prot · G10917 · 1977-12-31 00:00:00 — Attexempelvis kräva hyresstopp lönar sig föga så länge man inte talar om hur mandå skall ta hand om alla de bostadsföretag som står och vacklar påruinens brant För dem kan 1 96 hyreshöjning vara en fråga om all överleva ellerinte. Man kan fråga sig om de som förordar hyresstopp vill atl vi skall hållavacklande bosladsförelag under armarna m'ed yllerligare miljarder isubveniioner över slalskassan. Jag lalar dä i förslå hand om kommunala s. k.allmännyliiga bosladsförelag. Jagkan lämna en del exempel på ålgärder för all försöka råda bot påbyggkoslnadsulvecklingen: Somjag lidigare nämnt måsle byråkratin inle minsi i samband med lånereglerna skäras ned. 1 stället för att i detalj ange hur man skall bygga och därefter ange del möjliga låneutrymmet borde man anvisa låne utrymme i förhållande lill kvadratmeter eller med något annal måtl som inle kräver deialjerade beskrivningar. Den som sedan vill bygga med högre siandard får finansiera det på annal säll än med siailigl subven lionerade lån. Alla deialjerade normer som inte direkl knyls till lånen bör ifrågasättas, och jag tror inte det är svårt all göra radikala nedskär ningar. Alla byräkraliexperter hos kommuner och byggföretag skulle kun na ägna sig ät någol mer meningsfullt än alt lära sig vad myndigheterna kräver. Vi bör fortsätta vägen mot enkonkurrens pä lika villkor. Regeringen tog ett sleg i räll rikining genom alllägga förslag - som också antog - om alt skillnaderna i gränserna förstatliga lån mellan privala och andra byggherrar skulle utjämnas. Men delbehövs mer! Vem som bygger och med vilka motiv är för konsumenten hellointressant Del vikliga är all del blir en bra bostad lill elt velligl pris.Skillnaderna i låneregler mellan olika byggherrar måsle las bort . Bostadsbyggandet måsle blijämnare över åren än hillills. 1972 byggdes över 100 000 lägenheler. och nubyggs drygl hälften så myckel. 1 såg socialdemokraterna lill all alllsom var möjligl i form av kapiial och arbeiskrafl salsades just påbosladsbyggandel. All man byggde för myckel och fel länkie man inle på. Tommalägenheler blev en dyr realilel för kommuner och skallebetalare, ochbyggbranschen tvingades dra i nödbromsen. Vi har förmodligen nått botten nu ochskall förhoppningsvis klättra uppåt igen för alt undvika bostadsbrist och föratl kunna erbjuda alla bosladskonsumenter en valfrihet mellan olika slagsbostäder, för-hoppningsvis vad gäller både upplålelseform och siorlek ochbostadsform. Det var dyrt för branschen alt dra i nödbromsen, och man föriorademycket i form av kunnig arbetskraft och utveckling. Det blir ännu dyrare allförsöka bygga upp branschen igen för atl vi skall hitta en lagom hög produktionår frän år. Dethär är ell alldeles egel svensk problem. Många andra länder behöver inle allsha den här ryckigheten i bostadsbyggandet. Jag vill påstå att den är ellresullal av politiska skrivbordsprodukter frän 1960-lalel. Del var inte frågaom all följa efterfrågan och iaklla hur den här branschen verkligen såg ut. BirgillaDahl tog upp frågan om okontrollerade byggkostnader, som hon kallade del. Jaghar framlagt etl par argumenl i den frågan. Jag har försökl beskriva varförbyggkostnaderna är så höga. BirgittaDahl sade all den nya regeringen bara ser lill betalningsförmågan och intetill behoven när det gäller atl styra bostadsbyggandel. Som jag nämnt är delryckiga byggandel ett skäl lill koslnadsulveck-lingen. Vi bygger också på euhelt annat sätl än lidigare. Vi bygger i mindre enheter, och del kostarmyckel mer än all bygga många lusen lägenheter på ell och samma ställe. Denindustrialisering som kom pä i byggbranschen visar sig vara enfelsatsning. De produkler som man kunde erbjuda genom den indusirialiseringenvar inie vad folk efterfrågade. Omstruklureringen av den delen av branschen ärdyr. Och nalurliglvis fördyras byggandel av de många nya normer och krav somhar dykt upp . Detär möjligl atl Birgilla menar all vi rätiar oss efler belal-ningsförmåganoch inle efler behoven genom