prot · G10937 · 1977-12-31 00:00:00 — a. atl handikapporganisationernaskall vara representerade i för handikappfrågor. Utskottetsäger sig vara överens med oss motionärer om att ökade insatser behövs pä dettaområde. Utskottet instämmer också i krav på mera forskning och utveckling, ochman vill även ha hjälpmedlen bällre utformade. Utskotteisäger att i och med att handikappinstitutet får ökade resurser kommer det attfinnas ökade möjligheter att ta fram nya hjälpmedel. Utskottetvill avvakta dessa ökade resurser för atl se hur utvecklingen kommer att blioch avstyrker därför motionen. Utskottetställer sig rent allmänt välvilligt till motionen men drar inte konsekvensernaav sitt skrivsätt. Det hela utmynnar i ett tal om alt handikappinstitutet skallfölja frågan och att - när möjligheterna föreligger - ta initiativ övergränserna. Mennär dessa möjligheter föreligger kan utskottet naturiigtvis inte ge besked om. reservation har de socialdemokratiska ledamöterna gått emotul-skottsförslagei. Reservanterna föreslår atl skall bifalla motionenoch ge regeringen lill känna att det behövs ett särskilt initiativ på dettaområde. I reservationen understryks vad handikappinstitutet-det institut somutskottsmajorileten åberopar - har uttalat i detta ärende. Det låter påföljande sätt: "Nordiskaprojekt inom handikappområdet bör föregås av kvalificerade analyser avseendeell sannolikt gynnsamt resultat. Härvid bör beaktas de olika ländernas sociala,ekonomiska och administrativa strukturer samt all planläggning och genomförandeav projekt väl förankras i de nationella organens intentioner. Formerbör sökas för handikapporganisationernas kontinueriiga medverkan. Dennordiska uppbyggnaden av ramar för forsknings- och utvecklingsarbete samttestning bör analyseras och en ny mera formaliserad ordning för samverkan börfastställas genom en utredning och överenskommelse på regeringsnivå. Störreklarhet om olika officiella nordiska organs kompetensområde bör åstadkommas. Nordiskindustrifond bör få sådana riktlinjer att den i ökad utsträckning kan stödjahandikappverksamhet." Härhar alltså det organ, som utskottsmajoriteten hänvisar till, själv angett hurman vill ha det och ställt sig positiv till motionen. Del finns all anledningatl understryka detta. Manmåste ju ha klart för sig atl det fordras särskilda åtgärder för atl man skallfä lill stånd ett samarbete över gränserna. Viföreslår därför i vår reservation alt skall ge regeringen delta lillkänna. Vi menar att man pä det sättet skulle kunna påskynda en utveckling somvi anser nödvändig. Varfördå förhindra detta? Varför inle göra klart exempelvis för de handikappade ialla länder att man är beredd lill en sådan åtgärd? Jag är övertygad omalt del skulle hälsas med tillfredsställelse av de handikappade. Jag ber att med dessa ord fä yrka bifall till reservationen vidsocialutskottets betänkande. Under detta anförande överlog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. NILSCARLSHAMRE (m): Jag instämmer i alll vad har sagt om nödvändigheten avett ökat nordiskt samarbete i fråga om hjälpmedel för handikappade. Delsammagäller önskvärdheten av att bereda de handikappades organisationer tillfällealt medverka i arbetet med att utveckla och tillhandahålla sädana hjälpmedel.Det har på den punkten heller inte rått n,ägra meningsskiljakligheler iutskottet; detta framgår av såväl belänkandet som anförandenyss. Skillnaden i bedömningar gäller pä vilket sätt man bäst befordrar deangelägna önskemålen. Nuhar utskottei dock stannat för atl tills vidare lita till vad som redan finns.Handikappinstitutet har uttryckligen till uppgift atl arbeta för samverkan övergränserna - och då självfallet i första hand inom - i de här frågorna.Handikappinstitutet får fr. o. m. också väsentligt ökade resurser -nästan tredubblade, kan man säga -för de ändamålen. Vidare finns den , sorn skall leverera en utvärdering avsin verksamhet och sina erfarenheter. Utskotismajoriteten har därför ansett attdet finns skäl atl föirsl se hur långt vi kommer med de insatser som redan ärpå gäng och de resursförstärkningar som redan är beslutade. Det är bara på denpunkten vi skiljer oss. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Vi är överensi sak, men ändå är vi inte helt överens. Föratl man skall få bättre effektivitet och större kraft i det nordiska samarbetetanser vi att det behövs ett regeringsinitiativ. ram är visserligen bra, men när man vet att en kommittésuttit utan atl egentligen ha uträttat någonting speciellt pä dethär området, utom att den kanske kartlagt en del frågor osv., tycker vi att detär pä tiden atl de kraftlag tas som ä.r nödvändiga för att man skall få ettordentligt grepp över frågorna. Vart och ett för sig är de nordiska ländernanaturligtvis för små, men gemensamt skulle vi kunna få större publik och bättreefterfrågan på de produkter som behöver konstrueras och tillverkas. Vi anseratt tiden nu är inne för alt la detta krafttag, och det är därför som vi harreserverat oss mot utskottets förslag. Det är ju ändå så att både förstärkningen av handikappinstitutetsresurser och dess blivande nyorganisation samt existensen av nordiska nämndenför handikappfrågor är resultat av just regeringsinitiativ; det är intenågonting som har kommit till av sig självt. Vihar ansett att det finns anledning att invänta resultat av de initiativ somredan är tagna innan man går vidare och tar nya initiativ. Skulle del visa sig,, att det inte blir någon fart på det nordiska samarbetet -vilket vi är överens om är högeligen nödvändigt - försäkrar jag alt inte barajag utan alldeles säkert hela socialutskottet kommer alt med stor iver medverkalill att nya initiativ tas i samma angelägna syfte. GÖRANKARLSSON (s): Den försäkran som nu avger är bra, men jag tycker dethade varit ännu bättre om man hade följt handikappinstitutets eget yttrande,som var utpräglat positivt och som innehöll riktlinjer för hur man där hadevelat ordna den frågan. Nog hade det varit bättre om man hade följt det ipraktisk handling. Överläggningenvar härmed slutad. Propositionergavs pä bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen av GöranKarisson m. fl., och förklarades den förra propositionen vara medövervägandeja besvarad. Sedan begärt votering upplästes ochgodkändes följande voleringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandet nr 7mom. 2 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallitreservationen av m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Då GöranKarisson begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparal.Denna omröstning gav följande resultat Ja - 159 Nej - 147 1977/78:9 med anledning avmotioner om barn- och ungdomsvård Nr 37 1977/78:10 med anledning av motioner om ändringar i lagen (1964:143) den o"bidragsförskott Kammaren biföll vadutskottet i dessa betänkanden hemställt. Omstridigheten för vissa abortfrågor sjukvårdspersonal attmedverka vid v-.. . , , u . j ,n-r-,,-,o j , j betänkande 1977/78:11 med anlednmg av aborter . . .< x motionerom vissa abortfrågor. Idetta belänkande behandlades motionerna 1976/77:723 av ToreNilsson (m) och 1976/77:1102 av SvenJohansson m.fl. (c), vari hemställts 1. att hos regeringen begärde ettklarläggande uttalande om att abort endast var en yttersta nödlösning, 2. alt hos regeringen begärde utredning ochförslag till en lilläggskungörelse av innebörden att ingen inom sjukvårdenanställd som av eller religiösa skäl fann det oacceptabelt atl medverkavid abortingrepp skulle kunna tvingas härtill. 