prot · G109119 · 1977-12-31 00:00:00 — Detta skullemedföra en mer tungrodd administration och öka riskerna för beslut som medhänsyn till lokala och regionala förhållanden framstår som mindre ändamålsenliga.Men eftersom regeringen inte kan undandra sig ansvaret för samhällsutvecklingeni stort vore en sådan utveckling ofrånkomlig om länsstyrelserna berövades sinavikliga funktioner. Att delegera ett stort antal av de nuvarande statligauppgifterna på regional nivå till andra lokala och regionala instanser än destatliga, t. ex. till kommuner och landsting, skulle öka riskerna för ett slags"federalism" som skulle beskära regeringens och riksdagensmöjligheter att styra utvecklingen med hänsyn tagen till mer övergripande ochriksomfattande målsättningar. Ensådan centralisering av den statliga verksamheten, som alltså skulle blioundviklig om vi avlövar eller t. o. m. avskaffar länsstyrelserna, skulle ocksåinnebära stora svårigheter förden regionala samhällsplaneringen. Kraven på eneffektiv och mer omfattande samhällsplanering blir allt starkare. Bakgrundentill detta är bl. a. de stora regionala skillnaderna i samhällsservice ochsysselsättning. Näringslivets utbyggnad och förnyelse ställer krav på mark ochandra resurser. I takt med samhällsutvecklingen uppstår även andra behov, somreser anspråk på insatser från samhället. Allt detta ställer krav på enaktivare, långsiktigare och mera målinriktad planering. Vi har under 1970-taletförstärkt länsstyrelsernas roll inom länsplaneringen. Därigenom har vi fåttbättre möjligheter att samordna samhällsinsatserna inom länet. Om ansvaret fördenna verksamhet skulle flyttas över till kommunala organ finns stor risk föratt samordningen skulle gå förlorad. Departementoch ämbetsverk skulle då tvingas att i större utsträckning än planerasina insatser på central nivå eller binda upp planeringen med styrande direktivpå ett sätt som kunde leda till bristande flexibilitet och sämre anpassningtill lokala förhållanden. Detta vore naluriigtvis en olycklig utveckling. Isjälva verket är det angeläget för oss att i stället sträva efter enyttertigare decentralisering till länsnivån. Med den förtroendemannastyrelsesom har innebär detta också att länsinvånarna får enbättre insyn i den statliga verksamheten och bättre möjligheter att påverkabesluten. Detföreslås ofta i diskussionen - inte minst av företrädare - attansvaret för länsstyrelsernas uppgifter, främst när det gäller den regionalasamhällsplaneringen, skall flyttas över till landstingen. Ett sådant förslagbrukar presenteras som om det skulle innebära en demokratisering avlänsplaneringen. Jag tror att detta bygger på en felsyn, och vi har frånsocialdemokratiskt håll inte velat vandra den vägen. Ensådan s. k. länsdemokratisk kompetensöverflyttning av länsplaneringen tilllandstingen aktualiserar nämligen inte bara frågan om statens inflytande överutvecklingen inom länet utan också relationerna mellan primärkommunerna ochlandstingen. Rent statsrättsligt skulle den orimliga situationen uppstå att ettregionalt kommunalt organ fick ansvaret för alt samordna verksamhet som bedrivsav staten. Regeringens möjligheter att trygga en någoriunda enhetligsamhällspolitik inom givna ekonomiska ramar och för att främja särskildariksintressen och solidartteten mellan olika landsdelar skulle komma i fara. Enökad central reglering och styrning från statens sida skulle bli nödvändig. Attge kommunala organ ansvaret för en samordning av uppgifter som bedrivs avstatliga organ måste också leda till nya och svårhanterligakompetensavvägningar. Närdel gäller sambandet mellan den kommunala självstyrelsen på regional och lokalnivå har vi varit överens om att se landstingen och primärkommunerna somlikaberättigade. Att göra landstingen till ett slags överkommuner med uppgiftatt i olika avseenden styra utvecklingen inom de enskilda kommunerna har vivelat undvika. En sådan utveckling skulle ju innebära ett slags centralisering.Beslut skulle flyttas från de förtroendevalda i primärkommunerna