prot · G109152 · 1977-12-31 00:00:00 — Kyrkliga frågor skall iförsta hand lösas i kyrkliga sammanhang. Man skall ha kommit mycket långt pådel området innan skall lägga sig i. Det gäller alltså andligafrågor, och när det gäller sådana frågor och trosfrågor i allmänhet bör manvara mycket ödmjuk. Del är hell fel om politikerna trampar in och lagsliftarmot någons rält alt ha en tro, grundad på övertygelse och samvete, och moträtten att kunna utöva denna sin tro i praktisk handling. Skall något göras pådet området, då skall det göras av samfundet självt eller av kyrkan i frågasjälv. Varje sådan förändring skall föregås av studium av ord och bön lillHerren om hans ledning. Det är en naturiig väg när del gäller andliga frågoroch trosfrågor. Om någol ultalande skall göras av i sådana här frågorskall naturligtvis även det föregås av förberedelser på samma sätt. Jag har inte anledning atl ylleriigare uppta liden efter de anförandensom hölls här framför alll av och Per ,utan jag vill bara med det anförda yrka bifall till del av Per Peterssonframlagda yrkandet. YVONNEHEDVALL (m): Jag vill börja med att deklarera attjag inte kan sympalisera med minpartikollega åsikter i den här frågan. Sedan,herr lalman, vill jag liksom gjorde i går konstatera att fråganom kvinnliga präster inte är någon unik företeelse för vårt land. Kvinnligapräster förekommer i flertalet av de lutherska och anglikanska kyrkornaväriden över. Detsamma gäller flertalet av metodist- och baptist-kyrkorna. Detär i stort sell endast inom de romersk-katolska och de ortodoxa kyrkorna manännu inte givit kvinnor tillfälle atl inneha prästämbetet. Man skall dock integlömma bort att det inom den katolska kyrkan finns en massauppgifter för kvinnor. Då länker jag inte bara på nunnor, abbedissor, lärareoch lekfolk. I t. ex. råder slor brist på präster, och av denanledningen har man överlåtit ål nunnorna atl ulföra en slor del av prästernasarbele, t. ex. utdelning av nattvarden. Häri har vi en lag som givit kvinnor och män behörighet altefter förOänsl och skicklighet befordras till prästerlig Oänst. I samband medatt denna lag skulle antas förberedde kyrkomöte lagstiftningen. Detvar det särskilda utskottet som hade till uppgift all bereda ärendet. I detsärskilda ulskollel uppkom då en diskussion, och man gjorde vissa uttalanden.Del är de uttalandena som sedan har kommil all betecknas"samvelsklausulen". Den här klausulen har alltså inte samma dignitetsom en lag, även om det ibland har kommil att synas så i debalten, ulan dengrundar sig på ell ultalande som hade lill syfte all under en övergångsperiodförebygga en söndring bland dem som redan då -alltså 1958 - var verksamma inomsvenska kyrkan. Nuhar vi haft den här klausulen under , men den har under den periodenkommit atl få alltmer viitsyftande tolkning och tillämpning. Inte sällan harmotståndarna använt sig av den här klausulen för atl kunna motarbeta kvinnorsmöjligheler alt vigas lill präst och all erhålla präsujänsl. Klausulen hardelvis kommit att bli en täckmantel för alla motståndare till kvinnligapräster. Och den separata prästvigningen har därtill blivit ell led isärbehandlingen av kvinnor. Dessutom förefaller det aktiva motståndet motkvinnliga präster att vara i tilllagande. Delhär är, till skillnad från kvinnliga präster, unika företeelser för vårt land.I övriga länder där kvinnliga präster är verksamma har man inte problem attbrottas med i samma utsträckning som vi har här. De är nära nog obefintliga. Dekvinnliga prästerna har i andra länder möjlighet att ulföra sitt arbele påsamma villkor som sina manliga kolleger. Och inte heller förekommer i andraländer någon s. k. samvetsklausul av det slag vi har här i . Ävenklausulen är således ett unikum för vårt land. Härhemma är del biskopen själv som avgör om en person skall få prästvigas ellerej. I biskopens Oänsteåjiggande ingår att pröva om gällande villkor förprästvigning är uppfyllda eller inte. Den här prövningen omfattar Kvinnligapräster