prot · G10972 · 1977-12-31 00:00:00 — Om således anser attdel enbart är det rent politiska agerandet som har betydelse här och att viendast kan arbeta med sådant som stormakternas föredöme, olika avtal o. d., dåinnebär ju detta att han tar avstånd från hela det arbete som har bedrivits pådetta område när det gäller att med olika kontrollinstrument och olikatekniska lösningar försöka minska riskerna för att kärnkraftsspridning ocksåskall leda till kärnvapenspridning. Jagvill också gärna säga att om del innebären centerståndpunkt att oroa sig föratt spridning av kärnkraft skall leda till spridning av kärnvapen, då är väridenverkligen full av centerpartister. Grunden för hela ;s kontrollverksamhet,för hela INFCE-arbetet och för hela Londonarbelet är ju just den risken. Meneftersom detta tydligen anses vara en renodlad centerståndpunkt, så måste jagsäga att jag hälsar alla partivänner runt om i väriden hjärtligt välkomna tillcenlerkretsen. STUREERICSON (s): förmår inte lyssna på vad som sägs i debatten, utan hanbara vevar på med de argument han hade i sitt första inlägg gång på gång. Delger naturligtvis inte särskilt myckel för dem som lyssnar på debatten. Jag harförklarat för fiera gånger vari delta råd består, och jag skallinte göra del ytteriigare en gång, utan jag uppmanar honom att läsaprotokollet. Vadsedan gäller förhoppning om att han har massvis med partivännerrunt om i världen vill jag verkligen uppmana honom att be UD om en biljett, såalt han får åka och lyssna på när de debatterar denfredliga användningen av kärnkraft. Jag kan försäkra att hankommer att känna sig väldigt ensam i den debatten. Ingen enda ställer upp ochtalar om att man har tänkt avveckla kärnkraften. Överläggningen varhärmed slutad. § 5 Om förhållandena isödra Utrikesministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda interpellation,1977/78:104, och anförde: har ställt tre frågor om de rhodesiskaangreppen på Mo9ambique. Denförsta frågan gäller hur jag vill medverka för att förmedla upplysningar om deövergrepp Smithregimen utsätter folket i för. Härtill vill jag svaraföljande. Detär ingen tvekan om att är utsatt för en omfattande och systematiskaggression från rhodesisk sida. Mål för dessa anfall är i första handPatriotiska frontens militära anläggningar och flyktingläger längs gränsen.Anfallen genomförs skoningslöst och utan hänsyn till civilbefolkningen. Mångamosambiker och flyktingar från har sårats eller dödats vid dessaanfall. Vid den uppmärksammade attacken mot lägret vid Chimoio omkom såledesenligt olika uppgifter mellan 600 och 2 500 personer, varav ett stort antalkvinnor och barn. Även svåra materiella skador har åstadkommits främst påvägar, broar, järnvägar och telekommunikationer liksom på civil bebyggelse. Viser del som mycket angeläget att rikta uppmärksamhet på de brutala övergreppen motMozambique liksom på förhållandena i södra i övrigt. SödraAfrika-frågorna hör till de problem som jag genomgående tar uppi överiäggningar med mina kolleger i andra länder. Vi driver också som bekantmycket aktivt dessa frågor i FN. Jag och andra företrädare för regeringen harvidare vid upprepade tillfällen behandlat problemen i södra , ochdäribland situation, i offentliga uttalanden både här hemma ochutomlands. Jag vill också hänvisa till den informationsverksamhet om u-länderi allmänhet och våra samarbetsländer i synnerhet, som bedrivs av UD och SIDA,antingen direkt eller indirekt genom anslag till enskilda organisationer.Särskilt folkrörelsernas verksamhet bör uppmärksammas. Del bör understrykasatt de rhodesiska angreppen fått omfattande publicitet i internationell pressoch alt även svenska tidningar har gett stor spridning ål vad som pågår. Härtillkommer att självfallet spritt kännedom om övergreppen.Efter anfallet mot lägret vid Chimoio har bl. a. en informationsfilmsammanställts, och har genom FN låtit andra regeringar få del av deskrämmande uppgifterna om angreppen. Del är min förhoppning att denna filmskall kunna visas här i . AnnaLisa har