prot · G109111 · 1977-12-31 00:00:00 — Här gäller det hela bygders och regionersexistens och framtid. Del gäller ungdomens möjlighet alt i framliden få ettarbele på de här orterna. Naluriig avgång är ungdomens fiende nummer ett.Erfarenheterna från lidigare strukturomvandlingar förskräcker - del kan räckamed att peka på samt leko- och varvskriserna. Oppositionenmot handelssiålsuiredningen och mot propositionen är stark inom de tre brukenoch i gruvorna. uttalade vid Domnarvet: "Viarbetare i Domnarvets järnverk skall ha våra arbeten kvar. Vi är solidariskamed våra Kamrater i , och i gruvorna, och kämpar även för alt deskall ha sina arbeten kvar. Därförkan vi inte godkänna den BorgeriigaRegeringens, Sialsföretag, och stålpolilik, som syftartill att minska antalet anställda inom med minsl 4 000." Ocksåvid den demonstration och den uppvaktning som stålverksarbetarna vid Domnarvetgenomförde i går här i och utanför ställdes krav, av följandeinnebörd: attden företagsekonomiska lönsamheten skall ge vika för sysselsättningen ochsamhällsekonomin, atlsvensk stålindustri skall producera minst 4 milj. lon och attproduktionen inriktas pä att täcka del svenska behovet av stål och att importenmåsle begränsas, att alla tre stålverkeninom skall ha en råslålstillverkning, allsatsning pä vidareförädling och utveckling av produktionen sker på alla trestålverken och alt inga arbetstillfällenfår försvinna från . Alladessa krav återfinns i vpk:s partimotion 1744. Kampen för att rädda jobben försdärföratt stålproduktionen i de kapitalistiska länderna är i kris när delgäller stålproduktionen och på en hel rad andra områden. Det internationellaslälkapitalet håller på att slå ut det svenska. En starkt bidragande orsakhärtill är det svenska stålkapitalets spekulation i efterkrigstidens slålbrist.Förnyelse, utveckling och förädling har grovt eftersatts. Verksamheten harbedrivits pä kvantitet och gäll ut på att göra kortsiktiga vinster. Därför harsvenskt stål också svårt att hävda sig pä hemmamarknaden, där importenredan är långt över 50 96. Anledningentill att det politiskt blivit så att storfinansen kunnat häoa pä detla sätt äratt vi har en borgerlig regering, som helt ställer upp på storfinansensvillkor. Vi hade en socialdemokratisk regering, som trots varningar från Metallindustriarbetareförbundetinte vidtog några åtgärder och först tillsatte enhandelsstålsutredning då för att utreda de företagsekonomiska konsekvensernaav krisen. Därförstår svensk stålindustri vid en skiljeväg: antingen har man att satsa påen samhällsekonomisk politik med nytänkande förädling och nya produkter elleratt gå in fören strikt företagsekonornisk politik med minskad Handelsstålsindu-strin, m. m. Handelsstålsindu-strin, m. m. produktionsvolym,stordrift, centralisering, utslagning av orter och minskning av anlalelprodukter. Iproposiiionen 87 och i utskottsbetänkandel förordas den senare vägen -enkapitalistisk strukturomvandling. En sådan politik har redan lagts fast förspecialslålsindustrin, och är del tydligen handelsslålsinduslrins lur.Storfinansinlressena i handelsstälsindustrin - och Slora - har tillsammans medstaten kommit överens om en stålpolilik där de skall hällas skadeslösa. Storfinansen finner det lämpligt att gå samman med staten när dess verksamhet går dåligt. Överenskommelsen om ett nytt slålbolag - - förutsätter att staten betalar hela affären och dessutom alt samman slagningen syftar till alt minska sysselsättningen och att verksamheten skall bli lönsam. NJA skall dä i huvudsak bli endast råslålsproducent, järnverk skall bli av med sin metallurgi och satsa pä tunnplåt -därmed faller gruvorna i västra - och skall enbart ta hand om grovplålen. Ingen expansion och inget nytänkande pä någon ort. Vänsterpartietkommunisterna är därför kritiskt till propositionen, till ulskollets förslagoch till del avtal som ligger till grund för proposiiionen. Vår kritik kansammanfattas i följande sex huvudpunkter. Atlför det första endast de tre största handelsstålverken