m. m. Kvinnligapräster m. m. bl.a. en allmän lämplighetsprövning. Men även om prästkandidaten uppfyller deformella kraven ger detla inte någon ovillkorlig rätt att bli prästvigd.Biskopen kan således inte tvingas viga den han finner olämplig. Och han kan vägra prästviga såväl man som kvinna om han finner att de är olämpliga förprästämbetet. Samvelsklausulen fyller alltså inte någon som helsl funktion vadgäller själva lämplighetsprövningen. Däremot bidrar den till att vividmakthåller en icke jämlik syn på man och kvinna inom ,eftersom den möjliggör för biskopen atl vägra prästvigning på grund av kön.Detta är en inkonsekvens som jag har svårt atl finna något hållbart försvar för- alldenstund vi har en lagstiftning som ger kvinnan samma rätt som mannen lillprästämbetet. Vid utövandet av detta yrke - lika väl som av alla andra yrken -måste det anses vara lämpligheten och inte könet som är avgörande. Jag kan inteheller finna alt en sådan här klausul har någol som helst berättigande i ellland som anslutit sig lill den västeriändska demokratins principer. Detär därför glädjande atl utskottet nu så klart och entydigt - och därtillenhälligt - har intagit den här ståndpunkten i dessa frågor, även om jag kanskehellre selt alt ulskoitel gått ännu litet längre än det gjorl. Del är därförmin förhoppning atl kammaren om kommer alt bifallakonslitutionsutskottets hemställan. Jag skall be att få citera en indisk präst från Tamulkyrkan,där man ännu ej har kvinnliga präster. Hans svar på frågan varför han accepterarkvinnliga präster, trots atl de ännu inte själva hade infört sådana, vill jaghelt ställa mig bakom. "Förmig som kommer från etl land med så oerhörda klasskillnader och som sell vaddet har betytt för människor, är det orimligt alt förstå all kristendomen -lära - kan göra skillnad på människorna och dela upp dem i två hälfter,där den ena hälften inte skulle få vara Krisli sändebud. Det är orimligt." Elt sår i svensk kristenhet - så har kvinnoprästfrågan blivitkarakteriserad. När diskussioner beslut fattades 1958 om kvinnasbehörighet till prästerlig Oänst trodde väl de flesta att striden snarl skullevara etl minne blott. Men kampen forisalte och fortsäller alhjämt. Den kanliknas vid etl slags gerillakrigföring och den har t. o. m.intensifierats. Motståndetmot kvinnliga präster kommer inifrån kyrkan, från prästmän med enkvinnofientlig, uråldrig människosyn, byggd på teorin om halva människosläktetsunderiägsenhet - kvinnan som en ofullständig man med oren kropp. Man lalar omrena och orena stift, där rena betyder kvinnopräst-fria. Det samarbetsorganinom som genom råd och anvisningar verkar för rena stift kallarsig . Bakom della organ Slår ell stort anlal präster och lekmän,kvinnor och män, i alla delar av vårt land. harstiflskommittéer i samlliga stift. Enligt Kyrklig samlingstolkning av strider beslutet att öppna prästämbetetför kvinnor mot vilja och Krisli anvisningar. Därför har man utarbetat 17punkter som innehåller råd till präster och lekmän på olika sätt skallmotarbeta kvinnliga präster. Det är etl skrämmande dokument som anvisarutstuderade säll all trakassera och förnedra kvinnliga präster. När man läserdessa råd ställer man sig frågan: Kan delta verkligen vara förenligl med Krislikärleksbud? Har man glömt bon att enligt evangeliernas skildring av varhan i relationerna lill kvinnorna en helt revolutionerande föregångsman? Nuhar en majoritet av biskopsmötet förklarat vid elt sammanträde i januari i åralt de 17 punkterna måste betraktas som ell historiskt dokument. Del låter bra.Men nog hade det varil mer hedrande för kyrkoledningen om man i stället tagitavstånd från bönan då dessa punkter antogs. Genom biskopsmötets lidigarelystnad har man del av ansvarel för de illgärningar som begås mot kvinnor inomsvenska kyrkan. Biskopsmötetsförhoppning att de 17 punkterna skall vara elt historiskt dokument har tyvärrinte infriats. Senast i har en kvinnopräsl-moislåndare i mitt egetstift. stift, vägrat en