prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Endastdärigenom kan skatteskalan ges det mått av varaktighet som krävs för altarbetsmarknadens parter skall kunna överblicka konsekvenserna av ett flerårigtlöneavtal. Endastdärigenom kan debatten om förändringar av skatteskalan föras i sådana termeratt medborgarna får en klar och rättvisande reell bild av olika skatteförslag. Nusäger oppositionen nej till inflalionsskyddade skatteskalor, huvudsakligen avtre skäl. Det gäller för det första fördelningspolitiska motiv. Man menar attinflationsskyddet är ogynnsamt från inkomstfördelnings-synpunkt. Menfördelningspolitiskt är ju inflalionsskyddade skalleskalor neutrala. De betyderatt man bevarar den skattefördelning och det skattetryck som man senastbeslutat, utan att vare sig skärpa eller lindra effekterna. Man kommer ifrånett system där inflationen smyghöjer skatterna. Det blir i stället genom ettpolitiskt beslut man förändrar en fördelningspolitisk profil i ettskattesystem, och det tycker jag är bra. Det skall vara politiska beslut bakomsådana förändringar, och det skall vara en öppen debatt bakom dessa beslut. Oppositionenanför för det andra statsfinansiella skäl. Man menar att kostnaderna för ensådan förändring skulle vara för höga. Men stats-finansiellt får ju ettinflationsskydd inte någon annan effekt än andra forrner av skatteomläggningar.Skulle en förändring kosta 5 miljarder, kostar den 5 miljarder i vilken formden än genomförs. I alla fallen uppkommer frågan om i vilken omfattning och ivilka former som några andra skatteförändringar skall göras och om de skall skesamtidigt eller vid någon annan tidpunkt. Fördet tredje nämner man stabiliseringspolitiska skäl. Man menar att det skullevara effektivare att göra en skatteomläggning av det slag som tidigarehar gjorts under 1970-lalet. Men just genom att undanröja inflationens effekterpå skattesystemet kan man ju få en lugnare kostnadsutveckling än eljest ochman kan också underlätta avtalsförhandlingarna. tycker jag att man inte börtala om stabiliserande effekter i samband med det nuvarande skattesystemet. Denstarka progressionen och de kraftiga marginaleffekterna verkar tvärtom destabiliserande. Trotsåtskilliga månaders debatt är det fortfarande svårt att sakligt resonera ominflationsskyddet och dess effekter. Oppositionen utgår i alla sina resonemangfrån att en skatteskala som en gång beslutats också skall gälla , t.ex. att den beslutade skatteskalan skall gälla för 1970-talet och in på1980-talet. Sedan gör man jämförelsermed de omläggningar som faktiskt har Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Man kommer framtill effekter för statsfinanser och enskilda människor och talar utan attrodna om skatteminskningar, skattehöjningar, kostnader osv. Det sägs t. o. m.att de egna omläggningarna har gett de stora löntagargrupperna skattelällnader långtutöver vad de skulle ha fått till följd av en automatisk indexuträkning och attstatsverket fått långt större skatteinkomster än vad andra alternativ skulle hainneburit. Men eftersom omläggningarna ju antas vara neutrala i fråga omkostnader, kan någonting sådant helt enkelt inte vara möjligt. Och man görjämförelser år för år, trots att de individuella inkomsterna inte ärjämförbara. Vid omläggningarna antas det ju alt avräkningar skett . Uppriktigtsagt: Resonemang av den typen är både ointressanta och meningslösa, om de förspå det sätt som oppositionen för dem och med de formuleringar som oppositionenanvänder. Vem har sagt alt infiationsskyddade skatteskalor skall varaoförändrade år efter är, årtionde efter årtionde? Jagvill slå fast: Ett inflationsskydd löser inte alla problem. Vi har exempelvisfortfarande för höga marginalskatter. Inflationsskyddet betyder bara attmarginalskatterna och inkomsiskattesatserna inte höjs automatiskt. Det kansedan självfallet då och då finnas skäl alt justera det skattesystem manbeslutat om. Det behöver självfallet inte ske , utan det sker när man avpolitiska