prot · G10994 · 1977-12-31 00:00:00 — Genomalt den mindre marknaden tillåls operera utan påföljd och är myckel öppeni sin hantering etableras den som en fast grund med en god kundkrets för denillegala storhanteringen. Dessutomhar denna "lilla marknad" en spridningseffekt; den åstadkommerrelativt stor nyrekrytering av brukare och därmed av framtida missbrukare. Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket Herrlalman!Låt mig ta upp en sak som kanske ligger någol utanför denna framställning! Jaghar med stort intresse ägnat mig ål alt tröska igenomen färsk amerikansk översikt över hur man i löst sitt storanarkotikaproblem. Oavsettolika regimers demokratiska strukturer har trots allt omvärlden någol atl geoss alla, även . kan måhända ge västerlandet en vitamininjektion ochvisa atl man inte måste koncentrera insatserna på de stora langarna,syndikaten; vill man skapa ordning och reda på detta område måsle man ocksårikta in sig på de mindre enheterna. Detfinns i vårt land en risk för att vårt handlingsmönster när det gäller alkoholproblematikenockså förs över lill delta område, dvs. att vi ensidigt ser på missbruket ochinriktar våra samhällsresurser på vården. Del förebyggande arbetet, en mycketcentral och viktig del som är inriktad på bruket, kommer då i kläm. fårman en känsla av att vi är inne på samma spår närdet gällernarkotikahanteringen. Det vore mycket olyckligt. Statsrådetsäger i sitt svar att han stöder den praxis som åklagarna har utvecklat när delgäller åtalsunderiåtelser. Dessutom anser slatsrådet all den överensstämmer medstatsmakternas tidigare uttalanden. Påden punkten känner jag stor tveksamhet. Vi har i dessa frågor en klar,restriktiv lagstiftning men en oklar tillämpning. byggerinte upp sin praxis på denna lagstiftning utan besluten att icke väcka åtalhängs upp på 20 kap. 7 i; . Jagtillhör dem som är tveksamma lill om denna form av liberaliseringöverensstämmer med de åtaganden som vårt land gjort i och med ratifice-ringenav den allmänna narkotikakonventionen och med de bedömningar som gjordes iförarbetena lill den och i riksdagsbehandlingen av gällandenarkotikalagstiftning. Jagtycker mig i statsrådets svar finna en viss tveksamhet. Statsrådel hänvisartill att åklagarna i nu i samarbete med rikskriminalen beslutat sigföratt skärpa sin praxis. Det gjorde man . Det som gör migorolig är atl statsrådel synes mena att det är bra alt vi har en så flytandepraxis på området, att våra myndigheter har olika utgångslägen beroende på stundenssituation. Det är tveksamt om det är bra. Det vore väsentligt bättre om vienades -jag tror atl det finns en majoritet både i och utanför denna kammareför det -om en konkret och fast målsättning och en god rättspraxis i dessafrågor. Jag är ense med både och om atl detbehövs åtgärder på detta område. Det är ett mycket allvarligt problem somomfattar hela samhället och som också har återverkningar både på rättsväsendet,på polisen och på kriminalvården. Del är av den anledningen som regeringen hartillsatt en ledningsgrupp för alt överväga i stort vad som skall göras. I denutredningen har funnits statssekreteraren från ochrepresentanter för åklagarna, polisen, kriminal- vårdsstyrelsen,, m. m. Jagär alltså ense med både och om allvaret i dettaproblem, och vad som skiljer oss åt är egentligen bara åsikterna om vad somskall göras ål del. Jag håller gärna med dem om att det inte är lält att sägavad vi skall göra - vi får försöka på olika områden. Enligt min mening är det ivarie fall klart att en av de främsta åtgärderna är att se till alt det finnsvårdmöjligheter och möjligheter atl få bukt med den slora knarkhandeln, all fötag i de internationella