grupp barn i kyrkans ungdomsverksamhet attlillsammans med en kvinnlig präst komma in i kyrkan. Motiveringen var hansomsorg om pastoratet. En i sanning märklig förklaring. Dethar sagts atl kvinnoprästfrågan rönt elt orimligt stort intresse, att detegenlligen inte är en väsentlig fråga. Men är det en oväsentlig fråga, sedd urrällfärdighels- och jämlikhetssynpunkl? Ulgör inte kvinnoprästfientlighetenbara toppen på del av uråldrig könsdiskriminering som, trots allabedyranden om motsatsen, kyrkan står för ? Beslutetom kvinnors och mäns lika rält till prästämbetet tillkom i hög grad genom MärtaLeijons agerande i ulredningen om kvinnans behörighet lill kyrkliga ämbeten ochOänster. var en föregångskvinna och eldsjäl inom centernskvinnoförbund. Det var hennes reservalion i denna utredning som kom att liggatill grund för propositionen. har alltsedan desskonsekvent arbetat för atl kvinnors och mäns likaberättigande lill prästämbetetockså skall tillämpas i praktiken. Förbundethar på olika sätt agerat mot kvinnopräslmotslåndel. Som exempel kan nämnas brevlill kyrkominister och ärkebiskop 1974, där vi påtalade missförhållandena ochslällde ell antal frågor. ägde på iniliativ av centernskvinnoförbund en uppvaktning rum inför ärkebiskopen. Företrädare för de fyrapoliliska kvinnoförbunden framförde gemensamt sina krav. I har underflera år inlämnats motioner i denna fråga av cenlerkvinnor. Vid behandlingen avdessa molioner har efter hand gjorts allt klarare uttalanden från sidaom atl del finns behov av ytterligare åtgärder för atl jämställa kvinnorna medmännen såväl i fråga om prästvigning som när det gäller arbetsförhållanden. Imoiionen 1977/78:214 av och återkommer krav omalt den diskriminering av kvinnor som förekommer i den måsleupphöra. Ulskottet, som ärenhälligt, har i belänkandel nu ylleriigare klargjort sin Kvinnligapräster m. m. 3 protokoll 1977/78:152-153 Kvinnligapräster m. m. inställning.Några trakasserier på grund av kön får inte förekomma inom den svenska kyrkan.Man hänvisar till att del inom kyrkans ledning finns etl klarl medvetande omalt hithörande frågor måste drivas med stor kraft och att såväl opinionen inomkyrkan som den allmänna opinionen med uppmärksamhet kommer att följa frågan.Jag vill då som företrädare för den allmänna opinionen med skärpa understrykavad ulskollel har anfört. Den förföljelse som sker inom ram motkvinnliga präster står helt i strid med vad en överväldigande del av svenskafolkel anser vara ett kristligt handlande. Meddet anförda, herr talman, yrkar jag bifall lill konsliiutionsutskottetshemställan. I detta anförande instämde , och (samtliga c). Vid en uppvaktning hos ärkebiskopen krävde, som nämnde, de politiska partiernas kvinnoförbund alt diskrimineringen avkvinnliga präster och teologistuderande skulle bringas alt upphöra. Tanken medatt gå lill ärkebiskopen var naturligtvis att det i första hand är en kyrkansangelägenhet att ta sig an de problem som samvelsklausulen har givit upphovtill. Man vände sig mot de uppenbara missbruk som förekommit. Menockså har sin del av ansvarel, vilket flera talare före mig harbetonat. Stiftade lagar måsle eflerievas - inte bara nödtorftigt lill lagensbokstav utan också till dess andemening. Samlligamotioner i det här ärendet fördömer trakasserierna mot kvinnliga präster, ochman anvisar olika vägar atl råda bot på missförhållandena -utifrån helt skildautgångspunkter. Utskottet har enigt vall atl föreslå en omprövning avsamvelsklausulen, en åtgärd som stöds av en överväldigande majoritet av svenskafolket-därom ärjag övertygad. Atl åtgärden dessutom ligger i linje medbiskopsmötets senkomna men kraftiga ultalande gör den intemindre motiverad. År1974 klargjorde ärkebiskop att samvelsklausulen var avsedd alt beredadem som av samvetsskäl var emot kvinnliga präster möjlighet att fortsätta attverka inom kyrkan. Ordet fortsäita innebär atl klausulen bara kunde avse demsom då, 1958, var präster. Att den kommit att betraktas såsom föriängd