prot · G109107 · 1977-12-31 00:00:00 — Målsättningenför samhällets insatser måste alltså vara att lösa överlevnadsproblemen ulanatt förhindra de strukturella förändringar i branschen som är ofrånkomliga ochnödvändiga. Man får avpassa stödet därefter. Den proposition om ettlikviditelsstöd som vi har lagt fram - den gäller alltså ett generellt stöd föralt stärka branschens likviditet och undvika förhastade åtgärder både när detgäller lagerrealisation och när det gäller företagsned-läggelser - fyller denhär funktionen. Jaghar också aviserat att vi är beredda atl stödja företag i en speciell, akutsolidiletssiluation. och åtgärder för detta övervägs f. n. i regeringskansliet.Motivet är självfallet detsamma: att se till atl inte här sker strukturellaförändringar som vi inte skulle kunna acceptera i del längre skedet och sen urbranschens synpunkt i dess helhet. FörRune i vill jag betona att de här åtgärderna inte i första hand är riktade till företagen eller deras ägare, utan de har tillkommiti omsorgen om sysselsättningen för att säkra anställningstryggheten för de anställda. Jag vill alltså med kraft tillbakavisa den insinuation som gör sig skyldig lill, att vi inte skulle tänka på de anställda. docksysselsättningen som har bestämt den massiva satsning som vi har initierat iden här branschen och i andra industribranscher. Omvi ser till den socialdemokratiska moiion, som har väckts i anslutning lilldenna proposition och som vi får tillfälle att diskutera senare, kan vikonstalera alt det i realiteten är ytterst marginella förändringar man därföreslår. Jämförelsen med stålindustrin är ur den synpunkten litel olycklig;uppehöll sig vid den. Stålindustrin är i en helt annansituation, eftersom den måste radikalt gå ner i kapacitet, om man ser dentotalt i världen. I detta land måste ske en koncentration som går ut översysselsättningen pä ett annat sätt än inom skogsindustrin. Det finns alltsåanledning att gä in med andra former av åtgärder inom stålindustrin än man kanfinna motiv för inom skogsindustrin. Dessutom är den handelspolitiskatoleransen mot åtgärder av subventionskaraktär slörre när det gäller stålindustrinän när det gäller skogsindustrin. Vi får ju se till atl vi konstruerarstödformerna så, att de inte stör våra handelspolitiska relationer medomvärlden. I annal fall kan vi med dessa stödformer skada mer än vi gagnar. TillGunnar vill jag säga alt det när det gäller sågverksindustrin pågår enkartläggning i departementets regi. Det är inte någon utredning, eftersom viinte behöver göra någon sådan i det här sammanhanget, utan som sagt helt enkelten kartläggning av sågverksindustrins aktuella situation. Redan nu är vimedvetna om att överkapaciteten i uppgår till ungefär 20 96. Därförkan det i och för sig vara naturligt att äldre sågverk som inte har tekniskmöjlighet att överleva tas ur drift. Råvarubristen är ju påtaglig. Självfalletmåste nedläggningen ske i socialt acceptabla former, och vi måste på annat sättförsöka kompensera bygderna i fråga med ersättningssysselsättning. Delta äröver huvud taget det stora problemet i samband med de strukturella insatser somgörs. Detär också angeläget att del finns en regional bevakning. Självfallet får man setill att länsarbetsnämnder och regionala myndigheter noga bevakar frågan. Vi ärockså beredda att med de regionalpoliliska instrument som vi förfogar överhjälpa till i det arbetet. MotSven sakliga redogörelse för situationen harjag i och för sig inte såmycket att invända. Hans historieskrivning är också i allt väsentligt korrekt.När sulfitfabriken i , som inte heller av tekniska skäl kan ha sämånga är kvar i produktionen, nu inte orkar med längre, är det enligt minmening angelägel att den ersätts med en annan industri. Vi har från företagetfått en begäran om elt förhandsytlrande beträffande ett projekt som vi f n.bereder i . Jagdelar också uppfattning att del är olyckligt, om den redan nulåga graden av förädling av skoglig råvara i skulle sjunkaytteriigare. Vi