och sakliga skäl finner del vara motiverat. Vifår en meningsfull debatt först om vi utgår frän en korrekt beskrivning avförslagens innebörd och av verkligheten. Jag tror att del är betydelsefullt förhela vår demokrati och för vårt politiska liv att vi kan debattera skatter ochskatteförslag med utgångspunkt i fakta och verklighet. Del finns förvissoåtskilligt att resonera om, även om vi håller fast vid den utgångspunkten. Jagvill också säga några ord om ett annat förslag, nämligen förslaget att denallmänna arbetsgivaravgiften fr. o. m. skall avvecklas inom det inrestödområdet och nedsättas från 4 till 2 96 i de övriga delarna av landet. Viser del som ett led i arbetet på alt förbättra det svenska näringslivelskonkurrensläge, och vi menar att del är ett betydelsefullt steg för all tryggasysselsättningen. Oppositionensäger nej till delta och menar att det är alt "planlöst" spridapengar över näringslivet. Men det är egentligen märkligt att förändringar iden ena riktningen - den tidigare regeringens höjningar -skulle vara mer kloka,genomtänkta och planenliga än förändringar i den andra riktningen, som baraskulle vara planlösa. Dethar sagts i debatten, bl. a. , att kostnadsstabilisering är ett väsentligtmål. Jag har samma uppfattning. Men jag har svårt all förstå att det skulleinnebära en koslnadsstabilisering om vi höjde kostnaderna dels med 2 %generellt, dels med ytterligare 2 96 i det inre stödområdet, dels medytteriigare 0,5 96 för alt finansiera en annorlunda skatteomläggning, delsdessutom för vissa grupper av företagare genom.föränd- ringar i grundavdrag ochinkomstberäkning. Detta är ju att medverka till att höja kostnaderna - och deti ett skede då redan har en del problem på exportmarknaden ochhemmamarknaden. Och även för kommunerna skulle ytteriigare avgiftshöjningarbetyda problem: ökade kostnader för kommunerna som arbetsgivare, mindreskatteunderlag och därmed lägre kommunala skalleinkomster. Nej, alt höjaarbetsgivaravgifterna - del är allt en besynneriig väg att stabiliserakostnaderna. Del skulle ju höja kostnaderna och därmed betyda problem försysselsättningen. Tillsist: Det har sagts en mängd saker om vilken betydelse olika skatteförändringarunder del gångna året har fält för människorna, statsfinanserna ochsamhällsekonomin. Det har talals om övervältringar och om att drabba vissa ochatt gynna andra. Vihar lagt fram rätt många skatteförslag för . Någrahar gällt betydelsefulla förändringar, exempelvis infiationsskyddadeskatteskalor. Några har gällt rätt marginella förändringar, detaljjusteringari skattelagstiftningen. Några har gällt att förbättra arbetsvillkoren förmänniskorna, för näringslivet, för ideella organisationer. Några har gälltskatteskärpningar motiverade av t. ex. statsfinansiella skäl, miljöskäl ellernykterhetspolitiska skäl. Detär ett betydelsefullt reformarbete som har inletts, och jag hoppas att de trestora skatteutredningarna, som lägger fram sinaslutbetänkanden, kan ge underlag för ett fortsalt reformarbete. Mendå jag i olika ordalag hört talas om de mest fantastiska förändringar,övervältringar och annat - då känner jag inte igen propositionerna, då kan jaginte finna sakligt underlag för detta i någon enda av de många propositionersom lagts . Sådana förändringar har inte skett och kommer inteheller att ske. Vilovar inte att sänka de samlade skatterna. Detta är inte möjligt nu i ettsamhälle med höga ambitioner dä det gäller sysselsättning, social trygghet,undervisning, kommunikationer osv. Menvi lovar ett intensivt arbete för att begränsa skatterna, för att undvikaskattehöjningar och för alt utnyttja våra skattemedel så effektivt som möjligt- ett mera intensivt arbete än vi har varit vana vid . Vivill självfallet inte föra en skattepolitik som skulle drabba flertaletmänniskor och gynna ett fåtal. Bortsett från alla sakliga skäl och allapolitiska värderingar - så okloka är inte några partier, i van fall inte någotav regeringspartierna. Men vi vill undanröja orättvisor. Vi vill få ettskattesystem som gör del mera meningsfullt att arbeta och spara, ettskattesystem byggt pä solidaritet och på ansvar för samhällsekonomin. Det ärdetta som är och kommer att förbli målet för skatteförslag - lagda och underbehandling och för framtiden. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Statsrådet sade att vi hade ett skattesystem som detfinns problem med och att marginalskatterna kanske är ett av de störstaproblemen. Men vad är det han har att komma med i stället för dettaproblemfyllda skattesystem? Vi hade alla hoppats och trott att 1972 årsskalteutredning skulle avlämna revolutionerande förslag. Efter vad jag tror migha bekant blir det myckel, mycket små förändringar i del skattesystem som nufinns. Detta skattesystem som sades ha så mycket problem föreslär man såledesinga större ändringar i. Närvi från vårt håll säger att vi nog måste begränsa uttaget av direkta skatteroch försöka gå över till produktionsfaktorskatter av något slag, sä försöker istället den borgeriiga regeringen ta bort dessa produktions-faklorskatter. Deskall inte ligga på produktionen längre, utan man skall avskaffa dem. Frågan ärdå: Var någonstans tänker sig budgetminislern egentligen att ta in de skattersom vi behöver, när vi kan hålla på att betala våra utgifter i dethär landet med att låna pengar i andra länder? Detär alltså problem med det här skattesystemet, , del kan jag gå medpå. Men det är inte bara ett marginalskalleproblem i fråga om den direktaskatten. De allra flesta människor tänker kanske inte sä rasande mycket på densista hundralappen. För alla normall arbetande människor är det ändå fråga omvad hela skatten blir på den samlade inkomsten. Föratt sedan gå över till frågan om indexskalans konsekvenser så sadebudgetministern all vi från oppositionens sida har använt tre skäl -fördelningspolitiska, statsfinansiella och stabiliseringspolitiska - motregeringens förslag. Låt mig något mera utveckla det, om inte varinne och hörde på vad jag sade förut. Detär väl ändå så, om jag nu får ta upp fördelningspolitiska aspekter, att den somhar höga inkomster har betydligt större motståndskraft på grund av atthan inte behöver konsumera hela sin inkomst utan kan placera en del av denöverblivna inkomsten på värdesäkert sätt. Han kan t. o. m. ge sig till att lånapengar nominellt och få ut en värdefast avkastning av denna belåning. Vi har ivår reservation klart och tydligt bevisat att det är sä att de som har högainkomster också skaffar sig stora skulder. Nog borde det statsfinansielltbetyda en hel del. Om man säger att vi aldrig behöver kompensera det bortfallsom kan uppstå på grund av att inkomstskatteskalan är indexreglerad, eftersomdet ju bara är skattehöjningar, betyder ju det att man inte hade tagit in 12miljarder kronor av , då vi haft en omläggningav Hagamodell. Varje gång som man indexreglerar någonting tar man bort ett ledi kampen mot inflationen - det utgör den stabiliseringspolitiska delen. (vpk) kortgenmäle: Budgelministerns skattepolitik är sannerligen inte uppskattad av dehögt uppskattade arbetarna. Omdet som budgetminislern säger inte är fråga om någon övervältring avskattetrycket på de arbetande, då skulle jag vilja ha en förklaring på vad deti så fall är fråga om, när regeringen vill ändra statsskalteskalan så att denmest gynnar höginkomsttagarna. Och hur skall man betrakta momshöjningen isomras, kommunal- och landstingsskattehöjningarna - som också enligtbudgelministerns utsago hårdast drabbar låginkomsttagarna -, lättnaderna föraktiefonderna, realisationsvinstbeskattningen och avskaffandet avarbetsgivaravgifter? Listan skulle kunna göras avsevärt längre. Budgetministernfortsätter med att påstå att de inflalionsskyddade skatteskalorna ärfördelningspolitiskt neutrala. Jag vidhåller att det resonemanget är en bluffInflalionsskyddade skatteskalor som regleras av ett prisindex kan inte blineutrala, utan de kommer ofelbart att i praktiken gynna dem som har de högstainkomsterna. Det