vidare frågat hur jag ser på dessa våldshandlingarsinverkan på utsikterna för en förhandlingslösning i . Detär självklart att angrepp av detta slag allvariigt försvårar möjligheterna fredlig lösning. En ytterligare uppirappning av våldet blir följden ochutsikterna för framgångsrika fredssamtal, där även representanter för Patriotiskafronten deltar, minskar. Enligt vår mening måste en fredlig uppgörelse nås isamverkan med hela befrielserörelsen, således även Patriotiska fronten somjuhar de afrikanska staternas samlade stöd. k. inre lösning, varom nuförhandlar i med några nationalistledare, kan inte bli hållbar ochleda till verklig fred i landet. Idagarna har nya överiäggningar ägt rum om den brittisk-amerikanska planen. Detär vår förhoppning att man på grundval av denna plan trots allt skall finna enutgångspunkt för att med framgång föra förhandlingar som leder till en fredliguppgörelse och ett fritt inom en inte alltför avlägsen framtid. AnnaLisa har slutligen frågat mig om jag vill ta initiativ för attpåskynda och förstärka insatserna till hjälp för flyktingar i lägren. Antaletflyktingar från har ökat oavbrutet . Merpartenav dessa flyktingar har sökt sig till , som beräknas ha hand om50 000-60 000 zimbabwier. Trotsde påfrestningar på landets ekonomi och säkerhet som det stora antaletflyktingar innebär har en omfattande verksamhet för flyktingarna. Isamråd med , den ena av befrielserörelserna som ingår i Patriotiskafronten, och FN;s flyktingkommissarie administrerar biståndet tillflyktinglägren. Detta bistånd motsvarar inte på långt när behoven förflyktingarnas försörjning och omvårdnad. Regeringenhar på olika sätt lämnat bidrag till flyktingarnas försörjning: harfått sammanlagt 13 milj, kr. ZANUhar fått totalt 7,5 milj. kr. för sin civila verksamhet i . FN:sflyktingkommissarie () har fått 7 milj. kr. för flyktinghjälp i södraAfrika, inbegripet zimbabwiska flyktingar i . InternationellaRöda korsets flyktingprogram i södra , som innefattar hjälp tillflyktingar i , har fått 1,5 milj. kr. Avdessa bidrag på sammanlagt 31 milj. kr. beslutades 15 milj. kr. så sent som inovember. Insatserna ger en tätposition bland biståndsgivarna till dezimbabwiska flyktingarna i . För1978/79 har regeringen föreslagit en höjning av landramen tillMozambique från 100 milj. kr. kr., bl. a. med hänvisning till dekostnader som landet åsamkats genom sitt stöd till befrielsekampen iSydrhodesia. Vi räknar dessutom med att det kan bli aktuellt med biståndsinsatserutanför landramen för att möta akuta behov, t. ex. bland de zimbabwiskaflyktingarna i landet. Det rhodesiska angreppet mot i novembervisar på vikten av att en sådan beredskap finns. Iolika internationella sammanhang har vi pekat på del ansvar som samtligabiståndsgivande länder bör känna när del gäller försörjning och omhändertagandeav flyktingarna från de minoritetsstyrda områdena i södra . Detta harskett vid den av FN arrangerade konferensen till förmån för Zimbabweoch i och vid i . har varit medförslagssläl-lare till en radresolutionerom extra bistånd till med anledning av fiyktingströmmenoch gränsslängningen mot . Vi har vidare inom det nordiskasamarbetet diskuterat behoven av bistånd till flyktingarna och andra utsattamänniskor i södra , såväl till asylländer, som , som tillbefrielserörelser, FN och enskilda organisationer. Vi avser all fortsätta våraansträngningar att få del internationella samfundet att bistå de zimbabwiskaflyktingarna i och andra asylländer. Jag ber att få tacka utrikesministern för svaret på de frågor som jagställt om förhållandena i södra . Jag har inga invändningar att göra medanledning av svarens utformning och innebörd, men jag vill ändå göra en delkommentarer och be om vissa förtydliganden. Väridenär så full av elände och grymheter, som drabbar människorna i olika länder ideras kamp mot fattigdom och förtryck, alt vi i de privilegierade länderna bliravtrubbade inför meddelanden och informationer om enstaka händelser. Förhållandenai södra har ändå väckt uppmärksamhet, och