prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Lägger vi förslag som i sin teknik innebär att även de högainkomsttagarna skulle få skattelättnader, garderar vi det med att föreslåskärpningar i just dessa inkomstskikt - detta till skillnad från vissa andramotionärer här i kammaren. Förslagenom skärpning av beskattningen av de stora förmögenheterna, arven och gåvornasamt realisationsvinsterna är ytterligare en konsekvens av denna vårinställning. Framför allt i denna raketinflationens tidsepok visar det sigverkligen att det är de förmögna som skapar ytteriigare förmögen heter justgenom inflationen. De fasta värden såsom fasligheter och konst som detspekuleras i inte bara slår sig utan ökar i värde även i förhållande tillpenningvärdeförsämringen. För att kunna spekulera på detta sätt fordras detstora förmögenheter om det skall ge resultat, och sådan spekulation måstenaturligtvis stoppas. Regeringen å sin sida vill underlätta denna marknad, ochäven där står vi i klar motsättning till den borgerliga politik som möjliggörsådant. Jag vill sluta detta anförande med att yrka bifall till samtliga devpk:s motioner som behandlas i denna debatt och som inte har tillstyrkts avutskottet samt till det särskilda yrkandet om avslag på regeringens förslag omen inflationsskyddad inkomstskatteskala. Jag tycker att det är en någotunderlig propositionsordning som utskottet har angett. Det förefaller som omutskottet genom att baka in hela vårt förslag till en annan inriktning avskattepolitiken har missat att vi också har yrkat avslag påregeringens proposition. Det är av den anledningen tydligen nödvändigt att häri kammaren lägga ett särskilt yrkande under mom. 6 i skatteutskottetsbetänkande /78:14, där vpk än en gång yrkar avslag på förslaget ominflalionsskyddade skatteskalor. Vi får tydligen fortsätta att göra på dettasätt så länge de borgeriiga ledamöterna i inte låter vpk medverka iutskotten på lika villkor. Denekonomiska politiken m. m. Av dagens omfattande debattämnen skall jag bara beröra två avsnitt,nämligen den statliga inkomstskatteskalan och sänkningen avarbetsgivaravgiften. 1avvaktan på den varaktiga skattereform som förutskickades i regeringsförklaringeni och som bl. a. skulle syfta till att la bort inflationensinverkan och att sänka marginalskatterna har det blivit nödvändigt att för 1978- under 1970-lalet - göra en begränsad justering avinkomstskatten. En sådan begränsad skatteomläggning bör givetvis liggai linje med de mål som nämndes i regeringsförklaringen. Propositionen 49 syftardärför till att dels la bort de skaltehöjande effekter som inflationenmedför, dels fortsätta sänkningen av marginalskatterna för heltidsarbetande löntagarei vanliga lönelägen. Innanpropositionen förelades bereddes arbetsmarknadens parter tillfälleatt lägga synpunker på ett preliminärt skatteförslag. Vid dessa kontakteryrkade TCO på ytterligare skattesänkning i inkomstskikten 50 000-65 000 medmotiveringen all det just i dessa inkomstlagen hade visat sig svårt alt fägehör för särskilda lönesatsningar såväl hos enskilda arbetsgivare som hoskommuner, t. ex. när det gällt sjuksköterskorna. TCO:s ytterligaresänkningsyrkanden skulle kosta ca 200 milj. kr. FrånLO:s sida framfördes önskemål om skattesänkningar i lönelägena 40 000-60 000. Regeringenbeaktade de önskemål som TCO framförde. Det synes egendomligt all den sålundaav TCO accepterade skatteskalan kan sägas ha "höginkomstprofil",vilket gjorts gällande i debatten. Regeringen gjorde också vissaskattesänkningar i de lönelägen där LO önskade det. Båda dessa förändringargjordes i propositionen utan att några begränsningar i andra löneskiktförelogs. Totalt innebär propositionens skattesänkningar en kostnad på 5,5miljarder i jämförelse med den skatteintäkt staten skulle ha fått vid ettbibehållande av 1977 ärs skatteskala. Regeringenhar genom den föreslagna skatteskalan gäll ganska långt när det gällt att genomändrad skall underlätta för arbetsmarknadens parter att nå ettrimligt löneavtal för detta