påobestämd tid har, som vi vet, medfört orimliga konsekvenser. Vissa ungateologer anser atl de med hänvisning till tros- och åsiktsfriheten kan avvisabehörighelslagen och dessutom på elt mycket okristligt sätt trakasserakvinnliga kolleger. De förfördelade har inte sällan svarat med nyfeminismenskraftigaste argument, och polariseringen har blivit ett faktum. Vidvåra fakulteter har också en ny kvinnoleologi med rötter i dykt upp, somgör upp räkningen med palriarkala symboler och skapar en egen ny liturgigrundad på tro i intim förening med den s. k. nyfeminismen. Dettaär inte en hoppingivande ulveckling. Den bygger upp nya barriärer. Varjeförnuftig människa måsle säga sig atl del finns en iredje ståndpunkt -och vivel alt den finns. Den praktiseras i alla de församlingar där manliga ochkvinnliga präster samverkar på etl förtroendefullt sätt. Här liksom i övrigasammanhang tiger hälsan still. De problemfria församlingarna är i flertal än sålänge, men polariseringen kan gripa kring sig så länge samvelsklausulen finnsoch därför också kan missbrukas. Del förtjänar atl påpekas, vilket KerstiSwartz gjorde, att också kvinnopräslmotståndarna blir föremål förtrakasserier. Detalare som i den här debalten gjort jämförelser med samvetsömma värnpliktiga,abortfrågan och liknande har, tycker jag, funnil adekvata jämförelsepunkter.Ofta kommer i samhällets liv lagfästa principer i konflikt med varandra - i delärende vi nu diskuterar åsiktsfriheten och ämbetsan-svaret. Lösningen måsteinnebära alt man stannar någonstans på värderingsskalan. En total tolerans motoliklänkande kan leda in absurdum. Hur ett totalt tvång ser ut vel vi alltförväl från andra samhällsskick. Detyrkande av Per m.fl. som har delats ut till ledamöterna är en annankompromiss än utskottets - del ligger vid en annan punkt på värderingsskalan.Men enligt min mening fyller det inte syftet att förhindra ylleriigare missbrukav klausulen. Samvelsklausulenvar en gång avsedd atl bevara kyrkans enhet. har den en splittrandeeffekt, inte bara teologer emellan. Många människor begär utträde ur . Del uppges atl det ullrätt lika många somunder hela 1977, dvs. betydligt över 14 000 - någon sammanräknad statistikfinns ännu inte -, och anledningen är enligt vad de själva ofta uppgerbehandlingen av de kvinnliga prästerna. Det läge som råder kan inte accepteras. Om problemen kvarstår-ochi sämsta fall t. o. m. förvärras - riskerar kvinnoprästfrågan ochsamvelsklausulen att komma upp lill behandling enligt den föreslagna lagen molkönsdiskriminering, vilket vore ovärdigt och till skada för kyrkan. Densamrådskommitlé som biskopsmötet tillsatt har redan nått vissa resultat - manhar t. ex. enats om atl särvigningar inte skall äga rum - och efter vad jagfåll mig berättat finns det också i stiften samrådskommiilér som arbelarframgångsrikt för atl överbrygga molsäilningarna. Men biskopsmötets kommittéoch samrådskommittéerna i stiften behöver det stöd av som ettotvetydigt hävdande av beslut om kvinnors behörighet lill prästOänstinnebär. Utskottets väl motiverade belänkande bör ges regeringen till känna ochföreläggas nästa kyrkomöte. Kvinnligapräster m. m. HANS (): I moralteologin möter man ett begrepp, som kallats reservatio mentalis,det tysta förbehållet: löftesgivaren säger tyst för sig själv något som ulanalt mottagaren vet det hell eller lill väsenllig del upphäver löftet. Detförefaller som om man på sina håll menar, att samvelsklausulen vore förknippadmed ett sådanl förbehåll, då man hävdar aU den bara tillkommit för altunderiätia övergången lill ett system med även kvinnliga präster. Kvinnligapräster m. m. kanför min del absolut inte minnas, att någon sådan avsikl uttalades i samband medriksdagsbehandlingen ulan skulle tvärtom vilja påstå alt detta är en reneflerhandskonstruktion. Jag kan alltså inte alls dela ulskottels uppfattningalt klausulen måsle ses mol det då aktuella lägel i frågan. Heladen debatt vi nu för är olycklig och onödig. Del framgår både