prot · G10942 · 1977-12-31 00:00:00 — stora andel av kapitalvaror i sitt exportsortiment utgöri detta sammanhang en extra belastning. Dennuvarande expansionstakien i är inte heller tillräcklig för attmärkbart öka efterfrågan på arbetskraft. Tvärtom finns det, som finansutskottetframhåller i sitt betänkande, uppenbara risker för att arbetslösheten ute ivärlden ytterligare kommer alt öka från den redan mycket höga nivån. Det gällerinte minst därför att så stor del av investeringarna görs iarbeiskraftsbesparande syfte och inte i första hand för att ökaproduktionskapaciteten. Detenda som skulle kunna ändra på denna bild på kort sikt skulle vara enomläggning av den ekonomiska politiken i de stora länderna, i de tungaekonomierna. Någon mera uttalad vilja att bedriva en mer expansiv politik finnsdet som sagt dock tyvärr inte i t. ex. . Expansionstakten hålls därnere med hänsyn till priserna även om det går ut över sysselsättningen. Underalla förhållanden kan man inte vänta sig någon särskilt omfattande stimulans avden svenska ekonomin via vår export förrän tidigast . Sverigeär mer än de flesta länder beroende av sin utrikeshandel för den industriellatillväxten och för att upprätthålla en hög levnadsstandard. Därför får mednödvändighet en så långvarig och djup internationell lågkonjunktur som denunder kraftiga verkningar på den svenska ekonomin. Det dröjde dock ganska länge innan 1974-1975 årsinternationella konjunkturnedgång fick verkligt genomslag i . Dethängde framför allt samman med de kraftiga prishöjningarna på flera av våraviktigaste egna exportråvaror med höjningarna av oljepriserna.Underdel alt oljeprishöjningarna blev bestående blev däremot de höga prisernapå våra egna exportvaror av kortvarig natur. Därmed träffades också medfull kraft av den internationella lågkonjunkturen. Verkningarnablev dock annoriunda i än i många andra länder genom den medvetnasatsningen - i stor, för att inte säga fullständig, enighet - på att hållaarbetslösheten tillbaka. Däremot blev bl. a. effekterna på exportvolymen ochpå bytesbalansen desto kraftigare genom att 1974 och 1975 årsexportprishöjningar åtföljdes av kraftiga ökningar både av inkomstnivån och avden privata och offentliga konsumtionen. I den situation med försämradebytesförhållanden som därefter inträffat har de svenska exportvarorna därmedkommit att framstå som alltför Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. dyra i konkurrensen påvärldsmarknaden. De svenska exportföretagen har inte bara fått bära sin andelav avsakiningen i världshandeln ulan dessutom föriorat marknadsandelar såvältill traditionella konkurrenter i industriländerna som till nya konkurrenterutanför , Arbelslöshetsproblemeni har kunnat bemästras bara genom de medvetna åtgärder som regeringensatt in på flera fronter . Entyp av åtgärder har direkt tagit sikte på att få fart på exporten, underlättaavvecklingen av de stora lager som har byggts upp i basindustrierna och attgöra svenska varor attraktivare i i konkurrens med importen.Devalveringen och den sänkning av arbetsgivaravgiften som nu skallbesluta om har just den inriktningen. En devalvering får sin stora betydelseförst på något , I ett övergångsskede kan den t. o, m, leda till enviss försämring av bytesbalansen till följd av de högre importpriser som bliren oundgänglig följd av en sådan åtgärd. De positiva effekterna påexportvolymen av valutakursändringarna kan väntas först och nå fulleffekt först , Redan nu kan man emellertid också finna exempel på attdevalveringen skapat ökade sälj möjligheter för exportnäringarna. Enandra grupp av åtgärder har omfattat olika arbetsmarknads- ochindustripolitiska insatser för att förhindra friställningar och nedläggningar isädana företag och branscher, där svårigheterna bedömts vara av övergåendeart. Här har regeringen utnyttjat i stort sett hela den katalog av åtgärder somutvecklats under de årtionden vi bedrivit en aktiv konjunkturpolitik här ilandet. I stor utsträckning har det rört sig om utbildning i företagen medstöd av den s. k. 25-kronan, AMS-utbildning och beredskapsarbeten. Men statenoch kommunerna har också bidragit till att hålla hjulen i gång genom altlidigarelägga byggen och planerade inköp av materiel till bl. a. SJ ochteleverket. Dämiöver har de olika investeringsstimulerande åtgärderna, som t.ex. det särskilda invesleringsavdraget