prot · G109159 · 1977-12-31 00:00:00 — Del är f n. inte möjligt att ge mera exakta uppgifterommissbrukslägel och om antalet missbrukare än vad som framgår avledningsgruppens rapport och av del förut nämnda betänkandet. Någon säkertbelagd slutsiffra för hela landei existerar inte. Men vi vet tillräckligt mycket för atl regeringen skallkänna allvarlig oro inför del rådande narkotikamissbruket. Vi vet att tusentalsunga människor dragits in i ell missbruk,som kan bli förödande fördem. Vikänneralla till hur heroinet har vunnit insteg i vårt land liksom i andraländer och hur del lunga missbruket har utvecklats. Vi upprörs över meddelandenom ungdomar som dött av överdoser. Vi söker, som jag har redovisat, på olikasätt komma till rätta med missbruket. Men vi behöver göra ännu mer. Och vibehöver vela mer - både om missbrukets omfattning och om behandlingsmetoderna. Den proposition som vi behandlar gör inte anspråk påatt komma med lösningen på narkotikaproblemen. Den är ett steg på vägen, ochsom jag hoppas elt betydelsefullt steg. Utvecklingen har också visat all deinsatser som görs har effekt. Men mycket återstår alt göra, och samhälletskrafter måste mobiliseras över hela fältet. Vi är medvetna om atlnarkotikamissbruk kan vara uttryck för psykiska och sociala svårigheter, därorsaken ofta är att söka i samhällets egna brister. I kampen mot missbruket,som i högsta gradar en fråga om att hindra dettas uppkomst och spridning, måsledessa orsaker bekämpas. Det ställer siora krav på samhället och på oss alla.Sociala brister måsle angripas. Otillräcklig sysselsättning,otillfredsställande boende- och fritidsmiljö och olika utslagningsmekanismer ärexempel på negaliva faktorer som kräver motåtgärder. Vi måsle inrikta våraansträngningar på atl skapa elt öppnare samhälle med en djupare kontakt ochgemenskap mellan människorna. Här måsle vi också alla taeiisiörreansvar förvåra medmänniskor. Vi måste alla bidra lill all stärka samhälletsmotståndskraft mot missbruk. Den proposition nu behandlar är ett ledi just detla arbeie. EVERTSVENSSON (s): Jag vill börja med an ge elt erkännande tillsocialministern för att han och departementet snabbt har arbetat framproposilionen 105. Bakom den ligger de beställningar som socialutskottet ochriksdagen har gjort,inle minst på socialdemokratiska initiativ. Den ledningsgrupp som tillsattes,bestående av berörda generaldirektörer och de båda kommunförbunden.Landstingsförbundet och , arbetade snabbt, och hade vi enproposition till . Eftersom jag genom en referensgrupp någol harkunnat följa arbetet, vet jag också all ledningsgruppen hade en effektivtsekretariat till sill förfogande, vilket socialministern nämnde i sittanförande. Mendet är alldeles självklart all sista ordet inte är sagt och att dagens beslutbara kan anses vara ett steg på vägen. Lål oss inle heller glömma atl ettliknande lag togs i narkotikafrågan 1969 med resultat atl vi den gången så gottsom stoppade upp en illavarslande utveckling. Del har alltså före RuneGustavsson funnits socialministrar som handlat. Mansammanfattade då åtgärderna i tio punkter, innebärande sammanfattningsvis:skärpt kamp mot narkotikabranschens profltörer, ökade förebyggande insatser,förstärkta vårdinsatser och samordning av samhällsinsatserna. Jag vill ikorthet upprepa de tio punkterna . Polisens och tullensnarkolikabekämpning fick ökade resurser. Antalet polismän som igenomsnitt varit sysselsatta inom narkoiikaområdel steg från 1968 lillinte mindre än 540 nästföljande år. Polisens och tullens samarbetemed utländska polis- och tullmyndigheter utvidgades. Polisen fick möjligheter tilltelefonavlyssning. Straffen tor grovanarkotikabrott skärptes. Planläggning inom denpsykiatriska vården. LSPV fick ett tillägg omnarkotika. Informations- ochupplysningsverksamheten förstärktes. Ceniralstimulerande medelinfördes års narkotikakonven-lion efter svenskt initiativ. Ensärskilt samarbeisorgan tillskapades som skulle följa utvecklingen på narkoiikaområdel, samordna myndigheternas insatser och la