avföredragningslistan och av en del inlägg i debalten att man tror altkärnpunkten skulle vara kvinnliga präster eller ej. Det är helt felaktigt. Migvelerligl föreligger inte något som helst yrkande om upphävande av 1958 årsriksdagsbeslut i detta avseende. För säkerhets skull kanskejag bör framhållaatl jag såväl 1958 som senare ställt mig klart positiv lill just de kvinnligaprästerna och inte för min del kan tolka till att på något sätt innebäraförbud mol deras existens. Menjag är ingen teolog. Det faller mig inte in atl upphöja mig till domare överalla de teologer väriden runt som förfäktar en annan mening. Jusl genom auåsikterna är så delade bör slor försiktighet vara påkallad, så myckel mer somdel här gäller en fråga om krislen tro och inte en renl juridisk angelägenhet,något som man annars skulle kunna tro av flera, delvis i hätsk ton framförda,anföranden i denna debatl. Härhar nämnts ordel trakasserier, och del verkar som om man villavskaffa samvelsklausulen som något slags hämnd för mer eller mindre förmentaoförrätter. I en radiointervju för någon tid sedan uttalade biskop ,att han och kollegan i hade utrett frågan om trakasserier och all ingen avdem i något enda fall funnit belägg för all sådana verkligen ägt rum. Nogborde vi väl kunna lämna den frågan därhän; har trakasserier förekommit, så harde sannerligen inte bara varil i en riktning - del är glädjande att KerstiSwartz har påpekat den saken. Jag behöver bara nämna namnet ett exempel på hur trakasserierna kunnat gå i motsatt riktning. Visstförekommer det bristande samarbete - men var gör det inte det? Det förekommersåväl kvinnor emellan som män emellan ulan sådana drastiska motåtgärder som härpåyrkats. Många- och jag hör själv till dem - tycker väl att unga prästkandidaters krav påsärvigning närmast är elt uttryck för omogenhet. Men vad är det i så fall förmärkvärdigt med det? Vi har väl alla i vår ungdom i någon fråga intagit enställning så omedgörlig alt vi inte skulle vilja kännas vid den. Detdär med ungdom går över med tiden - tyvärr eller lyckligtvis, hur man nu villta det. Menvad några av oss kanske lycker är ungdomligt oförstånd, är för andra enhörnsten i deras kristna iro, med en varaktighet inte bara knuten lillungdomen. Det är inte bara någon mer eller mindre isolerad sekt som vill byggavidare på den hörnstenen, ulan många, lekmän såväl som leologer i hela denkrislna väriden, är av samma åsikt. Vilkenriktning som har majoritet vel väl ingen, och del spelar inte heller någonroll, eftersom trosfrågor inte är någol som avgörs genom majoritetsbeslut. Denna fråga är ur min lekmannasynpunkl trots alltså liten, atl del vore djupt beklagligt om den genom inhopp skullevålla någon spliilring inom . Delvore grovi svek från sida all sedan samvelsklausulen införts för allfå bred uppslutning kring beslul, nu - under påslående all den vorelidsbegränsad - avskaffa den. Vi har gott om plats i vår svenska kyrka förolika uppfattningar i den här frågan. De motsättningar som tyvärr .finns ochsom underblåses från håll som inte alllid har kyrkans bästa för ögonen, måslekunna tonas ner. Där kan samvelsklausulen genom sin blotta existens fungera somen sorls säkerhetsventil. Jagkan därför tyvärr inte dela utskottets tillfredsställelse över de uteblivnasärvigningarna, som tvärtom kan befaras slå igen den dörr som kunnat leda samling kring bergspredikan som den enande grunden för . Avden orsaken yrkar jag bifall till det av Per under gårdagens debattframställda yrkandel. Kvinnligapräster m. m. INGA (vpk): Utskonel har tagit klar ställning lill de kvinnliga prästernas ochprästkandidaternas akluella silualion. Del är vi från vpk:s sida nöjda med. Viskall heller inte gå i polemik med de oförbätteriiga, som här åberopar sig gamla fördomar, uttalade av privatpersonen från Tarsus. Närjag lar till orda här, är det för alt uttala vårt slöd för de kvinnor som inomden kämpar för sin räll lill erkännande och likaberäl-ligande.Vi vill uppmana dem att inte låta