all vi bygger en så slor andel småhus - Inga Lanlzvar inne pä del. Andelen småhus är emellertid ungefär densamma som den var 1975och 1976. Del är inte del som är del intressanta, utan det inlressania är hurmänga hus vi bygger. Bara det faktum att andelen småhus är mindre än förtio är sedan borde göra att skallet mot småhusbyggandet tystnade. Prisutvecklingenkan knappasi hejdas genom att småhusbyggandet minskas. Snarare ökar manspekulationen och driver upp priserna om färre småhus finns all tillgå. Del kansåledes knappasi vara någon lösning pä prisulvecklingsproblemei alt bygga färresmåhus. Mensedan vill jag säga lill all jag vel all man i socialdemokralernasparti gärna lalar om att bygga efter människors behov och inte efter derasönskemål.. Vi vet som sagl att behoven är något som konstrueras hosprogrammakare och byråkrater, önskemålen är vad folk tycker. Men jagobserverade atl använde uttrycket behov och inle önskemål. Bostadspolitikenrymmer etl slorl fäll för reformer av både leknisk och idépoliiisk karaktär.Alt, som hände mellan 1974 och 1976 års bo-stadsbeslui, slumra in i tron allproblemen var lösla kan bli dyrl för framtiden. De satsningar som har gjortsoch som görs för all radikall förändra förutsättningarna för energisparande ivåra bostäder gör förvisso att reformtakten på andra områden tvingas ståtillbaka för . Men blir det aktuellt förriksdagen atl la nya lag i de iradilionella bostadspolitiska frågorna -byggandels inrikining, inflytande, låneregler etc. Jag skall inle uppehålla mig vid de stora övergripande perspektivenutan vid den verkliga gräsrotsnivån, för det är där som barnen i samhällel är. Au barn leker är och haralltid varil ell självklart faktum. en generalion sedanfunderade vi inle myckel över när, var och hur de gjorde del. Leken var ensjälvklar bil av del mänskliga livet I mänga fall hade barnen lillgång lillvuxnas arbelsplalser, t ex. småverksläder med hanlverkare, kanske i del egnakvarteret och till djur och nalur. har samhällsutvecklingen förl ossdilhän au barnen fåll en särskild miljö skild från de vuxnas dagliga arbele.Vi har lagil på oss ansvarei all planera en miljö som skall ge barn alla de erfarenhetersom är en förutsättning för atl de skall kunna ulvecklas lill kunniga,självständiga och samarbeisinriklade individer. Detär elt slorl ansvar all kunna förutse och planera för allt del som barn förr,trots att de hade det materiellt fattigt, naluriigt fick i sinhemmiljö. Barn på landel hade och har naturen och den sociala samvaron medmänniskor i etl socialt nätverk, kanske på både gotl och ont. Barn i slädenhade variaiionsrikedomen i de många arbeisplaiserna, de gömda vrårna, skjulenoch skrolhögarna. Viskall för den skull inle övervärdera gamla lider. I våri välfärdssamhälle harvi fåll bort många av klyftorna mellan rik och fattig. Men trots denna positivautveckling har vi fått en ny fattigdom i den miljö där barn växer upp: enhändelsefatligdom. Denmest pålagliga bristen i barns uppväxtmiljö är all barnen har för fä ochför ensidiga vuxenkontakier. Mångalekplalser fungerar dåligt. Miljöerna är ofta torftiga och ger liten variation.Barn behöver självklart fä handskas med vatten, eld, sand, jord, byggmaterial,växtlighet och djur. Visslmaterial måsle kunna förbrukas vid användningen. Delta medför att man måsteverka för en större förståelse för all lekplatser inte skall vara somvälslädade finrum. En lekplats kan aldrig bli och skall inie varaunderhållsfri. Därför bör man satsa mer när det gäller underhåll och vård avnärmiljön, en salsning dels i pengar, dels och kanske framför alll i ökalmedinflylande och medansvar från de vuxna och barn som bor i och nyttjar ulemiljön. Hurhar man då hillills söki råda bol på brisierna i barns miljö? För mångaplanerare och bosladsförelag lycks lösningen hela lekredskap. Tyvärr är delofta sä all lekredskapen sätts in som en nödålgärd då miljön genom helaplaneringsprocessen blivit förstörd och utarmad. Redan genom avståndet tillvuxnas arbelsplalser, genom ansamlingen av