tilllandstingen,dvs. komma på längre avstånd från de berörda människorna. Även desom pläderar för att ge landstingen ansvaret för den regionalasamhällsplaneringen brukar värja sig för denna tanke. Men en regionalsamhällsplanering som är värd namnet måste med nödvändighet i betydandeutsträckning bli styrande fördeenskilda kommunerna. I annat fall avskaffar viju planeringen i dess egentliga mening. Med ett landstingskommunall huvudmannaskap- det kommer vi inte ifrån - ges den styrande funktionen till landstingen. Ochkonsekvensen skulle som sagt dessutom bli att de statliga centralamyndigheterna tvingades lill mer kontroll och styrning över planeringsarbetet.Den här utvecklingen är enligt min mening oroande. En mängd delbeslut av dettaslag kan leda till en situation som ingen önskar. Man riskerar attkonsekvenserna blir omöjliga att överblicka, och resultatet kan totalt sett bliatt den kommunala demokratin på primärkommunal nivå urholkas somstatsmakternas möjligheter att övergripande ansvara för samhällsutvecklingenförsvagas. Det är för att undvika en sådan här utveckling som vi måste slå vaktom den statliga länsförvaltningen och se till alt den ges en sådan organisationatt människorna i länet kan påverka sin situation utan alt statens möjligheter- för att använda regeringsformens formulering - "att styra riket"allvariigl försämras. Det är mot denna bakgrund som vi i vår motion föreslagit att de pågåendeutredningar som arbetar med den regionala samhällsförvaltningen skallsammanföras till en. Om den regionala samhällsförvaltningen skall fortsätta attutredas, vilket i och för sig kunde vara onödigt då vi redan fastlagt en välfungerande uppgiftsfördelning, så bör åtminstone det kravet ställas att ensamlad syn på dessa för vårt samhälle så viktiga frågor kommer till stånd. Enmängd delbeslut i frågorna - några har redan fattals, andra kommer upp underinnevarande riksdag och återigen andra förbereds i de tre utredningar som jagredan omnämnt - kan sammantaget leda till en situation som ingen av oss villha. Dessa delbeslut kan leda till att den kommunala demokratin påprimärkommunal nivå urholkas som statsmakternas möjligheter attövergripande ansvara för samhällsutvecklingen försvagas. Det borde vara ettminimikrav även för utskottsmajoriteten att det som sker på detta område skermed inbördes samband och i en samlad bedömning. I förhoppning att i varje fallden borgeriiga riksdagsmajortteten skall inse detta ber jag, herr talman, attfå yrka bifall till reservationen vid utskottsbetänkandet. Efter utläggning om de faror som enligt hans meninghotar riket skall jag återföra diskussionen till den sakfråga vi har attbehandla . Detkonkreta kravet i att-satsen i den motion och i den reservation, som HansGustafsson här pläderat för, är en samordning av arbetet inom tre statligautredningar, nämligen decentraliseringsutredningen, länsdemokra-tikommittén ochutredningen om länsstyrelsernas planeringsavdelnirigaroch 7 protokoll 1977/78:118-119 administrativa enheter m.m., den s. k. . Delär i sig ett föga sensationellt krav. Av direktiven lill de här nämndautredningarna framgår att de är direkt ålagda att samråda med andra,angränsande utredningar, 1 direktiven till länsdemokratikommiltén uttrycks delpå det sättet, att kommittén under arbetets gång skall samråda med utredningenom kommunernas ekonomi, sysselsätiningsutredningen,decenlraliseringsutredningen, och utredningen om länsdomstolarnasställning. I direktiven lill decentraliseringsutredningen finns ett motsvarandeåliggande, även om del är formulerat som etl mera generellt påbud förutredningen att samråda med andra utredningar inom angränsande fält. Det här ärf ö. en vanlig metod inom utredningsväsendet, eftersom det mycket ofta finnsgränsdragningsproblem mellan olika utredningars arbetsområden. Nuframgår det emellertid av texten i motionen och reserverationen och av HansGustafssons anförande att socialdemokraterna vill gå ell steg längre. Man villavskaffa de tre nämnda utredningarna och