utredningsförslag om ytterligare inflationsskydd, som bl. a.enligt tidningarna skall läggas fram och som i det fallet skulle gällagrundavdragen, innebär ju ytterligare en eftergift till förmän för höginkomsttagarna.Till detta skall läggas de lättnader i samband med avdragen som finns i delnuvarande skattesystemet och som utredningarna inte heller vill göra någontingåt, och detta skapar fördelar för de burgna samhällsmedborgarna. Det är intenog med att regeringen kraftigt medverkar till skapandet av A-, B- och C-lag påarbetsmarknaden genom att lönerna differentieras, man vill också utökaorättvisorna i skattesystemet. Detta är folkpartipolilik i moderaternastappning! Denekonomiska politiken m. m. Jag vill göratre korta kommentarer. Jagtror inte och jag har inte trott att någon av skatteutredningarna kommer attföreslå några helt nya system, som skulle lösa alla våra problem påskatteområdet. Däremot tror jag att det samlade resultatet av de treskatteutredningarna tillsammans med det remissarbete som myndigheter ochorganisationer kan komplettera detta med och det fortsattaarbetet inom regering och riksdag skall ge oss ett underlag för att under nästaår på väsentliga punkter stegvis kunna förbättra vårt skattesystem. Här finnsen rad problem; en del av dem kan vi komma till rätta med, men en del blirfortsättningsvis problem - hur många skatteutredningar och hur långa debattervi än har. Många av problemen skall vi trots allt komma till rätta med. Såtill frågan om marginalskatterna och inflalionsskyddet! Marginalskatterna ärändå ell av de väsentligaste problemen i hela inkomstbeskattningen och därmedi det totala skattesystemet, för avtalsförhandlingarna och för helasamhällsekonomin. Hur stor den totala skallen blir beror ju bl. a. påmarginalskatten, och därför är den sista hundralappen Denekonomiska politiken m. m. av betydelse för allainkomsttagare. Var och en som känner till resonemangen ute på arbetsplatsernaoch vid de fackliga förhandlingarna är mer än väl medveten om hur mycket justmarginalskatterna betyder för de enskilda människorna. Omdel nu är så att människor med högre inkomster har ett bättre utgångsläge, såberor det pä den utformning som har beslutat att skatteskalan skallha. Det är alltså ett politiskt beslut om hur skattenivåerna skall avvägas sommedfört att fördelningen av inkomster och skatter ser ut som den gör. Vill vi förändra det är det alltså ett politiskt beslutför regering och riksdag att la. Nuär jag rätt försiktig med sådana här generella omdömen om effekter för olikagrupper och med att avgöra vilka som har det bra, vilka som har det bättre ochvilka som har det mindre bra. Människors standard beror på inkomstnivåer, påskattenivåer, på bidragsnivåer, pä kostnadsnivåer, och jag vill inte skrivaunder på generella påståenden om att effekterna är så där alldeles självklara.Jag tror att vi skall vara litet försiktiga med att göra det. ERIKWÄRNBERG (s) kort genmäle: Del är bara att konstatera att budgetministern är något för optimistiskom han tror att tre skatteutredningars förslag kommer alt bli sä myckel bättresammantagna än förslagen vart för sig - om ingen av dem gör så stora ändringar.Socialdemokraterna i företagsskatteberedningen ville göra förändringar, kanskeav rätt revolutionerande art, men har inte fått någon majoritet. Jagtror alltså att man måste inse att vi måste ha in ökade skatter på något sättom vi skall kunna betala våra utgifter. - Jag kommer då in på denstatsfinansiella sidan av saken och kan konstatera att man inte bara kan finnasig i att mekaniskt räkna index - ulan att fä någon som helst täckning för detskattebortfall staten får. Man måste helt enkelt göra om skalorna , ochdel är vad vi har gjort . Indexskalan skulle ha omfattat 12miljarder de här åren, men vi har haft en skatteomläggning som har omfattat 30miljarder kronor. Det har alltså gjorts stora förändringar . Det har som grund haft politiska beslut, byggda på politiskauppfattningar. Vi blir ganska