ingår i medan demindre ställs utanför är inte den samordning, planering och utveckling somborde vara den logiska för svensk handelsstålsindustri. För del andra räddarstorfinansintressena - och - sitt nedkörda kapitalgenom atl fä del högt värderat vid överiålelsen av förlustanläggningar till . De har, trots atl de bidrar med föriuslanlägg- ningar, halva ägandet och elt avgörande inflytande i företaget. Man undanhåller den vinslrika kraftförsörjningen och behåller naturiigtvis den för egen räkning. Fördet tredje skall sirukturraiionaliseras. Det blir kapaciletsminskningar,sysselsättningsminskningar, koncentration av produktionen, företagsekonomiskaaspekter går före de samhällsekonomiska, man skall uppnå lönsamhet . Detfinns ingen samordning mellan stålpoliliken och övrig industripolitik,verkstadsindustri och andra branscher som behöver stål. I det sammanhangetkommer också forsknings- och utvecklingsarbetet att fortgå i gamla spår. Fördet fjärde skall över 4 000 arbetstillfällen bort. Anställningsstopp, naturligavgång och förtidspensioneringar skall minska arbetsstyrkan. skallstaten - skattebetalarna - fö stå för kostnaderna för s. k. övertalig personalvid . De privata bolagen skall slippa undan. I , Domnarvet, Oxelösundoch dessa orters omgivningar kommer då alt uppstå stora sysselsältningssvårigheter,likaså på gruvorlema och särskilt där man kommeratl lägga ned produktionen. Fördet femte har de anställda inget avgörande inflytande i . De är i ställettilldelade huvudansvaret för strukturrationaliseringarna och förändringarna. Fördet sjätte sker förändringarna i handelsstålsproduktionen ulan all någraförändringar görs i svensk handelspolitik. hotaratt slå ut hela den svenska stålindustrin. Avtaletmellan parterna om - som ligger lill grund för proposiiionen -har tillkommit helt ovanför huvudena på arbetarna. I avtalet sägs enligtpropositionen, s. 25: "Bolagetskall enligt konsoriieavtalel med iakttagande av det ansvar gentemot aktieägare,anställda och samhälle, som enligt lag och god sed åvilar bolaget, bedrivarörelse efter affärsmässiga och förelagsekonomiska principer." Arbetarnasoch aktieägarnas intressen kan inte tillgodoses . Likaså är det långtifrån samklang mellan samhällsintressen och företagsekonomiska intressen.Därför kommer också aktieägarna alt driva igenom sina företagsekonomiskaintressen och fortsätta all styra utvecklingen. Avtaletmellan storfinansen och staten har i sin tur grundat sig pähandelssiålsuiredningen. Det var, som jag lidigare nämnde, förre industriministernRune som tillsatte för att utifrån förelagsekonomiskautgångspunkter utreda handelsslålel. Det var Nabseth som i sin utredningföreslog de omfattande strukturomvandlingar som skall påbörjas.Handelssiålsuiredningen har tydligen helt accepterats i propositionen, iutskottet och av reservanterna - av de senare med vissa små förbehåll. Men denkapitalistiska strukturomvandlingen, den skall accepteras. Fusionenhar skett utan att de anställda haft någol inflytande. Visseriigen varrepresentanter med vid slutförhandlingarna och fick lämna någol slagsreservalion. Men de direkt berörda har inte haft ett dugg att säga lill om.MBL-förhandlingarna har återigen visat alt man den vägen inte kommernågonstans. Lagen om medbestämmande visade på nytt vilket fiasko den är. Delär utifrån denna position som fackföreningen, på storfinansens och statensvillkor, erbjuds att medverka till en förändring inom en given ram ochinriktning. För del skall ske en koncentration av produktionen. Sysselsättningenskall minskas med över 4 000 arbetstillfällen. Viss produktion kommer altförsvinna. Iklartext erbjuds arbetarna att själva lägga repet om sin hals och dra ät det. Heladet här avtalet och förslaget ställer naturiigtvis fackföreningarna inomSSAB-omrädet i elt dilemma. Hur länge kan man vara med strukturgrupperna ulanatt göra sig medskyldig till handelsstålets skrotning? Frågan är om det interedan i dag vore skäl för fackföreningarna att ta bort fingrarna från delruttna spel