prot · G10952 · 1977-12-31 00:00:00 — Å andra sidan är de nu aktuellaområdena de mest svårtillgängliga i landet. Dessa förhållanden utgörnaturiiglvis i sig själva ett vjsst hinder för både prospektering ochgruvdrift. Derelativt ogynnsamma förutsättningarna för gruvverksamhet i obrutnafjällområden är emellertid enligt min mening jrite nog för att garantera detskydd som behövs för dessa områden. Bevarandeintressena inom dessa områden fåranses väga tungt också i förhållande tiH betydande ekonomiska vinster av enexploatering. Gruvdrift bör tijlåtas inkräkta på skyddet av obrutnafjällområden endast om myckel starka samhälls- DenJysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden DenJysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden intressen talar för detta. Jagvill naturiiglvis inte utesluta att det kan uppstå situationer när en frånsamhällets synpunkt mycket angelägen gruvdrift bör kunna medges inom ettobrutet fjällområde. En förutsättning för detta bör vara att brytningen kangenomföras på ell sådant sätt att områdets tillgänglighet inte ökar väsentligtoch alt skadan från naturvårdssynpunki blir så liten som möjligt. Om dessaförutsättningar föreligger bör regeringen kunna ge tillstånd lill gruvdriftinom obrutet fjällområde. Ett eventuellt sådant tillstånd bör givetvis förenasmed de föreskrifter som behövs för områdets karaktär. Närdet gäller prospektering anser jag att sådan även i fortsättningen bör kunnabedrivas inom huvuddelen av de obrutna fjällområdena under förutsättning attden sker på ett sådant sätt att skador på naturvärden undviks. Dethar uttalats oro för att en alltför stor restriktivitet mot gruvbrytning lederlill alt prospekleringen nästan upphör i fjällområdet. starkare skydd avfjällväridens natur måste naturligtvis alltid innebära att risktagandet isamband med prospektering ökar. Det är därför sannolikl att prospekleringen iökad utsträckning kommer att inriktas på andra områden än de föreslagnaobrutna fjällområdena. Jag finner det emellertid angelägel alt en viss fortsattoch fördjupad geologisk kartläggning och prospektering sker även i de nuavsedda delarna av den svenska fjällkedjan. Skulle prospekleringen ifjällväriden sjunka till en oacceptabelt låg nivå, bör åtgärder för allåstadkomma ytieriigare undersökningsinsatser övervägas. Den mineralpoliliskautredningen skall få i uppdrag att överväga och komma med förslag till hurriktlinjerna för obrutna fiällområden skall kunna förenas med en frånsamhällets synpunkt önskad nivå på prospekteringsinsatserna. Närdet gäller vägbyggen i fjällregionen vill jag bara framhålla att regeringensförslag i delta avseende har sin bakgrund i den oro som man hyser på många hållför utvecklingen i fjällväriden med den allt snabbare uppstyckningen avfjällregionen via olika vägprojekt. En sådan uppstyckning är till förfång förbl. a. djuriiv, renskötsel och fjällvandringsturism. Ca1 skog av intresse för skogsbruket berörs av förslaget om obrutnafjällområden. Det innebär 6-7 %« av all produktiv skogsmark i landet. Därmed ärinte sagt att aktivt skogsbruk bedrivs inom de små områdena skogsmark. I denmån som det finns barrskog inom dessa områden är del i huvudsak fråga omsvårföryngrad skog, och man kan utgå från alt den i stor utsträckning ärurskogsarlad. Barrurskog är som bekant en nalurtyp som det blir allt mindre avi vårt land. Förslaget till obrutna fjällområden ger en möjlighet all hinnakartlägga områdenas urskogsförekomster och slå vakt om de värdefullaste avsnitteninnan beslut om en exploatering fattas. Nuvarandekunskaper om skogsföryngring medger heller inte något intensivt skogsbruk inomstora delar av de obrutna fjällområdena. Något sådant skogsbruk torde därför iregel inte komma i fråga i dessa områden. Inom vissa delar av deföreslagna områdena, där de biologiska förhållandena inle är begränsade, böremellertid ett visst skogsbruk kunna bedrivas. I anslutning lill yttergränsernaför ett par områden, där förhållandena är sådana att skogsåierväxien inleäventyras, bör avverkning