initiativ till åtgärder. Det överfördes som bekant till brottsförebyggande rådet. Ävenom dagens proposition följer mycket av det som gjorts lidigare, har den ändå enannan profil. Den koncentrerar sig framför allt på vårdsidan. Myckeli denna proposition är oppositionen och regeringen överens om, men på någrapunkter har vi socialdemokrater föreslagit förstärkningar till det förslag somregeringen nu presenterat och som socialutskottets majoritet ställt sig bakommed några små justeringar. Lål mig, herr talman, först ta upp kostnadsfrågan.Kostnaden är faktiskt inle så märkvärdig som man vid första påseendet kan trooch som man från departementet har velat göra gällande. Olika antal miljonerhar cirkulerat i debatten. I propositionen anges ca 30 milj. kr., men jag harhört siffran 32 nämnas . Så långt jag kan se är de direktatilläggskostnaderna över budgeten ca 12 miljoner for /79.Därtill kommer från allmänna arvsfonden ca 2 milj. kr. För att departementetskall komma upp till sina kostnader har man räknat in redan beslutade anslagoch pengar som kommer under budgelårel längre Enligi min mening måsie det vara mera korrekt alt ange vad regeringenär beredd atl salsa för nästa budgetår. De verkliga kostnaderna är alltså barahälften mot vad man angelt. Regeringenföreslår en fördubbling av antalet behandlingsplaiser. Vi vill öka antaletplatser från regeringens 160 till 200,Enligt beräkningar som ledningsgruppen på grundval av en bedömning frånkommunernas sida gjort behövs del mellan 270 och 330 platser, Detla beror på omman räknar ett lägre eller ett högre alternativ. Inom ledningsgruppen stannademan inför 200 platser. Så sent som menade statssekreterareLarsson all regeringen tänkte föreslå dessa 200 platser. Det var först underbudgelbehandlingen i samband med den här proposilionen som man kom alt stannavid 160. För min del höll jag som ledamot av referensgruppen kvar kravet på 200platser, och vi har sedan fullföljt denna siffra i den motion vi väckt och ireservationen 1. Ett par andra frågor som varit uppe till diskussion äranordnings- och driftsbidragel. 1 fråga om driftsbidragel har regeringenfullföljt ett tidigare socialdemokratiskt krav och höjt della till 60 000 kr.per plats. Däremot har man inte gjort någol ål anordningsbidragel. Vi föreslåri reservationen 1 en höjning från 22 000 till 30 000. Anordningsbidragel ärsärskilt viktigt med tanke på att det ofta är frivilliga organisationer som gårin med behandlingshem. Vi vill också att höjningen skall gällainackorderingshemmen för alkoholmissbrukare. Påelt par punkter har vi kunnat nå enighet i utskottet kring vår motion. Den enagäller bidrag lill att lönekostnaderna för AMS-kurserna skall utgå under /79 och inle som regeringen föreslagit endasi . Vidden utbyggnad av behandlingshemmen som sker har ledningsgruppen och regeringenansett atl det är nödvändigt med en snabb utbildning av vårdpersonal. Detproblemet har på AMS och SÖ:s förslag lösts genom s. k. bristyrkesutbildning . Även om det förutsätts en grundläggande förutbildning kan lidenändå visa sig för kort. Särskilt från , som har dragit igång en tvåårig utbildning, har detta framhållits. Vi anser frånsocialdemokratiskt håll all man här måsle pröva sig fram,och vi håller inle förotroligt atl man måste pröva en längre vårdutbildning när delgäller personalen. Vihar i den socialdemokraliska motionen krävt ökad forskning och utvärdering.Socialministern säger ganska litet om den saken i sin proposition. Redan förraåret begärde socialuiskoltei efter en moiion från vårt håll en karlläggning avnarkotikamissbruket. Utskottet tillfogade då all vi också ville ha en belysningav de bakomliggande orsakerna. Eftersom vi nu har sett direktiven vet vi att debara i förbigående tar upp frågan,och vi har alltså tagit upp den på nytt i vårmotion . säger nu att utredningen bör ägna denna frågasärskild uppmärksamhet. Vi har nöjt oss med detta på socialdemokratiskt håll,men direktiven finns där, och jag vill därför fråga socialministern direkt hurhan ser på