om jobben som pågår enligt de rapporter om stämningar som harkommit från slrukturgrupperna, där man tydligen helt och hållet skall genomförahandelsslålsutredningens förslag. Attläla fackföreningarna vara med i strukturarbetet med på förhand givna ramar ochvillkor är också elt bekvämt sätt för storfinans, regering och stat attundandra sig ansvaret för arbetslöshet. Men om staten och storfinansen nuhoppas på alt fackföreningarna och därmed arbetarna öppet skall börja slåssinbördes om arbetstillfällena, hoppas jag att de förväntningarna slår fel. Handelsstålsindu-strin, m. m. 3 protokoll 1977/78:111-112 Handelsstålsindu-strin, m. m. finnsdet dock bara ett sätt för fackföreningarna att komma ifrån del här, nämligensammanhållning i gemensam politik mol storfinans, stat och regering. Därförmåste klassamarbetspolitiken lämnas därhän. Detär hög tid att kräva en ny stålpolitik som ger jobb på alla stålörter, enpolitik som sätter de samhällsekonomiska intressena före företagsekonomisklönsamhet, en politik som står i direki strid med kapitalismens struktur- ochrationaliseringspolilik. Det krävs en politik som tar upp kampen på varjestålört - och det //;/.' Den kampen måste också huvudsakligen föras utanförstrukturgrupper och bolagsstyrelser. Omdel nu blir en öppen dragkamp om jobben, och om det inte sker en mobiliseringav alla stålarbetare på de här tre orterna för en gemensam stålpolitik, dåkommer naturiigtvis domen alt falla tung över den fackföreningsledning pä högnivå som beredvilligt har ställt upp när det har gällt utvecklingsgrupper,strukturgrupper och avtal. Erfarenheternahittills har visal hur viktigt det i ett sådant läge är med en facklig politiksom inte går hand i hand med storfinansens intressen, en politik som intebegränsas lill medbestämmande utan som sätter den fackliga aktiviteten ochkampviljan i centrum. Erfarenheterna visar också att det skulle innebära ettreellt inflytande för de anställda om man fick vetorätt för derasorganisationer i fråga om viktiga beslut för t. ex. ett bolag som . Delär alltså inte med någon kapitalistisk strukturomvandling man löser struktur-och sysselsättningsproblemen i värt land. Vpk anser därför alt det behövs en nyoch framlidsinriktad stålpolilik, som ulgår från helt andra utgångspunkter. Denförsta utgångspunkten är att framlida svensk stålindustri inte kan knytas tilli huvudsak stora kvantiteter och bygga pä stordrift. Endast en allmänt högförädlingsgrad, nya produkteroch ny teknikerbjuderen vägutur krisen. Stålpolitikenär inte någon snäv branschfråga, den måste förenas med en helhetssyn på helaindustripolitiken. Därförkräver vi också att hela gruv-, stål- och verkstadsindustrin samordnas och altforskning och utveckling skall gälla hela den malmbase-rade produktionen.Förädligen måste drivas hårt framåt, och inom borde del upprättas ettcentrum för forskning och utveckling av hela den produktionen. Utvecklingenmåste gå hand i hand med en industripolitik som satsar på förädling inomlandel, och det förutsätter då en expansion av verksamheter som behöver stål,t. Därförmåste man göra upp konkreta program för ökad förädling, där verkstadsindustrioch annan industri som berörs av stål ingår. Konkreta program måste utarbetasför uppbyggnad av förädlingsindustrier i landet. Detta nödvändiggör dånaturiigtvis att kapitalexporten stoppas och atl förädlingen ochfärdigställandet äger rum i vårt land. Detkrävs också en helt ny inriktning av handelspolitiken som skall omintetgöra denegativa effekter som frihandeln innebär . En ny handelspolitik bör därförutgå från direkta avtal mellan länder, och dessutom måste göraansträngningar för att söka sig nya marknader och öka handelnmed de socialistiska länderna och de s. k. . Denandra utgångspunkten för en ny slälpolitik är all industri-, sysselsättnings-och regionalpolitiken måste utgå frän samhällsekonomiska intressen.Strukturomvandlingen får inte innebära ökad utslagning och färre arbelstillföllen.De mänga mindre bruksorterna får inte offras. Statligt