prot · G10968 · 1977-12-31 00:00:00 — Vi vet ätt förelagen inte blir bättre, starkare och merskickligt skötta, därför att staten slår som ägare eller därför alt den eneeller andre politiskt utsedde företrädaren för statsmakterna tar plats iföretagens ledning. Menvi är klart medvetna om atl den fortgående försvagning av den svenskaindustrins lönsamhet och konkurrenskraft som ägt rum sedan mitten av 1960-taleloch de väldiga omställningssvårigheter, som nya konkurrensförhållanden påväridsmarknaden och kostnadsexplosionen avsocialdemokratiskt styre lett till, hell enkelt måste framtvingaräddningsaktioner i speciellt utsatta branscher, aktioner som inga andra änsamhället har resurser nog att verkställa. Det finns ingenting av självändamål bakomde här statliga insatserna. Men vi kan hell enkelt inle acceptera denkapitalförstöring som del skulle innebära all låla långsiktigt sunda förelagläggas ned med därav följande utomordentligt allvariiga konsekvenser förmänniskor och berörda bygder, om vi har anledning att räkna med atl förelagen iell normall kostnadsläge och i en normal konjunktur och eventuellt efter vissastrukturförändringar har möjlighet att leva vidare och hävda sig ikonkurrensen. Ingentidigare svensk regering har satsal så mycket och så målmedvetet som denregering, som kallade passiv, för att värna och bygga ut vårindustriella bas i en väldigt svår tid. Till en del kan man kanske kalla de härsatsningarna defensiva. Men i vissa lägen kan även defensiva insatser varanödvändiga för all undvika enorma sociala, ekonomiska och industriellaföriusler och för atl lägga grunden lill en långsiktig offensiv. Kritikerna börnog länka efter vilka konsekvenserna skulle ha blivit, om vi haft en regeringsom valt att sitta med armarna i kors, när kostnadsproblemen och internationellaslruklurkriser hotat grundläggande delar av vår industri. Men en framgångsriknäringspolitik syftar självfallet längre än lill aU bidra till enomstrukturering av branscher i svåra situationer - främst varven,slålinduslrin och tekoindustrin. Den skall skapa förulsäuningar för framgångsriktföretagande på lång sikt och för nyföretagande, en uppgift som socialdemokratinunder sin regeringslid inle bara bortsåg ifrån ulan ofta direkt motverkade. Höstenssmåföreiagspaket var ett betydelsefullt led i dessa strävanden. Säkert finnsdet på detta område utrymme för ytteriigare insalser. minstsmåföretagen som har betydelse för sysselsättningen runt om i vårt stora land,liksom för utvecklingen i näringslivet i stort. Menviktigast är kanske ändå att statsmakterna klart och tydligt deklarerar all deser en framtid för företagsamheten i vårt land, all de inle kommer all vidtanågra åtgärder som rycker undan basen för denna företagsamhet och alt de ärberedda att på olika sätt medverka till all våra företag åter får den lönsamhetsom är nödvändig för att garantera investeringar, sysselsättning ochframtidstro. Därmed markeras klart omsvängningen från den politik somkännetecknade den socialdemokratiska epoken. Jagvill, herr talman, stryka under alt regeringen målmedvetet strävat efter atlutforma nödvändiga stödåtgärder på sådant sätt, all förelagen så snabbi och såeffektivt som möjligl kan anpassa sin verksamhel till den friamarknadsekonomins krav och den fria konkurrensens krav. Vi harju under degångna 16 månaderna fått del ena konkreta beviset efter del andra inle bara påhur svårt del är att långsiktigt planera för och politiskt styra förelag, ulanockså på vilka väldiga problem som kan dyka upp just på områden där sådanstyrning utövats. Socialdemokraternakräver nu i sina motioner ännu mera dirigering, ännu mera planhushållning ochökade investeringar i just statliga företag. Och detla gör de trots deallvariiga konsekvenser för även solida statliga förelag som deras tidigareplaneringspolilik medfört och trots de missgrepp som deras inte sällanpolitiskt framtvingade investeringsbeslut inneburit för dessa förelag. Regeringensallt tydligare markering av en offensiv näringspolitik har