är här beredda atl på olika sätt försöka kompensera denolyckliga utvecklingen att processindustrin koncentreras lill kusten. Till denspeciella utredningsman som bistår oss i departementet i dessa frågor,landshövding , harjag också gett en särskilt uppdrag all se över denhär problematiken när det gäller . NärSven analyserar problemen med råvarubristen är jag kanske inte rikligtlika överens med honom som då del gäller de andra frågorna. Råvarubristen ärinte speciellt påtaglig i , om man ser till den totala kubikmassasom produceras i länets skogar. Den råvarubrist som uppträder gäng efter annanberor pä att O-zonen kryper ned till centala delar av länet, när skogsprisernagår ned eller planar ut och infiationen höjer kostnaderna. Det är ju vad somsker . Detta drabbar alla skogsägare -domänverket, enskilda skogsägare ochbolag. Den omständigheten att vissa företag äger en slörre eller mindre del avskogen förändrar ju inte kraven på alt avverkningsarbele skall kunna bedrivas medlönsamhet. Om vi säger att del inte spelar någon roll vad man betalar för denskogliga råvaran i det fall företaget äger den själv, rör det sig frånnationalekonomisk synpunkt om en illusion och ett självbedrägeri som man kanhålla på med ell antal är Men förr eller senare måste förhållandena rättastill. Här är det de facto avverkningskostnaderna kontra råvarupriserna ochföretagens betalningsförmåga som avgör vilken råvara som i realiteten kommerfram. Detsom genomgående präglar de socialdemokratiska debattörerna - här skulle jagockså kunna inkludera - är att man kräver en ökadplanmässighet. Det finns emellertid en betydande åsiktsskillnad mellan de fyrasocialdemokratiska debattörerna. vill ha en leverans-plikt -och detvar också inne på - medan , tydligen vis avtidigare erfarenheter, är litet mera försiktig i sina slutsatser. Vadinnebär då en leveransplikt beträffande skoglig råvara? Jo, naturligtvis ocksåatt staten måste föranstalta om en skyldighet alt motta de levereradekvantiteterna. Det innebär att man måste gä in i företagen, föreskrivaproduktionsplaner och - vad mera är - helst också föreskriva leveransplaner.Jag gratulerar den som skall ge sig ut i en sådan planering för svensk exportav skogliga produkter, massa och sågade varor. Glöm inte, mina vänner, atlSverige ju ändå är så beroende av exportmarknaderna! Del är ju del som gör attvi befinner oss i den nuvarande situationen. Isolerar vi oss från denverkligheten, spelar det ingen roll hur diskussionen faller ut. Det ärmarknaden som styr möjligheterna att upprätthålla produktionen i våraindustrier. Låt oss överge illusioner som alt man genom atl införa leveransskyldigheterskulle kunna klara hela denna produktionskedja! Det kan väl också vara ettsvar till . Självfalletskall man i en aktiv skogspolitik, som vi är beredda all medverka till, se tillatt skogsägarna spelar med helhjärtat och att det blir en kontinuerligproduktion i skogsbruket. Jag vill betona att det är angeläget, och jag äralltså beredd atl medverka till detta. Men att tro atl man gör del genom atldetaljreglera denna bransch är att hänge sig åt illusioner. Jagvill till RolfSellgren säga atljag ansluler mig till hans uppfattning atl vi haranledning att noga överväga vidareförädling. An jag inie i mininterpellationssvar berörde den frågan beror på formuleringen av de ställdafrågorna. 1 del näringspolitiska program för skogsinduslrin som vi f n. arbetarmed i industridepartementet spelar självfallet vidareförädlingen av våra Nr 107 skogsprodukter en avgörande och central roll. Sä är fallet urregionalpolilisk den synvinkeloch ur sysselsättningssynpunkt men också i det långa loppet när 3 aoril 1978 'gäller utvecklingen av vår handels- och bytesbalans. Menockså delta är en fråga som är litet mer komplicerad, eftersom den Om skogsindust ' s stora marknaden för svenska skogsprodukter är EG-omrädet och där är, som framtid " känner till, importförutsättningarna starktreglerade. Fårjag avslutningsvis, herr talman, säga atljag