saken. Jag tror att det är nödvändigt med ell klarläggande. Kommerde bakomliggande orsakerna all belysas i samband med karlläggningen? Så elt par ord om karlläggningens omfattning.Socialutskottet begärde en kartläggning av hela narkotikamissbruket, men idirektiven talas del om att utredningen i första hand bör syfta till atl ge eningående beskrivning av det tunga missbrukets omfattning. Det är bra, menriksdagen har begärt en kartläggning över hela fältet, och jag vilt försäkramig om atl tar svar på den fråga den ställt och inle bara en del avden. Minandra fråga till socialministern är därför, om karlläggningen avser helaområdet eller endasi det tunga missbruket. socialdemokratiska motionen har vi sagt att det är väsentligt attresultatet från forsknings- och utvecklingsarbetet inom missbrukets områdeåterförs till vårdens huvudmän och lill olika grupper av vårdarbetare.Socialutskottet säger sig helhjärtat - man använder ordet helhjärtat -instämmai delta. Här finns väsentliga brister - och vi hoppas att de kan repareras. Vikommer bl, a. all ta en professur i behandlingsforskning inom alkohol- ochnarkotikaområdet. Del kommer att förstärka ett eftersatt område. har i anledning av proposilionen väckt en motion för atträdda den s. k. ANT-verksamheten - som står för alkohol, narkotika och tobak -vid länsskolnämnderna. Innevarande budgetår utgick en anslag till dessa påtillsammans . Emellertid strök statsrådet della anslag ibudgeten - vilket man har svårt all förstå. har tillstyrktherr Jadestigs motion genom följande ord: "Enligt utskottets mening finnsdet utrymme för att låta bl. a. länsskolnämnd disponera medel frånanslaget." Vi syftar då på ett anslag av . under punkten J. Därmed, menar jag, borde detla problem vara löst och kunnaavföras från dagordningen. Vi utgår naturligtvis från att vi i nästabudgetförslag återfinner anslaget lill länsskolnämnderna, och då gärnauppräknat. Detförefaller, herr talman,över huvud taget egendomligt atl dra in ett så titelmen viktigt anslag när man f. ö. är beredd all satsa miljoner pånarkotikabekämpningen. Man bör fa ut informationen i skotorna, somsocialministern i sitt anförande här talat om. Kontaktpersonerna vidlänsskolnämnderna har varit titt stor hjälp, och systemet har lan efterföljd ibl, a, , Vihar vid många litlfallen diskuterat frågan om frihet och tvång, så även isamband med narkotikavården. Denna fråga har sysselsatt såvälsociatutred-ningen under lång lid som olika debattörer. 1 viss mån har den fåttundanskymma andra viktiga frågor. Men del är klart alt den rör någolgrundläggande i vår syn. tror jag emellertid all vi kan säga all en breduppgörelse är på gång och atl vi därmed snart förhoppningsvis skutte kunna löraden frågan ur debaiten. Det tror jag i så fall vore lyckligt. Den togsemellertid inle upp i narkotikaproposilionen. har ocksåenhälligt skjutit frågan framför sig i avvaktan på en proposition i anledningav främst socialuiredningen. Delär självfallet många orsaker som vållar missbruk av narkotika. Och missbruk äro//användning av narkotika som inle är medicinskt motiverad. Jag tror det ärvärdefullt alt stryka under den satsen, som också återfinns i proposilionenoch i uiskoilsbelänkandet. Enlörulsäilning för all narkotikan skall kunna komma till användning är atl denär tillgänglig. Därför måsle man sälla in polis och tull för all hindraintörsetn, eller rättare sagt öka uppläcksprocenien och därmed öka riskerna förnarkotikagrossislerna. Del behövs vidare insatser i producentledet föralternativ produktion. Straffen tor försäljning och innehav av narkotika börvara utomordentligt stränga. Eftersom det här rör sig om organiseradbrottslighet bör insatserna vara omfattande. Det rör sig också om ekonomiskbrottslighet, där svarta pengar tvättas vita, medan det på basplanet gäller attskaffa pengar till narkotika för dagen. Unga filekor väljer prostitution, ochpojkar försörjer sig på att stjäla eller atl vara hallickar. Sådan ser egentligenvärlden ut bakom narkotikan. Varförfår vi då i del