kommit lill uttryckbl. a. i dess beslut att förhindra ytterligare avgiftshöjningar, atl begränsaoch avveckla en byråkrati som hotar initiativ och röriighel, istimulansåtgärder av olika slag för utveckling av de mindre och medelstoraförelagen, i insatser inom dataindustrin och flygindustrin samt i en lång radav ålgärder som vidtagits och som kommer atl ytteriigare byggas ul lill stödför den tekniska utveckling och forskning som under tidigare regeringsperiodallvariigt eftersatts. Ellav de viktigaste inslagen i regeringens politik har som bekant varit alt stärkaden enskilde medborgarens ställning, att vidga områdel för handlingsfrihet ochansvarslagande och att befästa hans rättigheter som enskild medborgare. Detär därför naturiigt att vi faster mycket stort avseende vid delarbete för allförslärka de medborgerliga rättigheterna som pågår i den uiredning som leds avGunnar . Vi ser också med slora förväntningar fram emot de rapportersom kommer att levereras av de olika aniibyrå-kraliulredningarna.De bör kunna läggas till grund för en samlad proposition i slutet av delta åreller början av nästa. Attmedborgarnas integritet i datasamhället skall stärkas är vår bestämdamålsättning. Vi har redan gjort mycket i del hänseendet. Rättssäkerheten måstekringgärdas med ökade garantier. Attdet inom en regering kan föreflnnas meningsmotsättningar är ingen hemlighet.Det ligger väl i sakens natur all så lättare blir fallet i en trepartiregeringän i en enpartiregering. a. kommit till uttryck i fråga omenergipolitiken. Den linje vi moderater förfäktar inom ramen förregeringsdeklarationen är helt klar. Vi eftersträvar en uppgörelse som bör varaså heltäckande som möjligt och som beaktar de växande risker - både ekonomisktoch politiskt -som vårt oljeberoende för med sig. Vi måste salsa hårt påenergisparande. Olika slags förnyelsebara energikällor måste utvecklas. Denteknologiska och industriella kapacitet som vi har lyckats bygga upp i vårtland måste bevaras, även om en viss dämpning av kärnkraflspro-grammet tordevara möjlig . Den avgörande utgångspunkten för vårt handlande är allen trygg, säker och billig energitillförsel utgör en nödvändig förutsättningför att garantera andra centrala ekonomisk-politiska mål: balans gentemot omväriden,fortsatt välståndsutveckling och tryggad sysselsättning. Jagär övertygad om atl vi skall kunna åstadkomma en bred samling. Det borde varaen gemensam målsättning för alla ansvarsmedvetna politiska partier alt sökamedverka till det. Vihar-del vägar jag bestämt påstå - under del gångna året lagt grunden för enfortgående återhämtning av ekonomi. Ytterligare åtgärder kommer allkrävas. Slora krav kommer alt ställas på oss alla för alt nå de uppställdamålen, inte minst balans i våra ulrikesbelalningar. Det betydande underskottsom nu föreligger vittnar om att del samlade sparandel i vårt land är för lågt- på den punkten håller jag med -, alt vi med andra ord i denmeningen lever över våra tillgångar att vi har konsumerat mer än vi harproducerat och alt vi har täckt brislen mellan konsumtion och produktion genomatl låna utomlands. I längden är det omöjligt atl fortsätta på del sättet. Påden punkten är regering och opposition eniga. Denallmänpolitiska debatten i riksdag bmkar ju lill lika delar handla omregeringens och oppositionens politik. Och när socialdemokraterna nu harredovisat sina många motioner, finns del anledning att i korthet beröra denbudgivning och de förslag som socialdemokraterna har lagt för alt skallkomma ur den kris vars förekomst och vidd socialdemokraterna nu äntligenoffentligt har erkänt. Jagskall undvika alt följa exempel alt förkasta, nedgöra ochmisstänkliggöra allt vad meningsmotståndaren åstadkommer. Låt mig bara, herrtalman, generelll konstatera alt de konkreta förslag som socialdemokraternahar lagt på bord och vilka enligl deras egen mening utgörbetydelsefulla element i en "offensiv, framtidsinriktadtrygghelspolitik" måste få följder rakt motsatta dem somsocialdemokraterna säger sig