tror att vi skall slå fast attskogsbranschen inte befinner sig i någon långsiktig kris. Den är i ett skede avmycket allvarliga likviditets- och soliditelsproblem, men perspektiven är pänågot ändå ljusa. Vi vet att svensk skogsråvara kommer att behövasi framtiden och atl bara man klarar de svära år som vi nu befinner oss i - 1978och sannolikt även 1979 blir besvärliga är-skall denna industri kunna utvecklasoch ge ett väsentligt bidrag till sysselsättningen i framliden. RUNEJOHANSSON i (s): Att söka dra den slutsatsen, som nu gjorde, att vi påsocialdemokratiskt häll inte skulle vara överens om en planering förskogsindustrin är mycket långtgående och helt felaktigt. Vi arbetade ju, somjag nämnde, i den lidigare regeringen med utredningar i syfte att åstadkommaett skogspolitiskt program, där man fick förutsätta en ramplanering och därsamhället måste spela en betydelsefull roll, dock i samverkan med företag ochanställda. Efter hand som vi får detta material kommer vi frän vår sida ocksåalt presentera utredningar och förslag. Sedanvar det så, herr talman, att jag i huvudsak ägnade mig åt själva principfråganom hur man skall kunna genomföra en strukturanpassning av ett viktigt område, idetla fall skogsindustrin, på ett som vi vill beteckna socialt acceptabeltsätt. Jag vill framför allt diskutera hur vi skall ge ett sådant uttalandemening och innehåll. Jag erkänner att del inte är lätt. Vi får kanske pröva ossfram med olika metoder och åtgärder. Men jag vill hänvisa till vad som hargjorts på andra områden. Handelsstälsindustrin är ett exempel som man borde tavara pä och som man också borde anpassa till andra verksamheter. Det är ingeninsinuation, herr industriminister. Jag bara noterar att den delen av problemetinte har ägnats någon större uppmärksamhet i svaret, annal än alt"regionalpolitiska medel skall slå till förfogande", att man"fortsätter med utredningar", att man "tillkallar ytterligare enarbetsgrupp." Men måste vi ändå inte ägna delta mer uppmärksamhet ju mervi är beredda att låta samhället gå in stödjande med kapital? Det är ju frågaom miljardbelopp, som i form av lån och garantier skall ställas till förfogandeför denna industri. Är det då inte rimligt att ställa motkrav? Jag harnaturligtvis observerat att regeringen i propositionen 123 har ställt vissavillkor för industrin, nämligen atl företagen själva skall svara för enOärdedel av garantibeloppet. Det är såvitt jag kan förstå praktiskt tagelskräddarsytt för den skogskooperativa rörelsen. Det harjag i och försigingenting emot. Del är elt försök alt lösa ett problem. Mennär det gäller de anställda människorna i verksamheten, de som 136 faktiskt också skall vara med och betala en del avdetta, sä har de inte ägnats uppmärksamhetpå det sätt som jag anser riktigt, nämligen att man diskuterar om det inte ärrimligt alt, som man arbetar med en långsiktig strukturplan, sökaupprätthålla verksamheten så långt det är möjligt. Och när förelagen visarförluster i de här verksamheterna, får samhället vara berett all la eltekonomiskt ansvar för att man på det sättet upprätthåller en produktion och gedel tidsutrymme som vi eftersträvar för diskussioner om verksamheten. Kan man, som jag sade, bromsa eller kan man föriänga bromssträckan?Var skall man kunna få elableringsindustrier? Och så vidare. Delär del som jag tycker att ni, herr industriminister, ägnar alldeles för litetuppmärksamhet ål. Jag hoppas att jag inte skall behöva tolka de uttalanden somgörs i svaret, och heller inte dem som har gjorts i tidningarna, pä det sättetatt ni finner det helt acceptabelt att företagen varslar om nedläggningar ochavskedanden som leder till ödeläggelse av hela samhällen, utan så atl vi fårvara beredda att diskutera vilka krav som samhället, i anslutning lill det stödsamhället är berett att ge företagen skall ställa på företagen. De måsle ocksåla sitt fulla sociala ansvar för de anställda och de regioner i vilka de harsina verksamheter. Det är det problemet jag ville ta