ersätta dem med en ny. Det är dennaomstöpning som utskottet inte vill biträda. Utskottet har inte funnit att detfinns sakliga skäl för en sådan omläggning, med hänsyn till de berördautredningarnas inriktning och arbetsområden. Ellvikiigi skäl för utskottets bedömning är vidare arbetsläget i utredningarna.De har nämligen kommit långt på väg i sitt arbete. Enligt vad utskottetinhämtat kommer länsdemokratikommiltén att avlämna ett första delbetänkanderedan i vår. har redan presterat sexdelbetänkanden och planerar att komma med ett principbetänkande nu i vår. Detrör sig således om utredningar som ligger långt framme i sitt arbete. Att i detlägel gå in och stoppa de här utredningarna skulle vara minst sagt underligt.Det skulle innebära att vi stoppade praktiskt taget färdiga betänkanden och slogsönder planeringen för det fortsatta arbetet. Det kan inte vara en rationellordning. Omman vill söka efter förklaringar till del socialdemokratiska förslaget så kanman tänka sig alt del finns två. Den ena skulle vara att man tycker illa omsåväl decentralisering som länsdemokrati - att man tycker illa om det senarehar vi ju fått höra-och fördenskull vill förhindra alt utredningarna utarbetarkonstruktiva förslag . Den andra förklaringen är attsocialdemokraterna vill ha etl tillfälle att göra vissa allmänna deklarationeroch för den skull har sökt efter en kläm att nödtorftigt hänga upp dessaallmänna deklarationer på. Båda dessa förklaringar äger, som jag har förståttav anförande, sin giltighet. Dencentralistiska preferensen är påtaglig i den socialistiska doktrinen världenöver, och det är naturligtvis ingen tillfällighet att delta i vårt land ocksååterspeglas i olika ställningstaganden, bl. a. i socialdemokraternas mångårigaoch sega motstånd mot en vidgad länsdemokrali. För oss som vill verka fördecentralisering och ökat folkligt inflytande över besluten även på detregionala planet, är det däremot synnerligen angeläget alt utredningsarbetetom länsdemokratin kan drivas vidare ulan onödigt dröjsmål. Vadgäller de mångordiga utläggningarna i motionen, reservationen och HansGustafssons anförande, så tror jag kammaren håller mig räkning för om jag integår in i någon detaljerad polemik. Dels har dessa utläggningar till stora delarinte alls med ärendet att göra, dels har vi upprepade gånger haft långameningsutbyten över de teman det gäller. De senaste debatterna ägde rum den 1december 1976 och . Jag hänvisar till dessa debatter. Jagskall bara kortfattat beröra ett par saker i reservationen som Hans Gustafssonockså var inne på och som socialdemokraterna ständigt anför mot en vidgadlänsdemokrati. Detena är försöken att skrämma kommunerna med påståendet att landstingen skulle blinågot slags överkommuner och att den primärkommunala kompetensen därmed skullebeskäras. Det finns självfallet inga ambitioner i den riktningen från vår sida,tvärtom. Vi har alltid strävat efter alt förstärka den kommunala självstyrelsenpå primärkommunal nivå. Del kommer vi att fortsätta med, och det betonas ocksåi direktiven till länsdemokratikommiltén. Det finns ingen motsättning mellanden målsättningen och målsättningen att förslärka den demokratiskasjälvstyrelsen även på del regionala planet. Den primärkommunala självstyrelsenblir på intet sätt mindre genom att landstingens befogenheter ökar i vad gällerhandläggningen av frågor som under alla förhållanden måste avgöras regionalt. Detandra spöke som socialdemokraterna försöker skrämma med när länsdemokratinkommer på tal är att vidgad länsdemokrati innebär federalism - sådanatankegångar finns med i reservationen, och var också inne pådem i sitt anförande. Det är naluriigtvis den skrivandes eller den talandesensak att lägga in vad han vill i de begrepp han använder. Med den betydelsesom socialdemokraterna såvitt jag kan förstå lägger in i begreppet federalismså innebär den kommunala självstyrelse som tillkommer primärkommunernafederalism. Men en sådan användning av begreppet strider onekligen mot detetablerade språkbruket. Enligt