1. beträffande frågan om en ny abortlagstiftning attriksdagen skulle avslä motionen 1976/77:723, 2. beträffande frågan omsjukvårdspersonals medverkan vid abort m. m. att skulle avslämotionen 1976/77:1102. StatsrådetINGEGERD , som meddelat an hon i samband med behandlingen av deltabelänkande ämnade besvara () anmäldainterpellation, 1977/78:50, till justitieministern, om skyldigheten för sjukvårdspersonalalt medverka vid aborter, erhöll ordet och anförde: har frågat justitieministern om han anser att abortlagenoch anvisningar i tillräcklig utsträckning beaktar riksdagensuttalande om möjlighet för sjukvårdspersonal atl slippa medverka vid abort ochom han är beredd att medverka till att riksdagsuttalandet förverkligas genomen ändring i abortlagen. Interpellationen haröverlämnats till mig för alt jag skall besvara den. 1974års abortlag (SFS 1974:595) vilar på den principen att kvinnan inom vissagränser skall få bestämma, om hennes graviditet skall avbrytas. Sålunda är delkvinnan själv som avgör frågan om abort före utgången av 12:ehavandeskapsveckan. Hon får vägras abort endast om åtgärden kan medföraallvarlig fara för hennes liv och hälsa. För abort efter 12:e men före utgångenav fordras därutöver en särskild kuratorsulredning. Om kvinnan intemedges abort är läkaren skyldig att hänskjuta frågan till socialstyrelsenför prövning. 18:e havandeskapsveckanfår abort ske endast efter tillstånd av . Vidriksdagsbehandlingen av propositionen 1974:70 med förslag till abortlag m. m.anförde socialutskottet (SoU 1974:21) med anledning av vissa motioner allsjukvårdspersonalen liksom annan personal i allmänhet är skyldig att fullgörade arbetsuppgifter som arbetsgivaren ålägger dem och atl ansvaret förfördelningen av arbetet enligt 13-15 §§ sjukvårdskungörelsen (SFS 1972:676) iförsta hand vilar på klinik- och blockchefer. I fråga om fördelningen avarbetsuppgifterna anförde utskottet att man inom sjukvården liksom inomarbetslivet i övrigt bör ta hänsyn till de anställdas intressen ochförutsättningar i olika avseenden. Mot den bakgrunden förutsatte ulskotlet attläkare och annan sjukvårdspersonal som av eller religiösa skäl har svårtatt acceptera aborter skall slippa delta i sådana. Utskottet ansåg det därförinte nödvändigt att frågan reglerades i författning. Å andra sidan förutsatteutskottet att sjukvårdspersonal som har betänkligheter mot aborter inle skallvägra medverka när abort är nödvändig för att undvika fara för moderns liv ochhälsa. Socialstyrelsenframhåller i sitt cirkulär MF 1974:100, ändrat 1976:14, med anvisningar omtillämpningen av abortlagen att del är angeläget att abortverksamheten primärtorganiseras så alt personal inle tas i anspråk, som flnner det oförenligt medsin etiska eller religiösa uppfattning att medverka vid aborter. Styrelsenförutsätter all den som - under åberopande av sådana betänkligheter -förklarar sig önska erhålla befrielse från att medverka i aborter skall slippamedverka. Sjukvårdshuvudmännen bör, enligl cirkuläret, ta hänsyn lill dettavid sin planering av abort-verksamheten. De måste arbeta med alternativalösningar, närde fördelar personalen på olika arbetsuppgifter, så att kvinnorsom är berättigade till abort skall kunna få abort utan onödigt dröjsmål. Riksdagenhar därefter behandlat motionsyrkanden om rätt försjukvårdspersonal att slippa delta i aborloperationer. Dessa yrkanden haravslagits av . Socialutskottelkonstaterar i sill senaste betänkande i ämnet (SoU 1977/78:11), som i dagbehandlas i kammaren, atl de anvisningar som har utfärdat nuöverensstämmer väl med de synpunkter utskottet redovisade vid abortlagenstillkomst. Utskottei framhåller för sin del att anvisningar pådet aktuella området skall vara vägledande för sjukvårdshuvudmännensorganisation av aborlverksam-heten. Utskottet nämner också att, såvittutskottet känner till, del inte i något fall har förekommit att ensjukvårdshuvudman har försökt all tvinga läkare eller annan som är verksam inomsjukvården alt mot dennes vilja medverka vid abort. Mot bakgrund härav anserulskotlet att det saknas skäl alt ompröva utskottets ställningstagande år 1974till frågan om lagreglering av sjukvårdspersonalens medverkan vid abort. Jagär väl medveten om att del bland sjukvårdspersonalen finns personer som aveliska eller religiösa skäl inte vill medverka vid aborter. Del önskemåletmåsle enligt min mening respekteras i de fall moderns Omskyldigheten för