skrämma sig av reaktionära trakasserier, intelåla hindra sig av ovilja och fördomar i sin personliga frigörelse och sinarbetsuppgift. Delkyrkliga etablissemanget har tyvärr spelat en beklaglig roll för all befästamyter och diskriminering när del gäller kvinnor. Kyrkliga auktorileter har ialla lider bekämpat kvinnorörelsen, fördömt den som gudlös och stridande motden s. k. naturiiga, gudomliga ordningen. Detär först sent som kvinnor vunnit erkännande inom kyrkolivet. Ända lills var de hänvisade bara lill underordnade uppgifter i skuggan avde predikande och administrerande männen i kyrkans stora apparat. Menden nya brytningstiden och kvinnokampen har trätt in också inom kyrkanslandamären. Den nya teologin, som ser människan som en myndig varelse, inte somelt objekt för en auktoritär gudomlighet, har medfört att progressiva ochradikala tendenser brutit fram främst i den unga kristna generationen i vårlland. Oftafinner vi oss som socialister slå på samma linje i många samhällsfrågor somdessa nya strömningars företrädare. Del har vi ingenting emot. Vi känner inomvpk solidaritet med de kvinnor, som trots alla mörkmäns motstånd, nu kräver attfå arbeta inom kyrkan i enlighet med vad de känner vara sin övertygelse och sinkallelse. De, herr lalman, har vårl fulla slöd. Kvinnligapräster m. m. KARINAHRLAND (fp): Den från böOan långa talarlistan blir allt längre. Vi som anmält osssenare hade ju trott att etl enigt utskoitsbelänkande skulle innebära altriksdagen utan stor debatl skulle ansluta sig lill konslitulions-ulskottetsförslag. Men debalten har blivit sådan alt vi måste ta till orda. Vissatalares inlägg har påmint mig om en klassisk replik från 1920-talel när stridengällde kvinnornas behörighet till statlig Oänst. Det var som sade:Det är riktigt atl de fiesta kvinnor icke äga förutsättningar atl bekläda högrebefallningar i siatens Oänst, men det gäller förvisso även flertalet män. Detkan man också säga om prästämbetet. Men del räcker ju inte. De senasle årensulveckling har visat all inte längre stillatigande och utan attingripa kan bevittna hur etl fåtal män trakasserar kvinnor och bekämpar derasrält att bli präster när de - liksom de här männen säger sig göra - bekännersig till den kristna tron och gör del så slarkl alt de vill Oäna som präster. Somliga påstår all kyrkan riskerar splittring, ifall sägeratt jämställdhet mellan könen måste råda även i kyrkan. Jag tror faklisktsvenska kyrkan om bättre. Vi vet f ö. all en överväldigande majoritet iförsamlingarna är kristna i den anda som skapal respekt för kyrkan och bekännersig till principen om alla människors lika värde. måsle jag beklagaatt det dröjt så länge innan velal ta det beslut vi skall fatta . Under de år som gått - och fortfarande - har många kvinnliga teologer fåttutstå trakasserier som inte stämmer med vare sig kristendomens ellerdemokratins läror. Jag vill uttrycka min respekt och högaktning för alla dekvinnor i kyrkan som trots det hårdnackade motståndet vågat och orkat följa sintro. , och regeringen kan göra detsamma genom atl följakonslilulionsutskollels betänkande. Jagfinner det också nödvändigt att yttra mig eftersom kommunministern har hänvisattill jämsiälldheiskommitléns förslag om jämställdhet mellan kvinnor och män. Vihar särskill diskuleral frågan om jämställdhet och trosfrihet i anslutning lillden paragraf som förbjuderdiskriminering på grund av kön. Huvudregeln är attingen får missgynnas till följd av kön. Det finns två undanlag, när man kantåla diskriminering. Det första är den positiva diskrimineringen. Del andra ärom särbehandlingen är ofrånkomlig för alt tillgodose elt inlresse som interimligen bör vika för intresset för jämställdhet. Så lyder lagtextförslaget. Ivår kommentar säger vi att religionsfrihet är elt sådant särskill inlresse sominte bör vika för jämställdheten. Vi framhåller därför att statsmakternasåledes inte genom denna lag bör kräva att t. ex. romersk-katolska kyrkan skallinföra kvinnliga präster.