prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Det framgår mycket klart att grundorsaken var att vårtväxelkursjuslerade konkurrensläge försämrats med mer än 7 96,medan motsvarande siffra för 1970-1973 låg mycket nära noll. Situationeninom den kommunala sektorn ger anledning till stor oro. Den kommunalaverksamheten växer mer än dubbelt sä mycket som skulle vara fallet om kommuneroch landstingskommuner nöjde sig med att uppnå det av beslutadeutbyggnadsprogrammet för barnomsorg, äldreomvårdnad och långtidssjukvård. Utannormal ekonomisk tillväxt är det otänkbart med en fortsatt så kraftig kommunalexpansion, och härom tycks regering och opposition vara överens. Man kan erinraom överenskommelsen mellan regeringen och kommunförbunden, där manunderstryker att det är nödvändigt att kommunerna gör en översyn av sinaflerårsplaner i syfte att uppnå en till det samhällsekonomiska utrymmet bättreanpassad volymmässig ökningstakt. Samma tankegångar går igen i densocialdemokratiska reservationen, där det går lätt att instämma i framfördakrav på ompriorileringar inom den kommunala sektorn för att orka med gjordaåtaganden inom omsorg och vård. Denkommunala utdebiteringen väntas bli 1,85 högre än innevarande år,dvs. en ökning på närmare tusenlappen för en inkomsttagare med . Höjningen väntas med en tredjedel falla på kommunerna och med tvätredjedelar på landstingskommunerna. Förden enskilde skattebetalaren är det naturiigtvis tämligen likgiltigt omkommunalskattehöjningen går åt del ena eller andra hållet, men intrycket ärdock bestående att man har betydligt större förståelse för utgifterna, ompengarna används till investeringar inom vårdområdena än om de används till attbygga ishallar eller kommunalhus. Avmånga ansvariga kommunalmän fordras det nu ett politiskt mod att vidtaimpopulära åtgärder - som att säga nej till eller senarelägga investeringar somman ställt i utsikt eller kanske t. o. m, lovat i långtidsplaner ochvalbroschyrer. Valet borde inte vara svårt. Det förefaller som om människorfick allt klarare för sig att det inte går att fortsätta leva som om ingentinghänt. Man bör också ha klart för sig att kommunerna inte kan bedriva konjunkturpolitikutan måste balansera sin budget, och i ell svårt låneläge återstår ofta blottatt skattefinansiera många investeringar,, anförande återspeglas den socialdemokratiska motionens ochreservationens försök all likt söndra och härska. Hanförsöker så split mellan de tre regeringspartierna, och jag är tacksam för attKjell-Olof Feldts möjligheter att söndra numera är större än hans möjligheteratt härska. Kjell-OlofFeldt talade om "det besynnerliga påhitt" som den 15-procentigainvesteringsavgiften på oprioriterade byggen utgjorde. Jag vill då erinra omatt den socialdemokratiska regeringen vid tvä tillfällen införde liknandebestämmelser. För att värna om byggsysselsättningen har man nu gjortdispensgivningen så omfattande att utskottet och regeringen varit eniga om attavgiften kunde slopas. Ekonomiministern,som skall ta till orda, kommer säkert att bemöta , mendet må ändå vara mig tillåtet att invända mot socialdemokraternashistorieskrivning vad gäller moderata samlingspartiets tidigare agerande. Påståendeti motionen 39 att vi ville ha en momssänkning 1974 utan tidsbegränsning är interiktigt. Vad vi uttalade var att det var för tidigt att besluta attmomssänkningen skulle upphöra just och att det hade varitfördelaktigare att ta beslutet litet senare, när man bättre kunde överblickautvecklingen. Därför motionerade vi om att momssänkningen skulle vara längsttill . Då h.ade och regeringen haft störrehandlingsutrymme. Beträffandevåra senare föreslagna stimulansåtgärder rycker man ut olika förslag menundviker att nämna vilka andra åtgärder vi för balansens skull ville vidta. Föratt få en helhetsbild måste de också vara med. Manundviker även att nämna det program mot inflationen som vi framförde hösten1974 och som, om del hade genomförts, enligt min uppfattning hade varit ägnatatt