del grymma apartheidsyslemeloch vad som följer med det har upprört folkopinionen mer än det mesta. Detvar under ett besök på uppdrag av den bislåndspolitiska utredningen iMozambique som jag fick omedelbar kontakt med förhållandena i södraAfrika. Och vad jag hörde och såg skakade mig. Eftersomvi i har haft kontakter först med Frelimo ochnumera med regeringen i och utvecklat ett bistånd i samarbete meddelta land, har vi också anledning att nära följa händelseutvecklingen där. Mozambiquehar fått betala ett högt pris för sin solidaritet med folken i södra har enligt FN:s önskan och beslut stängt gränsen mot SmithregimensRhodesia men berett utrymme för Zimbabwegerillans kamp förfrigörelse av delta land. IMozambique finns nu flera läger, dels för dem som flytt undan Smilhregimenshärjningar, som utrikesministern talade om, dels för Zimbabwegerillans folk.Och bland dessa finns det också kvinnor och barn. Jaghar i min interpellation berört de svåra förhållanden som råder i dessa läger -med knapp och ensidig kost, dålig tillgång till vatten, erbarmliga sanitäraförhållanden och knappast någon sjukvård. Förde tiotusentals barn och ungdomardet rör sig om har man mycket små möjligheter alt ge undervisning eller någonform av utbildning. Mozambiquehar gjort - såvitt jag förstår - allt man kan begära för sitt grannland. Men vimåste betänka att är ett land som först lyckadesfrigöra sig från den dåvarande portugisiska kolonialmakten. liderför egen del av utomordentligt svåra omställningsproblem, man saknar utbildatfolk och en fungerande transportapparat och har haft svår missväxt med starklivsmedelsbrist. Och alla dessa svårigheter är mycket avgörande i den politiskasituationen i södra . Mankan då lätt förslå vilken katastrof det innebär alt de läger man samlatmänniskor i utsätts för obarmhärtiga bombanfall från grannlandet ,vilket hände endast innan vi gjorde vårt besök i . Detrådde stor förvirring i dessa läger efter denna fruktansvärda händelse. Och somutrikesministern säger i sitt svar dödades ett mycket stort antal människor.Bilder av massgravarna efter attackerna i Chimoio har synts i svensk press, ochenstaka journalister har vittnat om sina intryck efter anfallen. Men,som jag redan sagt, människorna blir avtrubbade. Jag tror inte att många i vårtland har uppfattat att en Song My-tragedi utspelats, fast nu i en annan del avväriden. Vi måste ställa oss frågan hur vi skall väcka opinion inför detoerhörda som sker, opinionen inte endast i vårt land utan i väridssamhällel. Migförefaller del som om svenska folket är medvetet om problemen i södra uppfattar alt de nära angår oss. Vi tror alt vi kan påverka utvecklingen,och därför är vi beredda att delta i åtgärder av olika slag. Jag stärks i dentron då jag lar del av olika folkrörelseakliviteter som förbereds kring södraAfrikas frågor. Detta är naturiigtvis inte heller oviktigt när vi kornmer tillde slutliga ställningstaganden som direkt kommer all beröra oss, t. ex. om desvenska investeringarna i , som förvisso kan ha sitt sammanhang medden fråga vi diskuterar . Menvad jag nu vill återkomma till är hur vi från svensk sida kan påverka andra.Hur kan vi uppmuntra eller pressa andra att göra mer? Man måste beklaga alt FN-apparaten går så långsamtoch har så klena resurser att arbeta med ute på fältet. Ett exempel på detta ärMozambique. FN har tagit klar ställning i fråga om sanktioner och andraåtgärder mot . Alla medlemsstaterna förutsätter att grannstaterna,varav är en, skall la sitt ansvar. Men det stöd så välbehöver blir del klent med ifrån de övriga medlemsländerna. AvKarin Söders redovisning framgår att synes ha tagit sin anpart påett ansvarsmedvetet sätt. Men kan vi påverka andra att göra mer? Vad kan denordiska länderna göra gemensamt bl. a. för att dra med ytteriigare länder idessa åtgärder? Jag tror att det är dags alt skrika till i en fråga som denhär. Det har funnits tillfällen då röst har hörts vida omkring, ochjag undrar om det inte nu är ett tillfälle då utrikesminister bör höjarösten. Dettaär sagt med all respekt för det metodiska arbete som skall bedrivas vidutrikesförvaltningens kontakter på alla nivåer föratt främja svensk utrikespolitikoch som jag är övertygad om att utrikesministern lar sin beskärda del av. Detär inte så tacksamt att vara den manandeeller den mästrande i FN-familjensolika grupper och kommittéer eller i del bilaterala umgänget. Men jag hoppasändå att utrikesminstern ser till att alla medarbetarna tar på sig rollennärdetgällerinsatserför södra . Alltför mycket står på spel föratt inteSverige skall göra sitt yttersta. 