sjukvårdspersonal att medverka vid aborter Omskyldighetenför sjukvårdspersonal att medverka vid aborter liv och hälsa inte hotas.Detta har också förutsatts av och understrukits i den senastelydelsen av cirkulär. Med hänsyn härtill och till vadsocialutskottet har anfört i sitt betänkande SoU 1977/78:11 anser jag i likhetmed utskottet det inle vara nödvändigt att i lag reglera frågan om sjukvårdspersonalensmedverkan vid aborter. SVENJOHANSSON (c): Jag ber atl få tacka statsrådet för svaret, som jag dock intekan säga atl jag är nöjd med. Innanjag kommenterar svaret vill jag nämna något om den första alt-satsen i minmotion 1976/77:1102. kammardebatt som föregick antagandet av propositionen 1974:70 om en nyabortlag underströks mycket starkt att många människor uppfattade lagförslagetsom en kränkning av krislen skapelsetro och humanistisk etik och som ettuttryck för bristande respekt för livet. Man framhöll atl om rätten attöverleva en gång inskränks med samhällets sanktion behövs det bara tillfälligaförändringar i samhällets livs- och människosyn för att nya gränsförflyttningarkan komma att göras, vilka kan fä oöverblickbara verkningar. Vidareframhölls att samhällets uppgift inte i första hand är alt öppna vägen till friabort ulan att bl. a. genom ökad information söka förebygga situationer därabort uppfattas som enda utvägen. Samhällets attityd skall alll framgent varaatl abort är en yttersta nödlösning. Det synsättet bör också slå igenom imassmediernas information om abortfrågan. information som förekommit och förekommer på olika områden har samhälletsetiska inställning till abortfrågan mycket litet kommit till uttryck. Man har istället spunnit vidare på den tråd som socialutskottet dragit fram ochhuvudsakligen talat om vilken förmån det innebär att kunna få fri abort. Ensådan information kan inte sägas slå i samklang med de tankar som kom lill uttryckunder debatten om abortlagen. Där poängterades i stället all informationenskulle ta fasta på att ge saklig upplysning och undervisning om hur helamänniskan fungerar. Jag hoppas att statsrådet, som talade så engagerande i dendebatten, häller med mig om att vi inte fän den information som då utlovades. Utskottetkonstaterar kallt: "Utskottet vill med hänsyn lill motionsyrkandetslibrmella utformning tillägga att det inte ankommer på regeringen att göramotivuttalanden avseende lagstiftning som beslutals av ." Jag harsatt frågetecken efter den satsen. Utövermin motion har jag framställt en interpellation med anledning av del som harförekommit i en kommun uppe i , där man sade lill sjukvårdsfolket - ochjag hänvisar till vad som står i svaret - att utöver vad som kan ske genomorganisatoriska åtgärder medger man inte atl sjukvårdspersonal erhållerbefrielse frän medverkan vid abort. Det var läkare som överklagade detta, och iregeringsrättens dom står det: "Varken genom lag ellergenom annan författning har betagits sin befogenhet att av läkare ilands- lingets tjänst fordramedverkan vid abort enligt abortlagen." Statsrådetsade mycket i debatten om abortlag som jag hade velat citera , men jagciterar bara ell litet stycke: "Jagvill starkt understryka vikten av att läkare och annan sjukvårdspersonal, somav etiska eller andra skäl har svårt atl utföra aborter, skall slippa delta isädana. Enligl vår mening är denna fråga så viktig att sjukvårdspersonals rättall vägra medverka vid abort bör förfallnings-mässigt regleras." Jag och många med mig slår fast vid den uppfattning vi framförde dåoch som framförts . Det hade varit uppmuntrande för oss och för densjukvårdspersonal det gäller om statsrådet slån fast vid sin uppfattning ochförverkligat den. Delär, statsrådet , i regeringsställning som vi kan förverkliga denmålsättning vi hade och infria de löften vi gav i oppositionsställning.Del hade varit befriande om statsrådet insett detta. Delär en myckel viktig principiell fråga i vilken män konsekvenser av en krislentro och livssyn skall accepteras i vårt samhällssystem. En