prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag har emellertid inte vågat dra sålångtgående slutsatser i fråga om möjligheterna atl nå det önskvärda resultatetsom socialdemokraterna anser sig kunna göra. Men närde nu hargjort del, såligger däri också en förpliktelse lör socialdemokraterna all ute i de olikakommunerna verka för betydligt större återhållsamhet. Och det skall bliintressant att studera i vilken grad socialdemokraterna på del lokala planet kommeratl leva upp till sina egna rekommendationer här i . Fördet iredje föreligger enighet om atl näringslivets investeringar måstestimuleras. Regeringen hade, sade fören stund sedan, typisktnog, "tillåtit" investeringarna att sjunka. Men han berörde inteorsaken till den sjunkande investeringstakten. Det råder djup oenighet mellanoss om hur man skall kunna vända utvecklingen och få investeringarna att gåuppåt. är som bekant lönsamheten utomordentligt låg i vårt näringsliv.Och lönsamhet beror i myckel hög grad på kostnader och produktivitet. Denöverkapacitet som vi har, och den brist som råder på lönsammainvesteringsprojekt, utgör därutöver en av förklaringarna lill de vikandeinvesleringssiffrorna. Det är , sade , då vi har den häröverkapaciteten som vi skall göra våra investeringar. Nej, ,det är precis tvärtom. Överkapaciteten utgör ett hinder för att dessainvesteringar kan komma till stånd. Motden här bakgrunden är det också minst sagt anmärkningsvärt atlsocialdemokraterna tror sig kunna åstadkomma de nödvändiga investeringsstimulansernagenom ökade pålagor på elt näringsliv som redan förut är olönsamt ochkostnadsbelastat. skulle det alltså drabbas av ännu större kostnadsökningar.Förra året föreslogs som bekant inte mindre än 15 olika skatte- ochavgiftshöjningar. är motsvarande antal något krympt - är det 14.Sådana ekvationer - å ena sidan önskemål om bättre investeringsaktivitet, åandra sidan ökade pålagor - brukar inte gå ihop, och skulle inte ha gått ihopom ni hade suttit och bestämt i kanslihuset. Bortsettfrån att den internationella konjunkturen inte givit oss den dragkraft vibehövt finns det två huvudorsaker till våra dagsaktuella bekymmer. Den ena ärdel höga kostnadsläget. Den andra är förändringar av långsiktig strukturell arti konkurrensförhållandena på väridsmarknaden, vilka framför allt sammanhängermed den industriella utvecklingen i och i vissa nu snabbtindustrialiserade utvecklingsländer. Förstnämndaproblem, kostnadsproblemel, kan vi komma lill rälta med. De av regeringenvidtagna åtgärderna har redan börjat ge resultat. Delandra förhållandet, de strukturella frågorna, är svårare atl få grepp om. Detkräver en betydande och ofta ganska smärtsam omställning av det svenskanäringslivet. Den processen kommer att ta lid. Den kräver insatser påforskningens och utvecklingens område. Nya initiativ måste tas. Nya produktermåste skapas. Vi måste vädja till och satsa på arbete, på nyskapande och pårisktagande. här läget, när allt detta krävs, driver socialdemokraterna ulan att hanågonting lärt och någonting glömt fortfarande krav på högre skatter och högrearbetsgivaravgifter och på ytterligare selekliva ingrepp. Den vägen har ju medall önskvärd tydlighet visat sig icke leda till målet. Det är tvärtom justdetta slags politik som i hög grad bidragit till att skapa de problem som vibrottas med . liksom tidigare sätts det kollektiva tänkandet, dekollektiva insatserna, den centralt styrda politiska planhushållningen framförindividuella och decentraliserade beslut och initiativ. Jag har redan erinrat om alt socialdemokraterna inte ensvågat viska om vårt höga kostnadsläges betydelse för våra aktuella bekymmer.Trots att det borde säga sig självt att arbetskraftskostnadsökningar som uppgått lill mer än 50 96, som produktionen legat i stort settstilla, helt enkelt måste försämra vår konkurrenskraft och vår bytesbalans ochdessutom leda till fortgående inflation. Därför har regeringen med kraftangripit just kostnadsläget. Och jag vågar