är. De samlade skattelättnaderna ger fullkompensation för de verkningar som inflationen kan uppskattas få, och därutöverinnebär förslaget en viss reell skattesänkning. När del gällermarginalskatten, alltså skatten på de sist intjänade tu- Denekonomiska politiken m. m. senlapparna, föreslårregeringen de största skattesänkningarna just i de lönelägen där drygt tvåtredjedelar av de heltidsarbetande löntagarna ligger. Sänkningarna utgör enfortsättning på de sänkningar som gjordes och uppgår tillmellan i lönelägena . Detsocialdemokratiska motförslaget sänker marginalskatten med ungefär lika mångaprocentenheter men slutar sänkningarna redan vid . Socialdemokraternaskärper således marginalskatten med 2 ä i de vanligalönelägena . i jämförelse med regeringens förslag. FråntCO:s sida har viss belåtenhet uttalats över sänkningarnas omfattning ochutformning. Inom denna förhandlingssektor bör följaktligeninkomstskattesänkningen kunna medverka till en lättare avtalsuppgörelse. LO åsin sida har däremot, trots vissa beaktanden av de framförda synpunkterna, inteuttalat något gillande av regeringsförslaget. Den politiska bindningen mellanLO och socialdemokraterna kanske gör sådana uttalanden omöjliga, men faktum ärju dock att den nya inkomstskaiteskalan utgör ett verksamt bidragfrån statsmakterna till nästa års avtalsuppgörelse. Närdet gäller regeringsförslaget om slopande av den allmänna arbetsgivaravgifteni inre stödområdet och halvering av densamma i övriga landet framkommer klartden principiella skillnaden i den socialistiska och den icke-socialistiskasynen pä stimulans ät produktionen. De tre regeringspartierna är av denuppfattningen att det allmänna klimatet för produktionen i börförbättras och att sänkningen av arbetsgivaravgifterna får ses som ett bidragi denna strävan. Sänkningen gagnar såväl företag vilka befinner sig i ettkritiskt ekonomiskt läge som företag i normal, vinstgivande produktion. Detgäller enligt vår mening att ge även lönsamma företag den stimulans som rimligabeskattningsförhållanden innebär. Vårt land har all anledning att värna om denproduktion som även i dagens hårda läge är vinstgivande. Vinstgivande företagär den bästa garantin för tryggad sysselsättning. Socialisternai sin tur vill hårdare beskatta den lönsamma produktionen och selektivt dela utstöd till olönsamma företag. Det senare är nödvändigt i många fall, ochregeringens stora insatser i detta sammanhang visar att vi är beredda tillsådana satsningar. Men än viktigare är att förebygga alt lönsamma företagråkar i en sådan situation att stödåtgärder behövs. Sänkningen avarbetsgivaravgiften är alltså ett bidrag med denna inriktning. Sänkningenmotsvarar endast den höjning av de sociala arbetsgivaravgifterna som genomförsfrån . Det enda som åstadkoms är således att ingen höjning av detotala arbetsgivaravgifterna sker, vilket i sin tur bidrar till att underlättaavtalsförhandlingarna . Om sänkningen inte skett, skulle avräkning fråndel tillgängliga förhandlings-och löneutrymmet ha behövt ske för de höjdasociala arbetsgivaravgifterna. Socialdemokraternasmotstånd mot sänkning av allmänna arbetsgivar- avgifter plus vissahöjningsförslag skulle i praktiken ha inneburit en höjning av de totalaarbetsgivaravgifterna med - i inre stödområdet med 4,5procentenheter - något som verkligen inte skulle ha gagnat företagsamheten ivårt land i dagens läge. Förkommunerna innebär sänkningen av den allmänna arbetsgivaravgiften enkostnadslättnad med ca 900 milj. kr., motsvarande ca utdebitering. Förkommunerna i inre stödområdet innebär sänkningen totalt 50 milj. kr. - pengarsom väl behövs där. Regeringensavsikt är att gå vidare med de påbörjade sänkningarna och få bortden allmänna arbetsgiva-avgiften i hela landet. Att i dagens läge fortsätta attstraffbeskatta företag med många anställda måste anses vara direkt felaktigtmed de stora sysselsättningsproblem som vi {. n. har. Jagskulle vilja ytterligare något gå in på påståendet om höginkomstprofil i dennu föreslagna skatteskalan. Jag