lagändring ärnödvändig för att skapa ett tillräckligt skydd. Pä sikt är jag rädd för att mankan börja tvinga personal atl delta i aborter mot personalens vilja ochövertygelse. Jag skulle vilja ställanågra frågor lill statsrådet. Om någon tvingas medverka vid en aborloperation, ärdet då anvisningar eller den lag regeringsrätten åberopar somgäller vid en rättegång? Vad innebär det att "fara för moderns liv ochhälsa föreligger"? Är del endast medicinska skäl som beaktas eller kan detockså vara sociala och andra skäl som åberopas? Kan , om personalsituationen skullebli besväriig, utfärda nya anvisningar utan att höra ? Jag ber att få yrka bifall till yrkande 2 i motionen 1976/77:1102. Omskyldighetenför sjukvårdspersonal att medverka vid aborter Abort är en nödfallsutväg och får under inga omständigheter betraktassom en prevenlivmetod - det framhölls av socialutskottel vid det tillfälle dåabortlagstiftningen antogs. Jagtycker också det är angelägel att framhålla att under de år som gått sedan desshar man, inle minst från sida, satsat mycket på alt få ulförbättrad information om preventivmedel och vad som kan göras i stället förabort, då en kvinna slår i en för henne avgörande situation. har berört regeringsrättens dom i ett mål som juslgällde sjukvårdspersonals rätt att slippa medverka vid abort. Han har av dendragit slutsatsen atl en lagreglering av frågan behövs. Men regeringsrättensdom innebär endast ell konstaterande av all det saknas bestämmelser i lag ellerannan författning som hindrar Omskyldighetenför sjukvårdspersonal att medverka vid aborter landstingen att fordramedverkan av läkare vid abort. Även om vi saknar sådana bestämmelser harsjukvårdshuvudmännen i detta och andra fall beaktat vad haranfört i sill nu gällande cirkulär i ämnet. Delta cirkulär överensstämmernumera, som ulskotlet också framhåller, väl med de synpunkter som utskottetredovisade vid abortlagens tillkomst och sedan upprepat, varvid manförutsätter att läkare och annan sjukvårdspersonal som av etiska ellerreligiösa skäl har svårt att acceptera aborter skall slippa delta i verksamhetendärmed. Detta är en uppfattning som jag helt ställer mig bakom. Detflnns emellertid inget som tyder pä all sjukvårdshuvudmännen inte skullerespektera ett sådant uttalat önskemål om att slippa medverka vid aborter. Idet betänkande som diskuteras framhåller utskottet all de anvisningar somsocialstyrelsen utfärdat på del här aktuella området skall vara vägledande försjukvårdshuvudmännens organisation av abort-verksamheten. Som framgår av mittinterpellationssvar anser jag därför atl lagreglering inte behövs. Menjag finner det angelägel att försäkra all jag kommer alt följautvecklingen inom detta område med slor uppmärksamhet. SVENJOHANSSON (c) kort genmäle: När det gäller frågan om informationen uttalades del av sä många underdebatten -jag skall inte ange några namn - alt abort skulle tillgripas endastsom en yttersta nödlösning. Delta kommer inte fram i den information som gårut. Vad gäller samhällets inställning till dessa frågor, som bl. a. logsupp i alla de brev vi fick, kommer det också fram myckel litet i deninformation som går ut i massmedia, i våra skolor osv. Sedanskulle jag vilja fråga: Varför inte göra som statsrådet sade i debatten och sommånga i statsrådets parti anser att man skall göra, nämligen lagstifta på dethär området? Varför är man rädd all göra detta? Varför uttrycka del sä altanvisningarna är "vägledande"? Om den situationen skulle uppstå altdet inte finns tillräckligt med personal, vilka medel tillgriper man då? Jag hoppas att jag också kan få svar på de trefrågor jag ställde tidigare. Jag frågade bl. a.: Om någon tvingas medverka viden abortoperation, är del då anvisningar eller den lagregeringsrätten åberopar som gäller vid en rättegång? Kan , ompersonalsituationen skulle bli besväriig, utfärda nya anvisningar ulan atlhöra ? Mot bakgrund av klara uttalande har jag utomordentligtsvårt att tro att någon