detta är nämligen en federation ensammanslutning av stater, där centralmakten inte har rättighet att t.ex.lagstifta inom vissa områden. Hur omfattande dessa områden är varierar frånfederation till federation. Det är stor skillnad mellan t.ex. ochVästtyskland härvidlag. ordning .som man har i t.ex. dessa länder har ingen förordat. Ingen harföreslagit att skulle fråntas sin övergripande lagstiftningsrätt. Detsocialdemokraterna ägnar sig åt i sin kamp mot federalism är således en märkligform av skuggboxning,där man ivrigt fajtas mot skuggorna i sin egenföreställningsvärld. Detär således, herr talman, inle fråga om att avskaffa vare sig kommunerna ellerstaten. Vad det däremot är fråga om är att låta de demokratiska principer somgäller i stat och kommun få ökad tillämpning även på den regionala nivån. Med detta ber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan ibetänkandet. HANS () kortgenmäle: Jag känner behov av att instämma i antagande altkammaren skulle hålla honom räkning för all han inte gick djupare in i ämnet.Han berörde dock två speciella frågor, och då vill jag mycket kortfattatanknyta till dem. Denena gällde om landstingen skulle komma all bli en överkommun förprimärkommunerna. Till det sade : Vi har aldrig haft någrasådana ambitioner. Jag har heller aldrig ansett att ni har haft det. Jaganförde att den allmänna luddighet som breder ut sig genom agerandenär det gäller regionalpolitiken leder till delta, och jag påstod inte an det ioch för sig är ett önskemål från er sida. OmBertil Fiskesjö tar kontakt med primärkommunerna, så skall han konstatera attdet finns en utbredd oro för en sådan utveckling. Och om villeläsa vad som står i länsslyrelseinstrukiionen om uppgifter ochöverföra det i större eller mindre delar på landslingen, då tror jag inle althan skulle kunna undvika att konstatera att ett överförande av dessa uppgiftertill landstingen leder lill att dessa etablerar sig som huvudkommuner. Jagskall gärna återkomma i en senare replik och läsa upp vad som i det avseendetslår i länsslyrelseinstrukiionen för , om han inte har dettaaktuellt för sig. Denandra frågan som tog upp gällde alt socialdemokraterna villskrämma med alt det skulle bli en federalism om man utvecklade det han kallarlänsdemokrati. Han sade att det inte alls var fråga om all ta bort riksdagensmöjligheter att stifta lag på det här området. Jag är väl medveten om att mankan lägga in olika meningar i begreppet federalism, och kanske att jag påpekade att man kan säga att förslaget leder hänmot eu slags federalism. Federalism i det här sammanhanget behöver emellertidinle bara la sig uttryck i att landstingen övertar en lagsliftningsrätt somtidigare åvilat parlamentet. Det finns väldigt många andra möjligheter förlandslingen att styra utvecklingen, t.ex. via planerings-åtgärder och på mångaandra sätt, som leder hän emot all landstingen och därmed landstingsområdenafår en sorts självstyrelse vid sidan om den lagstiftningsmakt som åvilarriksdagen. Det var detta vi ville påpeka i vår reservation. Tillsist: sade alt faran med vårt förslag ligger däri, all man slårsönder de pågående ulredningarna, som redan är långl komna. Till della vill jagsäga alt faran ligger i alt dessa utredningar har blivit tillsatta. () kort genmäle: Vad beträffar tillsättandet av dessa tre utredningar vill jag påminnaom att såsom ansvarigt statsråd tillsatte decentraliseringsutredningen,och utredningen om den regionala samhällsplaneringens huvudmannaskap.Den sistnämnda utredningen byttes av den tillträdande regeringen ulmot länsdemokratikommiltén. När tillsaiie de tre ulredningarnavar del tydligen högsla visdom. Men när vi nu efteråt fortfarandehar tre utredningar, är det feltrots att dessa utredningar är långt komna med sitt arbele. En insikt om hurdel borde vara har således kommit efter regeringsskiftet, lål vara att dennainsikt har mognat fram med fördröjning. Om HansGustafsson ansåg att det var bättre med en utredning i stället för tre, kan manfråga sig varför