engagemang får inteinnebära atl man häller privatkapitalet under armarna. Därför.harvi i motionen föreslagit att fastställer klara sysselsättnings- och regionalpoliliskamål: NJA bör utvecklas med förädling och därmedmanufakiurering och verkstadsindustrier i dess omgivning sä alt NJA blir endrivkraft i utveckling och sysselsättning. Domnarvets skall behålla metallurginsamtidigt som satsningar görs pä ökad förädling och järnverket därmed ökarsysselsättningsmöjligheterna för bygden och omkringliggande områden. Gruvorna i behålls, och omkapaciletsminskningar av råstål eventuellt sker genom ökad förädling skallförädlingsindustrier lokaliseras till berörda gruvorter, så att det inte blirsysselsätiningsminskningar. skall öka förädlingen ochdärmed pä sikt öka sysselsättningen för hela regionen. De övriga handelsstålverken skall utvecklas ochäven öka antalet sysselsatta, och ingen nedläggning skall ske av nu befintligahandelsslål-verk. Jagtycker det är klart uttalade regionalpolitiska mål. sade nyssalt i den socialdemokratiska molionen 1742 fanns klart utsagdaregionalpolitiska mål, men där hemställer man faktiskt om att regeringen skallföreslå målen. Jag letar förgäves efter garantier för de här orterna imolionen. Vore del inte skäl, , atl titta på yrkandena innan vigår till omröslning? Dentredje utgångspunkten fören ny stålpolilik måste vara alt de arbetande inte harsamma intressen i stålpoliliken som storfinansen. Därför måsle också enstålpolilik vara helt självständig i förhållande lill storfinansen. Fråndessa utgångspunkter och för atl förverkliga slålpolilikens inriktning medhänsyn till samhällsekonomiska grunder samt sysselsättnings- ochregionalpolitik måsle naturiigtvis hela stålsektorn förstatligas. Vi har sagtalt i en första etapp kan man förstatliga handelsstälverken. Detär endasi staten som kan la samhällsekonomiskt ansvar och göra bedömningarna.Staten kommer naturiigtvis inte all göra del självmant - vi har erfarenheterfrån Statsförelag. Men del kravei måste finnas med i industripolitiken. Idagens situation inorri stålindustrin med s. k. föriustanläggningar finns delingen anledning alt ge storfinansen ell enda öre när de går upp i elt sådanlhär företag, och inte heller när avtalet med innebär all storfinansen-Slora och - på fördelaktiga villkor kan köpa sig ul. Detvore dessutom helt naturiigt atl kraflförsörjningen, som är direkt knuten tillstålrörelserna, ingick i . Alt sä inte är fallel visar bara på deninriktning som propositionen och de som gjorde avtalet har. Handelsstålsindu -strin, m. m. Handelsstålsindu-strin, m. m. kapitalskall räddas, och det med skattepengar. Utifrånde här tre utgångspunkterna skulle svensk stålindustri kunna ha en framlid. Menkonsekvensen av och regeringens proposition blir en snävinvesteringsram, hårda lönsamhetskrav, en myckel liten satsning på nytänkande,med slutresultatet all flera lusen -människor mister jobben. Frågan överiämnastill förelaget självt alt klara av. De olika orterna ställs mot varandra. Vivet redan atl dragkampen om jobben pågår. Slrukturgruppen räknar fraktpriser,tonpriser och malmpriser om vartannat - allt frän företagsekonomiska grunder,för om fem är skall företaget vara lönsamt. 82, alltsåstrukturulredningen, är och förblir en företagsekonomisk utredning som kommeratl ta bort flera jobb. Endasi kan här nu ändra på delta genomalt fastlägga samhällsekonomiska utgångspunkter (or vad som skall hända isvensk handelsstålsindustri, vilket också anförs i molionen 1744. 1detta cyniska spel om jobben kommer med nuvarande inriktning flera gruvorteratt försvinna. Något sådant kan naturiigtvis inte godkännas. Likaså blir detsvåra betingelser för de mindre handelsstälverken, som ställts utanför . NJA,DJ och skulle ju slås samman föratt man skulle få ensamordning, men den kan ju inte bli effektiv så länge en del handelsstålverkstår utanför. Vad jag kan se är del enbart kortsiktiga intressen som gjort inte samordnar hela handelsstälsindustrin. Etttypexempel är järnverket i . Man kan fundera över varför det skallläggas ned , i den här situationen. Medan regeringen satsar4 miljarder pähandelsstålsinduslrin beslutar finansintressena i om nedläggning avjärnverket i . Detla trots atl regeringen tillsalt attutreda de mindre handelsstålverkens framtid. Medan pengar satsas på handelsslålel,regeringen utreder och industriministern talar om socialt ansvar läggerkapitalinlressena ned en hel bygd. Det visar bara alt kapitalintressena inteär att lita på när det gäller jobben. Det är bara de kalla pengarna som räknas. 1motionen 1741 harjag föreslagil att järnverket i skall ingå i ochalt sysselsättningen skall bibehållas i . Motionen har avstyrkts avutskottet. I utskottets ynrande i samband med avstyrkandet av denna motion ochandra motioner säger utskottet att man inte finner del lämpligt att riksdagenuttalar sig lill förmån för den ena eller andra lösningen innan och deandra handelsstälverken har analyserat olika strukturfrågor. Vadsom krävs i del här läget mot bakgrund av detla yltrande är att man vidtaråtgärder . Med anledning av den motion som jag har väckt vill jagslälla följande yrkande lill . Jagyrkar att med anledning av molionen 1977/78:1741 hos regeringen begärförslag om åtgärder för alt förhindra nedläggningen av järnverket i Horndaltills utredning och beslut föreligger om de mindre handelsstålverkens framlidoch om atl inlemma de mindre handelsstälverken i ett helt samordnathandelsstålsbolag med staten som ägare och all därvid uttalar altåtgärderna skall vara av sådanl slag att ingen nedläggningav Horndalsverken eller minskning av dess verksamhet får ske förränersättningsindustrier ordnats i sådan ulsträckningail full ersättning för dehotade arbetstillfällena anskaffats. Yrkandetär helt i linje med de krav som gruppen ställde om altåtgärder nu måste vidtas. Där fanns då riksdagsmän frän alla riksdagspartiersom lovade guld och gröna skogar och atl man verkligen skulle göra någonting. Deförslag som vpk ställt i molionen 1744 avstyrks av utskottet. Jag skall bara laupp några frågor och uttrycka en del funderingar över varför utskottet avstyrktmolionerna och vad som ligger bakom avslyrkandena. Det framgår klart all minsl4 000 arbetstillfällen försvinner. Då mäsiejag fråga utskottet: Finns del f n.4 000 för många jobb i de här orterna, eller hur skall det bli? Var skall deungdomar och andra som blir över få jobb? Hur skall det bli med regionerna? Hurskall det bli med t. ex. de 36 000 människor som skulle beröras, om denmalmbaserade metallurgin i Domnarvet lades ned? Jagvill också rikta en fråga till näringsutskottels centerpartister, som ivalrörelserna är så vackert talat om decentralisering. Jag har sagtdet förut och vill upprepa del , att den här regeringen är den meslcentraliseraderegeringen vad gäller industripolitik! Hur rimmar handelsslålsutredningensförslag och med ert tal om decentralisering, när flera gruvorterkommer atl dö ul och få svårigheter, när flera induslrier i de omkringliggandeområdena till de tre slora handelsstålverken kommeratl få svårigheter? Manskulle också vilja slälla en annan fråga. Strukturomvandling är ett vackertord. Vad menar utskottet med del? Alla strukturomvandlingar har skettpå det sättet alt man satt in massor med kapital och förlorat arbetstillfällen.Då skulle jag vilja fråga: Vad har utskottet för recept för atl samordnaåtgärderna? Var skall de nya jobben finnas? Tydligenfinns inget att hämta hos den borgeriiga utskottsmajoriteten. Jag har då gåtttill reservationerna för atl finna ett slöd. Det sägs i agitationen omindustripolitiken att 1979 skall vi lösa de här problemen. Då tror man: Nufinns det verkligen stöd i reservationerna för en sådan politik, nu drasriktlinjerna upp för stålpoliliken! Men man finner att inte heller desocialdemokratiska ledamöterna nämner någonting om de 4 000 jobben. De ärtydligen nöjda med det som kan betraktas som AMS-insatser som skall göras förövertalig personal. Och varför vänder man sig inte emot den striktföretagsekonomiska