knarkhandlarna eller dem inom landet som spridernarkotika i stor utsträckning. Jagär ense med båda frågeslällarna om alt om narkotikaproblemet kunde lösas genomatt vi tog varenda en som påträffades med innehav av narkotika, hur litet delän är, borde vi gå den vägen. Men jag tror inte alt vi vinner mycket med alt laden enskilde missbrukaren som innehar smärre kvantiteter, om det inte blirannan påföljd än att han får etl bötesstraff Och det är så lagstiftningen ärutformad. Jag tror inte heller alt vi kan införa straffbestämmelser som innebäretl frihetsberövande för den stora mängden av små missbrukare. Del är därför vihar denna möjlighet till åtalsunderiålelse, som tillkom 1971. Principen är däratt man skall försöka au inte undanröja möjligheterna till vård genom enåtalssituation med påföljande bötesstraff Jagvill framhålla atl det faktiskt inte har skett åtalsunderiålelse i vidgadutsträckning . Jag skall nämna några siffror på antaletåtalsunderiåtelser för narkotikabrott enligt 20 kap. 7 § p. 1-det är den som vi talar om. Jag skall börja med . År1970 vardelanlalet633,år 1971644,675,891,årl974860, år 1975805, 774, 773. Dessa siffror visar på en nedgång de senasteåren, och det tycker jag i och för sig är bra. Jagvill i del sammanhangei understryka atl i samband med tillkomsten 1971 av denhär vidgade möjligheten lill åtalsunderlåtelse sade man atl det var omöjligtatt direkt i lagstiftningen eller direkt i författningar ange vilka dessalindrigare fall var som man avsåg. Mendet framhölls alt det fick ankomma på riksåklagaren alt genom anvisningar ochvid inspektioner verka för att enhetlighet upprätthålls vid tillämpningen idetla avseende. Det är alltså inte bara anvisningar som det här är fråga om förriksåklagarens del, ulan jag känner till alt han regelmässigt gör inspektioneroch att han därvid även ser på hur praxis utvecklas i detta hänseende. Jagvill framhålla atl man i den proposition som lagts fram och som innefattarett allvarligt försök alt genom övergripande åtgärder komma åtnarkotikabrottsligheten och därmed sammanhängande frågor har kommit fram lillatt de slora satsningarna bör ske inom områden som syftar till atl fö tillstånd dels ökad vård, dels möjligheter till ingripande mot de storanarkolikahandlarna. Om vi inte sätter in de väsentliga resurserna på dessaområden trorjag alt det är hopplöst att försöka komma någon vart bara genom attingripa mot de små missbrukarna. Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket Men, herr statsråd, ingen av oss har sagt att man skall sätta in krafternabara på de små missbrukarna. Både och jag har ju sagt härtidigare att det är självklart också måste koncentrera sig på de storalangarna och den delen av polisens verksamhet. Jagkan inte hålla med justitieministern när han säger atl antaletåtalsunderiåtelser har minskal. Del beror i så fall på all många av de härnarkotikabrotten helt enkelt inte kommer fram till någon åklagare. Polisenlämnar rapporieftergift, för de blir - för alt använda etl modernt psykologisktuttryck - fmstrerade av all deras insatser aldrig leder till någonting. Detlönar sig inte för dem att rapportera. Justitieministernsade också atl reglerna är noggranna i det här avseendet. Men 1971 skickaderiksåklagaren ut en bestämmelse, och 1972 liberaliserade han denna. På delsättet har det fortgått och etl ökal antal bestämmelser, med undantag för deninskränkning som gjorts här i och som statsrådet hänvisade till, harblivit alltmer liberaliserade. Jagkan infe förslå annat än atl man måsle arbeta på alla fronter. Vi väntar medspänning på att diskutera frågan om vårdplatserna med socialministern. Om detinte blir etl tillräckligt