upp, och jag villediskutera och rekommendera ålgärder som vi har prövat på annat område. Ärindustriministern verkligen av den uppfattningen att moisvarande åtgärder äromöjliga att tillämpa? Men vad vill ni då ge för innehåll åt uttrycket "ensociall acceptabel strukturanpassning"? Det är det som är del principielltutomordentligt intressanta problemet. Attvi här skall syssla med en långsiktig planering är i och för sig inte märkligt,eftersom del visal sig atl inom ett område där vi kan avläsa en okontrolleradutveckling denna leder fram lill en produklionskapaciiel som vida överstigerråvarukapacilelen. Här är del nödvändigt alt vi får en långsiktig planering. Jag skall kommentera elt par saker i inudstriministerns senasteanförande. Hansade att enheter som bedöms ha en framtid inte får slås ut. Vi måsleföljaktligen försöka klara överlevnadsproblemen. Då vill jag fråga: Hur skallman kunna lösa överlevnadsproblemen i ett län med 22-23 sågverk ulan egetskogsinnehav, alltså s. k. köpsågverk? Det måste vi få ett mer konkret beskedom. I kommer vi av alll all döma att leva med elt enda stortskogsbolag plus en alltmer dominerande skogsägarrörelse i form av det mäktigaVänerskog. Hur skall då köpsågverken i del inre av över huvud tagetkunna få sägtimmer, om inte någon form av styrmedel tillskapas? Enannan fråga som industriministern var inne på var all skogsägarna helhjärtatmåsle hjälpa till atl förse industrin med skogsråvara. Då kommer jag in pånågot som tangerade här, nämligen att vi uppleverdet som ellsiort problem när skogsägarna inte finner det intressant att avverka sin skogtrots all della i många fall vore moiiverat ur skogsvårdssynpunkl. Somjag ser del kan vi med den råvarubrist vi har inte passivt låta dem som ägerskogen få pressa ner på knä på grund av alt de inte vill avverka. Viär nu inne på del Qärde lågkonjunklurårel, och jag anser alt alla måste varamed och ta sill samhällsansvar. Som någon antytt här är ju skogen vår endaförnyelsebara råvara, varför vi måste se lill alt den medverkar till att hjulenkan hållas i gång. Industriministernsäger också att vi måste kompensera de bygder som evenluelll förlorararbetstillfällen, kanske på grund av atl sågverk läggs ned, med annansysselsättning och an denna sak skall karlläggas. Min fråga är då: Vilka deltari den kartläggningen? Jag sade tidigare att det är nödvändigt atl facket ärmed. Det är också nödvändigt alt kommunerna får delta i detla arbele, särskiltde kommuner som drabbats av nedskärningar, något som vi fått bevittna bl. a. imilt län. Industriministernharsiälll 600 milj. kr. lill förfogande, men de pengarna harUddeholmsbolaget inte lyft. Min fråga är: Anser industriministern alt man i eltsvårt sysselsättningsläge i ett län kan använda, om inte hela beloppet säåtminstone någon del av dessa pengar för alt skapa nya jobb, t. ex. genom alttillföra den nya regionala utvecklingsfonden, som skall börja sin verksamheiden , de pengarna? Kan man låia denna utvecklingsfond få del avpengarna för alt på så säll kunna medverka till att nya arbetstillfällen skapaspå de platser där jobben försvinner, exempelvis genom att ett sågverk läggsned? hävdade all massaindustrin och sägverksnä-ringen inte islörre utsträckning konkurrerar om skogsråvaran. är en sanning medmodifikation, ! En undersökning som för bara ca elt och ett halvttill tvä är sedan gjordes i vissa företag visade att del vid massatransporlernalill företagen förekom en inblandning av 12-15 96 sägtimmer i billassen. Dellakan bero på slentrian, dålig sortering osv., men det belyser nödvändighelen aven långsiktig planering, som kan visa hur vi bäst bör använda virkesråvaran. Tillindustriministern villjag säga att när jag läste svaret och jämförde del meddet svar jag fick av induslriminislern när vi hade en frågedebatt i sammaärende för bortåt , sä gjorde jag den lilla reflexionen alt det harskett en sinnesförändring hos herr industriministern som nästan fick mig attutbrista: Fortsätt så, sä blir ni en god