unga nyinflyllade barnfamiljer ochgenom all den naluriiga kuperingen och grönskan lagils bort har man skapaidåliga förulsällningar för all kunna åsladkomma en god barnmiljö. RitaLiljeström beskrev 1976 på ell slående sätl alla de faktorer i vårtsamhällsbyggande som bidrar till alt varken vi eller våra barn kan fungera somhela människor med förankring i vår miljö och med känsla av att ta del av ochpåverka vår samhälleliga och kullurella gemenskap. differentieringen avtidigare samordnade verksamheter, densnabba omsättningen av människor, miljöer och ling, de högaflyliningsfrekvenserna och obeständigheten i ell rörligt samhälle, ensidiga boendemiljöer somsaknar socialt nätverk mellan invånarna, avskaffandet av uppgiftersom barn och ungdom ansvarar för och anonymiteten i sloraorganisalioner och enheter. 1början av 1970-lalel kände statsmakterna behovet av etl organ som kunde samlaupp, summera och dra de rälla slutsatserna för framliden av de erfarenheter pågotl och onl som de senasle decennierna, framför allt 1960-talei, givit Lekmiljörådetfick i uppdrag att ta hand om de här uppgifterna. Därför finns det en naturligreplipunkt för diskussionen om barns miljö, en diskussion som hänger samman medhela vårt samhälle, med kultur-och arbetsmarknadspolitik, med bostads- ochskolpolitik. Jag framför här också några synpunkter som kommit fram genomlekmiljörådeis verksamhet. Påsenare lid har man i massmedia liksom i debattböcker uppmärksammat de storaskillnader i uppväxivillkor som fortfarande råder mellan barn till föräldrar iolika inkomstklasser och med olika bakgrund. Barn växer upp i helt olikamiljöer med diametralt skilda möjligheler atl ulvecklas. För barnel i den äldrevillabebyggelsen med farmor och morfar i närhelen och med fritiden inrutad avakiiviieler och framliden utstakad ter sig livet helt annorlunda än del kangöra för barnet i den nybyggda höghusbebyggelsen. Här har barnen kanske sinasläktingar i eller . Fritiden är ofta full av förbud ochinnebär få valmöjligheter. Barnengår visserligen i skolan, men de blir irots alll ell läll rov för kommersiellexploalering i form av dålig film m. m. Moten sådan här bakgrund förstår man att förskolan har en mission au fylla.Detsamma kan sägas om den verksamhel som SIA-skolan förhoppningsvis kommer atterbjuda. Naturligtvisfyller lekplatsen hell olika funktioner i olika uppväxtmiljöer. För barn lillföräldrar med få valmöjligheter, långa arbetsresor, fä semeslerallernaliv, fåvänner och små möjligheler att påverka sin egen närmiljö blir lekplatsenviklig. Det är framför alll för de barnens skull vi måste arbeta för atlförbättra lekmiljön. 1barndomen slår människan mer öppen för intryck än hon någonsin kommer all görasenare i livet De dofter hon då känner, de upplevelser av skönhet, värme,mjukhet och spänning som man skulle önska all varje barn får känna kommer allbilda grundstommen i alll hon senare upplever. Planeringenav lekmiljöer fär inle misslyckas. Det finns många exempel på misslyckanden. En fallgropp är all maninle gör någol alls, all man låler lekmiljön vara etl öde land som integer myckel ulrymme för lek. Enannan fallgrop är att man bygger upp ell leklandskap med färdiga, fasta redskap- kanske plagiat av lekplatser som finns på andra ställen, skapade avarkitekter, som har en uppriktig och god vilja men som saknar erfarenhet av vadbarn behöver. Såhar det blivit fantasilösa lekplatser, ultryck för korlsikligilönsam-helslänkande och för kommunalpolilikers skyldighei all göra någol, menman har inle frågal de verkliga experlerna, nämligen barnen själva. Jagvill i del här sammanhangel underslryka all lekmiljörådel besiller kunskaperoch erfarenheler på del här områdel som man ingel högre önskar än att ställatill förfogande. Del skulle vara mycket vunnet om kommuner och planerare överhuvud taget utnyttjar den sakkunskap som finns. Ambitionen frän lekmiljörådetär au vara konlaktskapande och serviceinriklat Man vill stå till ijänsl. Manmåsle visserligen i planeringen för lek slarla med lekplalser