prot · G10948 · 1977-12-31 00:00:00 — på vilket propositionenframlagts var samstämmigheten stor om behovet av en ny och lägre åldersgräns.Detta är för mig avgörande vid mitt ställningstagande lill förmån förpropositionen. Den av utskottet förordade samlade översynen, som såledesinnebär ett tillgodoseende av den moderata motionen, kan därmed också komma attomfatta en lids verksamhet med en sjuårsgräns. Debattenom den nya åldersgränsen har i pressen knutits till en bestämd film. Låt migmed anledning av detta göra ett par reflexioner. Vadvi vill skydda barnen mot är psykisk skada. Ofta är det våldsinslag och andraskrämmande skildringar som anses böra undvikas. Får en ny åldersgräns tillföljd att filmer som innehåller betydande mått av sådana inslag godkänns förvisning för barn i åldern mellan sju och , får beslutet olyckligakonsekvenser. Mankan inte i detta sammanhang försvara våld och övergrepp med att framställningenskulle ha hög konstnäriig nivå. Del vore en egendomlig definition påkonstnäriighet, om det konstnäriigt högtstående vore mindre ingripande ibarnens tankevärid än det ytliga. Förhållandet är naturiiglvis det motsatta. Jaghar, herr talman, önskat understryka det sistnämnda så att inte allmänheteller-än värre-berörda samhällsorgan missförstår innebörden av ett positivtställningstagande till den lagda propositionen. Att en del tidningar är offerför ett sådant missförstånd är uppenbart. Med detta yrkar jag, herrtalman, bifall till utskottets förslag. /ENKEL (fp): Jag kan instämma i Per argumentering och inskränker migdärför till att bara understryka några som jag tycker myckel viktigasynpunkter. Regerirfgensproposition nr 12 har väckt en diskussion, bl. a. i kulturutskottet, somenligt min mening kan liknas vid en storm i ett vattenglas. Regeringen villalltså införa ännu en åldersgräns, sjuårsgränsen, för offentlig visning av filmför barn. hade att ta ställning för eller emot.Kulturutskottets uppgift borde enligt min mening endast ha varit att ge lillkänna om det kunde vara av något kulturellt värde att vissa filmer gjordestillgängliga för barn i den lägre skolåldern. På del kunde kulturutskottet,tycker jag, ulan vidare ha svarat ja. Man hade ju endast behövt stödja sig påstatens barnfilmnämnds verksamhetsberättelse, underskriven av , som har förordat en åldersgräns med motiveringen att ensådan gräns skulle ge större möjligheter för nämnden att ge rimligarekommendationer till biografbyrån. Gällandebedömningsgrunder skall ej ändras - detta kan, tycker jag, inte nogunderstrykas. Statens biograföyrå skall alltså fortfarande med minst tvåcensorer, av vilka minst en skall ha kvalificerad utbildning och erfarenhet ibarnpsykologi eller barnpsykiatri, pröva om en film skall kunna tillåtas förbarn mellan sju och . propositionen skullealltså , som har diskuterats här, komma upp tillomprövning hos . Man skall väl inte frånkänna censorernaförmågan att göra en sådan bedömning. Är det svårare för dessa kvalificeradepersoner alt bedöma om filmen är lämplig från eller från ? Utredningari samband med visade att barn i den lägre skolåldern har sämre tillgångtill kulturella aktiviteter än övriga ålderskategorier. Genom en sjuårsgränskan det bli möjligt att sålla fram någon god film för dessa barn. Del vore avkulturellt värde, och jag kan verkligen instämma i de synpunkter som av mångaförts fram här: Del behövs en ordentlig satsning för att få fram godabarnfilmer. Förhoppningsvis kan regissörer intressera sig för alt skapa flerfilmer som kunde bli ett alternativ lill de hemska våldsserier och deckare somTV nu sprider och som egen programforskning konstaterat ärsärskilt attraktiva för barn runt nioårsåldern. Det är konstaterat attunderhållningsvåld bidrar till aggressiva känslor, som i sin tur kan leda tillaggressiva handlingar eller till likgiltighet inför våldshandlingar över huvudlaget. Barnen i hemmen har alltså obegränsad tillgång till sådana våldsfilmer.Jag har det förtroendet för statens biograföyrås censorer