eftersträva. Förslagenär offensiva endast i den meningen alt de lägger nya bördor på det näringslivvars kostnadsbelaslning har utgjort en av de grundläggande orsakerna lill attvåra problem relativt sett har fått en vidd och storleksordning somöverträffar flertalet andra länders. Deär framtidsinriklade bara i den meningen att de innebär alt den återhämtningoch den ekonomiska balans vi strävar efter kommer alt skjutas ännu mer påframtiden. Och de är irygghelsskapande endast i denbemärkelsen alt de - om deras innebörd blir klar för våra väljare - säkrarfortsall borgeriigl slyre. Socialdemokralernahar alltså sent omsider medgivit atl både den internationellakonjunkturutvecklingen och strukturproblem i vårt näringsliv har medverkal lillvåra svårigheter. Något erkännande av att den politik de själva svarat för ändafram lill skulle ha medverkal lill krisföreleelserna farvi emellerlid leta efter. Tvärtom är ledmotivet i deras motioner atl den nyaregeringens politik har gjort våra ekonomiska svårigheter mycket allvariigareän vad de eljest skulle ha varit. Vihade tre fina reformår, deklarerade . Så kom valföHusten ochregimskiftet. har vi upplevt av tillbakagång och ökad otrygghet - denborgerliga otrygghetens år. Hadesocialdemokraternas förslag vid förra årets riksdag förverkligats skulle -heter det sida upp och sida ner i deras motioner - ekonomiska läge havaril väsentligt bättre i alla hänseenden. Industriproduktionen skulle havaril högre, investeringstakten mer positiv, bostadsbyggandet legal på enhögre nivå, priserna varil lägre, sysselsättningspolitiken bättre ochbytesbalansbrislen mindre allvariig. Låt mig mol denna den massivasjälvhävdelsens bakgrund studera vad som verkligen har inträffat under dessa övergångsår. Industriproduktioneni vårt land har år minskat ända . Den nedåtgående trenden började alltså nära före regerings skiftet. Kan man verkligen göra trovärdigt att industriproduktionens nedgång hell skulle bero på den internationella konjunktur utvecklingen, medan nedgången efter uteslutande skulle kunna hänföras till den nya regeringens politik? Investeringarna ibostadsbyggandet har minskal år alltsedan 1973. Atl de minskade ocksåförra året skulle - gör socialdemokraterna gällande -bero på den borgeriigaregeringens inkompetens. Men vad ligger i så fall bakom den massiva nedgången ibyggandet ? Näringslivets investeringar harutvecklats svagt alltsedan 1974. Och bruttoinvesteringarna minskade både 1975och 1976. Att invesleringsulveck-lingen var alltför låg 1977 beror enligtsocialdemokralerna på borgeriig inkompetens. Vilkas inkompetens låg bakommotsvarande nedgång ? Alltsedan 1973 harprisstegringarna i vårt land legat . 1977 skulle de ha legatunder 10 96, om inle regeringen tvingats stärka den svenska exportindustrinskonkurrenskraft och genomfört de devalveringar och den höjning avmervärdeskatten som vidlogs i just detta syfte. När regeringen nu beskylls förinkompetens då det gäller all hålla priserna under kontroll, vad låg då bakomden 30-procentiga prisstegringen mellanåren 1973 och 1976? Socialdemokraterna kritiserarregeringens sysselsättningspolitik. Den genomsnittliga arbetslösheten låg 1977på 1,8 96. Med den siffran i minnet, vilken kritik skulle då inte kunna riktasmot den socialdemokratiska regeringen, som godtog en arbetslöshet 1971 och 1973på 2,5 96,1972 på 2,7 96 och1974 på 2 96? Och ungdomsarbetslösheten var högre 1971,1972 och 1973 än vad denär . Vem skall kritiseras för della? 6.1974 var vårt underskott i bytesbalansen . 1975 hade detstigit till nära . Del fortsatte atl stiga 1976 och överstegdå . 