antal platser inom socialvården, så måsle del enligtmin uppfaltning bli kriminalvården som får ta hand om rehabiliteringen. Vi kaninte låta den här utvecklingen fortsätta. Tusentals ungdomar förstör sina livgenom atl vi i något slags missriktad generositet, eller vad jag nu skall kalladet, låter dem hålla på som de gör och genom att vi låter hela systemet medpopradikaler och andra som lidigare dikterat villkoren fö fortsätta bara föralt vi av någon anledning inte törs använda oss av lagen. Jag villåterkomma till de statistiska uppgifter som juslilieministern lämnade. Detärju så att statistik är bra, bara den står på reell grund. Själva siffrorna ärdel nog ingel fel på i delta fall, men däremot på underiaget, eftersom det baraär en ytterst liten del av brotten som kommer fram. Den statistiskaredovisningen i samband med den här frågan kan vi alltså lämna åt sidan. Detär väldigt viktigt att man i all debatt ser litet längre och diskuterar vad manskall göra . Vi är överens om alt vi måste hjälpa de nu drabbade narkomanernaoch atl vi skall skapa alternativa vårdformer. Vi skall intensifieraverksamheten när del gäller att komma ål den organiserade brottsligheten, viskall försöka hjälpa narkomanerna alt komma bort från knarkföstena och vi skallförsöka komma ål sloriangarna. Menfrågan är också om vi kan fortsätta med liberaliseringen när det gäller denmindre hanteringen. Här är det inte bara fråga om eget bruk utan också omförsäljning till andra, vilket gör att ytteriigare människor rekryteras in imissbruket. Delta ärju den allvariiga delen. Jag är medveten om atl det inte ärnågon enkel match, men vi måste la den. Jag tror att slatsrådet delar minuppfattning atl om vi inte griper in även på den lilla marknaden, så kommer vi att få mycket sloraproblem i del här landet. Därför gäller det att vår lagstiftning verkligenföljs upp. Manskulle kunna överväga några former som kunde vara myckel inlressanta atl pröva,och det gäller en konsekvent tillämpning av narkotikastrafflagen. Påföljdenbör vara böter eller någon form av avståndstagande från samhällets sida när detgäller olaga narkotikainnehav. Det viktigaste borde vara alt påföljden ärkonsekvent och att upptäcktsrisken är myckel hög, så atl det verkligen blir enpåföljd. Dessutom kan man måhända pröva andra nya påföljdsformer. Här kanerfarenheter från andra länder tillvaratas. Jag tycker i och för sig inte atldet väsentliga är alt straffa människor, utan det är atl förebygga att andradrabbas. Eltintressanl förslag har väckts av de kristna förbundens nykterhetsrörelser. Dehar publicerat en bok om narkotikafrågari som kom ut . Jag citerar ur bokenpå s. 17 där man föreslår elt åtgärdsprogram: "Förvarje narkotikamissbrukare bör ett individcentreral ålgärdsprogram utarbetas.Delta bör baseras på en noggrann utredning av missbmkarens allmänna siluation,psykiska problem, narkotikamissbruk och möjligheter. Det bör omfattadetaljerade anvisningar för medicinska och psykiatriska vårdinsatser, resocialiseringsarbete,utbildning och arbete samt vad som i övrigt behövs för alt återföranarkotikamissbmkaren lill en meningsfylld tillvaro. För s. k. okynnesmissbmkarekan det kanske vara tillräckligt med elt kuratorsamtal, narkotikaupplysning,aktiverande fritidssysselsättning och nya medmänskliga relationer." Jagtror atl vi verkligen måste gå in och salsa på nya vägar och göra dessauppoffringar. Delta kommer atl kosta en hel del pengar för staten, men dagenssituation kostar, utöver det slora mänskliga lidandel både för dem som drabbasoch för deras omgivning, också samhället totalt sett miljardbelopp. Därförvädjar jag lill statsrådet att ansluta sig mera konsekvent