kunna medges i viss utsträckning i syfte att säkraråvarulillförseln för mindre skogsindustrier som har betydelse försysselsättningen i del norrländska inlandet. Vidare bör markägare, som harhela eller större delen av sill skogsinnehav inom områdena, kunna få bedrivaskogsbruk inom områdena. I dessa fall bör dock särskild hänsyn tas tillönskemålet att bevara områdenas karaktär. Jagär emellertid inle beredd att förorda att detaljerade riktlinjer beträffandeskogsbruk i de obrutna fjällområdena läggs fast . En sådan ytterligarereglering bör enligt min mening grundas på mer ingående studier. Regleringenbör successivt ske i takt med alt erforderligt bedömningsunderlag tas fram ochdå som en del i naturvårdsverkels och länsstyrelsernas arbete med att skyddafjällväridens naturområden. Låt mig uttrycka min glädje över all del trots att det finnsså många motstående intressen vad gäller att utnyttja vår fjällvärid ändå gåratt finna lösningar som det finns bred enighet om, både i fråga omhuvudprinciper och, hoppas jag, i fråga om det slutliga sakinnehållet. DenJysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna Jjällområden PER (): Om statsrådet hade glömt kvar sitt manuskript kunde jag ha använt delsom underiag för vad jag skulle vilja säga som en allmän beskrivning avriksplanearbeiet, dess intentioner och dess ärenden. På den punkten kan jaginte göra del bättre än statsrådet. Jag tycker del var en alldeles korreklbeskrivning, och det besparar ju också kammaren lid. Jag vill bara göra enliten utvidgning i frågan och det gäller tiden före de här fem åren somstatsrådet talade om sedan tog ställning. Detla har också enförhistoria, och det är viktigt att även den kommer med i bilden. fördes tanken på riksplanering först fram i realiserbara förslag.Det var dåvarande kommunikationsministern - han hette - som medanledning av den oerhörda konkurrens om våra naturtillgångar man såg framförsig ville att vi skulle planera vårt lands resurser av mark och vatten, för attinte svaga intressen skulle bli åsidosatta. Det var som var iblickfångel då, och jag tror t. o. m. att det var i han tog upp dehär sakerna . Sedan igångsattes arbetet på hur man skulle gålill väga för alt få till stånd en riksplanering. Delsom hände på då kanske verkar litet lustigt. Men då var juvästkusten attraktiv, för där fanns djuphamnsmöjligheter. Vad vi än sysslademed , så skulle allting fraktas på bålar lill vårt land. Man drömdeom all det skulle finnas oljeraffinaderier vid varje fjord efter helabohuslänska kusten. Å andra sidan - för all la 3 protokoll 1977/78:52-53 Nr 52 den andra yiieriigheten - minns jag att man såg framför sig att våra den gruvor skulle sina och att järnbruken skulle bli ödelagda i Bergslagen 15december 1977 °'-' P andra ställen. Man var ängslig för järnbrukens framtidoch sade --------------- au deborde ligga vid kusten eftersom det skulle bli nödvändigt all im- Den fysiska porteramalm. Man ville bevara järnbrukstraditionen och då ville man riksplaneringen förföriägga järnbruken lill kusten. I del läget var, tack och lov, fackförbunden vissa s. k. obrutna på alerten. De observerade den här egendomliga tanken somfanns med fjällområden i diskussionen och stoppade de idéerna. Konkurrensenom var således kolossalt intensiv då - vi som är därifrån vet ju attdet nu finns ytterst litet kvar av naturresurser alt bevara. , som dåvar kommunikationsminister, tog som sagt initiativ till en riksplanering. Femår senare fick frågan för konfirmation genom att la ställning isjälva sakfrågan. Detvi nu har alt behandla är de riktlinjer för riksplaneringen som har anknytninglill geografiska områden. Vi har tidigare klarat problemen med den obrutnakusten, men har vi alltså de obrutna fjällområdena Och deras problem.Därefter skall vi behandla de "brutna älvarna" -så får man nästankalla dem, eftersom väldigt stora genombrott redan är gjorda här. Det är nufråga om våra älvdalar, som är hotade genom exploateringen av del vatten somflyter i älvarna. Närvi nu skall ta ställning