1977 torde del ligga . Ärdet sannolikl atl det som skett är någonting hell nytt, som saknar va/yesamband med det som skedde ända och fram lill 1976? Ligger inte bakomdenna utveckling det förflutnas politik, den starka efterfrågepo-litik och densnabba kostnadsexplosion som skedde just under den socialdemokratiska epoken? Ärdet någon i denna kammare som tror att den utveckling i olika hänseenden somjag här pekat på och som pågått under en följd av år plötsligt skulle habrutits och vänt i positiv riktning, om socialdemokraterna skulle ha suttitkvar i kanslihuset efter ? Är del någon som tror det?Självfallet inle! De problem som byggts in i den svenska ekonomin under den härtidsperioden och i vissa hänseenden ända sedan mitten av 1960-lalet har varilså svåra och så slora, alt en ekonomisk återhämtning kräver en hell ny politik,och det kommer att ta lång lid innan vi nått bestående resultat. Ochhur hade läge varil, om vi inte hade justerat ner den svenska kronanskurs och om vi hade genomfört alla de skatte- och avgiftshöjningar somsocialdemokraterna föreslagit? Vihade då - dvs. om socialdemokraterna hade fltt styra - haft ett relativtkostnadsläge som legal över våra konkurrentländers med en ty åtföljandekraftig försämring av vår internationella konkurrenskraft och med mycketallvarligare följder för bytesbalans och sysselsättning än de vi upplever . Jag tvekar inle all påstå att den svenska exportindustrins och vårsamhällsekonomis läge då varit nära nog katastrofalt. Vihade dessutom haft ett skattetryck som varil väsentligt myckel högre än vad delnu kommer alt bli. 1977 ville socialdemokraterna höja skatten med drygt 4miljarder kronor mer än vad regeringen ville. uppgår av dem föreslagnaskattehöjningar till . Om man slår ut deras förslag tillhöjda skatter på varje sysselsatt svensk - ytterst är del Ju alla enskildamedborgare som flr betala dem, oberoende av varde las ut -skulle de motsvara . Är det verkligen någon tänkande människa som trorall enpolitik av det slaget skulle ha gagnat näringsliv och vårt land? Ärdet någon som tror att vi med en sådan kostnads- och skattepolitik skulle habättre förutsättningar än vad vi har att klara krisen? "Vårt land kännetecknas av hög sysselsättning, effektivproduktion, stora investeringar, sunda statsfinanser och en i internationellJämförelse måttlig prisslegringslakt. Den svenska ekonomin är stark." Delvar med precis dessa ord som socialdemokraterna försökte övertyga folkom att allting var väl beställt i vårt land vid regeringsskiftet i september1976 - och att detta resultat åstadkommils genom den ansvarsmedvetna,förnuftiga och framåtsyflandeekonomiska politik de bedrivit under sill långa Manlycker, herr talman, alt socialdemokralerna efter en sådan medvetet osannbeskrivning av ekonomi borde ha givit uttryck ål åtminstone en vissåterhållsamhet då del gällt alt rikta beskyllningar mot andra partier förpolitisk ohederlighet och svikligl förfarande. Tycker inte självdet? Jagär emellertid, herr talman, glad alt kunna konstatera den tillnyktringsom ägt rum bland socialdemokralerna . Även depolitiker som var upphovsmän till del socialdemokratiska testamentet har - låtvara motvilligt och trevande -börjat erkänna att brottas med svåraproblem som inte tog sin början vid eller berodde på regeringsskiftet. Denpoliliska bortförklaringsstrategin blev alltså för allt ihåligare.Och man fann att den politiska trovärdigheten helt enkelt måste ledatill omtänkande. Det dukade bordels filosofi borde höra till detförgångna. Jagär även av elt annat skäl glad över det omtänkande som sent omsider kommit tillslånd. En förutsättning för att vi snabbi skall komma ur krisen och lösa de problemsom det svenska folkhushållei brottas med ärju alt de många människor, som medgemensamma krafter måste lämna sina bidrag, får klart för sig varisvårigheterna består och vilka orsaker som ligger bakom dem. Jagkan alltså konstatera alt del äntligen råder stor överensstämmelse mellan dedemokratiska partierna i riksdag om arten och vidden av våra problem.All del sedan råder oenighet om vadden borgerliga regeringen åstadkommit underdet gångna året och om vad den kunde ha åstadkommit samt om botemedlen för vårekonomiska sjuka, är en annan sak. Detta gör emellertid inle enigheten i delförstnämnda hänseendet mindre värd i den politiska debatten, mindre värd när viskall försöka övertyga svenska folket om vad som krävs föratt få ordning på vårekonomi