1svaret jag har fått lämnas en redovisning för de olika bidrag vi lämnatbilateralt genom internationella organ till länder och befrielserörelser isödra . Till detaljerna i delta får vi återkomma i samband medbehandlingen av biståndsfrågorna i utrikesutskottet och kammaren. Jag har fördagen inga invändningar mot vad utrikesministern sagt på den punkten. Jag utgårifrån alt regeringen är lyhörd förde särskilda framställningar som kan kommafrån SIDA eller något annat håll om att hålla en hög beredskap när del gälleralt ge olika slags stöd från svensk sida i nya situationer som kan komma attuppstå på det här området. Utrikesministerngör i sitt svar ett viktigt uttalande om hållning till deförhandlingar som pågår om framlid och som innebär att hållerfast vid meningen alt en fredlig uppgörelse med Smithregimen måste innefattaPatriotiska fronten, vilken har de afrikanska staternas samlade stöd. Jag utgårifrån att utnyttjar de möjligheter som kan finnas för alt verka för dettaalternativ. Den s. k. inre lösning som agerar för och som syftar till attbevara de vitas makt över säkerhetsstyrkor, ekonomi och administration kan intetänkas bli accepterad utan synes mig endast leda till en vidare upptrappning avden väpnade kampen. Detvore värdefullt om utrikesministern kunde kommentera de pågåendeförhandlingarna något - och vad man kan tro skall komma ut av dem. Jag hoppas , fru utrikesminister, att det framgått vilkensärskild vikt jag velat lägga vid roll som opinionsbildare och att jagvelat efterfråga initiativ och målmedvetenhet för att mobilisera insatser frånalla tillgängliga krafter. Utan att upprepa mina frågor är jag tacksam omutrikesministern vill kommentera vad jag sagt. Jag vill först svara på sista fråga -den omvad som är att säga om de avslutade förhandlingarna på . Tyvärrär upplysningarna mycket knapphändiga, men jag vill bara understryka att visjälvfallet står fast vid den ståndpunkt som jag angivit i interpellationssvaret.Dämtöver kan man säga att det faktum att förhandlingarna kommit till ståndändå får betraktas som positivt. Man kan nog nu se ljusare ochhoppas att en lösning som omfattas av alla inblandade parter skall komma tillstånd. Det är, som sade, mycket viktigt attPatriotiska fronten är med i en sådan uppgörelse - annars kan faktiskt ont blivärre. Iövrigt vill jag instämma i vad interpellanten sagt om det viktigaopinionsarbetet för alla de många folk ute i världen som lider svårt. Här harspeciellt tagits upp till behandling. Det är inget tvivel om att detsom pågår där nere innebär en stor grymhet mot människorna. Vad som också ärviktigt att understryka är den solidaritet med vilken man ställer upp ifrontstatema för att stödja befrielsekampen i . Detta är verkligen värtallt stöd. Vi behöver här i och i alla andra länder, som har möjlighetatt ge bistånd, väcka opinionen ännu mer än vi lyckats göra . Deinitiativ som vi har tagit och kommer att ta vill jag i korthet redogöra för. Vihar inom ramen för del nordiska samarbetet en arbetsgrupp som speciellt sysslarmed frågorna om , men frågor som gäller de omkringliggande ländernamåste naturiigtvis också komma med i bilden -åtgärder gentemot fårjusin naturliga effekt på de mycket beroende näraliggande staterna. Vi kommer vidutrikesministermötet i i att behandla de här frågorna, och jagär övertygad om att man i resp. utrikesministerier och i de politiska kretsarnaär villig att delta i opinionsarbetet fortsättningsvis