där barnel ochdess lek slår i cenirum, men man får inte slanna där. Lekplatser skall varatill för barnens skull, men jusl därför måsle de också vara lill för de vuxnasskull. På samma säll som verkligheien och arbetel är lekens näring så är vuxnasnärhel barnens irygghel, och i och med det är lekmiljön inle längre en irängsektor i planeringen ulan en angelägenhet för planeringen i slorl. Delförhåller sig ju på del visei au den lekmiljö som eil samhälle erbjuder kanulformas från det enklast tänkbara-torftig, endimensionell, mekanisktplagierad, felplanerad och felutruslad och därför övergiven, ödslig och fögatilldragande - lill all i bästa fallet vara en träffpunkt för vuxna och barn ietl bostadsområde, en träffpunkt där inga åldrar saknas, där alla frotteras medvarandra ulan all det för den skull är trångt och brist på ytor, där lekplatseninte är ell avskilt reservat ulan finns i kontakt med pulserande yrkesliv ochdär del bäsla lekmiljöinslaget, nämligen naturen själv, finns bevarad. Jusldärför att en god lekmiljö är en så mångfaselterad , så vill dellill all man inser della faklum och räknar med del frän början. En lekmiljö ärinte all likna vid pricken över i, som man sälier lill sist, ulan lekmiljön delär ordel självt, del som del handlar om från början. Enaspekt som är viklig i planeringen är hur lekplatsen förändras med årstiderna.Frågan är om barn i våra förortsområden har fått någon grundläggandeupplevelse av alt etl årslidsspektrum existerar. Enbra planering av miljön i stort gör många lekredskap onödiga. Avsikten medmänga av lekredskapen är atl ge tillfälle till rörelse. Barnen skall klättra,balansera, bolla, springa, få utblick och möjlighet till såväl kontakt somavskildhet. Med en planering av bostadsområden som i sin helhet utgår fränbarns behov kan sädana och många andra moment tillgodoses med störrevariationsmöjligheter än vad lekredskapen kan ge. Vi måste sluta satsa påstatiska lekredskap i övermätt och gå in för alt utforma en miljö som lämparsig för skapande och aktivitet för både vuxna och barn. Härfinns en slutsats atl dra inför framliden, en varning lill en besinning införde väldiga planeringsresurserna, inför entusiasmen, eller för all formuleradel lilel mer positivt: Siörre respekt från de makthavandes sida gentemot denlilla människan, gentemot den omgivande naturen, den bästa miljöfaklirn, sominle bara individen ulan hela samhällel vilar i och är beroende av. Siörrehänsyn lill den enskildes vilja och förmåga att utforma sin närmiljö, hennesberoende av vind, vegetation och , av gemenskap och avskildhet, av en leksom bara kan bli lek om momentet av eget skapande inte planeras bort. Detär alltså fråga om de framlida planerarnas vördnad och ödmjukhet inför demänniskor som skall skänkas en miljö så rik på möjligheter som möjligt. Det ärklart all del kräver en hel del kunskap och beläsenhet i hjärnkonioret, men detviktigaste är nog ändå hjärtat Därför kan en normall funlad far och mor somkänner, och känner för barn, vara en väl så god rådgivare. Teorier är näslanlilel livsfarliga. Vad man skulle behöva är konkrela, väl fungerande prololyperalt peka på. Det är lillräckligl iragiskl all boendel i är så segregerat somdet är. Det är viktigt all planeringen av ulemiljön söker motverka sädanatendenser. är en landsända vars näringsliv av tradition har varitförankrat i skog och malm, de svenska näringar som i stor utsträckning vårtvälslånd byggt på. sviktar våra basnäringar. Det är svårt all få avsättningför våra skogsprodukter. Permilleringarna och hoten om nedläggning är mängainom gruvnäringen och järn- och stålindustrin. Från oss som bor inom ett län,där många företag vill vidta drastiska åtgärder, måsle än en gång ställas kravom ingripanden frän statsmakternas sida. Jagtror inte på atl vårt lands råvaror skulle sakna framtid. Del måsle nu ske enplanering , så att våra basnäringar även framgent kan levavidare som garant för landets välslånd. Samhällel måste la etl avgörandeansvar, men detla måsle delas av de