han inte såsom ansvarigt statsråd följde sin inre övertygelse. Detär nog under alla omständigheter ganska fåfängt att skrämma kommunerna medlandstingen. I varje fall har jag aldrig träffat någon kommunalman,som har käntskräck inför . I många fall finns f ö. ett direkt personsamband.Däremot träffar jag ofta kommunalmän, som känner en viss bävan inför de beslutsom vi fattar i denna kammare. beslutar om allehanda ting, somkommunerna föräran och mödan att genomföra och oftast även skrapa fram pengartill. Federalismenhar utretts i alla möjliga sammanhang. Jag kan läsa upp vadlänsdemokratiulredningen efter noggrant övervägande kom fram lill 1968. I dessbetänkande på s. 264 står: "Det främsta hindret för en demokratisering avlänsförvaltningen genom överförande av väsentliga nya förvaltningsuppgifterlill landstingen har i den offentliga diskussionen anförts vara riskerna för enutveckling i federalistisk riktning. Länsdemokratiulredningen har undersökt detberättigade i sådana farhågor och funnit att de saknar grund." HANS () kortgenmäle: påpekade alt de tre utredningar som vi har talat omtillsattes såsom kommunminister. Det är sant. Delvis tillsattesde på beställning av och det utskott där satt. Mendet som är att bemärka i sammanhanget, , är att de. tillsattesmed helt andra direktiv än dem som de nu har. Med de direktiv som förelåg vidden tidpunkten var inte riskerna särskilt stora för alt man skulle etableralandstinget såsom en överkommun, att man skulle åstadkomma etl slags federalismeller alt samordningen och översynen av frågorna skulle kunna leda till att ettlogiskt uppbyggt förvaltningssystem bröts sönder. Baraen av utredningarna finns kvar med oförändrade direktiv, nämligenOPAL-utredningen. hade en helt annan utformningvid den tidpunkten än den har f n. Dessutom har under liden tillsattsytterligare en utredning med förändrade direktiv, vilken redan har framlagtförslag på bord. Därför tror jag att parallellen med utredningarnasavsikter och innehåll inte är särskilt hållbar. NärBertil Fiskesjö påstår att han aldrig har träffat någon kommunalman som käntoro för att skulle kunna komma att etableras såsom en överkommun,måste jag säga att det är förvånande att har lyckats undvikaalla de kommunalmän, som bär på oron för dessa tankar. De är lätta all hitta,det är jag alldeles övertygad om. Om vill tala t. ex. med demsom sitter i så skall han hitta dem där. Vill haninte träffa dem där, så kan han ta del av kommunernas remissyttranden överlänsdemokratiulredningen. Övervägande delen av alla Denregionala samhällsförvalt -ningen kommuner uttalade sin oroför att flytta över länsplaneringen till landstingen från den organisation somvi nu har. Vadsedan gäller frågan om federalism eller inte vill jag säga att det är intesärskilt intressant i sammanhanget alt redovisa vad länsdemokratiulredningensade 1968, . Det har skett så väldiga förändringar påsamhällsplaneringens område att det konstaterande som den utredningen gjorde1968 saknar aktualitet i den situation vi befinner oss i när del gällersamhällsfrågorna över huvud taget. Dessutom ledde utredningens slutsats helleraldrig fram till något regeringsförslag. BERTILFISKESJÖ (c) kort genmäle: Vad gäller det sista tog upp nu så är del att beklagaatt länsdemokratiutredningens intentioner inte fullföljts. Om del hade funnitsen vilja hos den dåvarande majoriteten att börja realisera det principprogramsom länsdemokratiulredningen drog upp, då hade vi för länge sedanhaft hela den här frågan ur värtden. Vad som hänt är ju attsocialdemokraterna tjurigt har satt sig på bakha-sorna. Så ett par ord om samordningen av utredningar,innehållet i utredningsdirektiv och liknande. Om man jämför de bådaulredningarna om den regionala samhällsförvaltningens ställning så finner manvissa skillnader mellan de direktiv som gav och de direktiv somden nuvarande kommunministern har givit. Men - och det ber jag Hans Gustafssonobservera - den utredning som själv tillsatte byggde på enreservation i , där de tankegångar