dämpa inflationen. Med det sagda yrkar jag bifall till hemställan i finansutskottetsbetänkande nr 10, och eftersom ingen annan har gjort det också tillhemställan i betänkandet nr 9. Denekonomiska politiken m. m. Då man lyssnar på debatten här hemma i får man inte sällan enkänsla av att många tror att vi svenskar står ensamma i kampen med svåraekonomiska problem. Så är ingalunda fallet. har visseriigen, med hänsyntill sitt goda utgångsläge och den allmänt spridda uppfattningen, att vår högalevnadsstandard är någonting alldeles självklart, drabbats relativt setthårdare än andra och måste därför ta kraftigare tag för att lösa problemen. Videlar likväl de ekonomiska svårigheterna och balansproblemen med ett stortantal, företrädesvis mindre, industriländer. Denutlösande faktorn - som vi inte kunde påverka här i -var oljestaternasfyrdubbling av sina priser är 1973, vilken ledde till en enormkapitalöverflyttning från oljeförbrukande till oljeproducerande länder. Deskilda, mot varandra stridande metoder som industristaterna då använde för allkomma till rätta med den brist i deras bytesbalanser som oljeprishöjningenledde till skapade inte bara den allvariiga lågkonjunkturen 1974 och 1975 utanockså stora olikheter mellan industriländerna inbördes. Som finansutskottetsordförande erinrade om följde några stater - fram- Denekonomiska politiken m. m. för allt de mindre -exempel och försökte hålla efterfrågan inom landet på en hög nivå föratt motverka den nedgång i den interna efterfrågan som krisen eljest skulle halett till. Den nästan automatiska följden av den politiken blev stigandebytesbalansunderskott och en press uppåt på priserna. De länder däremot, somdirekt tog smällen och inte kompenserade sig för den av oljeprishöjningenföranledda minskningen i konsumtionsutrymme, fick stigandearbetslöshetssiffror men i flera fall i gengäld bättre bytesbalanssiffror ochen långsammare prisstegringstakt. BakomSveriges politik vid och i det här hänseendet stod allademokratiska partier eniga. Jag har upprepat det i nästan varenda ekonomiskdebatt . Och när regeringen i sin proposition analyserarskeendet och fram till dagslägel och påvisar dennaefterfrågepoliiiks konsekvenser ligger däri inte någon anklagelse mot detförutvarande regeringspartiet. Dess försyndelser hänför sig till andraåtgärder, vidtagna både före och efter 1974, men inte till efter-frågepolitikensom sådan. Jaghar velat särskilt understryka delta med hänsyn till de utomordentligt dåligtunderbyggda angrepp som socialdemokraterna nu har riktat mot den politik vimoderater förordat efter oljeprishöjningen, och jag får kanske tillfälle allåterkomma senare till de beskyllningarna. Viär i i hög grad beroende av den internationella konjunkturutvecklingenför att återvinna vår ekonomiska hälsa. Att vi dessutom har att ta itu med meralångsikliga strukturproblem, som har byggts in i vår ekonomi och vårtnäringsliv under de år då socialdemokraterna styrde landet, förändrar inte detfaktum att en mer tillfredsställande internationell konjunkturutvecklingskulle väsentligen underlätta vår ekonomiska tillfriskningsprocess. Jaghar, herr talman, vågat uttrycka en viss försiktigoptimism i det här hänseendet. Jag har vågat säga att jag tycker mig kunnaskönja en ljusning i atmosfären i dagslägel. Jag medger all det konkretaunderiaget för sådana förhoppningar är mycket bräckligt. Detta framgår klartinte bara av den regeringsproposition vi nu behandlar och av finansutskottetsbetänkande över den utan också av de prognoser som redovisats utomlands. Iallra största korthet vill jag därför peka på några delvis motsägelsefulla menlillsammantagna ändå positiva tendenser i konjunktursituationen. Såsent som var OECD-staterna överens om att den försysselsättning och prisstabilitet behövliga tillväxten borde uppgå till5 96, dvs. 1 96 mera än vad som då väntades . har siffran för detsistnämnda året reviderats ner med mellan 1 och 0,5 96. Och även för 1978räknar man nu med en tillväxttakt i