förelag som kunnal la ulslora vinsier från sina indusirier. slälls deras ansvar på prov, samiidiglsom de anslällda måsle få ell avgörande inflytande på hur framtiden skallutformas i förelagen. Svenskjärn- och slålinduslri måsle räddas och jobben garanieras på de orter som i dagär hell beroende av dessa näringsgrenar, och de anställdas inflytande måsle iframliden garanieras. Jag är hell övertygad om alt de anslällda känner ettstort ansvar för de företag där de arbeiar och är inlresserade av altlångsikligi garaniera förelagens exisiens. När ett företags framtid skallavgöras fär inte bara aktieägarnas vinst tillmätas betydelse ulan ocksåsamhällsansvarei liksom de svårigheter en företagsnedläggning kan förorsakaden on - och självfallel de anställda -som berörs. Framtiden kräver av ossall vi tror på den och siktar framåt, även om den på mänga sätl sermörk ut. Det krävs en planering och en salsning på framliden så all jobben kangaranieras. Fördrygl; etl äi" sedan hade jag en inierpellationsdebati med indusiriminislerÅsling med anledning av svensk skinnindustris situation. Jag kunde vid deltillfällel konsialera atl skinnindustrin befann sig i en oroväckande ulvecklingoch alt stödåtgärderna var mer inrikiade på övriga tekonäringar. Del finnsanledning all än mer nu efteråt underslryka behovet av kraftiga åtgärderför alt rädda svensk skinnindustri. Hela tekoindustrin har en svär situation,men jag vill påstå att skinninduslrin är värsl utsatt och befinner sig i etlmyckel allvarligi läge, eftersom imporlökningen fortsätter och manuppenbarligen inte från regeringens sida är beredd atl vidta några åtgärder somförändrar silualionen. Jaghar visserligen inle hunnii alt noggrant studera den nya lekopropositionen, nr1977/78:42, men det förefaller som om man inte heller där är beredd att vidtakraftålgärder för skinninduslrin när nu förslag läggs fram om att iryggalekoindustrins framtid. Jag skall emellertid sludera proposilionen noga ochförbehåller mig rällen alt åierkomma motionsvägen. 1ell tidningsreferat sade sig handelsminister inte se några möjligheler att begränsa importen avskinnkläder, och han hänvisade i del sammanhanget till att skinnet inteomfattas av multifiberavtalet förefaller han i stort selt stå fast vidäven nu i samband med atl del nya stödpakeiet för tekoindustrin harpresenterats. Minuppfattning är den att omedelbara importbegränsningar måste till om svenskskinninduslri skall kunna överleva. Jag anser atl vi från renberedskapssynpunki behöver svensk skinnindustri och del kunnande denrepresenlerar. Upprätthållandet av den alliansfria utrikespolitiken kräver bl.a. en god försörjningsberedskap. Vi måsle inom lo-talförsvarets ramupprätthålla en försörjningsbalans då det gäller hela lekoområdet och specielllskinninduslrin. En ytterligare nedskärning av skinninduslrin skulle vara myckelolycklig från både sysselsättnings- och beredskapssynpunki. Vihar inte råd all hålla oss med den högsta importen per capita av textilvaroroch skinnkläder i världen. Del räcker nu inle atl stödja vår egen industri, delkrävs därutöver imporlrestriklioner eftersom utvecklingen inom helalekoområdei snabbi försämrats. Importhandeln har ökat kraftigt under de senasleåren. Den ökningen har skett framför allt från etl begränsat anlal länder iAsien med låga löner. Situationen för svensk skinninduslri är så allvarlig altjag anser all omedelbara åtgärder måste omfatta både siödålgärder ochimporiresirikiioner. Det nuvarande stödel till tekobranschen - bidrag om 15kr./iimme och anställd - bör slopas och ersättas med ålgärder somriktar sig direkt till de förelag som har problem. Under inga som helstomständigheter bör bidragel ulgå lill personer och förelag som sysslar med importeradevaror. får dä en direkl negaliveffekl och motverkar svensk lillverkning i stället för att slimulera den. Vimåsle nu bestämma oss för vilken nivå och omfallning svensk tekoindustri skallha i framliden. Ulifrån del måste sedan stödet utformas. För all ge förelagenmöjligheler all planera