lill den inledandedelen i propositionen 105, där föredraganden enligt regeringsproiokollet avden säger: "Gmndvalenför kampen mot narkotikamissbruket måste vara alt samhället inte kan godtanågot annat bruk av narkotika än del som är medicinskt motiverat. Allt annatbruk är missbruk och måste med kraft bekämpas." Detär de inledande orden i föredragningen av socialministern. Om detla bara skullebli en allmän deklaration är del att beklaga. Propositionen innehåller väl inteså myckel när det gäller det förebyggande arbetet, men tanken är riktig. Omåtgärder för alt stävja narkotikamissbruket Jag håller med om del sade i slutet av sill anförande.Del som framför alll behövs är ökade vårdmöjligheler, ökade möjligheter att fåelt behandlingsprogram för de enskilda missbrukarna. Vadjag vänt mig mot i interpellalionen och frågan ärjust tron att man kommet-någon vart genom att slopa möjligheten lill åtalsunderiålelse. På den vägentrorjag inte man kommer långl. Men jag vill betona att bestämmelsen Omåtgärder för atl stävja narkotikamissbruket om åtalsunderlåtelse redanfrån börian inte var avsedd för annat än enstaka fall. Del sades redan dåbestämmelsen kom lill alt det missbrukarklientel som systematiskt finansierarsitt missbruk genom alt sälja narkotika i små portioner inte skall fååtalsunderlåtelse. Såvittjag vel har del icke skett någon liberalisering av dessa regler. En skärpninghar, som jag påpekade i milt svar, ägt mm, och jag gillar den skärpningen. Kanman nå något med att ytterligare skärpa de angivna beloppen är jag den förstealt vara med på detta. Men det är inte det som är kärnpunkten, utan kärnpunktenär: Vad når man genom att döma dessa människor lill ett bötesstraff? Det är detinte myckel mening med. Vidarefinns det en risk - om vi nu har etl förslag som verkligen syftar lill atlgenom övergripande åtgärder komma åt narkotikabrottsligheten i stort -att mansplittrar sina insatser genom au sätta in för myckel kraft mol och bötesslraffade enskilda missbmkarna. Det kräver faktiskt en inte obetydlig insats från derälisvårdande myndigheternas sida. Jag skulle tro alt resurserna används bäst pmde narkotikarotlar vi har och de poliser som verkar mol narkotikan kan arbetamot den organiserade narkotikabrottsligheten. BLENDALITTMARCK (m): Om man studerar de bestämmelser riksåklagaren utfärdat under årenfinner man alt de innebär en liberalisering. Polisens uraktlåtenhet att ta itumed fall rörande visst innehav av narkotika har också inneburit enliberalisering . Den enda förbättring man kunnat notera är den somjustitieministern hänvisade lill och som ägt rum i . Man för hoppasatl den t. v. blir tongivande för landet. Jagvill understryka attjag inte sagt all man skall straffa dessa människor. Jaghar däremot föreslagit vård och även sagt alt om den inte ges inom socialvårdenblir det kriminalvården som får lov atl la hand om den, för den måsle till. Omdet blev etl mindre antal åtalsunderiåtelser och människor fick underkasta sigbesväret med polisförhör, att komma till åklagaren och sedan evenluellt i enframtid bli omhändertagna- i de fall där det behövs -skulle det ha enavskräckande effekt. Detla vet man genom erfarenhet från andra länder. Det förvånar mig alt justitieminisiern själv intetycks tro på den lag vi i alla fall har stiftat. Jag skulle bara helt kort vilja säga alt den lilla marknaden på gatoroch torg i storstäderna tyvärr också trängt ner inte bara till medelstorakommuner ulan även lill brukssamhällena -jag bor själv i elt sådant. Den lillamarknaden betyder inte alt man köper enbart för eget bruk, utan innehavarnaidkar ofta försäljning - och en lönande försäljning - som driver mångamänniskor