som vi länge harslagits för kom till uttryck. Om den utredningen hade fått fortsätta, hade denmycket väl kunnat komma fram till förslag som inneburit en förstärkning avlandstingens ställning som demokratiska regionala organ. Vi har i en enhetligt statlig förvaltning på riksplanet och ennäst intill enhetligt på den lokala nivån men en kluvenförvaltning på länsplanet. Det är en klyvning som är historiskt betingad. Vadvi diskuterar är hur den regionala samhällsförvaltningen skall se ut iframtiden. Undersenare decennier har såväl som fött kraftigt vidgadeuppgifter. arbetsfält har vuxit bl. a. genom att den offentligakontrollen skärpts på en rad väsentliga samhällsområden och de statligaämbetsverken fött allt större behov av verksamhet på regional nivå.Landstingens utveckling har främst betingats av den massiva expansionen avinsatserna inom sjukvården. Underdenna process har karaktärsskillnaden mellan länsstyrelse och landstingförsvagats. är vissertigen ett statligt organ, men alla ledamöterav dess högsta beslutande instans utom ordföranden tillsätts numera av landstinget.Landstinget är liksom förr ett kommunalt organ, men dess verksamhet har alltmerkommit att styras och vägledas av statliga Många människorhar en oklar föreställning om skillnaderna mellan de båda organen. Fråganär då om det på sikl är lönt att upprätthålla två stora offentligaorganisationer på länsnivån. Förslag har framförts om att låta blidet dominerande eller rent av enda organet. Det finns också tankar pä att hoslandslingen bygga upp en parallell kompetens för en del av de uppgifter som fn. sorterar under länsstyrelserna. En utveckling i den riktningen kan redanskönjas på sina håll, t. ex. i . Moten så långtgående dominans för det regionala infiytandet finns det emellertidstarka skäl. Det kommer även att behövas instanser på länsnivån somi huvudsak verkställer statliga beslut eller utför statligabevakningsuppgifter. Ansträngningarna att decentralisera uppgifter från dencentrala nivån kan komma att öka omfånget av sådana uppgifter. Samtidiglär delönskvärt att folkvalda föreirädare för länens invånare får bära ett vidgatansvar för de beslut som rör den egna regionen. Därav följer också alt vi måslegodta ett samhälle, där åsiktsskillnader mellan de olika länen för ell starkaregenomslag i den praktiska politiken än vad som f n. accepteras. Men någonkanlonisering eller någol "delstaissystem" är inle förenligt med vårsamhällssyn. En sådan klyvning skulle kunna leda lill betydande ekonomiska ochsociala klyftor mellan landets olika delar. Fråndessa utgångspunkter är en sammansmältning av länsstyrelse och landsting allföredra framför en expansion av på bekostnad. Vid ensådan sammansmältning är det givetvis nödvändigt alt finna former som medger enlämplig avvägning mellan slatligt inflytande och folklig självstyrelse. Förvissa länsfunklioner är det ändamålsenligt att bibehålla en tämligen fastknytning av den regionala verksamheten till de centrala ämbetsverken och tilldepartementen medan det för andra funktioner är naturligt att skapa ett stortmanöverutrymme för egna initiativ. Del bör också vara möjligt all bibehålla detinslag av expertrepresenlation i sådana organ, där del visar sig värdefullt, t.ex. i vissa länsnänmder. Ensammansmältning av länsstyrelse och landsting bör i vissa avseenden möjliggöraförenklingar och avveckling av dubbelarbete. Det förefaller t. ex. onödigt allbevara två styrande organ som är tillsatta av efter praktiskt tagelsamma metoder. I en framlida, integrerad regional självstyrelse skulle detbeslutande organet kunna kallas landsting eller möjligen länsfullmäktige ochdet verkställande organet skulle kunna hela jusl länsstyrelse. De nuvarandelänsdomslolarna håller som bekant på att fö en självständig ställning utanförlänsstyrelsen. Vad tjänsteorganisationen i övrigt beträffar måste det givetvisskapas garantier för att de i lag reglerade funktionerna skall kunna utförasmed del ansvar och den oväld som präglar arbetet i de regionala organen.