till frågan om våra fjällområden tycker jag all del ärväldigt viktigt att vi ser detta realistiskt. Frågan om fjällområdena är unikfrån många synpunkter, bl. a. riksplaneringssynpunkt. De tillgångar som finns iform av naturvärden är nämligen odiskutabla. Vi vet hur människor upplevervildmarkens karaktär och de djurarter och den växtlighet som finns där.Bevarandevärdena är väl dokumenterade såväl i verkligheten som i skrifter. Påden punkten råder inga tvivel. Menså har vi det motstridiga intresset. Det tar sig uttryck i två saker:gruvbrytning och hård turism. Vari problemen ligger för det senare kan manföreställa sig, men gruvbrytningens framtid vet vi väldigt litet om. Vi vetinte vilka resurser som finns under den underbara marken och växtligheten uppei norr. Då växer fantasin hos oss; vi tänker oss att där finns dolda resursersom kan exploateras för olika ändamål. sammanhanget vill jag åberopa mina erfarenheter från den intensivadebatten om riksplaneringen när det gällde som jag var engagerad i.Det är här intressant alt notera befolkningens reaktion mot riksplaneringen.Bohuslänningarna tyckte alt del var deras kuster och deras vatten som vi andralade oss i. Göteborgarna räknas ju inte som bohuslänningar när det gällersommarvistelsen i - är vi accepterade, men på sommarenbetraktas vi som något slags fint folk som kommer och turistar. Befolkningensreaktion var som sagt hård och intensiv, och inställningen är fortfarandedensamma. Samma sak gäller förfjällområdena uppe i . betraktar dem som sina.Just ser de dessutom sin framlid hotad 4 från sysselsättningssynpunkt. De tycker då alt omvi lägger oss i frågor som rör deras områden, dåbör vi ha litet bättre på fötterna än vi har. Jagtror därför att del är viktigt, inle minst från riksplanesynpunkl, att vi fårvåra tankar accepterade av de människor som så att säga är fysisktnärmast berörda. Det kan vi bara åstadkomma genom kunskaper. Därför är fråganom prospekteringsmöjligheterna kolossall viktig. Vi måste snabbi få till stånden inventering, så att vi vet vilka möjligheter som finns för befolkningen häruppe. Vi måste alltså la reda på vilka möjligheter som finns all exploatera,och vi måste fråga oss om en exploatering är realistisk för framtiden där uppeoch om den ger jobb ål människorna. Frågornakring det andra, motstridiga intresset måste vi klariägga så långt vi kan. Motden bakgrunden är det med stor oro man läser propositionens formulering på denpunkten: "Skulle prospekleringen i fjällvärlden sjunka till enoacceptabelt låg nivå bör åtgärder för alt åstadkomma ytterligareundersökningsinsatser vidtagas." Viskall inle vänta på del. Vi skall inte sitta här och se hur prospekleringensjunker till en oacceptabel nivå. Del är lätt alt räkna ut att varken statligainstitutioner eller privata företag kommer alt prospeklera - eftersom det kostar pengar - om de inte vet alt delfinns möjligheter alt få bryta fyndighelerna. Innan de satsar pengar vill de haklart för sig att del finns en realistisk möjlighet till brytning. Vi skall alltsåinle förvänta oss all enskilda gör sådana insatser i någon större omfattning - de vill ha avkastning av sina insalser. Därförmåste vi, som kräver all området skall vara orört, tillsammans, kollektivt överstaten, salsa pengar på att del görs en analys av de resurser som finns däruppe. Det kan inle ske i annan form än genom att staten pålar sig ett ansvarför del och gör del rejält. Vårreservation tillgodoser ett behov, dels när del gäller den framlidasysselsättningen för människorna som bor där uppe, dels när det gäller attförankra riksplanetanken hos befolkningen och få den realiserad. Närdel gäller turismen föreligger också motstridiga intressen. De här områdenaskall alltså vara vildmarksområden, som det hette först, Då kallades de väglösavildmarksområden, vill jag minnas - nu heter del obrutna fiällområden. Del ärdel unika djuriivet och den unika växtligheten där som vi vill bevara. Men denär ointressant om den är isolerad från oss, inte har någon effekt i någon formpå