slorieksordningen . Men man görsådana prognoser bl. a. i avsikt att påverka länderna att på olika sätt genomstimulansåtgärder höja tillväxttakten och därmed dementera prognoserna. Delsäger sig självt att en så låg produktionsutveckling måste få, om denförverkligas, mycket allvarliga konsekvenser för världshandeln och för de av detinternationella handelsutbytet beroende industriländerna. Det finns därföranledning räkna med att de rekommendationer och uttalanden som gjorts på olikahåll om nödvändigheten all med olika stimulansåtgärder påverka utvecklingen ärett intresse inte bara för värids-handeln som sådan utan också för de direktberörda folken. Manhar alltså anledning att betrakta de dystra prognoserna som en klar ulmaning.De får helt enkelt inte förverkligas. Det är den tanken som ligger bakomulmaningen, och det ankommer på de politiska ledningarna i de olika nationernaatt tillse att detta inte blir fallet. Ävenom samlade bytesbalansunderskolt förväntas bli lägre än vad del blir i är, dvs. ca , är den ojämnafördelningen av detta belopp oerhört störande för ekonomier ochför den internationella konjunkturutvecklingen över huvud taget. Förentastaternas underskott i sin bytesbalans, som är större än ochsom har medverkat till att pressa ned dollarkursen - vi läser just itidningarna om hur den åker ner - motsvarar i stort sett de samlade överskotteni , , och . Det är i övrigt framför alltde små , inte minst vi här uppe i , som har drabbats -länder som i större eller mindre utsträckning följde rekommendationerom att tillämpa en efterfrågeslimulerande politik efter oljekrisen. Destimulansåtgärder som har beslutats i kommer att få effekt i åroch . Dels vidtas direkta åtgärder - skattesänkningar - avslorieksordningen . Dels sätter man i gång ett flerårigtinvesteringsprogram på . I början på det nya årettorde dessutom redan förut beslutade väg- och kärnkraftsbyggen komma i gång,uppgående till i runt tal . Detta torde emellertid interäcka för att öka tempot i den tyska ekonomin och därigenom påverka de ländersom har att göra med . Det är därför jag sätter min lit till attdet tryck, som det socialdemokratiska utsatts för både inomlandet, från andra staters sida och inom , skall framtvingaytterligare stimulansåtgärder i . Vadgäller , som också just nu kämpar med stora ekonomiska svårigheter, pågrund av och inte trots del stora bytesbalansöverskottet, finns det ocksåanledning att utgå ifrån att en omläggning av politiken i stimulerande riktningblir nödvändig. Vissa åtgärder har som bekant redan vidtagits. Vi har skäl atträkna med ytterligare. Den ombildning av den japanska regeringen som nyligenvidtagits kan tas som ett tecken på det. Iövrigt hör till de mera ljusa inslagen i bilden den stabilitet som kännetecknarFörenta staternas ekonomi. Trots en viss svag avmattning tyder mycketnu på att den ekonomiska tillväxten kommer att återhämtas under loppet avhösten. I slutet av detta år och torde tillväxten ligga på enårstakt av mellan 4,5 och . Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. har bytesbalanssituationenförbättrats i , , och . UtanförOECD-kretsen har motsvarande positiva utveckling skett i länder som ochBrasilien. Den ekonomiska politik som har bedrivits i dessa länder - i vissafall med stöd av - har alltså letttill resultat. Närjag vågat antyda en viss optimism, har det främst sin grund i den övertygelsesom jag gav uttryck åt, nämligen att de valutaslarka länderna i längdeninte kommer att kunna motstå del tryck som utövas mot dem från omvärldens sida.På sikt ligger det alldeles obestridligt i ländernas eget intresse attförsvagningen av den konjunkturfas som vi nu befinner oss i inte får fortgå neremot en verklig konjunkturdämpning. Kurvan måste helt enkelt åter vridasuppåt. Deåtgärder som den vidtagit i fråga om den svenska ekonomiskapolitiken har avsevärt förbättrat vårt utgångsläge i den situation som nuföreligger. Om politiken kan fullföljas och om arbetsmarknadens parter visardet ansvar i