att de inte öppnarbiografdörrarna och släpper in de små barnen på våldsfilmer. Sedan är del enannan sak hur man skall ställa sig till våldsfilmerna över huvud taget och hurman skall göra för att få bort dem, men del hör inte lill denna diskussion. Denfrågan hoppas jag att vi kan få återkomma till. Propositionensvägledande princip är barnens bästa, vilket också utskottets majoritet harframhållit. Att barnens bästa skall tillgodoses understryks också genomförslaget att den kommitté som har att utreda frågan om en nyyttrandefrihelsgrundlag även skall ta med författningar som gäller barnstillträde till biografföreställningar. Det står också uttryckt all i detöversynsarbelet skall man beakta erfarenheter av den sjuårsgräns som föreslås ipropositionen, om den nu kommer all bifallas. Delta måste väl ändå vara entrygghet för dem som tvivlar på värdet av alt en sjuårsgräns införs. Med del anförda ber jag all få yrka bifall lillkonsli-tulionsutskollets hemställan. I den politiska debatten intar sysselsättning och ekonomi enframskjuten plats. Även energifrågorna har en stor plats i debatten. Det ärstora och viktiga frågor. Men det finns andra och minst lika viktiga frågor somtyvärr inte får sin givna plats i debatten. Dit hör den som vi nu behandlar,samhällsledningens ansvar för vår ungdom och för utvecklingen iungdomsvärlden. Delfår inte bli så att vi sysslar så myckel med del som vi skall leva av all viglömmer bort det som vi skall leva för och leva efter. Och där spelarmassmedierna - radio, TV, film m. m. - en myckel stor roll för utvecklingen.Min uppfattning är, och jag är inte ensam om den. att med de stora problemsamhället brottas med - t. ex. den vånda och den stora tveksamhet lärarnahar haft om huruvida man över huvud taget skulle våga ha skolorna öppna i dagunder luciafirandet - ler det sig underligt att utbildningsministern framläggeren proposition med förslag om sänkt åldersgräns vid barnfilmer. Och när nudetta synes ha samband med en bestämd film med tvivelaktiga inslag, så ter detsig ännu underligare. Jagtror att jag kan säga till utbildningsministern att jag inte är ensam om dennauppfattning. Den motion jag väckt i denna fråga har rönt stor uppskattning frånmånga håll i vårt land. Jag tycker att vad vi skulle tänka på innan vi börjarsänka åldersgränserna för barnfilmer hade varit all få en proposition om hur viskall komma lill rätta med det som så många föräldrar känner fruktan och bävaninför. och jag har sagt i vår motion - och där har vi fått mångabakom oss - alt enligt vår mening måste en åtgärd som den här föreslagna sättasin i sill rätta sammanhang. Den existerande åldersgränsen är ett uttryck församhällets strävan att skydda barn från en känslomässig påverkan för vilken deej är mogna. Det måste vara en allmän strävan alt komma lill rätta meddet alltmer utbredda våldet och våldsmentaliteten bland unga människor. Detvåld som förmedlas genom film, radio och TV har i vissa fall en mycket olyckligeffekt. Kampen mot underhållningsvåldet måste föras mera intensivt änhitintills. Dethar sagts i debatten all när man nu har tillgång till TV har den häråldersgränsen inte så stor betydelse. Men jag måste säga att det är ingentingsom människor frågar oss politiker mer om när vi är ute på våra möten samt ibrev och i telefonsamtal till oss än detta: När skall ni göra något åt dessaskrämmande filmer i TV? Menar vi nu att åldersgränsen bör sänkas, eftersomfilmerna visas i TV vill jag säga all min aspekt är följande. Innan vilaborerar med åldersgränser, måste vi ta upp frågan om vad vi skall ge vårungdom i fråga om både film och TV. Jag tror alt samhällsledningen måste kännadet ansvaret. Jag och många med mig anser att frågan bör utredas ordentligt,innan det framläggs ett förslag. Här skall inte bara politiker vara med utanföräldrar, skola, organisationer och alla de som satsar mycket av lid och kraftför att ta hand om ungdom som har misslyckats, bl. a. på grund av det som dehar sett på filmrutan. Jagstår