oss: för ögat, för stämningar och känslor, för andningsorgan och allt vaddet kan vara som den orörda naturen kan vara till glädje för. Vi måste alltsåkunna komma in i vildmarksområdena. Frågan är då: Hur långt skall turismen fåsträcka sig? Folksom bor där uppe vill kanske ha en hårdare exploatering från turistsynpunkl änvi. Men då förstör vi vildmarksområdena, då finns det inte längre någonvildmark alt beskåda. Man måste göra klart för sig att vill man kunna upplevavildmarken, måste man acceptera vildmarkens krav på oss människor. Den härkonfiikten är besvärlig och svårhanterlig, och det verkar ologiskt när mantalar om den i en diskussion. Denfysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna Jjällområden Nr 52 Jag tror att det är viktigt att vi gör klart för oss hur det härverkar Torsdaeen den 'praktiken. Vi har haft några sådana konkreta problem att ta ställning 15december 1977 ''" ' utskottet. På dessa punkter har vi haft intensivaoch känsloladdade --------------- diskussioner som kan sammanfattas kring två ortsnamn: och Den fysiska Ritsem. riksplaneringen förAmmarnäs är ett vägprojekt som föreslagits för att tillgodose turisl- vissa s. k. obrutna intresset kring . På den punkten har statsrådetsagt att frågan Jjällområden inte är tillräckligt klariagd. Den skall utredasytterligare innan man tar ställning lill om vägenFjällnäs-Ammarnäs skall få byggas - del är nämligen därom det råderdiskussion. Detta tycker vi är bra. Vi tycker alla att vi bör veta mer om det. Viborde ha dåligt samvete när det gäller . Vi har satt stopp förutbyggnad av älven och därmed för arbetsmöjligheter åt befolkningen kringälven. Vi har sagt att det är ett luristiniresse att älven vårdas, och del hardå uppstått förväntningar på att samhället skall vidta andra åtgärder. Där ärvi tyvärr inle effektiva. Del här ingår i diskussionen, huruvida man genomvägprojektet kan förbättra turistmöjligheterna och ge folk möjligheter altkomma dit och åstadkomma de arbetsmöjligheter för befolkningen sombehövs. Del kanske är felaktigt att lösa problemen på det sättet - det vet intejag , och det vet väl inte ni andra heller. Detta skall alltså utredas. Jagär glad över att vi i utskottet är eniga om all på nytt skall ta uppfrågan - den borde beröra varje enskild riksdagsman. Vi skall ju varakonsekventa i vårt agerande när vi tar ställning i olika frågor och följa uppkonsekvenserna av våra beslut. Därför är det viktigt att vi får tillbakaärendet, inte bara om föredragande statsrådet tycker att del skall byggas enväg - då måste statsrådet återkomma lill , för området får inte brytasutan medgivande - utan även om vederbörande anser att det inte skallbyggas någon väg. Därmed får också pröva skälen för att ingetvägbygge skall startas där uppe. Om detta är vi ense. Dethär är väldigt viktigt, och jag är glad över att utskottet på denna punkt harsläppt av på prestigen för att kunna göra justeringar i propositionen.Regeringsbildningens karaktär gör det numera svårt för oss att behandla frågorsakligt och utan sneglande på partitaktiska hänsyn, vilket vi tidigare flitigtgjorde. Ritsemär beteckningen på ett annat komplicerat område. Där gränsar två obrutna områden till varandra, och . Där har del hänt och där händer det mycket av väldigt skiftande karaktär, och en del drömmer om vad som skulle kunna hända där. I utskottet fann vi det klokast all låta frågan vara öppen. Jag skall inte fördjupa mig i den-även om jag är bekant med frågans innehåll är jag inte så bevandrad i orlsnamnen, och därför är jag rädd för att jag inte kan vara tillräckligt saklig. Jag skall därför avstå från att fördjupa mig i vilka svårigheterna är - det framgår f ö. av handlingarna. Vi har lyYl ut allt som kan sorteras 36 in under rubriken . Vi är eniga om alt fråganskall belysas ingående. Inom utskottet har viberett oss på all göra en fjällvandring och ett besök efter älven för att sevad vi tycker om det som vi bara har sett på papper. Vi hoppas alt det nästa årskall bli möjligt för oss att djuploda detta