avtalsuppgörelsen, som jag är övertygad om att de ärberedda att axla, bör vi - trots alla svarta moln - ha rätt att ge uttryck förvissa försiktigt positiva förväntningar. Menjag vill starkt stryka under att detta inte innebär att våra problem därmed ärlösta. De ligger i mycket stor utsträckning på den strukturella sidan. Och detkommer att ta innan någon kan stå här i och säga att viklarade krisen och alt vi äter har kommit i takt med den utveckling utomlandssom vår ekonomi, vårt välstånd och vår sysselsättning är nära nog heltberoende av, Iflnansutskoltets betänkande nr 10, som vi nu behandlar, har utskottet förklaratsig ställa sig bakom den inriktning av politiken som redovisas och förordas iregeringens proposition, den proposition som för en stundsedan kallade "pamflett". Det är verkligen att ta i. Naturligtvisborde jag tacka för hans våldsamma upp-värdering av min egenringa betydelse. Men blir jag litet ledsen över att det här gångna året tydligen glömt bort hur ekonomiska analyser ochprognoser utarbetas i det kanslihus där arbetade . Vigör nämligen nu precis på samma sätt som man gjorde tidigare. De analyser ochprognoser som bygger på fakta från och utlandet och påkonjunkturinstitutets noggranna utredningar friserar vi inte efter politiskavärderingar eller politiskt önsketänkande, utan fakta får tala för sig själva.Det är alltså dessa fakta vi redovisar i den typ av propositioner som det nu ärfråga om. Propositioneninnebär - framhåller finansutskottet - "att vi genom en kraftigåtstramning av den privata konsumtionen och samtidiga åtgärder för att stärkade svenska företagens konkurrenskraft skall kunna vända den nuvarandeutvecklingen mot allt större underskott i våra utrikes affärer och på siktföra oss tillbaka i ett balansläge. Detta kommer att ta tid och innebärapåfrestningar. Enligt utskottels mening ges emellertid inget alternativ. Deninledda politiken måste fullföljas med all kraft," Jagkan självfallet ställa mig helt bakom denna bestämda och kärva viljeförklaringdärför att den fullt ut överensstämmer med vad regeringen syftar till. HerrFeldts mytbildning om motsättningar i grundsynen mellan regeringen ochfinansutskottet är och förblir bara en mytbildning. De rekommendationer somfinansutskottet med all rätt gör beträffande bud-gelstramhet innebär, som jagkan se det, bara ett stöd för den politik som regeringen själv står för och somvi bl. a. i den här propositionen uttryckt med följande ord: "Finanspolitikenkommer alt bli mycket stram . Påden statliga budgetens utgiftssida innebär kravet pä stramhet en mycket starkåterhållsamhet med nya utgiftsätaganden. Även sådana kostnadskrävande reformersom framstår som utomordentligt angelägna måste uppskjutas tills det ekonomiskautrymmet för dem kan skapas." Vad är detta annat än justdel som finansutskottet ger uttryck åt? talar om att finansutskottet utdelar näsknäppar till regeringen såär det näsknäppar bara i egen fantasi, och de bör stanna där. Detfinns tillräcklig överensstämmelse mellan regeringen och finansutskottet föratt det inte skall ges utrymme för den typ av vantolkningar som sig ät. Överensstämmelsen mellan utskottet och regeringen om vad denekonomiska politiken måste vara inriktad på är fullständig. Den syftar till attfullfölja den välfärds- och sysselsättningspolitik som vårt land bedrivit i detförflutna - efter del att vi vidtagit de nödvändiga stabiliserande åtgärderna.Dessa är en förutsättning för att den politik jag talade om skall kunnaförverkligas. Somvanligt fick vi i inledningsanförande höra gnäll och skäll. Vi fickinte höra ett enda ord om vad socialdemokraterna / sak skulle ha velat göra somhade varit bättre än vad regeringen föreslagit. Vi fick inte något recept. Nistod där tomhänta med er analys och era angrepp. Jag tycker attsocialdemokraterna och i synnerhet de som sysslade med finansen, som herrFeldt, borde ha lärt sig någonting som ni salt och styrde dethär landet. I varje fall borde ni ha lärt er någonting av alla de