socialist! var kanske tur att jag inte sade del, för jag förstår ju nu att någon sådanutveckling inte är på gång. Närdet gäller beskrivningen av råvarubristen var inte överens med mig.Jag vill nog hävda att min beskrivning är den riktiga, låt vara alt del finnsfall där man haft svårt att klara leveranserna på grund av dålig lönsamhet. allra flesta fall är det emellertid inte timmeravverkningen som det är frågaom. Man torde i varje fall inte kunna hävda alt så skulle vara fallet nere iSmåland, eftersom man kunde läsa om ett sågverk som bara går med 60 "6kapacitet på grund av att man där har råvarubrist. Råvarubristenar inte längre så påtaglig när det gäller , Måndaeen denhävdade . Låt mig då tala om atljag använde den lediga veckan -, . som har lill attåka runt till sågverken i länet, och jag konstaterade_ då all råvarubristen ärpåtaglig, även om den inte är lika stor som den var för p sknvsinthisirins elt eller sedan.Och jag tror att industriministern kan hålla med mig om f,nmiid att en prisreglering sommedförde jämnare priser över ett långt antal är skulle innebära atl de härproblemen inte uppstod pä samma säll och lika HerrÅsling avvisar också frågan om atl införa en leveranspliki för sågverken ochlalar om all del skulle innebära delaljreglering. Samiidigl hävdar han i likhel med mig är angelägen om all si kla pä all få en ökad förädlingav skogsråvaran inom länet och all han är beredd alt göra insatser i denriktningen. Men när vi hade en konferens medrepresentanter från sågverken, myndigheterna och skogsbruket i länet och logupp den här frågan, då fick vi lill svar från samtliga representanter frånskogsbruket, inberäknat de två representanterna från NCB, all de inte kundelova atl öka sina leveranser av sägtimmer lill sågverken i län.Tvärtom framhöll de flesla-och däribland just de tvä represenianierna från NCB-allrisken var påtaglig föran de i framliden skulle bli tvungna alt minskaleveranserna. Hur skall vi mot den bakgrunden kunna öka sysselsättningen inomskogsnäringen i ? Hur skall vi kunna leva upp till de föresatser somregeringen själv har fattat när det gäller kraven på planeringen ilänsstyrelsen? Vilka medel får vi för att kunna leva upp till de önskemål somregeringen framställer? Detjag föreslår behöver naturligtvis inte, som säger, innebära någonsom helst delaljreglering. Låt oss först och främst konstatera att om vi kundeklara en långsiktig planering för den framtida utvecklingen ochstrukturomvandlingen av skogsinduslrin, då skulle vi i slor utsträckning kunnaundvika detaljingripanden. Men vi omstrukturerar skogsindustrinmåste vi självfallet se till att vi på någol sän klarar de industrier som vivill ha kvar. Om staten tar initiativ till all införa leveransavtal, då bordedet inte vara omöjligt atl komma överens med skogsägarna ochråvaruproducenterna om en rimlig fördelning av råvaran, i synnerhet till deindustrier som vi avser att ha kvar . Jagmåste slutligen ställa frågan: Hur skall vi strukluromvandla så att vitillvaratar de regionalpolitiska intressena? Vem skall ha det avgörandeinflytandet? Är det skogsägarna, är det kapitalägarna eller är del samhället?Eller avser statsrådet all lägga fram någol förslag, enligt vilket mankan få ett samspel och en samplanering mellan skogsägarna, kapitalägarna,samhället och de anställda i företagen? Jagfrågar på nytt: Är det rimligl all de som äger skogen skall avgöra vilkaskogsinduslriersom skall vara kvar? Ärdel rimligl all de som harkapilalel allskaffa råvaran skall avgöra vilka skogsindusirier som vi skall ha kvar iframtiden"? Nr 107 (): Industriministern sade atl man nu inomdepartementet håller 3 'inril 1978 påaiikartläggasiluationen lörsågverksinduslrin. Del ärbra, för vibegärdeen kartläggningredan i fjol i vår moiion som avvisades av den borgerliga Omskogsindustrins majoriteten i . frnmtid Industriministern säger vidare atl delar självklart atl denedläggningar som kan bli nödvändiga,exempelvis på sägverkssidan, måste ske i socialt acceptabla