problem. Jag är glad över att vipå den punkten har nått enighet i utskottet. Densista frågan som jag vill säga några ord om är hur man skall finna lagligaformer för att förverkliga riksplaneintentionerna, i detla fall specielltplanerna för gruvprospeklering och gruvhanlering. Det är en väldig massa lagar- jag tror det är tio elva stycken - som vi måste använda oss av när det gällerriksplaneringen. De har inte kommit till efter det alt arbetet med riksplanenhar påbörjats ulan de har funnits tidigare, och de tjänar dåligt riksplanensintentioner och krav på lagstiftning. De lagar beträffande gruvhanteringen somstatsrådet berör är gruvlagen och byggnadslagen. Jag känner inte rikligt igencivilutskottets förutvarande ordförandes saklighet och vederhäftighet när honnu talar om hur dessa lagar bör kunna fungera. Men det är många om buden - ävenom ett namn står under en proposition är jag medveten om att det är många somhar varit med om att bestämma innehållet. Dettaär ingen parliskiljande fråga. Om ni tittar efter finner ni alt det bara är ettnamn under motionen, och skälet är just att det inte är en partibunden fråga.Vi hade exakt samma krav i en motion av dåvarandeordföranden och . Då hade vi den goda arbetsmetoden icivilutskottet att vi ställde upp på det som vi tyckte var rikligt. Vi vareniga om att frågan borde lösas. Men den är olöst och kommer tydligen att varadet rätt . Det var orsaken lill all jag nu väckte en motion, Tyvärr hadejag inte samma charm som vår dåvarande ordförande hade och som gjorde att viföljde henne den gången. Bakom mig har enbart mina egna partivänner ställt upp. Nuvet jag att detta inte är en fråga som vi är oeniga om i sak, men på grund avregeringens sammansättning spelar prestigen här en stor roll och gör detomöjligt all få samma ställningstagande som då. Alla vet att de ändringari lagstiftningen som behövs kommer att dröja . Man hänvisar till att enbyggnadslagstiftning skall lösa denna fråga, men del ligger långt in iframliden. Även om jag numera inte har tillgång till handlingar fråndepartementet vet jag från inlerpellationsdebalter alt de handlingar som berörbyggnadslagstiftningen inte har ett enda ord, mer än rubriken, om begreppetriksplanen. Det är andra ting man sysslar med. Och av de debatter vi haft här ikammaren i frågan har jag fått uppfattningen att del så att säga är i andraändan man arbetar med att förändra byggnadslagstiftningen. Fråganom byggnadslagstiftningens följsamhet gentemot riksplanens intentioner ligger ien oviss framtid - ja, det gör hela frågan. Därför är det viktigt att vi ryckerut den här saken och gör en översyn så att lagstiftningen får en sådanutformning alt det ges instrument för vad vi tycker och vad vi vill göra. Denfysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna Jjällområden Denfysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna Jjällområden -3 vid civilut- Jag vill yrka bifall till reservationerna skottets betänkande nr 8. KJELLMATTSSON (c): Jag vill först kommentera Per inlägg. Han gjorde skillnadmellan göteborgare sommarlid och vinterlid. Vi som bor i de områden som reglerasav vissa principer i den fysiska riksplaneringen försöker få svenska folket,inkl. göteborgarna, att förslå alt det går att kombinera, att utnyttja vissadelar för verksamhet och ändå ha en mycket allvarligt syftande planering föratt skydda de värden som finns - och vi har mycket värdefullt att skydda ochbevara i . Bostadsministernhar kommenterat förslaget i dess huvuddrag. Jag skall därför i mitt inlägg ägnamig åt att ge några synpunkter på reservationerna och utskottsbehandlingen iövrigt. Men innan jag går in på de direkta yrkandena tänkte jag säga några ordom helhetsbilden. Närman hör Per kan man kanske få intrycket all utskottets majoritet ochreservanterna står för några principiellt motsatta åsikter - del finns ju reservationerfogade vid betänkandet. Men så är det inle alls. Propositionen följer upp principer som vi varit överens om . Och Per anslöt sig i viss mån lill den beskrivning