försummelsersom ni gjorde er skyldiga till under den tiden. Detär inte så märkvärdigt, , som ni ville göra gällande, att vitalar om missnöjespolitik när vi lyssnar på en lilania av det slag somKjell-Olof läste upp här i talarstol. Men,herr talman, vi måste också ha klart för oss - vilket jag redan understrukit -att bättre tider utomlands inte löser våra problem och alt del därför interäcker med enbart en anpassning av kostnadsläge till omvärldens. Ävenmera djupgående och mera långsiktiga åtgärder är ofrånkomliga. Låtmig ändå i korthet uppehålla mig något vid kostnadsläget. Som kammarensledamöter helt säkert minns - och flera talare från den borgeriiga sidan avfinansutskottet har påmint om del - förnekade socialdemokraterna länge attSverige hade några kostnadsproblem och att Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. vi hade några problem överhuvud taget. "Det dukade bordet" - som har blivit en visa i svenskpolitik - hette det . Men , när man lyssnar på , ärdet ju ingen hejd på allt elände som svensk ekonomi har att kämpa med. En endajättelik svartmålning av ekonomi fick vi uppleva för en stund sedan.Det går väldigt snabbi utför, i varje fall i den socialdemokratiskaförkunnelsen. Niminns säkert att debatten för omkring ell år sedan här i kammaren mellan bl. a.mig och den nya oppositionens företrädare präglades av klara motsättningar ifråga om just kostnadsproblemen. Jag pekade då på hur den efterfrågepolitikunder åren efter 1974 som vi alla varit överens om - jag understryker det än engång - inte hade förenats med den kostnadsåterhållande politik som vi moderateroch även andra hade krävt. De orimliga marginalskallesatserna, prishöjningarna,de oavbrutet höjda arbetsgivaravgifterna - dvs. skatten på lönerna - hadedrivit de redan förut höga svenska arbetskraftskostnaderna i höjden. Vi hade jui högre arbetskraftskostnader än andra redan då, men vi klarade detgenom en högre produktivitet. När sedan den procentuella höjningen kom därutöver,så blev totalsumman förödande för oss. Vårt näringsliv fick sin konkurrenskraftalltmer urholkad. har undan för undan förloratmarknadsandelar, inte bara utomlands utan också här hemma. dåväridshandeln växte med mellan 12 och 15 96 vann vi ungefär 2 96 därav. Socialdemokraternabestred, eller i bästa fall bagatelliserade, kostnadsutvecklingens betydelse.De påståenden jag gjorde i detta hänseende kallades av de socialdemokratiskatalarna för utmanande angrepp på löntagarna. Den nya regeringen försökte läggaskulden på arbetstagarna, hette det. Regeringens företrädare uppträdde somlakejer åt - detta för att bara nämna några av deepitet som då östes över oss. Kjell-OlofFeldt har fortsatt här . Men gör lian det mot en helt annan bakgrund änden som han talade om. sägs bakgrunden vara ett förtvivlatekonomiskt läge för . var bakgrunden en god och stark ekonomiför . Men vilken bakgrund det än är fråga om, sägs skulden till allafel och försummelser vara den nya regeringens. Jag tycker personligen - men detfår jag väl stå för själv - att inte ger sådana här snabba lappkast iargurnentationen någon trovärdighet. Enbra sak är - det skall jag gärna erkänna - att en tillnyktring i bedömningarnaav ekonomi nu har skett på socialdemokratiskt håll. Men om man går utoch beskyller oss för alt vara kortsiktiga i våra bedömningar, som Kjell-OlofFeldt gjorde, så faller väl den anklagelsen till marken. Om någonting harvarit kortsiktigt, om någonting har inneburit en rotation frän ståndpunkt tillståndpunkt, så har det just varit socialdemokraternas bedömningar av detekonomiska läget och av den ekonorniska politik som det kräver. inser t. o. m.socialdemokraterna vad större delen av svenska folket för länge sedan harbegripit, nämligen att ett land med högre produktionskostnader och sjunkandeproduktivitet i längden inte kan få avsättning för sina produkter ute ivärlden och att det landet också måste möta växande svårigheter att hemmakonkurrera med billigare och lika bra - ibland t. o. m. bättre - utländskaprodukter. Samtidigtsom kostnadsutvecklingen fått dessa konsekvenser har ställts inför enhelt ny situation på världsmarknaden. , som stod på tröskelntill den industrialiserade väriden, har helt enkelt tekniskt ochindustriellt hunnit i fatt oss och kan i konkurrens med oss och även med mångaandra industriländer bjuda ut sina produkter på världsmarknaden. Begreppet"en ny ekonomisk väridsordning" har plötsligt fått innehåll, menkanske på ett annat sätt än många tänkt sig. Och denna den nya väridenskonkurrens med kvalificerade industriprodukter till mycket, mycket lägre priserän våra har bidragit till att göra del bekymmersamma ekonomiska läge vi kommiti genom oljeprishöjningen och efterfrågepolitiken ännu allvarligare än dethade behövt vara. De svenska varven, gruvindustrin, stålverken, teko- ochsko-industrin har drabbats, liksom en del av verkstadsindustrin. Viär nu inte lika väl rustade som . hadesvensk industri successivt kunnat anpassa sig till förändrade förhållanden päväridsmarknaden. Det hade lyckats oss att inom olika trånga sektorerligga före andra stater. Undan för undan vidareutvecklade vi här i landettraditionella svenska exportprodukter, och vi skapade nya produkter somefterfrågades. Vi kunde genom en flexibel industripolitik sega oss fram ochhålla ett betryggande försprång gentemot andra stater. Lönsamheten var god,även om den visade vikande tendenser. Framtidstron fanns där.Nyinvesteringarna låg på en hög nivå. Menså kom den nya skördetidens socialdemokratiska politik. Den inriktning och detinnehåll som den näringspolitiska debatten fick har imånga hänseenden fått förödande konsekvenser både för den industriellautvecklingen och för näringslivets lust och förmåga att ta de nödvändigainitiativen för en fortlöpande anpassning till en föränderlig värid. Mycket avdet som tidigare gav innehåll åt den s. k. svenska modellens politik, prägladav samförstånd och gemenskapskänsla och av kompromisser för det gemensammasbästa, förnöttes under detta årtionde av politiska försummelser, misstag ochfelbedömningar. Attutbildningen och den tekniskt-vetenskapliga forskningen parallellt härmedeftersattes gjorde sanneriigen inte saken bättre. Strävan att ge så mångamänniskor som möjligt tillgäng till utbildning och att bredda den tidigarealltför smala sektorn i det hänseendet kan alla ställa sig bakom - och vigjorde också det. Men en utbildningspolitik inriktad härpå får inte, som falletblev, förverkligas på bekostnad av kvalitetskraven. Regeringen måste nu inrikta alla krafter på att skapa balans iekonomin. Lika väl som ett enskilt hushåll kan även ett folkhushåll lånapengar för att på det sättet långsiktigt bygga upp sin ekonomi. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Ett företag kan lånapengar för alt investera i nya byggnader, nya maskiner och ny produktion, omdet därigenom kan åstadkomma en konkurrenskraftig verksamhet och medhjälp av avkastningen från den förränta och betala tillbaka sina lån. Pä sammasätt kan ett land - som vi gjorde då vi byggde upp våra järnvägar och en stordel av vår trävaruindustri - låna i utlandet för att stärka sinaproduktionsmöjligheter . Menvarken ett enskilt hushåll eller en nation kan i längden låna pengar för enbartkonsumtion. Upplånade pengar måste förräntas och betalas tillbaka.Fortsatt upplåning kräver också förtroende från långivarnas sida. Ju mer manlånar, desto större blir risken för att kreditvärdigheten minskar, destohårdare blir villkoren och desto svårare blir det att få ytteriigare lån. Tillsist kan man riskera att långivarna eller kommerin i bilden och ställer hårda villkor, inte bara av ekonomisk utan också avpolitisk natur, för att inte all ytterligare långivning skall stoppas. I ensådan situation är man inte längre herre i eget hus. Därförmåste vi i lägga grunden för en långsiktig politik, som innebär attupplåningsbehovet begränsas och att vi småningom fär balans mellan vad vibetalar till utlandet och vad vi tar hem från utlandet.