och vad som krävs för atl kunna trygga fortsatt välståndsutveckling ochhög sysselsättning i land. De generösa ord som riktats lill mig av , har värmt och glatt mig. Jag har upplevt både samverkan ochdebatt i politiken under elt antal år som en stor inspiration. Personligvänskap i en regering, mellan regering och opposition och över partigränsernaär en omistlig del av arbetet i elt demokratiskt samhälle. När vi diskuterar möjligheter och svårigheter inför kommande år är denviktigaste utgångspunkten ekonomiska läge. Hur vi klarar de ekonomiskaproblemen är inle enbart en fråga om standard, tillväxt och konsumtion. Vad somhänder i ekonomin bestämmer så myckel av grunderna för utvecklingen på en radområden och vilka värden och villkor som skall prägla vårt samhälle i många årframåt. har det i Sverigerått en stor värdegemenskap om vikliga mål för samhällsarbetet.I debatten har vi visserligen slagit fast ideologiska skiljelinjer, som oftavarit nog så verkliga och viktiga. Men har den praktiska politikengång på gång präglats av en betydande enighet om centrala värden, särskilt omman jämför med förhållandena i många andra länder. Dengoda ekonomiska utvecklingen har starkt bidragit till denvärdegemenskapen i opinion och politik. Också konservativt tänkande människorhar kunnat godta sociala reformer, när tillväxten gett även de mervälbeställda utrymme för ökad privat konsumtion. Även socialister har kunnatacceptera en socialt styrd marknadshushållning, när förelag i konkurrens visatsig ge snabb ekonomisk utveckling till glädje för de många människorna. Mendet är långt ifrån självklart atl den här enigheten består avbetydligt mera kärv ekonomi. Då minskar utrymmet i både resurser och opinionför vikliga sociala insalser. Vi har sett det i många andra länder, vare sigsocialdemokrater, liberaler eller andra suttit vid regeringsmaklen. Om den egnastandarden sjunker år , föds lätt en ovilja all ställa upp för altklara gemensamma behov. Det blir allt svårare atl övertyga människor omsolidaritetens villkor i ett välfärdssamhälle. Ocksåmed god tillväxt i ekonomin står vi inför svåra fördelnings- ochförsörjningsproblem på 1980-talel. Del går allt färre förvärvsarbetande påvarje pensionär. steg antalet pensionärer med omkring 4096, som antalet förvärvsarbetande ökade med bara 8 96. Antalet barnoch ungdomar var i stort sett oförändrat. ökar antaletpersoner med ca 200 000. Dehär siffrorna visar flera saker. Det kan bli 1980-talets stora reform verk påarbetslivets område alt människor inte slängs av från arbetsmarknaden genastsom de passerar en åldersgräns. I stället måste vi öka äldre människorsvalfrihet. Man skall steg för steg kunna minska sin yrkesinsals - om man önskar del. Och rätten att vara kvar i arbetslivet skall inleförverkas när man uppnått den vanliga pensionsåldern. Vi måste bryta mångafördomar om äldre människor och öka gemenskapen mellan generationerna i detsvenska samhället. Delsnabbi växande antalet pensionärer har av oss alla lovats en trygg ålderdom. Dehar garanterats ekonomisk trygghet genom en folkpension som är värdesäkrad,genom pensionstillskott som höjer standarden och genom ATP-pensioner somkraftigt ökar under 1980-lalel. De har också lovats stora satsningar påtrygghet i vården. Delöftena måste vi hålla. De bygger tillsammans upp mycket slora anspråk påsamhällsekonomin. Men vi vet inte om de förvärvsarbetande och alla poliliskariktningar på 1980-lalel kommer atl vara beredda alt fullt ul leva upp lill demycket kostnadskrävande kraven på sociala insatser för framför alltpensionärerna, om det bara kan ske till priset av kraftigt tillbakapressadstandard för de yrkesarbetande. Inle minst därför är den ekonomiskautvecklingen så avgörande. Påmotsvarande sätt är risken stor all grunderna för marknadsekonomin allvariigtskadas om vi inte kommer ur den ekonomiska krisen. 