fast vid vad jag skrivit i motionen och yrkar bifall lill reservationen. I detta anförandeinstämde (). MAJ (): I den här debatten kan det finnas ett behov av information ombarnfilmnämndens roll och uppgifter, alldensiund förslagen i nämndensverksamhetsberättelse har fått den tyngden i en akut situation att de lyftsfram som argument för en hastigt tillkommen proposition. filmnämndens krav på ensjuårsgräns falller inte tillbaka på filmen ulan grundarsig på framför allt behovet alt få ett relevantare ställningstagande lill deolika filmerna för olika åldersgränser. Det är erfarenheterna av arbetei barnfilmnämnden som vi fört fram i vår verksamhetsberättelse. Barnfilmnämndenär en rådgivande biograföyrå, som kallas in för alt ge sinaråd om de filmer där biograföyrån och dess censorer är tveksamma om en filmskall tillålas för alla barn, för barn eller om den skall varahelt barnförbjuden. Det innebär att nämnden inte ser alla filmer som blirbarntillåina eller barnförbjudna utan endast en del av dem. Som också kanutläsas av nämndens berättelse ullalar nämnden starka önskemål om alt få sefier filmer. Vi tror oss numera också kunna säga alt biograföyrån är överensmed oss om det nödvändiga i att vi får se fier filmer. Nämndenär sammansatt av barnpsykologisk expertis, barnpedagoger, författare ochbarnfilmssakkunniga och måste anses vara väl meriterad för sin uppgift genomsin sakkunskap om barn, barns reaktioner och barnfilm. Nämndens uppgift kansägas vara negativ, om man med censur och skydd för väsentliga värden menarnågot negativt. Nämnden har i och för sig inte att arbeta med den positivasidan, dvs. med förslag om samhällsåtgärder för att motverka del dåliga utbudetav film. Men del förtjänar ändå att sägas att önskemålet om sjuårsgränsen inteär ett isolerat krav från barnfilmnämnden, vilket i ett slag skulle lösa problemet.Nämnden har nämligen och i andra sammanhang, bl. a. vidremissbehandlingen av filmutredningen, starkt understrukit behovet av flerfilmer på kvalitativt hög nivå för barn och ungdom. "tillstyrka ett starkt samhälleligt stöd för filmen med tonviktlagd på nyproducering av svensk film, inte minst barnfilm där behovet är mycketstort efter vad nämnden genom sitt arbete kunnat konstatera. . . .Barnfilmnämnden har sitt arbete funnit att de kommersiella intressena styrproduktionen, där stundom fundamentala humanistiska värderingar åsidosätts. Dåde egentliga värderingarna grundläggs i tidig ålder, är det särskilt angelägetatt barn- och ungdomsfilm kan hållas på en kvalitativt hög nivå. Nämndensuppgift att bedöma om en film vållar barn psykisk skada är en grannlagauppgift. I filmcensurutredningen har man om skadebegreppet hänvisattill filmforskningsgruppens rapport och där bl. a. sagt att film betraktas somskadlig, om den medför att åskådarna tillfogas lidande, t. ex. ångest, elleratt deras beteende ändras så alt det föranleder lidande för andra människoreller lagöverträdelser. En skadlig effekt föreligger också, om åskådarnasattityder till andra människor eller till grundläggande värderingar förråaseller avhumaniseras." Barnfilmnämndenhar regelbundet fört diskussioner om begreppet psykisk skada ocharbetar f n. med att söka skapa klara bedömningsgrunder för vad som i film kanvålla psykisk skada på barn. Vi har vid våra diskussioner kommit fram lillsynpunkter, som jag senare kommer att relatera till.Men jag skall kanske först säga att filmens eventuella skadliga verkan ocksåberor på om vuxna ser filmen tillsammans med barn och bearbetar upplevelserna.Men vi har funnit i nämnden all vi måste räkna med det sämsta alternativet,dvs. att ingen bearbetning sker tillsammans med vuxen. Vår uppgift måste dåsjälvfallet vara att utgå från delta och värna om de minst privilegieradebarnen i vår bedömning. Litetschematiskt kan man göra en indelning i tre ämnesområden, vilka kan göra barnupprörda, rädda eller ledsna men på vilka denna känslopåverkan har olikainnebörd och måste bedömas olika. Den första punkten är vad man kan beskrivasom livets inneboende villkor: sjukdom, åldrande, död, övergivande ochkonflikter mellan människor, dvs. något som varje barn konfronteras med ochnågot som varken kan eller bör arbetas bort. Det är i stället något som barnutifrån sin mognad på olika sätt måste bearbeta. Dettaär ett viktigt område, som väcker starka känsloreaktioner. Dessa kan dock inteom de är adekvata sägas vara uttryck för psykisk skada. Men det måste ocksåsägas att man när det gäller de yngsta barnen måste se till all de inte skakasi sin grundläggande tillit lill att de vuxna ger beskydd då man behöver det.Även om långt ifrån alla vuxna räcker till, finns det en hel del som ställerupp på barnens sida och på barns villkor. Inom detta område får vi se mycketlitet film, antagligen beroende på alt sådana filmer knappast görs. Detandra området är vad man kunde kalla världens bedrövliga tillstånd - filmer omkrig, kalastrofer, miljöförstöring, orättvisa levnadsvillkor, sväll etc. - ochhär är filmen ett ytterst slagkraftigt medium. Också sådana företeelser är delviktigt och önskvärt all barn kan konfronteras med och få kunskap om. De väckersjälvfallet rädsla, vrede och förbittring, men det vore ett allvariigt teckenpå att något gått fel i barns känsloliv, i förmågan till inlevelse ochengagemang, om de inte kunde utsättas för detta. Inte heller här kan man sägaatt adekvat rädsla, vrede och förbittring vållar psykisk skada. Även här måsteman ta hänsyn till de yngsta barnen, som inte får uppleva en känsla av totalhopplöshet och av att de vuxna är helt ur stånd att handla konstruktivt ochskydda barnen. Filmen måste alltså visa på handlingsalternativ, och här finnsen helhetsverkan även av kvalitativt bra filmer, som ibland kan medföra enkänsla av total hopplöshet och därmed vara skadliga. Jagär ledsen alt min lid är ute, herr talman. Jag ber att få anteckna mig påtalarlistan på nytt och återkomma senare med det som jag ytterligare har attsäga. Detta har varit en myckel intressant debatt. Man har uppenbarligen påsocialdemokratiskt håll fördelat rollerna. diskuterarprocedurfrågorna, som alltid på ett vårdat sätt, säger att del inteär någon kulturpolitisk insats all manipulera med åldersgränserna - läggmärke till ordvalet! - och insinuerar grovt och öppet attpropositionen är ett "beställningsjobb för finansintressena" och gerförsåtliga gliringar åt . Varförlades då propositionen fram? Det var ju som alla vet så att tillkomsten avfilmen aktualiserade frågan om behovet av differentieradeåldersgränser. Jag var från början inte medveten om att detta var ett gammaltönskemål. När vi plockade fram papperen fann vi en skrivelse av den 29 augusti1975. Där stod det: "Barnfilmnämndensverksamhet är enligt bestämmelserna begränsade till att bedöma om en film kanvålla psykisk skada för barn under 15 respektive . Nämnden har därför ihuvudsak inte kunnat ge några omdömen om kvalitén på de filmer som granskats. Isitt arbete har nämnden funnit att vissa filmer borde kunna visas för barn fr.o. m. skolåldern. En åldersgräns vid skulle troligen ge dessa barn ettstörre utbud av filmer. Det skulle enligt nämndens uppfattning vara glädjandeom en 7 årsgräns infördes. , den 24augusti 1976, skriver nämnden: "Liksomvid föregående års redovisning vill nämnden peka på att nämnden i sitt arbete funnit att vissa filmer som man inte ansett sig kunna rekommendera att bli barntillåtna, skulle kunnat visas för barn fr. o. m. skolåldern. Nämnden vill därför åter ta upp önskemålet om att införa en sjuårsgräns för visning av film. Detta vore enligt nämndens mening en myckel angelägen fråga. En sjuårsgräns skulle ge nämnden större möjlighet att ge relevanta rekommendationer till biograf byrån. , den 23augusti 1977: "Liksomvid föregående års redovisningar vill nämnden peka på att nämnden i sitt arbetefunnit att vissa filmer som man inte ansett sig kunna rekommendera att blibarntillåtna, skulle kunna visas för barn fr. o. m. skolåldern. Nämnden villpåminna om önskemålet att införa en sjuårsgräns för visning av film. Dettaskulle också ge nämnden större möjlighet att ge relevantarekommendationer lill biograföyrån. Närdet gäller att bedöma barnfilm som skall visas på biograferna har vi här ilandet en utomordentligt väl kvalificerad grupp av bedömare i statensbarnfilmnämnd. Där finns både psykologisk och pedagogisk expertis samtkulturarbetare med särskild inriktning på barnkultur. Det torde inte varamöjligt att någon annanstans i vårt land hitta en större kompetens i dessafrågor. föreslagit all ensjuårsgräns skulle införas. Både den gamla regeringen och den nya väntade medett ställningstagande därför att del fanns en osäkerhet om hur man skullebehandla frågan om filmcensur för vuxna. När den frågan nu hade överiämnatstill ytlrandefrihetsutredningen fann vi inte längre något hinder att genomföraden av barnfilmnämnden begärda förändringen. Nuhävdar oppositionen att frågan borde ha behandlats på ett mera omständligt sätt- man borde ha inhämtat utlåtande från en rad olika håll. Inom regeringen ansågvi att barnfilmnämndens kompelens var en garanti för att den föreslagnaförändringens lämplighet var ställd utom allt tvivel. Syftetmed propositionen har alltså bara varit alt möjliggöra den ökadedifferentiering vid bedömningen av vilka filmer som bör visas för barn sombarnfilmnämnden under har begärt. Jag förmodar all barnfilmnämndenhar gjort detta mot bakgrund av en reflexion som jag tror en del av oss ocksåkan göra, nämligen att det är skillnad på fy-raåringar och lioåringar. GÖRANKARLSSON (s) kort genmäle: Jag sade att det var ett beställningsjobb för finansintressena. Delvar en hård men rättvis beskrivning av det förhållande som råder. Låtmig citera några ord från hearingen, där en av barnfilmnämndens psykologerundrade om hon fick vara hur frispråkig som helst vid det tillfället och dåyttrade: Bevare oss för penninginiressena i filmbranschen! : Herr talman! Det nu säger är en kvalificeradoförskämdhet mot såväl som mig. GÖRANKARLSSON (s) kort genmäle: Jag vidhåller vad jag har sagt; sedanfår utbildningsministern säga precis vad han vill! Låt mig efter denna debatt, som även jag tycker har varit intressant,konstalera alt del råder enighet på två punkter: 1. Vi är eniga om att det inteär någon revolutionerande åtgärd som här föreslås. Alla har pekat på behovetav ökad tillgång på kvalitativ barnfilm. Mensedan går meningarna isär. En del hävdar alt man kan dra åldersgränsenoberoende av tillgången på sådan film, medan andra - däribland jag själv -menar att de frågorna är intimt förknippade med varandra och därför börutredas i ett sammanhang. För min egen del uttalade jag redan i mitthuvudanförande all jag myckel väl kunde tänka mig en gräns menall jag ville ha den frågan närmare prövad innan jag tar ställning. Imitt huvudanförande ställde jag frågan: Varför har den här frågan kommit upp ihöst? har jag fått svar, först av Per och därefter av Jan-ErikWikström. De har båda pekat på en enda film. Del var myckel intressant attlyssna till utbildningsministerns framställning här. Den avslöjade att del somutlyste aktiviteten från hans sida var filmen . Däreftertog man fram dessa uttalanden av barnfilmnämnden och lade dem till grund förpropositionen. Det är egentligen mot ett sådant förfaringssätt som jag reagerarhårdast. Nunämnde Per att del finns fiera kor på isen men att de inte varmånga. Nej, jag tror inte heller alt det finns mer än en enda ko där f n. - ivarje fall finns del bara en ko som nämns vid namn, och del namnet är BrödernaLejonhjärta. Det kan inte hjälpas, herr talman, att jag upplever del så, alt omkammaren bifaller propositionen, får vi en lex in casu, en lex Lejonhjärta. -Sedan vet jag lika väl som alla andra att den lag som vi nu kanske inför kommeralt gälla även för andra filmer. Inte är väl regeringen så oformlig att denlägger fram förslag lill en lag bara för en enda film! Men om inte filmenBröderna hade kommit, hade vi då fått en proposition ? Hadedet då varit denna brådska, som har kännetecknat behandlingen av ärendet? Den klarhet som brukar utmärka i hanskonstitutionella anföranden tycks svika honom för . Det varnämligen, som själv framhöll, så att nämnden hade fört framdetta förslag under . Det är riktigt alt tillkomsten av denna filmaktualiserade detta krav. Filmen påvisade att barnfilms-nämnden enligt minmening hade rätt i sitt krav. Hur man kan kalla det en lex in casu förstår jagöver huvud taget inte. HILDINGJOHANSSON (s) kort genmäle: har möjlighet att svara själv, eftersom hon ärledamot av denna kammare. Men för min egen del har jag väldigt svårt att intefatta detta som en lex in casu, därför all om del är en enda film som utlöseraktiviteten från utbildningsministern sida och han får regeringen med sig pådetta, så är det väl svårt all se att det skulle vara någonting annat som harframkallat intresset för att få en ny lagstiftning på detta område. Nej, , det är ju kombinationen av barnfilmnämndensmångåriga krav och aktualiserandet av ett konkret fall som har lett lill detta,och det kan man inte kalla en lex in casu; del vet mycketväl. () kortgenmäle: och jag lär inte kunna övertyga varandra på den härpunkten, men kvar står frågan: Varför har detta med en sänkning avåldersgränsen inte tagits upp tidigare? Jag behöver inte dokumentera saken -det gjorde utbildningsministern genom att citera, och även jag har detmaterialet med mig. Men sänkningen har inte skett tidigare, och då värdet väländå denna film som utlöste intresset och ingenting annat. Del är svårt att troatt det kan ha varit någonting annat som gjorde det. Sedanfår vi höra vad säger om det initiativ somutbildningsministern har tagit. PER (): Jag sade inledningsvis i milt anförande att vi skulle försöka begränsaoss lill vad propositionen handlar om och tog några exempel på vad den intehandlar om. vill jag gärna korrigera litet. Jag sadealdrig att den ko på isen som han frammanade utgjordes av Bröderna Lejonhjärta.Tvärtom sade jag att del finns flera kor på isen. Detar givetvis just som har aktualiserat propositionen - delförstår vem som helst och det är ganska naluriigl. Det är fråga om en film somär gjord med stora konstnärliga ambitioner, och den bygger på en bok som ärutomordentligt populär i de barnåldersgrupper som del här är fråga om, alltsåuppemot II år. Det är helt naturligt att just den filmenaktualiserar åldersgränserna. Men på utskottets förfrågan har man påbiograföyrån sagt att det kan vara två, tre eller fyra filmer som kanvara länkbara att släppas för barn som har kommit upp i skolåldern men intefyllt . tycks inte alls förslå vad propositionen handlar om. Han trorfortfarande att nu skall besluta om att tillåta Bröderna Lejonhjärtaför barn som har kommit upp i skolåldern. Jag hoppas verkligen att GöranKarisson kommer underfund med vad vi egentligen talar om. Det ärbiograföyrån och barnfilmnämnden som gemensamt skall avgöra om BrödernaLejonhjärta kommer att visas för en ny åldersgrupp. Det måste vi ha klart föross. Del är inte . Jagvill gärna understryka vad utbildningsministern sade, alt vi uppfattar såvälGöran som den gode vännen antydningar om att vi skulleställa upp för de kommersiella krafterna och deras intressen som starktkränkande - i varje fall skulle knappast hävda del eller säga delprivat till mig. Referatenfrån utfrågningen med bl. a. biograföyrån och barnfilmnämnden kan naturiiglvisgå isär, eftersom det inte finns något stenografiskt protokoll eller någonbandinspelning, men jag vill gärna påpeka att jag då ställde en direkt fråga:Anser sig biograföyrån kompetent att ta itu med en sådan här uppgift, omuppgiften föreläggs byrån, alltså att la hänsyn till ny åldersgräns? Jag ficksvaret ja. Medanledning av vad och sade vill jag gärna framhållaatt det inte är fråga om att godkänna filmer för barn som innehåller våld. Justnu är produktionen av filmer som präglas av våld en utomordentligt plågsamföreteelse här i tillvaron, som på något sätt måste bemötas, helst genom skapar alternativ.