och att göra del medintensifierad styrka, för vi är ju i hög grad på samma linje i de här frågoma. Därutöverskulle jag vilja påminna om att vi har anliapartheidåret, där de frågorsom gäller hela södra naturiigen kommer in i bilden. Vi undersöker inomutrikesdepartementet hur vi på bästa sätt - i samarbete med folkrörelser,politiska organisationer och andra intresserade grupper - kan bidra till en ökadförståelse för och en ökad insikt om vad som händer i södra , medbetoning på den grymhet som apartheidpolitiken utgör. Men jag vill upprepa attdetta får sin effekt också på många andra folk som lever i området. Vidareär ett utredningsarbete på gång där man mera generellt ser över folkrörelsernasroll i opinionsarbetet när del gäller internationella frågor. Jag vet att dettaarbete, då vi får det mera noggrant kartlagt, kan bli allt intensivare, därföratt förutsättningen för en fortsatt och utvidgad biståndspolitik ochsolidaritetspolilik från svensk sida är att vi också har en bred opinion bakomoss. Jag ber all få lacka utrikesministern för kompletteringen.Uppbenbariigen kommer det att hända en del bra saker. Medanledning av vad utrikesministern sade om folkrörelsernas roll vill jagförsäkra att vad svensk arbetarrörelse anbelangar - det gäller såväl denfackliga och den politiska arbetarrörelsen som bildningsorganisationerna-förbereds en ytteriigare breddning av aktiviteterna med inriktning påproblemen i södra . Jag tror att det kan bli ett ganska gott stöd för denallmänna opinionsbildningen. Menjag tillåter mig återkomma till utrikesministerns eget agerande. Jag minnsmycket väl att utrikesministern i början av sin bana ,kanske , betonade kontinuiteten och samstämigheten när det gällerden gamla och den nya regeringens utrikespolitik. Jag har ingenting att anmärkai det avseendet, men jag minns också alt utrikesministern åtminstone vid någottillfälle sade att det kanske skulle bli skillnad i fråga om tonläge och ordvalvid utövandet av utrikespolitiken. Att välja sina ord må verkligen varavederbörandes ensak, men för min del skulle jag vilja säga att förhållandena ivärlden ibland är så oefterrättliga att stämman måste höjas. Man måste kansketa till kraftigare ord än man har gjort, och jag kan inte seannat än att förhållandena i södra är sådana att man kanske måsteanvända även sådana medel. Jag kan inte be om exakta formuleringar, det är somsagt vederbörandes ensak, men jag tror att det finns tillfallen när man måstetala i klartext, och då särskilt när det man säger når ut till det s. k.väridssamfundet. Det må vara hur goda, innehållsrika och nyttiga överiäggningarsom helst med utrikeministrar, det gäller nu ändå att få människorna runt om iväriden att vakna. I det sammanhanget tror jag att vår röst spelar en roll, omman använder sin kraft och prestige och sina kunskaper. Jag kan bara önska attdel kommer ett lägligt tillfälle för utrikesministem alt ordentligt säga ifrånvad tycker när det gäller förhållandena i södra . En sådan sak som ordvalet kan man ju diskutera hur länge som helst. Detfinns ingen anledning att tro att betvivlar mittengagemang i dessa frågor. Jag bmkar också försöka använda alla tillfällen attpå olika sätt göra min röst hörd, och jag vill gärna intyga att jag kommer allgöra så allt framgent. Eftermin resa i har jag också i mycket kraftiga ordalagpåtalat det sätt varpå de flesta människor där nere behandlas. Jagvet att jag som utrikesminister har ett mycket stort ansvar, men alla kollegerhar också ett mycket stort ansvardå det gäller att höja rösten vid olika tillfällen.Jag är för min del beredd att göra detta vid alla lämpliga tillfällen. Överiäggningenvar härmed slutad. §6 Om tilltron till försvaret Försvarsministern erhöll ordet föratt besvara () anmälda interpellation,1977/78:102, och anförde: har frågat mig om jag vill redovisa dels min syn påkonsekvenserna för vår försvarsplanering av en låg folklig tilltro till vårtförsvar, dels min syn på vilka åtgärder som kan vidtas för att förbättraopinionsläget. Bakgrundentill