kan läsa direkt ur TCO-Tid-ningen nr 18 ,där man sade så här i ledarspalten: "Regeringensframlagda skatteförslag ger de största skattesänkningarna i skikten 50 000 krtill . Därigenom tar det ganska bra sikte på TCO-området som harhuvudparten av sina medlemmar i dessa skikt. TCOhar dock i sin kontakt med regeringen yrkat på ytterligare skattesänkning iinkomstskiklen till ." Dethär numret utkom innan propositionen förelåg, men dålöntagarorganisationerna hade möjlighet att yttra sig över det preliminäraförslaget. Närpropositionen sedan lämnades återkom TCO-Tidningen i sin ledarspalt i nr 19 år1977 med följande: "Regeringenhar uppenbarligen lyssnat bl. a. på LO och TCO när det gäller sänkningar avstatsskatten . Delframgår av det förslag som publicerats och där regeringen gjort extrasänkningar inom de skikt, som organisationerna förordade. Därmedhar regeringen lämnat sitt bidrag för att underlätta för arbetsmarknadensparter att träffa uppgörelse om 1978 års löner, vilket också varithuvudsyftet." Nären så stor löntagarorganisation, med ca en miljon medlemmar, gör så positivauttalanden om det nu framlagda skatteförslaget har jag svårt attförstå att man skall behöva påstå att del har en höginkomstprofil. Tvärtomsyftar ju sänkningarna till att träffa just de stora löntagargrupper som ärorganiserade t. ex. i TCO, och som vi vet är inte skillnaden i fråga omgenomsnittslönerna så stor mellan TCO och LO. PåTommy inlägg skulle jag bara vilja svara, att på sätt och vis harregeringsförslaget i fråga om den allmänna arbetsgivaravgiften meratillmötesgått vpk:s krav när del gäller just kommunerna än vad t. ex. detsocialdemokratiska förslaget gör. Därmed vill jag kanske inte säga attkommunisterna och de borgeriiga står närmare varandra, men faktum är att 900milj. i skattelindring för kommunerna Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. inte är helt utanbetydelse. Glädjandeär att just kommunerna i det inre stödområdet särskilt gynnas av detborgeriiga regeringsförslaget, som ju innebär 100 milj. kr. lägre statligtskatteuttag av dem än om vi skulle följa del socialdemokratiskamotionsförslaget att återinföra en 4-procentig allmän arbetsgivaravgift i detinre stödområdet. TommyFranzén nämnde kostnadsfördelningen mellan stal och kommun. Vi har enkommunalekonomisk utredning, som relativt snart skall komma med ett betänkandei denna fråga, och jag tycker, liksom regeringen, att det finns anledning attavvakta den. Närdet gäller tanken att ändra ränteavdragen, som otvivelaktigt gynnarhöginkomsttagare, har jag en uppfattning som ganska väl överensstämmer medTommy ; jag skulle också vilja se att delta ränteavdrag från inkomstenändrades till en procentuell skattereduktion, lika för alla lönelägen. Men ävenhär har vi en utredning på gång. skat-teulredning har nämligenspecialuppdraget att försöka lägga fram en rimlig lösning på det här området.Det är förvisso inte sä lätt, och jag tycker att vi har anledning att vänta påårets förslag. Beträffandede allmänna principerna i vpk:s yrkande i motionen om skatteförändringar villjag bara nämna att ett slopande av mervärdeskatten på livsmedel - det talar viom i betänkande nr 14 s. 25 - kostar . En sänkning avden allmänna mervärdeskatten på övriga varor till 15 96 kostar ,och ett totalt slopande av arbetsgivaravgiften för kommunerna kostar 2,5miljarder kronor. Tillsammans med ytterligare i statsbidragtill kommunerna innebär vpk:s yrkande en ökad statskostnad på ungefär II miljarderkronor, vilket är skälet till att ulskottsmajoriteten inte har ansett sig kunnatillstyrka vpk:s yrkande. Jag ber att få avsluta mitt anförande med att yrka bifall tillskatteutskottets hemställan i betänkandena nr 14, 15 och 16, (vpk) kortgenmäle: Jag vet inte om jag skall polemisera mot , men jag är enaning förvånad över hans resonemang om att våra förslag skulle innebära 11miljarder kronor i extra utgifter. Jag undrar om inte kommunisternas förslag med en enskild motion frånminuspartiet i denna riksdag. Förvärt