påstå alt vi har lyckats i dethänseendet. Kjell-OlofFeldt frågade fören stund sedan här i talarstolen: Varför kan ni inte peka pånågot enda litet som lett till resultat i er politik? Jo, det kan vi,. De devalveringsålgärder som vi har vidtagit och vilkasocialdemokraterna fortfarande motsätter sig och kritiserar har i stort settgivit kompensation för de övernormala arbetskraflskoslnadsökningar som ägde rumunder . Vi har kommit ner till i stort sett den kostnadsnivåper timme där vi borde ligga. I debatten här i kammaren för en månad sedangjordes stort väsen av att arbetskraftskostnader räknat numotsvarar samma kostnader i en tälgrupp av ett antal europeiska OECD-länder.Jag tror alt man nämnde sju eller kanske sex. Alt flera av dessa länder tillhördem som har stora ekonomiska problem nämnde man emellertid inte. Inteheller talade man om atl dessa länder haft en helt annanproduktivitetsutveckling än vad har haft under en lång följd av år. Underefterkrigstiden steg produktiviteten i . Denna snabbaökningstakt gjorde del möjligt för oss att betala högre löner än vad andraländer gjorde. Men har produktiviteten legat i stortsett stilla i , medan den fortsatt alt öka i andra länder. Vadsom måste jämföras i internationella konjunktursammanhang ochkonkurrenssammanhang är naturligtvis arbetskraftkoslnaden per produceradenhet. Absoluta kostnader ulan koppling till produktiviteten säger väldigtlitet om vår förmåga atl konkurrera med andra nationer. Regeringenhar, menar jag, under det här gångna året lagt grunden för en ekonomiskåterhämtning. Vi kan redan nu konstatera hoppingivande siffror beträffande vårutrikeshandel november, . Exporten går uppoch importen sjunker. Handelsbalansen var de här månaderna inte mindre än 3 650milj. bättre än motsvarande månader . Tar man dessutomhänsyn till den förändring av export- och importprisnivån som devalveringarnamedfört finner man att en obestridlig och alldeles klarvolymförbättring ägt rum som, menar jag, lovar gott för framtiden. Orderingångenhar också ökat i vissa branscher. Överiagren har reducerats påtagligt.Regeringens åtgärder har alltså visat sig få åsyftad effekt. ,säger jag, eftersom det naturligtvis är fariigt att spå för framtiden. Ocksåpå prissidan tycker jag, i motsats till , att en viss optimismkan vara motiverad. Den gäller också, trots vad socialdemokraterna nu vill göragällande, januarisiffrorna från SPK och . Att desiffrorna ligger högre än beror på mättekniska förhållanden.Siffrorna innehåller prisförändringar avseende bl. a. diverse taxor som förraåret redovisades först . Sedan sista kvartalet förra åretligger prisstegringstakten på en klart lägre nivå än tid/gare. Mindre än ensjättedel av de totala prisstegringarna inträffade . Pris- och kartellnämndens januariredovisning tyder på atttendensen till lägre prisstegringstaki fortsätter. Både för dagligvaror och förlivsmedel var prissiffrorna lägre än motsvarande siffror förraåret, trots all någon subvenlionering av livsmedlen -dvs. ett överförande avprishöjningarna till skattebetalarna - den här gången inte har ägt rum imotsats till vad fallet var tidigare. Väldigtmycket beror naturligtvis på de nu pågående avtalsförhandlingarna. Resultatetav dem kommer att bli nära nog avgörande för den ekonomiska utvecklingen ochockså för prisutvecklingen som självfallet prisförbättringarna ocksåmåste påverka förhandlingsklimatet och förhandlingsresultatet. Arbetsmarknadensparter och statsmakterna har här elt gemensamt intresse att skapaförutsättningar för en lugnare utveckling än den vi haft . Jagvågar alltså, herr talman, med betydligt större optimism än tidigare se framåtdå det gäller den svenska exporten och prisutvecklingen och som en följd däravockså på produktions- och sysselsättningsutvecklingen. Men trots del kvarstårnaturligtvis väldigt många problem som måste lösas innan vj får balans i vårekonomi. Alla analyser pekar på att vi under åtskilliga år framöver måste levamed alltför stora bytesbalansproblem