandkårsutryckningar är det enda möjliga, är nödvändigt. Dethär tycks inte de borgerliga vilja vara med om. Planerade och tidsmässigtriktigt insatta stödåtgärder för att rädda krisdrabbade branscher och bygderär man inte intresserad av. Nej, man vill i stället fortsätta att planlöstsprida ut pengar över näringslivet ulan att veta ett dugg om vilka effekter manfår ul. Vi socialdemokrater har föreslagit att de 4 miljarder som erhålls genomen 2-proceniig sänkning av arbetsgivaravgiften inte skall spridas blint övernäringslivet, såväl till företag som inte behöver dem som till företag som harutomordentligt stort behov av dem. 1 stället vill vi kanalisera dem till enstrukturfond, där de drabbade industrierna kan få stöd för att övervinnasvårigheterna. Men de borgerliga yrkar bara på en sänkning avarbetsgivaravgiften. Tydligen menar man att del är bättre att finna sig i enständigt förvärrad kris genom ett flertal branscher ulan alt man planmässigtsöker ta itu med problemen annat än i form av krisingripanden från fall tillfall av industriministern. De 4 miljarderna är man villig att strö ut blintöver näringslivet. Jagfinner detta synnerligen beklagligt och vittnande om dåligt handlag med såvälstrukturpolitiken som ekonomin. Vi socialdemokrater vill åstadkomma en bättrestrukturpolitik för en sund företagsutveckling och för en större trygghet förde anställda inom de många branscher det här är fråga om, när jag nu yrkarbifall till vår reservation nr 1.