som bo- stadsministern gjorde. Utskottetär enhälligt när del godkänner formuleringarna av riktlinjerna i propositionenpå varenda punkt. Utskottet är lika enhälligt när del formulerar sina förslag iavgränsningsfrågorna. Förslagen i vårt betänkande avviker formellt på ell parpunkter från propositionen, men det innebär inte på någon punkt att utskottettar avstånd från propositionen. Avvikelserna rör behandlingslekniken och lämnaröver till regeringen att fortsätta arbetet med preciseringarna. Medtanke på den ingående behandling vi haft kan det nämnas all länsstyrelserna haren viktig uppgift att i det fortsatta arbetet när del gäller den rentgeografiska avgränsningen framföra de regionala synpunkterna på hurutformningen skall ske inom riktlinjernas ram. Vadär del då reservanterna vill alt skall besluta? Vad är del somskiljer reservanterna från majoriteten? Mitt eget allmänna intryck är att mankänt ett tvång att avvika på något sätt så all del inte ser ut som om man heltgodtar ett regeringsförslag. Man menar kanske att det på det sättet är enklareatt i en framtida debatt sitta på två stolar om det skulle vara politisktönskvärt. De formellt ställda yrkandena - och det är ju dem som viskall votera om - innehåller inte särskilt mycket realpolitik. Ireservationen 1 vill man ha ett uttalande om all och inte regeringenskall fatta beslut som ändrar intentionerna. Del är väl närmast självklart, ochingen har heller bestritt det. Konstruktionen är ju den att läggerfast riktlinjer som ger regeringen vissa marginaler alt handla inom - och det ärför alt vi inte skall behöva få ett riksdagsärende av varenda praktisk fråga.Är det någon som kräver att få gå längre än vadriktlinjerna tillåter så är det endast som kan besluta. Enteori om vad reservanterna egentligen vill skulle kunna vara att man tycker altriktlinjerna är för vida så att regeringen får för stor marginal att handlainom. Men är riktlinjerna sakligt sett restriktiva, och reservanterna hartill yttermera visso godkänt dem. Hela resonemanget blir då något akademiskt.Ulskottsmajorileten ansåg att motionen var tillgodosedd på den här punktenredan genom propositionen. Jag tycker fortfarande att reservanternas krav ärhell tillgodosedda och att ett bifall lill reservationen inte skulle få andraän förvirrande effekter för tilläm-parna. Ireservationen 2 föreslås att skall göra ett uttalande om att statentar på sig ansvaret för att i första hand få fram ett bättre översiktligtunderlag beträffande och mineraler. I grundfrågan är vi ju också på denhär punkten ense. Det är självklart att vi måste förbättra underlaget - ingenhar bestritt del - och del är av naturliga skäl lika självklart alt staten fårgå in och göra del som inte görs på annat håll. Vadär det då för principiell skillnad mellan majoriteten och reservanterna?Tydligen anser reservanterna att mineralpolitiska utredningen inte skallundersöka möjliga praktiska handlingslinjer utan alt del skall göras iregeringens kansli. Jag kanske vågar fråga vad reservanterna har emotlandshövding som leder utredningsarbetet. Regeringen får väl tackaför det förlroende som reservanterna i stället vill ge den, men jag kan inteinse au de här alternativa metoderna röjer några större sakliga motsättningar.Det är obestritt att utredningen genom sitt pågående arbete har godaförutsättningar för att komma fram till ett förslag utan onödig väntan. Ocksåhär blir slutsatsen att reservationen bara är en markering för att visa all manpå en speciell punkt är aktiv och intresserad. Reservationen3 innehåller två delar. I den första delen försöker reservanterna sig påtolkningar av gruvlagen och byggnadslagen. Det är flera intressanta synpunkterpå detla. Jag kan i alla fall inte hitta någon anledning alt nu i sak diskuteradessa juridiska finesser. Därmed inget ont om att man kan ha olika åsikter, menhär leder ju resonemanget inte fram till någonting reellt. Man utgår frånbedömningar som bosladsministern redovisar i propositionen men som regeringeninte begär alt skall godkänna.