moderna industrisamhället sådana här problem? Självfallet ärdel inle enbart samhällets fel, men vi bör inte underskatta de utslagningsmekanismersom finns. En socialkonsulent i norra - långt bortafrån - gjorde vid en av de många hearings som ledningsgruppen hadeföljande reflexion, efter att ha angelt hur slor ungdomsarbeislöshelen är:"Den konkrela verkligheten bakom dessa siffror kan bara förslås till endel av utomstående. Förhållandena medför osäkerhet, tristess, minskadsjälvkänsla. Allt detta kan utgöra grogrund för skilda slag avdrogmissbruk." Och så säger han: "Vi måste få meningsfulla arbetenoch adekvata utbildningsinsatser." I detta, herr talman, kan man barainstämma. Vadhjälper det att vi gör fina program för narkotikans bekämpande om samhälletsamtidigt förstärker utslagningsmekanismerna? Inga narkotikapropositioner ivärlden kan dölja samhällets misstyckande på den punkten. Dessutom blirrehabiliteringen svårare när det inte går att skaffa arbete etter bostad. LenaÖhrsvik, från socialutskottets socialdemokratiska det, kommer att lata ominsalserna på skolans område. Också här måsle man fråga: Vad hjälper ennarkotikaproposiiion på cirka 15 milj. kr. när regeringen samtidigi prutar 25milj, kr, på insatser i förebyggande syfte inom skolans ram? Vårdenav narkotikamissbrukare är som väl är inte längre hopplös. Det finns mångaexempel på lyckade försök. rör det sig om olika metoder, och många intardiametralt olika uppfattningar bl, a. i fråga om frihet och tvång. Jag tror förmin det att insikten alt samhället måsle vara generöst och välja många olikaslag av insatser har vuxit sig allt starkare inom socialutskottet. Oftastberor resultatet på engagemanget. Det görs en enorm insats på många håll, oftaav frivillig karaktär och långt utöver vad man har rätt att kräva. Människorsom har sett drogmissbrukarnas helvetiska tillvaro har gått in för atl göra enhelhjärtad insats - och lyckats. Vibör från samhällets sida vara rädda om denna entusiasm och idealitet, somhjälper oss i kampen mot narkotikamissbruket. Den kampen måste vara bestämd ochkraftfull. Det finns säkert anledning, vilket både socialministern och jag harsagt, all återkomma med begäran om ytterligare åtgärder. Samhällethar inle råd med en narkotikakullur - vare sig ekonomiskt etter mänskligt. Delsenare är del viktigaste, men det förra är inle heller utan betydelse i del härsammanhanget. Jagyrkar till slut, herr talman, bifall till reservationerna 1, 2 och 3 och iövrigt till socialutskottets hemställan i betänkandet nr 36. JÖRNSVENSSON (vpk): Är svensk psykiatri en nationell' skandal, så är svensk drogpolitiksedan länge elt svek. Detfinns omkring 20 OCX) narkotikaberoende och ca 300 000 alkoholproblematiker,alla i en så destruktiv situation att de har behov av kvalificeradbehandling. Härtill kommer ett svåruppskatlat antal läkemedelsberoende, somockså behöver omgående stöd. Knappastnågonstans är skillnaden så skriande mellan behandlingsbehov ochbehandlingsmöjligheter som just för de drogberoende. På sin höjd finns elttusental platser som erbjuder en någorlunda relevant behandling. Mångabehandlingsformer är närmast destruktiva. Men även om man räknar in allt somfinns av behandlingsplatser i en teoretisk kapacitet, saknar minst 95 96 av deomedelbart behandlingsbehövande alla möjligheter till behandling. Det är heltkatastrofalt. Riksdagenhar en egendomlig behandling av drogfrågorna. 1 motionen 1510 ställde vpken rad yrkanden rörande de alkoholberoendes situation. Vi krävde ettflerårsprogram föratt tillskapa 50 000 behandlingsplatser. Vi tog upp principerför behandlingens inriktning och för drogproblematikens sociala bakgrund. Denmotionen sakbehandlades aldrig av utskottet. Utskottets talesman berörde idebatten inte med ett ord innehållet i denna mycket utföriiga motion.Alkoholfrågorna stoppades i debatten undan under . m. Jaghar frågat mig: Varför gör utskottet så? Varför har man en särskilddebatt om narkotikan, skild från drogproblemen i övrigt? Hör de 300 000alkoholproblematikerna