och med en budgetulveck-ling som inte ärtillfredsställande. Härav följer alt det också kommer att blinödvändigt att hålla tillbaka både den offentliga och den privatakonsumtionsexpansionen. Delhär gäller inte minst kommuner. Del är inte rimligt att medborgarna pågrundaven konsumtionsutveckling som ligger betydligt högre än våraresurser medger skall tvingas acceptera en större privat konsumtionsneddragningän vad som annars skulle ha behövt vara fallet. Vihar alltså tagit de första stegen mot balans i vår ekonomi och många stegkvarstår. Vi måste få fart på våra investeringar för atl öka vårexportkapacitet och för att genom höjda exportinkomster jämna ut den skillnadsom föreligger mellan produktions- och konsumlionssidorna i vårt land. Vi måstealltså producera och sälja mer än vi gjort. Detta kräver förtroendeför framtiden. Och det kräver atl enskilda människor kan förstå vidden av vårasvårigheter och vad som måste krävas av oss alla för att återställa den ekonomiska hälsa som gåttförlorad under 1970-lalet. Delta kräver också att vi lar hänsyn till deekonomiska realiteter, de ekonomiska fakta, som vi alla måste leva med. Meni det här lägel föredrar del socialdemokratiska partiet all blåsa i desocialistiska stridslurarna. Socialdemokraterna söker förliga ekonomiskagrundläggande fakta på det politiska planet här i . De lägger framfondförslag som syftar till att förändra det ekonomiska system somvisserligen kämpar med svårigheter men som ändå lagt grunden för Sverigesvälstånd. Fondsocialismen har på nytt förts fram -om än i en något mertillkrånglad skepnad. Vi skall, heter det i , nu successivt taöver. De grundprinciper som del s. k. Meidnerska förslaget vilade på finnsfortfarande kvar, konstaterar . Vi skall inte ha några nyaWallenbergare när löntagarfonderna genomförts, heter det. Fonderna skall läggagrunden för ett nytt ekonomiskt syslem. Jagskall inte, herr talman, i detta sammanhang ta upp en större ideologisk debattom löntagarfondförslaget och den typ av samhälle som det skulle kunna leda ossin i. Säkert kommer del alt ges tillfälle atl återkomma lill den problematikenåtskilliga gånger. Men jag kan inte låta bli atl göra några randanmärkningar. Fördet första kan jag inte undgå att notera, alt medan motiven för löntagarfonderväxlat , har själva fondtanken bestått. Fonderna och fondlanken tycksi sig vara långt viktigare än de ändamål som de sägs vara avsedda för.NärMeidnerförslagel lanserades, värdet föratt lösa dels. k. övervinstproblem inäringslivet som socialdemokraterna trodde sig ha upptäckt. , när"undervinstproblemet" utgör det allt överskuggande hindret förenaktiv och nödvändig investeringsutveckling, borde den logiska slutsatsen vara,att fonderna inte längre behövs. I stället stöps de om ochpresenteras med ett helt nytt syfte, och därtill etl syfte som man tidigareuttryckligen sagt atl fonderna inte skulle ha. Fördet andra tyckerjag att socialdemokraterna borde gå ul och klart och tydligtredovisa vilka omedelbara och praktiska konsekvenser som det nya fondsystemetmåste få för löntagarnas standard under de år som vi nu kan överblicka. Vi vet- och därom torde inte längre råda oenighet - alt del tillgängliga utrymmet förstandardökningar i vår ekonomi fram emot mitten av 1980-talel ärutomordentligt begränsat. Vi vet att en stor del av utrymmet redan äriniecknat, inte minst av den växande kommunala verksamheten och av de åtagandenvi gemensamt gjorl gentemot de äldre. Om fondförslaget förverkligas, kommersannolikt inget som helst utrymme att stå till förfogande för de bredalöntagargruppernas standardhöjning . Allt kommer att gå åtför uppbyggnaden av jättelika fonder för att överta företag. Det är mot denbakgrunden kanske inte så förvånande, att man från den fackliga rörelsens sidaknappast tycks brinna av iver att söka förklara dessa konsekvenser avfondförslaget för sina medlemmar. Man väljer andra ord och uttryck när manskall presentera förslaget. Fördet tredje behövs förvisso inga