skattealternaiiv har vi full kostnadstäckning. Det vore farligt för herrHörberg att säga något annat. Ett slopande av mervärdeskal-teeffekten på matjämte de övriga åtgärder vi har föreslagit betingar ungefär samma kostnaderför staten som det förslag som vi har yrkat avslag på, nämligen regeringensproposition. Om vill dribbla bort våra kostnadstäckningar, får hanockså försöka dribbla bort hur regeringen skall klara av iniäktsbortfalletgenom sina förslag. Viyrkar avslag på statsskatteskalorna och på en nedsättning av arbetsgivaravgiften.Där har vi pengarna. För vår del har vi inga problem att få dessa bitar att gåihop. Såkom del argument som jag nära nog efterlyste i mitt inledningsanförande. HerrHörberg sade att vi skulle vänta på utredningen. Det var tydligen vadregeringen inte hade tålamod att göra när det gällde det s. k.inflationsskyddet. Regeringen har bevisat att väntan på utredningar är ettsjälvändamål. När det passar ens egna syften, då klappar man till fastänutredningen inte har lagt något förslag på bordet. Denekonomiska politiken m. m. NILSHÖRBERG (fp) kort genmäle: Jag har faktiskt inte sammanblandat vpk:s mycket korrekta yrkande, somredovisas på s. 25 i skatleutskottets betänkande nr 14, med minuspartiels - detvar som använde den benämningen - kostnader, vilka redovisas päs. 28 i samma betänkande och som också råkar uppgå till II miljarder kronor. 25 talar vi om att ett slopande av mervärdeskatteeffekten pä livsmedelkostar , att en sänkning av mervärdeskatten till 15 96 påandra varor än livsmedel kostar ca och att ett slopande avden allmänna arbetsgivaravgiften för kommuner och landsting kostar ca 2,4miljarder kronor. Det blir tillsammans ca . Dessutom har niett yrkande om ytterligare i bidrag till kommunerna. Jag fårsumman till . Det är väl en tillfällighet att det råkar blisamma belopp som herrar Hagel och Lövenborg har kommit fram till i sin motion. Det andra som sade var väl interiktigt rätt. Jag anser att man skall avvakta sittande utredningar när detgäller kostnadsfördelningen mellan stat och kommun och när det gäller t. ex.hur vi skall ändra ränteavdragen till en eventuell skattereduktion. Men sk al teu t red ning har faktiskt under åretframlagt ett förslag om ett inflationsskydd. Förslaget har gått på remiss ochfått både ros och ris. a. remissyttrandena har föranlett budgetministernatt ändra på skatteutredningens inflationsskyddssystem och i stället framläggadet förslag som finns i propositionen. Vi har faktiskt väntat på utredningenäven när det gäller förslaget till infiationsskydd. (vpk) kortgenmäle: fortsätter debatten som om han inte hade märkt att vi haryrkat avslag på de föreslagna förändringarna av skatteskalan, yrkat avslag påinflationsskyddet och yrkat avslag på regeringens förslag till sänkning avarbetsgivaravgifterna. Där täcks kostnaderna för vårt förslag. Skatteförslagenhar kommit till också av den anledningen att de skulle underlättaavtalsrörelsen, vilket framhållits i debatten. Men man tar ju inte hänsyn tillhöjningarna av kommunal- och landstingsskatterna som i många fall helt äter uppsänkningen av statsskatten. Det blir särskilt fallet . Regeringensförslag till ny skalleskala innebären sänkning av statsskatten med bara 725 kr.för en person med . Denekonomiska politiken m. m. vid 50 000 osv.När nu landstings- och kommunalskatterna är klara visar det sig atthöjningarna i vissa fall slukar praktiskt taget hela sänkningen avstatsskatten. Bara landstingsskatten höjs med i genomsnitt 1:20 per hundralapp,i flera landsting med 1:50 och i något fall med 2:50. Kommunalskatten går upp,i exempelvis med . Tarman hänsyn till del här i en löneuppgörelse, så kommer det ju att visa sig attdel inte går att fortsätta att förändra den statliga skatten ulan att låtsas omde kommunala och landstingskommunala skattehöjningarna. Det måste en annanordning till. Det måste till en slatskom-munal progressiv enhetsskati, somockså täcker kostnaderna för kommuner och landsting. Det är enda sättet attgarantera