med akuta behandlingsbehov inte hit? Eller är de mindreviktiga än de narkotikaberoende, som trots allt är långt färre? Vpk:ssärskilda moiion om narkotikaproblemen behandlas i grundläggande delar intealls av ulskottet i det nu aktuella betänkandet. Det är också tyvärr typisktför svensk drogpolitik - och det speglas i den här behandlingen - att den ärinriktad på administration, avskräckande propaganda och en smulaindividcentrerad moralism. Den bortser lika konsekvent från den socialaulslagningsprocessen, de psykologiska faktorerna, behandlingens inriktning ochde drogberoendes egen solidariska kamp för social frigörelse. Dessa ting nämnsinte i utskottets belänkande. Jag vill gärna fråga: varför? Är det för alt tillvarje pris skjuta undan vpk, eller är det föratt ulskottet inte vill förståproblemet? Detfinns grundläggande sidor av missbruksproblemet som sällan eller aldrig berörsi den mer officiella diskussionen. Jag skall beröra några, eftersom de ärvitala både för förståelsen av drogberoendet som fenomen och för endemokratisk-progressiv linje i drogfrågan. Den ekonomiska krisen föder hos vissa kretsar isamhällsetablissemanget rop på ökat tvång. Tendensen alt acceptera sådantskärpt tvång måste bekämpas. Den stora majoriteten missbrukare, liksom denöverväldigande majoriteten av psykiskt sjuka, kommer ur arbetarklassen. De äroffer för skilda former av samhällelig utslagning. Gentemot dessa utstötta harmyndigheterna redan en mycket stor arsenal av tvång. Ingen grupp i samhället,barnen möjligen undantagna, drabbas av så mycket tvång och förnedring som justde drogberoende. Det är därför groteskt att man nu på sina håll ropar på ännumera tvång. Det är groteskt att man ropar på ännu mer tvång mot de utslagna,som man i samma kretsar ofta månar om den privata äganderätten ochrätten att göra affärer på ell sätt som i praktiken utgör skydd för denekonomiska brottsligheten. Denna är som bekant narkotikamissbrukets uppehållareoch befordrare. Ökattvång är inle bara elt hot mot de allmänna medborgeriiga fri- och rättigheternaoch ett slag riktat mot de sämst ställda i samhället. Det är också totaltmeningslöst om man vill lösa problemet. Vad som behövs är inte tvång, förtryckoch förnedring utan frigörelse och självständighet. Tvångsanhängarnabortser dessutom medvetet från att det i stort saknas meningsfullabehandlingsmöjligheter. Vad är det man skall tvinga till, när man inte kantvinga till behandling? Den frågan kan tvångsanhängarna inte besvara. Några avde värsta tvångsanhängarna, som dess bättre inte har talan i kammaren, anseratt man skall deportera alla narkomaner. Jag förutsätter att ingen i den härkammaren ansluter sig till sådana tankar. Det finns alltför många exempel påderas tillämpning i världen efter . Attvara emot tvång är inte detsamma som att vara för att folk skall fritt flknarka ner sig eller supa ihjäl sig. Först friheten möjliggör krav.Det är skillnad påtvång och krav. Krav på förändring och frigörelse, ställda av kämpande kamrater, i uppsökande verksamhet, isolidaritet på ett vårdkollektiv, är nödvändiga stöd för individen. Och detfinns alla skäl att reagera om man på vårdinstitutioner har en mycket högfrekvens utskrivningar efter . Det tyder på att de utskrivnainte ställts inför krav, att man inte stött dem från behandlingskollektivetssida när behandlingen börjat bli påfrestande och smärtsam. rapport från ett av landets frivilliga behandlingskollektiv, , finnerman följande Goethecitat: Vilken är den bästa styrelseformen? Den som lär ossstyra oss själva. Detunderstryker att kampen mot missbruket framför allt är en personlig och socialfrigörelseprocess från de utstötta och drogberoende själva. Det understrykeratt detla bör avspeglas i starkt demokratiserade behandlingsformer. Utskottetberör såvitt jag kan se över huvud inte dessa grundläggande problem. Man gömmersig bakom en tvetydig och oenig socialvårdsutredning. Inte heller densocialdemokratiska itiolionen, som dock innehåller väsentliga synpunkter iandra delar, tar någon egentlig ställning i tvångsfrågan. Vi finner det frånvpk:s sida också otillfredsställande att ulskottet inte klarare betonarnarkotikamissbrukets samband med den ekonomiska brotts- lighetenutan bara hänvisar till de otillräckliga åtgärder som sätts in mot detprivata maffiaväldet. Inteheller är del tecken på någon särskild förståelse eller vilja när utskottettalar om kopplingen mellan behandling och arbete. Arbetslösheten, särskilt förde yngre, är en så tung faktor i den utslagningsprocess som är missbrukets gmndatt man inte bara kan avfärda problemet med att säga att man skall säkra arbeteså långt detta är möjligt med hänsyn till rådande sysselsättningsläge -kvalificerad kanslihusprosa, som faktiskt inte säger någonting. Det är jufaktiskt att acceptera krisen. Det är att tro att det bara handlar om flertelefonsamtal mellan socionomer och arbetsförmedlare. Men det är faktiskt heltlogiskt från en regeringsmajoritet som enbart nu under vårtiksdagen har röstatbort tusentals jobb. Jag tycker också att del smakar en med föriov sagt någotsenkommen insikt när man från både de borgerligas och delvis ocksåsocialdemokraternas sida nu äntligen börjar ta upp den stora ulslagningsprocessentill diskussion. Alla har ju varit överens om uppdelningen i A-, B- och C-lagpå arbetsmarknaden, om att vad som inte är lönsamt - inkl. människor som inteär lönsamma - skall slås ut, om att man skall satsa på de produktiva och att deskall bära upp försörjningen av de icke produktiva, som man har slagit ut. Delhar varit högsta nationalekonomiska visdom i alla etablerade kretsar under detvå regeringarna. Vikommer så till drogberoendets orsaker. Här råder i stort sett tystnad frånutskottet. Man besvärar sig inte med att kommentera de synpunkter som ulföriigtlagts fram både i vpk:s och i socialdemokraternas motioner. Det är egendomligt.Någon gång måste väl ändå börja på allvar analyserautstötningsmekanismerna i samhället och deras relevans för drogmissbruket. Görman ingen sådan analys, har man inga som helst möjligheter att bygga upp ochdiskutera en relevant behandling. Det har man heller inle gjort. Detär i nte så att t. ex. ungdomar börjar knarka, därför atl de skall efterliknakompisarna eller därför att knarkandet verkar "spännande" eller"inne". Den sortens ytliga goltköpsförklaringar må räcka för det mestinskränkta småborgerliga snusförnuftet. Beroendeav droger har sin grund i starka ångestupplevelser. Det finns ingendrogberoende som inte lider av sin situation - som inte egentligen vill brytaden. Men ångesten är stöne än självföraktet. Detmycket stora antalet drogberoende talar också klart för att det finns engrundläggande social orsak bakom dessa spridda ångestfenomen. Man skulle rentavkunna tala om en kollektiv eller social ångest. Bakgrundenär just förekomsten av en stor och växande utslagning och utstölning isamhället. Det är viktigt att konstatera att utslagningen kommer först -drogberoendet sedan. Man blir inte utslagen för att man missbrukar. Man blirförst utslagen och missbrukad, därefter blir man under vissa omständigheterdrogberoende. Enutstötningsprocess, särskilt om den påbörjas i mycket tidig ålder, leder tillrubbning i eller föriust av vad en av psykiatrins banbrytare har kallat"den ontologiska tryggheten", dvs. den grundläggande upplevelsen avjaget. protokoll 1977/78:158-159 Den tillflykt till alltmer markerade falska jagsystem ochfalska identiteter som delta tvångsmässigt skapar, ökar ångesten och leder in ien process av personligt sönderfall. Utstötningsprocessen är inte bara direktekonomisk - den kan förekomma även i ekonomiskt sett trygga familjer, sompsykologiskt arv från tidigare utstötningssiiuationer, som resultat av kyla ochavståndstagande, prestationskrav eller falska värdesystem - allt reaktioner påen samhällelig process. Attbehandla sådana utstötningseffekter är en procedur, lika svår och sammansattsom den sociala utstötningen själv. Det krävs både frigörelsekamp från deutslagna och kvalificerad vetenskaplig behandlingsmetod.