väldiga nykonstruktioner för alt klarakapitalförsörjningen av vårt näringsliv. Vi har byggt upp en industriellt mycket högtstående nationutan någon enda löntagarfond. Jag är övertygad om atl det skall gå attfortsätta uppbyggnadsarbetet också med olika instrument och metodersom är förenliga med vårt fria marknadssystem och med det individuella ägandetsoch ansvarstagandets principer. Självfalletkan och villjag inte underskatta de kapitalanskaffningsproblem vi har . Vihar ett allvariigt underskott i våra samlade ekonomiska relationer medomväriden. Underskottet motsvaras av en total brist på sparande i hela vårekonomi. Skall vi lösa våra problem måste vi spara mera och konsumera mindre.Och de tillgångar vi sparar måste vi investera i vårt näringsliv och framförallt i vår exportindustri. Det är etl budskap som inte minst jag själv har förtfram år . Men socialdemokraterna ville som bekant inte lyssna till detonerna. Kapitalanskaffningsproblemellöser man inte med en enda åtgärd, hur fantasieggande den än kan te sig förvissa grupper. Och definitivt löser man det inte med det föreslagnafondsystemet. Till drygt två tredjedelar bygger det systemet på pengar somannars skulle ha flutit in som skatt till stat och kommun och därmed ökat delfinansiella sparandel inom den offentliga sektorn. Det krävs en lång radåtgärder inom ramen för den fria marknadsekonomi och det decentraliserade samhällesom vi lever i för att lösa detta problem. Vimåste öka lönsamheten i näringslivet, därför atl vi därigenom tryggar jobbenför framtiden. Regeringens ekonomiska politik bör kunna bidra lill detta och ärinriktad på detta. Vimåste stimulera och uppmuntra del privata sparandet i olika former. Även härkommer regeringen atl lägga fram förslag. Vimåste öka sparandet inom bostadssektorn. Också här kommer åtgärder all vidtas. Vimåste med kraft angripa de stora och växande utgifterna i den offentligasektorn - stat såväl som kommuner och landsting. Höjda och nya skatter löseringa problem, har finansutskottets ordförande förklarat här . Jag hållerhelt med honom. De skapar nya och försvårar redan befintliga problem. Minslutsats är alltså att grunden för det nya fondförslaget alltjämt är den gamlaideologiska. Del handlar om att förändra makten, alt skapa ett till stora delarfackföreningsstyrt samhälle med enorma olikheter i makt och inflytande. Förslagetinnebär, som jag sade, i verkligheten också att skattemedel förs över tillelt antal regionala och centrala fonder. Men hur dessa skattemedel skallanvändas det får de röstberättigade medborgarna i den egenskapen inte vara medoch bestämma. För det första är rösträtten begränsad lill dem somförvärvsarbetar. Det innebär alltså att hemarbetande och pensionärer ställsutanför. För det andra utesluts sådana förvärvsarbetande medborgare somtillhör kategorin företagare. Förslaget utestänger därmed jordbrukare,butiksinnehavare och hundratusentals andra småföretagare från rätten atl varamed och besluta om hur en stor del av deras skattepengar skall användas. Ifondsocialismens räcker det inte med att vara myndig ochröstberättigad medborgare. Man måste också vara löntagare för att få den fullarösträtten. Till allt detta och mycket annat får vi tillfälle att återkomma.Debatten gäller våra aktuella och framtida ekonomiska problem. Tilllösningen av dem har fackföreningsfonderna inget bidrag atl ge. Förslaget ärtvärtom ägnat att motverka strävanden som måste betraklas som utomordentligtangelägna - aU få fart på produktionen, att få fart på investeringarna, att fåfram nya initiativ och nya riskvilliga satsningar. Om vi skall tryggasysselsättningen och välfärden under de år som ligger framför oss, krävs enansvarskännande och ganska kärv ekonomisk politik. Inte ideologisktbetingade försök att i grunden omskapa det ekonomiska system som har givit ossvår välfärd. Underdelta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. () kortgenmäle: fortsätter i sitt anförande här den tradition hanuppehållit