3 protokoll 1977/78:68-69 bristpå konkurrenskraft i förhållande till omvärlden kan näringslivet bliytieriigare försvagat i stället för alt fl kraft alt utvecklas av främst egenförmåga. Dåväxer koncentrationen genom sammanslagningar och brisl på nyföretagande.Följden blir också ytterligare krav på slalliga subventioner och central styrning,med den ökade stelhet i ekonomin och de hot mol marknadshushållningen som ensådan politik i längden för med sig. Dogmatiska socialister skulle i elt sådantsamhälle finna ursäkter som de tidigare saknat för all ersätta initiativ ute imånga förelag med dirigering uppifrån. Omvi inte arbetar oss ur den ekonomiska krisen kan också andra centrala värdenhotas. Vihar i varil ense om atl bygga vår ekonomi på öppenhet mol omväriden.Fri handel stimulerar en inlernationell arbetsfördelning som är lill nytta förhela väridsekonomin. Med ett i huvudsak fritt utbyte av varor och tjänster flrvi en marknad för vår industri som är en förutsättning för rationell produktionoch ökat välstånd. Den öppenheten underlättar en allmän förståelseför omväriden ute i del svenska samhället och för en bred inlernationellsamverkan. Menredan hör vi nu röster som vill lösa ekonomiska problem, inte isamverkan med andra länder och genom att återställa vår konkurrenskraft, ulangenom prolektionism och mer av nationell slutenhet. Vihar byggt vårt välstånd på uppfattningen att förnuft och framslegstro ärvikliga redskap för all bygga elt bälire samhälle. Bara om vi vårdar ochutvecklar vår vetenskapliga och tekniska förmåga kan vi klara framtidsproblemen.Det är inle en allmän rädsla inför det nya ulan rationellt tänkande som skallpremieras. Tekniken, räll använd, är inget hot utan ett viktigt hjälpmedel förall förbättra villkoren för människorna. Kravetpå goda arbetsmiljöer är ell exempel. Ny teknik och nya produktionsprocessersom ställs i den sociala nyttans tjänst kan befria från buller, föroreningar,värme, besvärliga arbetsställningar, rutinjobb som känns meningslösa och annatsom bryter ner en människa. Nuser vi hur satsningen på förnuft och framsteg på sina håll sätts i fråga.Dagens svårigheter i vår industriella utveckling har lett en del lill attmisstro hela industrisamhällets framtid. Samtidigtser vi hur långvariga ekonomiska svårigheter förändrar människors syn påsamhällsförändring. En vilja till röriighel och förnyelse har varil nödvändigför att utveckla vår ekonomi och förbättra människors villkor. Men när ekonomininle tillväxer, när det inte blir nya och bättre jobb i stället för dem somförsvinner, så förändras lätt den livshållningen. Även nödvändiga förändringari industri och samhälle upplevs då som hot mol den egna tryggheten, inte somlöfte om något bälire. Delhär visar atl centrala liberala värden hotas av en ekonomi i ständig obalansoch med beslående svårigheter: Utrymmet för socialsolidaritet kan urholkas. Koncentrationen inäringslivet riskerar tillta, och nya krav kan resas på all marknadsekonominersätts av planhushållning. Istället för frihandel och öppenhet mot omväriden växer stämningar förprolektionism och nationell slutenhet. Tronpå förnuft, framsteg och förändring försvagas, som misstron molindustrisamhället förstärks. Samhällsklimatetkan hårdna och leda lill minskad öppenhet och tolerans, t. ex. mot utsattagrupper och mot invandrare. Stämningarav klass- eller inlressekamp kan efterträda en generös och saklig diskussion. Valfrihetenminskar när det går många arbetssökande på varje ledigt jobb. generations tro på demokratins handlingskraft kan försvagas om vi inteförmår möta unga människors mesl grundläggande anspråk: rätlen lill ettmeningsfullt jobb. Regeringensviktigaste mål i den ekonomiska politiken är därför att näringslivet återvinnersin konkurrenskraft. Och när vi i intensivt deltar i arbetet på attSverige skall komma tillbaka som vital industrination med balans mot omväriden,så är det därför att de ekonomiska svårigheterna har en så djupt allvarligsocial innebörd. Denbreda insikt som finns om ekonomiska problem aren bra utgångspunktför all i lid vända utvecklingen. Jag vill särskilt peka på tre avgörandeinslag i en sådan politik som kan bli framgångsrik: