prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Tvärtom föreslår ju ni höjda arbetsgivaravgifteroch skatter som skulle accelerera kostnadsutvecklingen, driva på inflationen,göra del besväriigare för näringslivet att konkurrera på utlandsmarknaderna ochdärmed också försämra bytesbalanssituationen. Nihar inte lagt fram några förslag och inte heller argumenterat för åtgärder somskulle leda till en snabbare ökning av den privata konsumtionen. Men samtidigtkritiserar ni oss för att den privata konsumtionsökningen inte kan bli vad vialla skulle önska. Deförslag lill budgetförstärkning som ni har presenterat är vad man skulle kunnakalla för potemkinkulisser. De verkliga effekterna är utomordentligtbegränsade. blir de direkt negativa genom att skattehöjningarna förbieffekter på priser och tillväxt, vilket gör hela budgetläget sämre. Vadvi har föreslagit här - vi diskuterar ju finansplanen, dvs. regeringenspolitik, den politik som påslår vara obefinilig men som ärsjälva föremålet för debatten -är åtgärder, som redan nu har visat sig vändautvecklingen uppåt. säger att våra förslag har kommit för sentoch att det blir fördröjning genom den borgerliga regeringens politik.På sätt och vis ligger del någonting i påslåendet atl åtgärderna kommerförsent. Åtgärder borde ha vidtagits 1975 och 1976, men de åren fördes sombekant, , i stället en politik, som förvärrade problemen ochsom aktivt medverkade till atl vi har de svårigheter som vi nu måste bekämpamed en tidsförsening som beror på att ni inte log itu med problemen i god lid. Jagpekade på handelsbalanssiffrorna. Jag stack inte understol med att ingenkan vara säker på atl dagens förbättring kommer all fortsätta. Jag är faktisktinte så övermodig. Jag uttryckte emellertid en förhoppning om delta, för när deförsta goda tecknen har börjat visa sig och när man har lagtgrunden för en annan kostnadsutveckling och bättre konkurrenskraft, finns delall anledning alt räkna med atl utvecklingen skall fortsätta i rält riktning. Kjell-OlofFeldt har fel när han påstår att jag stod här i talarstolenoch var väldigt storordig beträffande konjunkturuisikterna. Jag varutomordentligt försiktig. Jag gjorde en förutsägelse om en prisutveckling på6-7 96 , men den visade sig inte hålla. Den höll inte, eftersom vi pågrund av konjunkturutvecklingen, vår bylesbalanssiluation och vår försämradekonkurrenskraft tvingades vidta devalveringsåtgärder, vilka i sin tur leddetill att prisutvecklingen blev sämre än annars vore fallet. Det var alltsåfullt överlagda åtgärder som vi vidtog för att av två onda ting välja det bästaoch därmed lägga gmnden för den återhämtning vars effekter vi nu börjar kunna konstalera. Sedantyckte illa om att jag tog upp fondförslaget lill debatt. Detför vi tillfälle atl återkomma till. Att jag log upp det berodde emellertid påatt om man skall lägga fram etl sådant förslag - och det har socialdemokraternarätt att göra - är det sällsynt illa valt alt göra det i etl läge, när vi måsteutnyttja alla latenta resurser som finns i delta samhälle för att fö fart påinvesleringarna, främja nya initiativ och öka produktionen i samhället.Psykologiskt och politiskt och med tanke på del samhällsansvar som vi allamåste ta på oss är del elt väldigt illa valt tillfälle att lägga fram etlförslag, som innebär att man skall överta företagen från människor som harsatsat sitt kunnande och sina pengar i ny företagsamhet. Därför tyckte jag alldet var befogat atl ta upp fondförslaget. Vi får emellertid tillfälle attdiskutera del . () kortgenmäle: Jag känner mig inte illa hanterad av . Jag tänkte på deåhörare som möjligen ville höra någonting om regeringens planer för framtiden.Det är ju faktiskt, som till slut insåg, regeringens politik som iförsta hand diskuteras här . NärGösta beskriver socialdemokratins alternativ använder han tvåord: bördor och pålagor. Men han talar aldrig om vad dessa bördor och pålagorsyftar lill, vad pengarna skall användas lill. Del kan då vara på sin plats attjag beskriver det mycket kort. Detgäller alt tillföra näringslivet risktagande kapital med ungefär 4 miljarderkronor, stöd lill forskning och utvecklingsarbete med sammanlagt 300 milj. kr.,aU öka bostadsbyggandet förhoppningsvis med 15 000 lägenheter och att öka destatliga investeringarna med över 1 miljard. Det betyder mindrebudgetunderskott, lättare kredilpoliiik, mindre inflationsrisker. Detta är ensummering som , om han är så hederiig som han alltid berömmer sig avalt vara, verkligen borde ha gjort. Vibestrider inte alt kostnadsutvecklingen är en ohyggligt viktig sak för ett landsom , men del enda vi nu säger till regeringen är: Gör någonting för attden situation vi befinner oss i inte i onödan förvärras! Gör någonting för atlåterställa framlidstron i näringslivet och ute bland människorna! Sätt i gångekonomin igen! Det är faktiskt både regeringens ansvar och regeringensmöjlighet, men där sitter ni med armarna i kors och väntar och hoppas på attkonjunkturen och vinstförbättringarna skall rädda er ur svårigheterna. Jag ärrädd föratt det tar för lång lid och hinner ställa till för myckel skador föratl en sådan politik skall kunna fortsättas. HerrBohman säger - och han har gjort det förut också - att hans dåliga prisprognosför 1977 ursäktas av alt han själv förorsakade den extra inflationen. Han tycksinte vara medveten om att han med den beskrivningen förvandlar någonting somskulle kunna i bästa fall ha varit en vårdslös hantering till en uppsåtligpenningvärdeförstöring. Jag kan inte inse atl hans situation förbättras. Låt mig, herr talman,upprepa frågan: I vems namn talar när han angriper förslaget omlöntagarfonder? Ar det regeringen som ger sitt besked tillsocialdemokratin och till fackföreningsrörelsen om regeringens inställningeller är det moderatledaren som talar? Det borde vara enkelt attge besked om den saken. Kammarens diskussion kan naturligtvis handla om GöstaBohman, men den handlar i första hand om regeringens inställning lill denna ochandra frågor. Närdel gäller att lösa framlidens problem har inte givit oss någonsom helst anvisning annat än att han säger till människorna: Spara och hålltillbaka och låt det privata näringslivet ta hand om pengarna och sköta dem, dåblir det bäst. Men det kan vara så att människorna har en annan uppfattning,. CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Herr talman! Den borgerliga regeringen har redangjorl mera statsingripanden i näringslivet än vad den socialdemokratiskaregeringen hann med . är främsta kritik motsocialdemokratin att den borde ha fört en mera planmässig ekonomisk politik närden satt vid makten. Ja, mycket skall man höra innan öronen faller av! medgav nu alt det inte bara ärkostnadsproblematiken som spelar roll för ekonomiska problem. Det varett intressant medgivande. Men det slår i direkt motsättning till vadfinansutskottet har skrivit i del betänkande som vi diskuterar. Där sägerman atl huvudlinjen i politiken måste vara all sänka kostnaderna - det är detenda man pekar Denborgeriiga regeringens politik har inte överraskat oss. Den har blivit precisvad man kunde vänta: en inflation och en prisstegring utan motstycke,nedskärning av konsumtionen och sänkning av de stora massornas levnadsnivå,minskning av antalet induslriarbelsplaiser i landet, rekord närdet gällerkapitalexporten lill utlandet, starkt nerdragna investeringar, växande arbetslöshet,underutnyttjande av landets produktionsresurser så att gårförlorade . Delär ju modernt med fabler igen. Några av de mest berömda har skrivit. Destämmer väl på företeelser , t. ex. den om räven och del sjukalejonet. Delberättas att lejonet var illamående och instängt i sin kula och att det skullekänna sig lyckligt alt där fö se sina undersålar, som kunde visa det sinhyllning. Många infann sig följaktligen, men man iakttog att räven med storförsiktighet höll sig undan. Lejonet lade märke till rävens frånvaro ochskickade en av sina schakaler för att uttala den förhoppningen all räven intevar känslolös för vördnad och undersåtlig käriek utan i stället i likhet medalla andra ville infinna sig och fullgöra sin plikt. Räven sade till schakalenatt denne skulle framföra hans vördnadsbeiygelser och säga att han mer än engång varit fördig att besöka lejonet, men att han hade lagt märke till atl allafotspår till kulans mynning pekade inåt men ingel utåt. Denna fabel stämmer förunderiigt väl på den borgeriiga regeringen ochdess politik. Alla spår leder in i hålan, men inga ut. 8 protokoll 1977/78:83-85 Först några ord lill . Allsänka kostnadsläget i detsvenska näringslivet är en av hörnstenarna i den politik som vi tvingades attföra, när vi övertog regeringsansvaret. Vi har i det hänseendet kommit ett gottstycke på väg. Det återstår mycket annat atl göra. Men det har varit och är enav huvudpunkterna i vår politik. Kjell-OlofFeldlär åtminstone konsekvent i elt hänseende. Det har inte förts någon debatt efterdet aU Kjell-OlofFeldl fiyltade ut ur kanslihuset, som inte har byggt på hanspåståenden att regeringen inte har någonting atl komma med: Regeringen stårtomhänt. Regeringen måste tala ur skägget. Vad är det regeringen har att kommamed? Dettasäger som vi debatterar regeringens finansplaner ochbudgetförslag, och sedan socialdemokraterna har ägnat bortåt 75 sidor i sinreservation åt att gå igenom förslagen i detalj. I finansplanen ochbudgetpropositionen finns alltså alla de beståndsdelar och huvudlinjer iregeringens politik som säger saknas. Hela underiaget fördenna debatt är ju vad som finns där. Hur kan då stå här i kammarenoch säga atl det inte finns någonting att diskutera och all det är därför somGösta föredrar att prata om socialdemokraternas politik? Socialdemokraternaspolitik speglasju hela liden mot de konkreta förslag i olika hänseenden somregeringen har lagt fram. Ni lägger fram ert alternativ mot de konstmktivaförslag som vi har presenterat. Sedan går jag igenom ochövriga socialdemokraters olika förslag och visar på atl de enligt min meninginte leder till målet. De kommer bara att förvärra situationen. Ochunderlåtenheten i många hänseenden att redovisa klara och nödvändigamotåtgärder har ju varit påfallande. Men när jag då frågar varför ni intehargjort det och del, och vilka konsekvenser del skulle fö för Sverigesekonomi, så får jag inga som helst svar av Kjell-OlofFeldl. Sedanfrågade om jag, när jag tog upp fondförslaget, talade i hela regeringens namn. Jag är händelsevis ekonomiminister, och jag lar mitt an svar när det gäller alt presentera regeringens syn på ekonomin. Och när jag beskriver fondförslaget och belyser vilka konsekvenser det skulle kunna få för investeringsviljan och förden svenska ekonomin, så är jag övertygad om att jag har hela regeringen med mig. Hur kommer det aU gå med svensk ekonomi? Kommer problemen aU beslå?Kommer de kanske t. o. m. att förvärras? Eller kommer de att lätta? Hur snabbt och hur mycket? Och vad kan vigöra för att fö bättre fart påden svenska ekonomin? Dettaär naturliga huvudfrågor i finanspolitiska debatt, en debatt då vikan granska regeringens finansplan och budgetförslag samt oppositionspartiernasriksdagsmotioner. Och vi också kan fundera över de många olika råd somekonomer och andra ger oss. Det är rätt storsamstämmighet då det gäller alt beskriva och analysera Sverigesekonomiska läge. Vi har haft med svag aktivitet i vår ekonomi,industriproduktionen har minskat . Exportvolymen har varit låg,medan importen har stigit. Bytesbalansen har försvagats alltmer, budgetunderskottenhar ökat och konsumentpriserna har stigit mycket under hela 1970-lalet, framförallt under förta året. En ljuspunkt är atl sysselsättningen ligger på en högnivå. Men även här finns det några mörka inslag: antalet arbetslösa samtanställda i beredskapsarbeten har ökat. Meningarnaär emellertid delade då det gäller att avgöra vilka åtgärder som bör sättas införatt man skall fö en balanserad ekonomi, en ekonomi präglad av fullsysselsättning, social och regional utjämning, prisstabilitet, ekonomisktillväxt och balans i ulrikesbeialningarna. Densocialdemokratiska reservationen 1 vid finansutskottets betänkande är elt på många sätt märkligt dokument. Det är inte lätt att finna en enhetlig grundton. Det finns långa stycken med balanserad analys, med sakligare och mera nyanserade beskrivningar än vi förut har mött från oppositionen. Men det finns också långa stycken med retorik, förenklingar, borlförklaringar och ensidig skuldbevisning -just sådana inlägg som vi så ofta mött . Man säger t. ex.: "Genom den socialdemokratiska politi ken--- har vi nu uppnått en hög nivå i fråga om t. ex. utbildning, kommunikationer,transporter, energiförsörjning, bostadsförsörjning och inte minst viktigt ävenbarnomsorg." Det skulle alltså vara socialdemokraterna ensamma som hargjort allt detta. Vidaretalar man t. ex. om det "relativt låga kapacitetsutnyttjande somregeringens politik nu lett till". Det skulle alltså vara de nuvaranderegeringspartierna som ensamma åstadkommit det, som exempelvis ligger bakomindustriproduktionens minskning 1975, 1976 och 1977, trots alt de fickregeringsansvaret först . Delfinns en del konkreta förslag - i en del fall desamma eller nästan desamma somregeringens, i andra fall helt andra lösningar. Mansäger att det är den av regeringen förordade inriktningen av den ekonomiskapolitiken som har lett till dagens situation - hade man följt socialdemokratinsrekommendationer hade lägel varit etl annat. Ja, förvisso. Då hade vihaft andra växelkurser, sämre anpassade lill omvärlden, då hade en rad skatterför löntagare och företagare varit högre. Vårt näringslivs konkurrenskraft hadevarit 20 96 sämre. Del är förbluffande atl socialdemokraterna inte informeratom detta i en reservation som dock omfattar ett drygt 30-tal trycksidor. Lägelhade varit ett annat, vi hade haft större problem med samhällsekonomi ochsysselsättning än vi nu har. Det är verkligen en på flera sätt mångsidigreservation. Skulle de nuvarande regeringspartierna ha lagt fram etl liknandedokument, så skiftande till innehåll och uppläggning, hade vi fött höra: Ni äroeniga, ni är splittrade, ni måste ta er samman. Menjag ser del ändå som etl framsteg att flera av resonemangen präglas av störrerealism . Mansäger t. ex. atl del är nödvändigt med ekonomisk resurstillväxt, alt vi måstearbeta oss ur nuvarande situation, atl vi måste satsa på investeringar. på forskning ochutveckling och atl vid sin budgetbehandling måste ålägga sig att medutomordentlig restriktivitet pröva nya utgiftsanspråk och positivt prövaförslag till besparingar och omprioriteringarav redan pågående verksamheter.Man är medveten om att vi en lång lid framåt kommer att fö brollas med en radstmkturproblem i vår ekonomi och atl vi måste räkna med en fortsalt mycketkraftig internationell konkurtens och med risker för ökad protekiionism. Ochman säger t. o. m.att politiken måste formas i en anda av konstruktivtsamarbete med näringslivet och med arbetsmarknadens parter. Mansägeratl den ekonomiska politiken bör ha fem grundegenskaper-fem braegenskaper; synd bara att man inte förut haft de punkterna som riktlinje försitt arbete och alt många av de konkreta förslag man nu lägger fram så illastämmer överens med de riktlinjerna. De fem gmndegenskaperna ärföljande: Vi måste öka investeringarna och det totalasparandel i vår ekonomi. Vi måste acceptera under framöver endämpad tillväxt i konsumtionen. Vi måste fö en rättvis fördelning avproduktionsresultat och välfärd. Vi måste minska underskotlen i statsbudgeten. Vi måste långsiktigt och planmässigt återställa densvenska ekonomins styrka. Låtoss se på några av de punkterna och på några av de förslag som regeringen ochoppositionen lagt fram. Vad skall man göra för altöka investeringar och sparande? Mankan försöka med atl inrätta en strukturfond, med att införa en särskildstrukturavgift. Man kan komplettera detta med att lägga nya och ökade avgifterpå näringslivet, på företagare och löntagare. Man kan ändra skattereglerna såatl beskattningen av egenföretagare och familjeföretag blir hårdare. Man kanförsöka fö människor att spara mera.genom att höja inkomstskatterna och genomatl bevara ett skattesystem som stimulerar inflationen. Menjagtrorinte på de vägarna. Jag tror alt invesleringarna kommer atl öka då det blirmera lönsamt att investera, då svenska förelag för större möjligheter alt säljavaror och tjänster. Jag tror att det är bättre om investeringsbesluten fattasute i företagen, i samverkan mellan företagsledning och anställda, än istyrelsen för en central strukturfond. Jag tror atl människor kommer alt sparamera om de känner att det är lönande, och därför bör vi utforma beskattning ochsparstimulanser så atl det blir mera angeläget att spara. Ochjag kan inte tro att vi skulle förbättra konkurrenskraften för svensktnäringsliv och situationen för våra landsting och kommuner, om vi skulle höjakostnadsnivån genom en ny strukturavgifi och genom att höja några av denuvarande avgifterna. Och hur skall vi kunna fö flera jobb om vi ytterligarehöjer kostnadsnivån? Oppositionens förslag betyder f ö. inte all kostnadernaskulle höjas bara med 0,7 96, som Kjell-OlofFeldl påslår. rätt att en avgift somskulle gälla fr. o. m. inte för full effekt första året, men fr. o.m. den tidpunkt då avgiften kommer alt höjas blir ju avgiftsnivån 2 96 högre,och del blir från denna högre nivå som vårt näringsliv skulle fö arbeta ifortsättningen. Vadskall vi göra för att fö en rättvis fördelning av produktionsresultat ochvälfärd? Skall vi gå vidare med nya och ökade skatter? Skall vi höja bidrag ochöka olika samhällsinsatser? Det finns i reservationen gott om sådanaformuleringar som "regeringens politik medför växande klyftor och ökadeorättvisor". Redan i talarstol blir liknande formuleringarstundom mera drastiska. Och ju längre bort från officiellt tryck och officielladebatter vi kommer, desto orimligare blir påståendena. Detsägs alt det framför allt är regeringens skattepolitik som skulle medföraväxande klyftor och ökade orättvisor. Nuhar- uppriktigt sagt - inte så stora och genomgripande skattereformer skettunder som nuvarande regering haft möjlighet att lägga framskatteförslag för . Vi håller på alt steg för steg förändra delskattesystem som socialdemokraterna byggt upp. Del finnsförvisso myckel att säga om våra skatter, det finns mycket av klyftor ochorättvisor i vårt skattesystem. Jag noterade också atl i sittsenaste nummer tycker att "vårt skattesystem är mttet" och säger atl"del är obegripligt och ruskigt stötande alt socialdemokraterna under sinregeringstid gjorde så litet för att ändra systemet". Jag-som är mera generös lill min natur -vill inte säga att vårt skattesystem ärruttet, men det har många svagheter och brister och vi arbetar på att fö bortde svagheterna och bristerna. Och de reformer som vi arbetat fram har förvissointe medfört några klyftor och orättvisor, tvärtom har vi kunnat ta bort en delsådana klyftor och orättvisor. Våra skatleförslag har betytt lägre statliginkomstskatt och lägre marginalskatt för alla inkomsttagare, utom för dem somtjänar allra mest. De har betytt nya regler för faktisk sambeskattning ochbeskattning av fåmansföretag - beskattningen har blivit lika oavsettföretagsform. Medhjälpande make, i praktiken mestadels kvinnor, behöver intelängre diskrimineras. Delta är en rättvisefråga. Vi har förbättratarbetsvillkoren för de mindre företagen och för ideella organisationer. Detsom debatten nu kanske framför allt gäller är om man skall inflationsskyddaskatteskalorna eller inte. Där möter vi, också i utskottsbetänkandet, ettantal skall vi säga missförstånd, eller kanske fel, eller kanske lögner. Detsägs t. ex. att ett inflationsskydd skulle betyda att en höginkomsttagareskulle få tre-fyra gånger så stor skattesänkning som en låginkomsttagare.Ibland har man t. o. m. tabeller som tycks visa liknande saker. Menett inflationsskydd innebär inte någon sådan skattesänkning. Statsskattenkommer inte atl sänkas bara därför att man inflationsskyddar skatteskalorna.Vad som händer är atl skatten inte automatiskt höjs i takt med inflationen, attmänniskorna inte för högre inkomstskatt och marginalskatt på renainflationspengar. Det är djupt ohederiigt att ge intryck av all man sänkerskatten, atl man skulle förändra några fördelningspolitiska mål och alt man skulle gestörre förmåner ål vissa grupper än åt andra genom etl inflationsskydd. Viarbetar för en skattepolitik och en socialpolitik som betyder mindre klyftoroch ökad rättvisa. Det är därför som budgetförslaget satsar så mycket påsysselsättning och social trygghet. Vadskall vi göra för att minska underskotten i statsbudgeten? Skall vi -utöver vadsom är nödvändigt för alt fullgöra en del sociala förpliktelser -starkt höjaolika arbetsgivaravgifter och införa nya typer av skatter och avgifter? Ellerskall vi i första hand pröva andra vägar? Detsägs i reservationen atl regeringen helt har nonchalerat finansutskottets ochriksdagens uttalande att "statsbudgeten /79 måste utformas . medstor restriktivitet". Detta skulle vara en allvariig anklagelse om denvore sann. Och den som uttalar en sådan kritik måste självfallet själv redovisarealistiska alternativ som bättre fyller finansutskottets och mål. Menhur är del? Ja, budgetunderskottet är förvisso betydande och oroande, även omdet egentligen innebär alt den statliga konsumtionen kommer alt vara på enoförändrad, eller kanske t. o. m. något sänkt, nivå. Detskulle förvisso ha varit möjligt att redovisa etl budgetförslag med lägreunderskott, men jag är inte säker på alt detta i just nuvarande läge hade variten bättre, en starkare budget. Vi hade kunnat uppnå etl lägre budgetunderskottgenom att redovisa lägre statsutgifter, men det hade betytt en lägre ambitiondå det gäller sysselsättning och social välfärd. Vi har höga mål på dessaområden. Jagvill försäkra att del har varit elt budgetarbete präglat just av storrestriktivitet, Det kan en närmare granskning av budgetens tusental punktervisa. Jag noterar också att det är tämligen fö utgiftsminskningar somoppositionen föreslår: drygt 500 milj. kr. i minskade försvars- och jordbrukskostnader,inom en statsbudget på . Nuhoppas jag atl oppositionen-och samtliga riksdagspartier för den delen,eftersom motsvarande formuleringar finns i både utskoitsmajoriietens ochreservanternas skrivningar - i arbetet i utskott och kammare lever upp tillformuleringen atl vid sin budgetbehandling måste ålägga sig att medutomordentlig restriktivitet pröva nya utgiftsanspråk och positivt prövaförslag till besparingar och omprioriteringar av redan pågående verksamhet. Jaghoppas alt detta känns som en förpliktande formulering. Eltlägre budgetunderskott hade vi också kunnat uppnå genom att redovisa högrestatsinkomster, alltså högre skatter, men vi tyckte inte atl detta var en braväg i nuvarande läge med svag aktivitet i vår ekonomi. Vi kunde inte finna attdel skulle vara en bra väg alt stimulera ekonomin genom alt höja skatterna. Oppositionenhar en annan uppfattning och har lagt fram en lång lista över nya och höjdaskatter. Slutsumman sägs vara närmare 9 miljarder. Men eftersom man samtidigtlägger fram en lång lista över ökade utgifter, menar man att budgelsaldoi genomde olika förslagen skulle kunna förbättras med 5 miljarder. Jag har tidigaresagt att jag är kritisk lill de beräkningarna, alt de flesta miljardernaförsvinner vid en närmare granskning. alltså inte sitt mål;analys och förslag hänger helt enkelt inte ihop. Jagvill bara peka på två punkter, som jag delvis redan har nämnt. Strukturavgiftenskulle, säger oppositionen, ge ca 4 miljarder i ytteriigare statsinkomster. Detskulle den nu inte göra för /79, kanske 2,5 miljarder. Men meraavgörande är att jag menar att en sådan ny avgift skulle medföra betydanderisker för samhällsekonomin och sysselsättningen. Inftationsskyddetav inkomstskatteskalan skulle betyda ca 2 miljarder, säger oppositionen. Detgör del nu inte heller; summan /79 blir Väsentligt lägre. Menintressantare ärjust detta nej, ett nej utan alternativ.