säkert fast för att göra sådana justeringar ocksåi fortsättningen, och vad skall vi ha en indexskala till, som vi måste ändravarje år? Den är helt meningslös - om man inte tänker sig att den skall slåmekaniskt, och det vill budgetministern inte nu heller att den skall göra. (vpk) kortgenmäle: Om man skulle kunna tänka sig att inflationsskyddet skulle varafördelningspolitiskt neutralt förutsätter det att man också indexreglerarlönerna efter samma skala. Det gör vi inte och därför kan det inte heller blital om någon neutralitet. Kommunalskatternaökar och statsskatten avtar. Man sänker den. Både den socialdemokratiska ochden borgeriiga regeringen har föreslagit sänkningar. Det medför att del lägedär inkomsttagarnas kommunalskatt och statsskatt är lika höga hela tidenflyttas uppåt pä inkomstskalan. I den skattetabell som gällt , med enkommunalskatt på , kan man hitta den här skärningspunkten vid , men med de kommunalskattehöjningar som har kommit och den förändringav statsskalteskalan som regeringen har föreslagit förskjuts skärningspunktentill någonslans . Det visar bara alt det ärkommunalskatten som är den tunga bilen för den stora delen av löntagarna i vårtland. Detvar en ekonom som tog kontakt med mig . Han jobbar vidGöteborgs universitet och hade räknat fram vad vpk:s alternativ skulleinnebära. Man kunde konstatera en klart bättre rättvisa om man följde vårtförslag. Han hade tagit hänsyn till de olika förslagen och även konstaterat attdet i och för sig är rätt svårt att veta vilken effekt momsen innebär -alldenslund man inte direkt kan bedöma vad som är konsumtion och sparande. Mendet visade sig att sänkningen av skatten vid en inkomst på . skulleligga på , vid . Detta är ungefärliga siffror, som också förutsätter en skärpning avbeskattningen av de höga inkomsterna vilket ingår i vårt förslag; en sådanskärpning skulle motverka momsbortfallet för dessa grupper. Detgår inte att i någon högre grad sänka statsskatten i de lägre skikten - fördessa utgör inte heller statsskatten någon egentlig börda; den kommunalautdebiteringen väger tyngst. Det är också där som sänkningarna måste göras omdet skall ge några effekter för de stora löntagargrupperna här i landet. Denekonomiska politiken m. m. Det är kanske väl tidigt att föra den skattedebatt som vihar bättre förutsättningar att föra , då vi har de treskatteutredningarnas förslag, remissyttrandena och förhoppningsvis ocksåpropositioner att bygga en sådan debatt på. Då lär vi få återkomma tillfrågorna om både den statliga inkomstbeskattningen och den kommunalainkomstbeskattningen. Jaghar på flertalet punkter en annan uppfattning än har, men jaginstämmer gärna på en punkt, och det är när det gäller de kommunala skatternasavgörande roll i hela vårt skattesystem och vilken tyngd de har framför alltför de människor som har de lägsta inkomsterna och vilka små möjligheter vi haratt inom det statliga inkomstskattesystemet uppnå väsentliga förbättringar fördessa grupper. Det är också därför som jag ser kommunalskatterna som ett av debesvärligaste skatteproblemen att la itu med kommande år. Jag tror fortfarandepå att skatleutredningarna skall kunna ge ett material som är berikande för dendebatten, och också för kommande beslut. Denekonomiska politiken m. m. Budgetministerns mycket stillsamma och redovisande inlägg ger miganledning till en koncentrerad kommentar. Bådebudgetministern och tidigare här ekonomiministern har talat om att denjustering av skatteskalorna som regeringen föreslår skulle vara ettelement i underlättandet av avtalsförhandlingar. Jag måste bekännaatt jag inte tror på det - jag vill ha sagt det rätt och omgående. Vihar från LO även offentligt fält en reaktion av den innebörden att LO tvärtomser den inkomstprofil som del provisoriska skatteförslaget innebär som enkomplicerande faktor i kommande avtalsförhandling. Man anser sig vara tvingadatt via lönerörelsen kompensera de lägre inkomsttagarna för att korrigera denskatteskala som budgetministern