för framliden måsle förmånliga krediler siällas lillförfogande. Konkretvill jag med bestämdhet hävda nödvändigheten av alt svensk skinninduslriöverlever, den måste överleva från såväl beredskaps- som närings- ochregionalpolitiska synpunkter. Skall detta kunna ske krävs insaiser i form avbåde imporlbegränsningar och siödålgärder. De stödåtgärder som skall sättas inmåsle dock förändras så alt inte importerade varor får samma stöd som de somtillverkas i landel. Däruiöver måsle påslaget i detaljhandelsledel förändras såall inle en redan dyr vara blir ännu dyrare genom procenlpåslag. Jagvill ta upp och starkl krilisera en händelse , där ellförelag i skinnbranschen erhållil slöd från en företagareförening för allflytta frän det inre stödområdet till en hell annan del av landet. Samordningoch kontakter mellan regionala organ fär inte vara sådana att regional balansförsvåras och arbelstillfällen i det inre stödområdet flyttas med hjälp avsamhällets organ. Vi måste skapa helt andra kontrollmöjligheter, där facketoch dess synpunkler får ell avgörande inflytande. Borgarnas löften om regionalbalans är man lydligen helt beredd att sopa under mattan och låta företagflytla från det inre stödområdet lill andra delar av landet i stället förtvärtom, som borde vara naturligt om förelag flyttar under en besvärliglågkonjunktur. Enannan fråga som berört mig mycket illa och som jag inte kan undvika all ta uppvid elt lillfälle som detta är SJ:s agerande ulifrån, som det sägs,"regeringens beslul all minska anslaget till de ersäitningsbe-rätligadejärnvägsdelarna". Härhandlas nu på så sätt all allmänhetens service skall försämras genom atl manslänger en del stationer vissa tider . Vad jag känner till rör det sigom tre fall bara i mitt eget län. har vi en borgerlig regering som gettmånga löften om all förbättra kollektivtrafiken, och vad blir resultatet? Jo,försämringar som drabbar både service och trafiksäkerhet för i första handglesbygdens människor och dessuiom försämrade arbetsförhållanden för vissa avde anställda. Jag vill exemplifiera detla med vad som håller på atl händamed Väslerdalsbanan, en bana som jag personligen har agerat för vid fleratillfällen. Manär nu beredd att försämra bemanningen vid järnvägsstationen i , som ärändstation, så att ingen bemanning skall finnas där . Detta innebärför resenärerna och för de människor som eventuellt skall möta resenärerna vidtåget, atl man inte kan få några som helst besked om förseningar och annat, somdel kan vara av iniresse alt fä besked om. Och resenärer som kommer tillstationen , när del har snöat, får kliva ut på en snöigperrong. Dessutom måste trafiksäkerheten bli sämre, inle minst närälgolyckorna är myckel vanliga. Man är sålunda beredd all drastiskt försämra 5 protokoll 1977/78:17-19 förhållandena för all pädel sättet tjäna in en anställd. Nog måste det vara på lång sikt man gör delta,för vad del i verkligheten rör sig om är två timmars effektiv arbetstid per dagför en anställd. Delmåste vara så atl man har bestämt sig för att ta delta sleg som en förstaåtgärd i syfte atl försämra servicen, för alt sedan kunna lägga nedpersontrafiken helt. Efter alla löften som givits frän borgerligt håll omsatsning pä kollektivtrafiken och insaiser för all stimulera människorna lillkollektivt åkande hade man inte trott all åtgärder skulle vidlas,som innebär sämre service och trafiksäkerhet för resenärerna och sämrearbetsförhållanden för de anslällda. Det blir lydligen mindre service och sämretrafiksäkerhet av de borgerliga löftena om satsning på kollektivtrafiken. Flera anföranden under denna allmänpolitiska debatt har kretsat kringfrågor av följande slag: Vad är del egentligen för sjukdom som svensk ekonomiråkat ul för? Eller är del t. o. m. flera sjukdomar? Detfinns all anledning atl ställa de frågorna. Svaren kan hjälpa oss alt frisknatill, och det fortare än annars. En del av del onda ligger nog mesl på ytanoch, menar jag, kommer att gä över sä småningom. Annal ligger djupare ochkräver rejäla operationer.