sedan han trädde in i regeringen, nämligen att ägna den allraslörsla delen av sina inlägg åt skäll på oppositionen. Det må vara honomobetaget att göra del, men jag skall försöka demonstrera för vilkakonsekvenser detta för för det informativa värdet av hans inlägg och denupplysning han kan sprida om regeringens politik och intentioner. GöstaBohman är liksom många andra alldeles uppenbart oroad över de fallandeinvesteringarna i industrin, över alla varslen och över alla företag som i dagklart demonstrerar en bristande framtidstro. Han säger-och delar alldelesriktigt -atl vi måste satsa på nya initiativ, nyskapande, forskning ochutvecking för atl bygga upp industrin igen. Men just när åhöraren tror atl nukommer regeringens besked om vad som skall göras åt de fallande investeringarnaoch hur forskning och utveckling skall stimuleras, då växlar till sitt gamla huvudspår och böriar skälla på oppositionen för atl vivill ha avgifter och selektiva ingrepp. Mennågon gång borde kunna upplysa oss om hur vi i nuvarande läge,ulan all månaderna, kvartalen och åren bara går, skall komma oss ur dennastagnation och denna drastiska nedgång i investeringarna. Jagförstår emellertid taktiska skäl för del här agerandet. Han är optimistisk om handelsbalansen och prisutvecklingen, ja, t. o. m. omsysselsättningen och produktionen. Självfallet hoppas jag att han har rält. Menjag måste påminna honom om den debatt vi hade häri kammaren ,. Då sade att priserna skulle stiga med 6 961977, produktionen skulle öka och sysselsättningen var vid god hälsa. Jagvill alltså varna för att återvända till den fallgrop som han dågrävde åt sig. GöstaBohman talar vidare om alt vi måste återställa landets ekonomiska hälsa och aUvi måste inse realiteterna när det gäller den långsiktiga politiken. Men detuttalandet visar sig inte innebära något avstamp för alt ange regeringenslångsikliga program, utan det används för atl göra ett utfall mot förslaget omlöntagarfonder. kommer atl ta upp problemen kring kapitalbildningeni framtiden och den ekonomiska demokratin, så jag skall inte närmare gå in pådetta, men jag vill bara ställa en fråga lill och till herrMundebo, som kommer in senare i debatten: Var del uttalande gjorderegeringen uppfattning om löntagarfonder? Var del den uppfattningensom framfördes eller lyssnade vi här till ordföranden i moderata samlingspartiet? Jagför snart be herrarna hänga på sig en skyll, så att vi vet i vilken egenskap nitalar. (vpk) kort genmäle: Jag noterar alt hert i vissa stycken hade en mera realistiskuppfattning om ekonomiska problem än finansutskottet harvisat i den här debatten. När det gäller botemedlen har de emellertidprecissamma uppfattning. Vad beträffar handlar det tydligen ocksåom en omvändelse under galgen, eftersom man i hans finansplan som vi fått baraför finner det överraskande påståendet alt de krisföreteelsersom vårt land nu har att bekämpa framträdde plötsligt och kom överraskande förmånga medborgare. fortsätter: "Vårt folk har länge levt iövertygelsen om alt fortsatt välståndsutveckling var någonting en gång föralla givet." Menhur har dessa illusionerom kapitalismen skapats? Det är helt klart allsocialdemokratins propaganda om del fördigbyggda "fullsysselsättningssamhället"här spelat en roll, men även i de borgerliga partiernas agitation utmåladeskapitalismen som ett system ulan stora svårigheter. Dess grundvalar fick inteifrågasättas. bekräftas i stället riktigheten av vad marxister alltidframhållit, nämligen att kapitalismen inte kan utvecklas utan ekonomiskakriser. HerrBohman för återigen fram frågan om kostnadsläget som det avgörande, men det ärhelt klart alt detta argument inte håller. Jag vill hänvisa tillden undersökning som Globusinstitulet i har gjorl och som placerar desvenska arbetskraftskostnaderna på sjunde plats i jämförelse med våraviktigaste konkurrentländer, alltså inte i topp. Det gällde mitten av 1977. Mendet avgörande är ju följande: Kan förneka all den svenskaeftersläpningen gentemot de övriga inleddes redan vid 1970-lalelsbörjan? Måste den då självfallet inte ha helt andra orsaker än löneutvecklingenunder senare år? Denkapitalistiska slagnationen kan bara hävas genom aktiva, sysselsättningsskapandeinsatser. Teorin att produktionen ökar bara man ordnar högre profiter ålföretagen, den håller inte. Om varorna inte går alt sälja därför att folk harför låg köpkraft, blir det ju ingen ökad produklion. Nej, man måste gå direktpå alt skapa arbeten för all sysselsättningen skall Bygg ytteriigare 25000 lägenheter - det ger 13 000 nya jobb. Bygg 20 000 ytterligarebarnstugeplatser-det ger, inberäknat personal, 11 000 nya jobb. Anslå pengartill 6 000 nya tjänster inom sjukvården. Satsa på utbyggnad av den kolleklivatrafiken. Satsa på alternativ produktion av energi. Det ger tusentals nya jobbom året. Vi har inte råd atl låta människor gå utan arbete! Får jag först på en punkt ge rätt. Del är klart atlkostnadsproblemet inte är del enda problem som vi brottas med, men del är en avde huvudsakliga orsakerna lill atl våra andra svårigheter har blivit större ochtill atl vi i kostnadshänseende har kommit i otakl med omvärlden. De högakostnaderna ligger bakom en del av de slrukturkriser som vi också har. Menläget är inte så enkelt alt det bara är kostnadsproblematiken som styr vårthandlande. Kjell-OlofFeldt var som vanligt - höll jag på att säga - ledsen över atl jag angrepsocialdemokraterna. Egentligen gjorde jag inte det, utan jag angrep deras olikaförslag. Jag har ingen anledning att hoppa på socialdemokraterna som sådana,men jag tillät mig alt ta upp deras förslag till analys och kritik, eftersomKjell-Olof och socialdemokraterna i sina motioner och reservationertidigare har gjort gällande att deras förslag väsentligt mycket bättre skullelösa de krisproblem som vi kämpar med i än vad våra förslag skullegöra. Därför tar jag mig friheten alt som ekonomiminister väga desocialdemokratiska förslagen mot dem regeringen har lagt fram. Jag lar migockså friheten att konstatera all era förslag skulle göra den ena villan värreän den andra, medan våra förslag i varie fall pekar hän mot en ekonomiskåterhämtning. Jag tillåter mig, , att även i fortsättningen taupp era förslag till granskning, i all synnerhet som ni i alla sammanhang görgällande alt de är klokare, förnuftigare och mer konstruktiva än våra. Jagställde en mängd intressanta frågor till , frågor som inte barajag, regeringen och vi övriga här i , utan hela svenska folket haranledning att räkna med alt få svar på. Hur skulle det ha sett ut i omvi inte hade vidtagit de åtgärder i delvalveringshänseende och de sänkningar avarbetsgivaravgifterna som vi har genomfört? Det har jag inte fött någol svarpå. Vi väntar alla på elt klart och bestämt besked i det avseendet. Också endel andra frågor som jag ställde förblev obesvarade. Närnu känner sig illa hanterad av min kritik vill jag påminnahonom om alt han stod här i talarstolen och radade upp allt det elände somenligt honom skulle bli följden av vår politik. Det var fortsattutlandsupplåning, fortsatta stora budgetunderskott, fortsattslandardförsäm-ring för stora medborgargrupper och fortsatt inflation. skall jag inte invända mot hans beskrivning av läget som sådant. Jag vändermig bara mot påslåendet att det skulle vara en följd av den politik somregeringen har bedrivit. Den beskrivning som Kjell-OlofFeldl tecknade av denärmaste årens svåra bekymmer är den inverterade delen av "det dukade bordels" filosofi.Det är den nya syn som socialdemokraterna äntligen har föll på den ekonomiskapolitiken efter alla överord som vi fick höra . De tendenser som harpräglat den ekonomiska utvecklingen i vårt land alltsedan 1974 har alltså ännuinte kunnat brytas. Deförslag som har framförts av och av den socialdemokratiskaminoriteten innehåller ingenting som leder till att utlandsupplåningenminskar, inflationen dämpas och den privata konsumtionen ökar snabbare än vadvåra förslag skulle medföra.