har serverat kammaren. Vihar i en motion och i en reservation försökt lägga detta till rätta. Vi fästerutomordentligt stor vikt vid att man underlättar den kompliceradeavtalssituationen . - Budgetministern harägnat rätt mycket av sitt inlägg åt att analysera och kommentera konsekvenserna av våra nuvarande marginaleffekter i beskattningen. Det har tidigare här sagts att vi har en medel utdebitering när det gäller kommunalskallen som ligger på 28:75, vill jag minnas. Jag tror att det är ett realistiskt antagande att vi har en medelutdebitering pä ca , - Jag är alldeles säker på det. Om man på detta skall ha en statsskatt som förtjänar be nämningen - alltså en ren statsskatt - och den dessutom skall vara pro gressiv, vilket budgetministern understryker som sin mening och jag har samma uppfattning, då blir tyvärr marginalskatten en realitet för breda inkomsttagargrupper hur man än vänder sig. Det kan vem som helst räkna ut. Jag skulle bara i all stillsamhet vilja varna budgetministern för att fara omkring och inge människorna den föreställningen att det finns praktiska och realistiska möjligheter att radikalt förändra margi nalskatters innebörd och utformning om man i bakgrunden har en kom munalskatt av den storleksordning som jag här har skisserat, en statsskatt ovanpå den och dessutom en statsskatt som är progressiv. Det är bättre att se situationen som den är och inte inge människorna alltför mycket falska förhoppningar som man sedan inte kan infria. Detta om detta. Jag villdessutom säga ett par saker till. Försvaretav indexregleringen av skatteskalan utgår frän den felaktiga föreställningenatt det nuvarande skatteuttaget relaterat till olika inkomstskikt är detabsolut rätta skatteuttaget, att relationerna är de riktiga - detta sett motbakgrunden av en tänkt inflation. Det har sagts tidigare i debatten och jag vill understryka det, att inflationen slår olika. Mat och dagligvaror betyder något helt annat i den löpande konsumtionen för en person som har . i årsinkomst än för en person som har tre fyra gånger mer i årsinkomst. Man måste ta hänsyn till detta, och man avsvär sig de möjligheterna om man till varje pris vill betrakta de nuvaranderelationerna mellan inkomster och skatter som de riktiga, de som skall stå sigför framliden. Nuerkänner emellertid budgetministern att så illa menar han inte. Det ärnödvändigt att komplettera indexskalan med justeringar där man klarar av dettaproblem. Dåhar man egentligen de tvä klara alternativen framför sig sålunda: Enligtsocialdemokratins mening kan obehindrad och helt obundenförutsättningslöst bedöma hur en skattepolitik skall utformas mot bakgrunden avinflationsekonomi. I regeringens förslag är man bunden till att först anpassaskattepolitiken till en indexreglering och därefter diskutera i vilkenutsträckning man har möjlighet att diskvalificera denna indexreglering och setill de faktiska förhållandena. Jag föredrar absolut del första alternativet. Meddetta har jag bara velat säga att det vore önskvärt om man slutade upp med denmycket enfaldiga debatten att vi måste få en skattepolitik där ochicke inflationen bestämmer skatteuttaget. På regeringssidan är man inte bereddatt ta konsekvenserna av sina egna inlägg. Man är på del klara med att manmåste låta diskutera skattepolitiken, och varför då inte låta dengöra det helt förutsättningslöst. Inflationen får större inflytande påskattepolitiken med ert förslag än med socialdemokratins förslag, därriksdagens prövning och beslut är helt förutsättningslösa. Detta sagt tillbudgetministern. Sedanvill jag gärna vända mig till ekonomiministern med några synpunkter. HerrBohman hann med mycket under sina inlägg . Han snuddade vid deflesta problemen i sinnevärlden. Han hann t. o. m. sätta upp farten så högt altvi väl alla som respektfullt lyssnade på honom hade en känsla av att han hadevissa svårigheter att själv hänga med i svängarna. Hanhann med 80, och han hann fälla domen över detta. Det är han inteensam om.