in i lasten. Försäljningen är dessutom en nödvändighet för dem, då deofta är hårt drabbade i sin personliga knarksituation. Men de drar med sig nyamänniskor för varie dag, och del tyckerjag är en olycklig utveckling som vi måste hitta någonform för att bekämpa. Jagsåg i en av dagstidningarna här i storstaden atl kommer altvidga sina resurser vad gäller bevakningen i centrum. Måhända kan det ge ossetl andningshål. Men vi måsle vara uppmärksamma på de här frågorna. Jagtycker faktiskt atl justitieministern i alltför hög grad hävdar en liberaliseradtillämpning. Den lagstiftning som vi ändå har i grunden borde ge möjlighet tillkraftigare ingripanden. Omåtgärder för att stävja narkotikamissbruket För att det inte skall uppstå några missförstånd villjag bara upprepa,attjag är helt ense med både och om att det ärvårdmöjligheter som behövs. Det enda som skiljer oss är uppfattningen om vadsom hjälper och vilken roll åtalsunderiåtelserna spelar i sammanhanget. AvBlenda Littmarcks senaste anförande framgick det alt hon inte menade att åtaloch bötesstraff skulle vara den enda påföljden, utan att det är påvårdmöjligheten det hänger. Det är där den stora satsningen skall göras, ochdet är del som kostar pengar. Resursernaskall alltså sättas in på detla område. Men naturiigtvis harjag inte någoninvändning mot atl också polisen i mån av möjlighet ingriper för atl fånga inde personer som skall ha vård. BLENDALITTMARCK (m): Jag framhöll också, herr justitieminister, alt jag trodde att enskärpning skulle kunna ha en avskräckande effekt. Del skulle nog varaintressanl, om man någonstans kunde göra ett experiment med en tillfälligomfördelning av polisens resurser och åtminstone försöka tillämpa lagen som denvar tänkt. Överiäggningen varhärmed slutad. § 6 Föredrogs ochhänvisades Propositioner 1977/78:92 tilltrafikutskottet /78:93 till civilutskoitet /78:105 till socialutskottet1977/78:111 till näringsutskottei /78:113 till jordbruksutskottet1977/78:116 till näringsutskottet /78:122 till civilutskottet /78:123och 124 till näringsutskottei /78:126 lill justitieutskottet /78:129till civilutskoitet /78:131 till näringsulskotlet 1977/78:140 tillfinansutskottet 9 protokoll 1977/78:93-95 §7 Föredrogs och hänvisades 1977/78:16 och 18 tillkonslitutionsutskottel §8 Föredrogs och hänvisades 1977/78:1766 lillskatleulskotlei 1977/78:1767 tillarbetsmarknadsulskotlet §9 Föredrogs men bordlades åter betänkande 1977/78:24Skatteutskottets betänkanden /78:32-34 Justilieutskoliels belänkande1977/78:25 betänkanden /78:9-11Socialförsäkringsutskottets betänkande 1977/78:17 Utbildningsutskottetsbetänkanden /78:15-17 Civilutskoltels belänkanden.l977/78:16 och 21 §10 Föredrogs och bifölls Interpellationsframställning 1977/78:142 Meddelades alt följande fråga framställts den 13mars 1977/78:349av () till kommunikationsministern om planeradetågindragningar på järnvägslinjen : Regeringen har uttalat sig för återhållsamhet närdel gäller tågindragningar innan tagit ställning lill den framtidatrafikpolitiken. Inte minst mol denna bakgrund finns det all anledning atlkritisera SJ:s beslut om lågindragningar från nästa tidtabellsskifte påbandelen Gårdsjö-Håkantorp-Vara. När det gäller den planerade indragningen avmorgonturerna mellan och liksom skolturerna mellanLidköping och kommer delta enligt i ochberörda kommuner alt innebära en allvarligt försämrad trafikförsörjning inomden västra delen av länet. Medstöd av det anförda vill jag slälla följande fråga lill kommunikationsministern: Ärkommunikationsministern beredd medverka lill aU undanröja SJ:s beslut omtågindragningar från nästa tidtabellsskifte på linjen ? § 12 Kammaren åtskildes .