lönarbetarna bibehållen reallön, i vart fall beträffande skatterna. NILSHÖRBERG (fp) kort genmäle: Vi är mycket bekymrade över de höjningar som kommunal- ochlandstingsskatterna blir föremål . De är mycket beklagliga. Enliten smula hjälp får kommuner och landsting genom sänkningen av den allmännaarbetsgivaravgiften. Jag är medveten om alt det intebetyder så mycket, men på sina håll gör det kanske en tredjedel eller enfjärdedel av en höjning som eljest skulle ha blivit större. Detär alldeles riktigt som säger att på många håll väger kommunal-och landsiingsskattehöjningarna upp den statliga inkomstskattesänkningen. Detär ett stort bekymmer, men därför är det desto angelägnare att vi som sitterhär i också försöker möta kommunalskattehöjningarna genom attverkligen göra denna sänkning av statsskatten. Sedanhoppas jag precis som att vi skall få en samordningmellan den kommunala, f n. procentuella, och den statliga, nu progressivaskatteskalan, så att vi får en enhetsskatt och en vettigare fördelning avkostnaderna mellan stat och kommun. Intill dess att den kommunalekonomiskautredningen har lagt fram ett förslag i den riktningen får vi nöja oss med denlösning som föreslås i propositionen. "Svenska folkets urgamla rätt all sig beskatta utövas av riksdagenallena." Så helte del i de gamla grundlagarna. var och är nog det intealldeles sant, även om formuleringen fanns i en grundlag som så småningomuppnådde en aktningsvärd ålder och motsvarande grundtanke också finns i dennuvarande grundlagen. Del ligger en betydelsefull begränsning redan inyssnämnda grundlagsparagraf Det sägs nämligen också all kommunerna självabestämmer sin skall, och del är ett betydelsefullt tillägg. De kommunalaskatterna är betydande för människorna. Kommunalskatten är den tyngstainkomstskattedelen för nästan alla inkomsttagare.De kommunala skatterna är också betydande för samhällsekonomin. De utgör del av våra samlade resurser och av de totala skatteinkomsterna. Destigande kommunalskatterna är också ett av våra besväriigasle skatteproblem. Nufinns det också en rad andra begränsningar av beskattningsrätt,inte formella men väl reella. En rad fakta och omständigheter och en rad hänsyntill effekter och politiska möjligheter måste vägas mot varandra. Man måste t.ex. ta hänsyn till inkomststruktur och inkomstutveckling, till prisutvecklingoch utgiftsautomatik. Detta gör att det förvisso inte är sä lätt att sig självbeskatta. Jaghar sagt att det är möjligt att göra betydandereformer inom vårt skattesystem, men jag har också sagt att det är omöjligt attfinna något helt nytt system som pä en gång löser alla de problem vi nu har. Deförändringar som vi kommer att besluta om är ett steg i ett målmedvetetreformarbete. De innebär dels att den statliga inkomstskatten sänks för 1978års inkomster, dels att skatteskalan inflationsskyddas. Många av de problem somfinns i vårt skattesystem - ja, nästan alla - beror på den synnerligen starkaprogressionen och de synnerligen höga marginalskatterna. Starkprogression och hög marginalskatt medför ökad risk för skattefusk och skatteflykt.Det blir mera lönande och mera vanligt att ägna sig åt legal skatteplaneringeller olaglig skatteflykt än att verkligen arbeta. Manfår en känsla av orättvisa i vårt skattesystem. De som känner till systemetsregler och undanlag och kan och vill utnyttja dem kommer i ett bättre läge ände som inte kan och inte vill göra detta. Vi får besväriiga avdragsproblem,visseriigen kanske inte så stora som en del tidningar vill ge intryck av menändå för stora. Vi får en svart och en grå arbetskraft, illustrerad exempelvisi artiklar i tidningarna , vi fär en svikande arbetsvilja ochen skattetrötlhet som pä många håll leder till arbetströtthet. Enstark progression och hög marginalskatt medför också orimliga effekter då dekombineras med inkomstrelalerade bidrag och avgifter. Det är ju en rimlig tankeatt inkomstrelatera en del bidrag, rimlig från fördelningspolitisk synpunktoch ur effektivitetssynvinkel. Man kan för en