interpellation är den opinionsundersökning-Attityder tillförsvar och samhälle - som försvarpublicerade . De resultat som redovisades där kan tydas som omtilltron till vårt försvar skulle ha minskat. nämner iinterpellationen några siffror som antyder en sådan utveckling . Jagvill till en början varna för att dra för långtgående slutsatser avundersökningsresultatet. När det gäller den allmänna försvarsviljan sägerberedskapsnämnden i sin sammanfattning, att de tre indikatorer som användsvisaren i stort sett oförändrad bild. av de tillfrågade anser att vi börgöra väpnat motstånd om vi skulle anfallas. visar siffroma onekligenen minskande tilltro till försvarets avskräckande förmåga och till våramöjligheter att hålla oss utanför ett eventuellt krig. Flertalet svenskarskulle alltså se ganska mörkt på våra försvarsmöjligheter. Det logiska bordevara att de i den situationen krävde en förstärkning av försvaret. Men det görde inte. Varannan anser att försvaret har ungefär lagom styrka. av detillfrågade anser att den är för liten och att den är för stor. Detär alltså svårt att dra några entydiga slutsatser av materialet. I ett avseendetycker jag dock att tendensen är påfallande och ägnad att väcka eftertanke. Jagtänker på det förhållandet att svarsandelen för "vet ej" har ökat föralla viktigare frågor och tycks vara störst bland kvinnorna och ungdomen. Jagser detta som ett tecken på alt vi inte har lyckats att nå ut till stora ochviktiga gmpper i samhället med en tillfredsställande information. Vi måste -bl. a. inom skolan och folkrörelserna - försöka få till stånd en bättreinformation och en ökad debatt om främst grunderna för vår säkerhets- ochförsvarspolitik. Regeringen har i årets budgetproposition föreslagit ettsärskilt anslag till totalförsvarets ny upplysningsfilmom vår säkerhetspolitik och vårt totalförsvar. Regeringen har också föreslagitatt det särskilda bidraget till och försvar, förverksamhet inom kvinno- och ungdomsorganisationerna, skulle utgå även undernästa budgetår. Emellertidär presentationen av gmndema för vår säkerhets- och försvarspolitik ett avvåra största informationsproblem. Försvarsdebatten handlar alltför myckel omorganisations-, utbildnings- och materielfrågor, som är väsentliga i och försig men som ofta brukar undanskymma den ännu viktigare frågan om varför vi harett försvar. Det är naturiigt att nedläggningen av ett regemente, utökningenav ett skjulfält, misstag som begås underutbildningen eller beställningen av viss materiel, som har betydelse försysselsättningen på en viss ort, engagerar massmedia, kommunalpolitiker ochandra berörda medborgare. Det är lätt att hitta argument för eller emot någotpåtagligt och lättfattligt medan man lätt glömmer bort den yttersta bakgrundenoch de yttersta skälen. Detta gäller naturiigtvis särskilt i tider då man inteupplever något hot mot vår frihet och självständighet. StureKorpås frågar om konsekvenserna för vår försvarsplanering av en låg folkligtilltro till vårt försvar och om vi skulle kunna förbättra opinionsläget genomen annoriunda handläggning av olika militära aktiviteter. Jag förslår att bakomfrågan ligger den tanken att vi genom en annan planering och en annanhandläggning av skilda frågor skulle, så att säga, popularisera försvaret. Detär naturiigtvis angeläget att verksamheten inom försvaret anpassas tillsamhällsutvecklingen. Försvaret ärju en del av samhället. Detta underströksinte minst i samband med försvarsbeslut. Vi har anledning alt vara merobservanta i det avseendet. Vissaåtgärder, som lokalt kan framstå som besväriiga och impopulära, är dock iblandnödvändiga. Vi får nämligen inte glömma bort försvarets viktigaste uppgift -att i vår omvärld väcka förtroende för vår neutralitetspolitik och vår förmågaatt hävda vårt oberoende. Därvid är del främst vår krigsorganisatoriska styrkasom bedöms. Om vi skall kunna hålla den på en tillfredsställande nivå är detnödvändigt med fortlöpande rationaliseringar och att t. ex. utbildningen kanbedrivas effektivt.