lönsamheten? Denandra frågan, som kan ha ett väldigt stort inlresse, är: Tycker man atlarbetarna i nu barett bra inflytande? Är det bra all den linjen hardrivits alt man vill slåss mol varandra? Var någonstans har arbetarrörelsensslörsla parti stöttat fackföreningarna i den här kampen för atl rädda jobben?Socialdemokraterna kanske också kan vara litet självkritiska när det gällerMBL. Närman lalar om och i reservationen uppkommer andrafrågor. Del talas om förlustförelag, och storfinansen har kört stålindustrin ibotten. De har inga pengar. Staten får satsa alla pengar. Då frågar man sig omde över huvud taget skall vara med i ett stålbolag. Handelsstålsindustrin, m. m. Handelsstålsindu-strin, m. m. socialdemokraternasmening alt vi skall dras med storfinansen och de avtal den lecknareller skallvi från hela arbetarrörelsens och fackföreningsrörelsens sida skippastorfinansinlressena i bl. a. stålindustrin? Entill fråga som också kan vara intressant i ett längre perspektiv är denna:Skall vi konkurrera pä nuvarande villkor? Ingenting sägs direki omhandelspolitiken, om kapitalexporten, om huruvida vi skall ha förädlingsindustrieri värt land. Skall vi bara bygga stålindustri? Skall vi ha verkstadsindustriomkring den? Var skall vi bygga? Svaren på de här frågorna saknas i stort setti de socialdemokratiska reservationerna. Sålill kampen om metallurgin i Domnarvet, som har fält stå i centrum för den härdebatten. Om 1 500 människor föriorar jobben kommer naturiigtvis den frågan attstå i centrum. Det har varit en slor rörelse kring arbetarnas krav alt fåbehålla jobben. Del har gjorts stora namninsamlingar, och under kampens gånghar vi fått besök av f d. statsråd. Arbetarna har krävt: Metallurgin kvariSvaret från de f d. statsråden, framför allt herrar Feldl och Sträng, harblivit: skall vi ha en utredning om metallurgin. Men i del här läget, närulredningarna tydligen går ut på an man l.o.m. skall pruta ännu längre änNabseths minimikrav, hur ställer sig då de f d. statsråden? Räcker del då medkrav på en ny utredning om metallurgin? Del gäller dagslägel! Det är nu vimobiliserar våra krafter mot den borgerliga politiken. Kan vi då forlsätla atttrösta arbetarna med att vi skall göra en ny utredning? Det var inte alls mångaår sedan vi i debatten om handelsstälsindustrin diskuterade 80. Delvar ell projekt som byggde på all man skulle göra rästälsämnen. De kan kastasut pä den internationella marknaden - en marknad där vi vet atl deinternationella monopolen styr sig lill lågprisländerna och alt priserna kommeratt sänkas ännu mer. Det visade sig att det inte gick alt förverkliga Stålverk80 i den utformningen. Vi förordade att råstälsämnena inteskulle skickas i väg på den internationella marknaden ulan vidareförädlas ivärt land och alt detta skulle kombineras med verkstadsindustri ochmanufakiurering. Mankan med elt enkelt räkneexempel visa vad del här skulle ge för jobb, alltsåvilken industripolitik som var gångbar för bara något är sedan. 2 300 jobb skulleStålverk 80 ge. Satsningen skulle vara mellan 5 och 10 miljarder. Varje jobbskulle alltså kosla 2-2,5 milj. kr. 1975var verkstadsindustrins investeringar . Det skullebetyda atl det gick ungefär 11 jobb i verkstadsindustrin på ett Stålverk80-jobb. Räknar man upp investeringarna i verkstadsindustrin till en halvmiljon skulle det ändå bli 5 verkstadsjobb pä ett Stålverk 80-jobb. Dessutomvel man atl energiförbrukningen är 10-15 gånger slörre i stålindustrin än iverkstadsindustrin. Det visar vad del skulle kosta att på detla sätt räddasysselsättningen. Dehär siffrorna belyser vad för slags svensk stålindustri del var fråga om. Omden skall vara konkurrenskraftig på sin hemmamarknad och utomlands kan man intesatsa på stordriftsdelarna utan dä måste man satsa på förädlingsbitarna. är del sedanDomnarvets startade sin verksamhet. firasnu genom alt järnverket ingår i . Stora delar av verket hotas avnedläggning. Den bygd som ligger kring verket hotas alltså av storasysselsätlningssvärigheter.