former. Vi vetjuatl i deorleroch områdendär vi barden härlypen av verksamhei är del inie länall göra nedläggningar i socitill acceplabla former. Del är nämligen svåri allfå annan verksamhei lokaliserad lill de områdena. Del borde därför varanalurligi all i förslå hand sikla på överlevnad för verksamheler som redanfinns där och som bygger på naluriiga förutsäliningar, nämligen på skog ochskogsråvara. Del går inie all lösa överlevnadsproblem för ett sågverk utantillgång lill råvara. Del är ju i första hand råvaran som skall göra delmöjligt för ell sågverk all överleva. Därför skulle jag också vilja ha svar påden myckel raka fråga som jag ställt: Skall del uteslutande vara branschen somskall bestämma hur vi skall utnyttja våra råvarutillgångar och hur vi skallhushålla med råvarutillgångarna, eller är induslriminislern nu beredd allerkänna all del måste bli fråga om någon lyp av planerad hushållning undersamhällels ledning? har har pekal på all stålen i olika sammanhang kommer all ge slödlill skogsbruk och skogsinduslri. Del borde vara möjligl all genom avial,överenskommelser och villkor skapa sådana förulsäliningar all man i varie fallkan rädda råvaran till en typ av verksamhet som vi alla är överens om måsteskydd;is ur regionalpolilisk synpunkt. Industriministern sade atl vi inteskulle agna oss ål illusioner. Om vi inieär beredda lill den lyp av insatsersom jag här berört, herr industriminister, blir hela den regionalpolitik somindustriministern har ansvaret för en illusion. Diskussionen om planeringen och ambitionen i planeringen är ju central.Efter att har lyssnat lill debattörernas första anföranden och sedan till derasinlägg alldeles noterar jag atl man ju snabbi har prutat hälften. Delverkar inte som om socialdemokratin gjort riktigt klart för sig vad som liggerbakom del ofta upprepade kravet på planering, planmässighet ochplanhushållning. talar i försiktigtvis också omramplanering. Delmåste ju finnas en planering-och den typen av planering är jag beredd atlmedverka till - som är medveten, som grundar sig på ekonomiska fakta och somhar någon uppgift att fylla även utanför debatten i den här salen. SvenLindberg sade i sin första inlägg att en planering måste grundas pä leveranstvång i fråga om råvara. Jag ställde alltså frågan: Hur skall del konstrueras? Den fickjag inget svar på. var inne på samma tema, och jag förmodar atl accepterar detta, eftersom han förutsätter alt socialdemokraterna är överens. Och menar ni allvar med dessa 140 påståenden innebär det alt man måste ha enproduktionsplanering. ett leveranstvång ganskaverkningslöst. Det betyder att man skall gå in i alla Nr 107 dehär sågverken och göra produktionsplanering. Jag vet inte om den när han kommerhem till sina blir mottagen med -> -i tgjo ovationerom han säger: Nuskall ni intebaragaranteraråvaror, utan ni måste också planera förproduktionen och planera marknaden. Manmåste vara beredd att löpa linan ända ut om det här skall vara en frfnyuidnieningsfull debatt. 1 själva verket måste den planering som skall till och somvi håller på med i industridepartementet grunda sig på ett samförstånd mellanfackföreningsrörelsen, branschföretagen och samhället. Vill man föreskriva engrupp speciella planeringsinsatser måste man vara beredd att göra det för helanäringen, och ni vågar inte slå upp och säga alt ni är beredda att gå in ivarie litet sågverk och föreskriva hur deras produktion skall läggas upp,vilket sortiment de skall ha för att de skall få plats på marknaden - somtydligen också måste planeras. Det är det här jag kallar illusioner. Vi måstefå en bättre realism i den här debatten. Närdet sedan gäller det arbete vi bedriver vill jag betona för attvi självfallet kommer att ställa krav pä de företag som kommer i åtnjutande avstatligt stöd-det må vara likviditetsstödet eller någon form av soliditetsstöd.Och måLsätlningen dar är att upprätthålla sysselsättningen. Men om man skullefölja en modell som socialdemokratin ofta marknadsför, dvs.