skulle kunna tvingas all delta i en aborloperation. fall, då moderns liv och hälsa slår på spel, förutsätter jag atl det intekommer att bli några svårigheter när det gäller att få personal att ställa upp.Dä gäller det ju i första hand att rädda liv. Vad beträffar innebörden av begreppet "modernsliv och hälsa" är Nr 37 del naturiigtvis den ansvarige läkaren som ivarje enskild situation har den att göra bedömningen om detföreligger fara för moderns liv och hälsa. Jag vill börja med att läsa en dikt, som heter Till en ofödd: Fördig som sökte ly hos den som var för rädd och svag nynnar jag en skymningssånghär mellan ! Liket av en vaggsång steg ur hjärtats dy, i ängestbegynt, lilla liv som varken känt älskog eller synd! Lilla liv, som varken hadeögon eller hår -du som osedd måste dö för drömmen av i går! Omskyldigheten för sjukvårdspersonal att medverka vid aborter Stårdu bland skuggorna av träden vid mitt hus? Är det du som klappar på vidmörkrets lunga brus? Ordensgenljud skrämmer i mitt sinn i nattens vind, ly den som kallar på mig nu ärvingelö.s och blind. Sjunget av en barnlösmor som flylts av gråt och skratt slår liket av en vyssjesång mot stjärnorna . Diktenär skriven av den danska författarinnan . Den är kantig här, förjag har strävat efter att komma så nära den danska texten som möjligt. ToveDillevsen låter en barnlös mor sjunga, en mor i "mörkrets tungabrus", en mor som miste sill barn, inle sedan det fått livet i ljus ochmörker med de födda, utan medan barnet utvecklades före födelsens under. Honhar försökt att uttrycka ångesten hos den som en gång vägrade all ta emot sillbarn - som var "för rädd och svag" som hon uttrycker det och somsedan inte kunde få ett barn. Vaggsången som aldrig vart sjungen kommer tillhenne, och den som "osedd måsle dö" skrämmer spöklik i den tid dåvarken gråt eller skratt finns kvar Ärdetta bara poesi? Vi har många vittnesbörd om liknande fall urverklighetens bilderbok. Kanhända kan väcka någon , sedan honsjälv har gått bort, genom atl aktualisera en av de dystra följderna av del somhar kallals "fri" abort. Vår lagstiftning har försvarats inteminst av kvinnor. Läs bara protokollen från ! Hör där ekon av röstersom helt och högt talat om "kvinnans rätt", om frihet och bestämmandeöver den egna kroppen. dikt låter oss höra bikten av den somtrodde att hon var fri när hon bestämde sig för atl avvisa det barn hon skullefå. Kan en moder förgäta sittbarn? Det är en fråga i . Ja,det är tänkbart enligt bibelordet. Men den mor som icke har "förbarmandemed sin livsfrukt" är ingen frisk mor utan en sjuk, en skadad. Det normalaär önskan all bli mor - moderskapel är en lycka, en del av livels mening. Närförslaget om nu gällande abortlag presenterades i tidskriften slogs det upp som nyhet pä första sidan med rätt stora bokstäver:"Kvinnan själv fattar beslut om abort t. o. m. Del ären riklig beskrivning av den socialdemokratiska regeringens proposition men isak tvivelaktig. Det är inle kvinnan själv som alltid fattar beslutet - det ärofta andra än hon som vill barnets död. Dels kan hennes partner - en ellerflera - eller hennes man direkt eller indirekt kräva abort, dels kan hon hautsatts för en hjärntvätt, en indoktrinering frän kända eller okända krafter itiden som lett henne till beslutet, bl. a. genom att försäkra riskfrihelen iföretaget. Därtill har ju ett alltmer omänskligt samhälle ställt henne i ensituation där begreppen är oklara orn rätt och orätt, där synen på vad som ärstandard och livsvärde har förvänls, där stundom gifter, droger och problem medarbete och samliv saboterat hennes liv och förgiftat hennes tillvaro. Inlebestämde hon det sjiilv. Kvinnan själv vill inte abort. Del är principen. Detär den allmärina regeln. Kundevi bygga ett samhälle där det naturliga, det äkta och sant mänskliga rådde ochkvinnan finge förverkliga sig själv skulle hon som alla kvinnor i alla lidervilja ha barn, vilja vara mor, vilja ta hand om barnet och ge det maximaltrygghet.