jämförelsevis begränsad kostnadrikta bidragen till grupper som bäst behöver dem och sätta in ett stöd när ochdär det behövs bäst. Likaså kan det ibland finnas skäl all inkomstrelateraavgifter för tjänster, alltså att den som har en lägre inkomst får betalamindre än den som har en högre. Man får alldeles orimliga effekter om mansummerar höga marginalskatter och inkomstrelalerade bidrag och avgifter. Manfår en total marginaleffekt som i normalfallet handlar om 80-90 96, i flerafall 90-100 96 och i mera speciella fall t. o. m. över 100 96. Vidareförsvårar stark progression och höga marginalskatter avtalsförhandlingarna ochdriver på kostnadsutvecklingen. Lönlagarna måste begära mycket högalöneökningar för att kunna bevara och förbättra sin standard. Det nuvarandeskattesystemet har ett stort ansvar för att Denekonomiska politiken m. m. 8 protokoll 1977/78:412 Denekonomiska politiken m. m. just nu har så mångabekymmer med sin ekonomi. Enstark progression och ökade marginalskatter är också ett problem för helasamhällsarbetet. De minskar just genom sina sammanlagda effekter tilltron tillsolidariteten och insikten om betydelsen av en stor offentlig sektor för altklara sysselsättning och välfärd. Änen gång: Många av de problem som finns i vårt nuvarande skattesystem, ja,nästan alla, beror på den synneriigen starka progressionen och de synnerligenhöga marginalskatterna. Det är därför som det är sä viktigt att reformerainkomstbeskattningen. Marginalskatten är hög och blir allt besväriigare.Industriarbetaren som hade en marginalskatt på har 65 96 och skulle få 80 96, om den förda skallepolitikenskulle fortsätta. Progressionen var 1976 starkare vid en inkomst på 35 000 kr.än den var 1970 vid en inkomst på . i det penningvärde som då gällde. Jagvill betona alt jag anser att inkomstskatten bör vara progressiv.Inkomstskatten är ett viktigt instrument för att uppnå fördelningspolitiskamål, för att medverka till jämnare reella inkomster. Men en inkomstskatt somär så starkt progressiv, som vår skatt , är mera negativ än positiv. Detförslag vi nu debatterar betyder att marginalskatterna sänks med 2-8procentenheter. Det är ett betydelsefullt steg som bör följas av flera. Jagbeklagar att oppositionen i sitt alternativ inte är beredd attmedverka till att sänka marginalskatterna på samma sätt som regeringen vill,och att man i den skattepolitiska debatten inte tycks vara medveten om vilkaproblem den starka progressionen och de höga marginalskatterna skapar. Detär också oroande att de stigande kommunalskatterna medför attmarginalskalteförbättringar på det statliga skatteområdet reduceras och försomliga t. o. m. försvinner. Jag skall inte nu gå närmare in på de kommunalaskatterna - vi kommer att få många tillfällen attdebattera ekonomi och beskattning. kommer denkommunalekonomiska utredningen att redovisa sitt slutbetänkande, och vi fär dåett underlag för en fortsalt debatt. Jagvill bara än en gång betona att jag betraktar kommunalskatterna som ett av vårabesvärligaste skatteproblem och att det är en gemensam uppgift för staten ochkommunerna att medverka till att bryta de senaste årens utveckling påkommunalskatteområdet, med för varje är stigande skatter. Kommunalskatterna ärnu bra nära den nivå som systemet tål, och kanske har man t. o. m. i en del kommunerpasserat den nivån. Delmest väsentliga inslaget i den skatteproposition som vi nu debatterar är attinkomstskatteskalan kommer att inflationsskyddas. Vi har den uppfattningen -och både debatten och verkligheten har mer och mer övertygat oss om det riktigai den - att ett automatiskt verkande inflationsskydd bör finnas i vårtskattesystem. Vi anger i propositionen fyra motiv för detta. Endastdärigenom ges en garanti för att de fördelningspolitiska avvägningar somuttrycks genom beslut om skatteskalan blir bestående tills beslutfattas om ändrad avvägning. Endastdärigenom kan den framtvungna och av alla parter beklagade årligasammankopplingen av löneförhandlingar och beslut om skattejusteringar brytas.