och motsvarande bidrag, föriängts iflera omgångar. Dentredje typen av åtgärder utgörs av de egentliga krispaketen. De har som är välkänt i stor utsträckning satts in i sådana näringar som varvsindustrin,sjöfarten, stålindustrin och tekoindustrin. Gemensamt för dessa näringar är attdet finns en betydande internationell överkapacitet och att storalättillgängliga råvarufyndigheter tagits i anspråk . Det finnsdärför inte förutsättningar att driva verksamheten i samma omfattning i Sverigesom tidigare med vårt relativt höga kostnadsläge. Del gäller i de fallen atträdda och utveckla de mest livskraftiga delarna och söka underlättaomställningen till annan verksamhet antingen inom det gamla företagets rameller genom att skaffa ersättningsindustri. Del är en svår uppgift även i godatider och kräver dessutom som regel så stora kapitalinsatser på en gång attstatlig medverkan blir något av ett "måste" för att det skall lyckas. Denfjärde gruppen av åtgärder utgörs av de klart framtidsinriktadenäringspolitiska åtgärder som satts in för att stärka konkurrenskraften i detsvenska näringslivet på lång sikt och därmed underlätta en framtida utbyggnad avproduktionsapparaten och en ökning av arbetstillfällena. Till den typen avåtgärder hör bl. a. det s. k. småföretagspaketet. Regeringen förberederdärutöver bl. a. en utbyggnad av stödet till teknisk utveckling och forskningsamt av den exportfrämjande verksamheten. Detfinns anledning att särskilt understryka att det har behövts denna bredd påinsatserna för att klara sysselsättningen så pass bra som vi ändå har gjort ivårt land. Jag vågar säga att ingen regering har ställtsinför så svåra problem som vi nu har att brottas med. Det är mot den bakgrundenanmärkningsvärt att arbetslöshetssiffran i kunnat hållas vid och under2 96. Det totala antalet jobb har fortsalt att öka, men del har varit i enlångsam takt. I nästan alla med jämförbara länder ligger arbetslöshetentre till fyra gånger högre, dvs. mellan 5 och 8 96. Arbetslöshetsproblemeni finns framför allt på sådana orter där större förelag permitlerateller lagt ner tillverkningen och näringslivet i övrigt är ensidigt. Mestoroande är kanske ändå ungdomsarbetslösheten, som förblivit hög trots deomfattande insatserna från både staten och kommunerna. Ytterligare insatser ärhär nödvändiga - också från kommunernas sida. Även när del gällerungdomsarbetslösheten är dock talen betydligt högre i andra länder. Närdet gäller infiationsbekämpningen har vi i klarat oss mindrebra, även om den höga takten i prisökningarna delvis kan tillskrivas deåtgärder som måst vidtas för att få ner inflationen: momshöjningen,justeringarna av valutakurserna osv. Till de relativt få ljuspunkterna iekonomin just nu hör ändå all vi haft en uppbromsning iprisökningarna. Del är ett tillfälle som vi måste ta till vara för att få inden ekonomiska utvecklingen i lugnare banor. Kampen mot inflationen måste medandra ord ges ännu större vikt. Därvid blir de åtgärder som vidtas för atthålla kostnadsutvecklingen i schack av avgörande betydelse. Sammantagetinnebär de olika åtgärderna på den ekonomiska politikens, industripolitikensoch arbetsmarknadspolitikens område - som jag understrukit här i kammaren tidigare- att de sysselsättningsfrämjande insatserna nu har en omfattning som aldrigtidigare förekommit i vårt. land, inte ens under djupa kristider.Sysselsättningen har satts främst, och del är vad medborgarna har rätt attkräva i en modern välfärdsstat. Motståndetpå exportmarknaden har emellertid inneburit att vi i storutsträckning har fått skjuta kostnaderna för sysselsättnings- ochstrukturpolitiken framför oss genom ökad upplåning i utlandet. Mycket litet harännu kunnat betalas genom exportinsatser. Det ställer oss utan tvivel isvårigheter för den närmaste framliden. Med en fortsatt restriktiv politik iför viktiga exportländer och utan en mera markerad internationellkonjunkturuppgång kommer att i större utsträckning än tvingasvälja mellan att dra ner sysselsättningsambilio-nerna och att dra påfolkhushållet en låneskuld som innebär bördor långt in . Det är detval vi slår inför om inte eflerfrågesituationen Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. utvecklas positivt runt omi vår omvärid. Det vi själva i första hand kan göra är att anpassakostnadsläget på ett bättre sätt till vår omvärld. Genom bl, a, sänkningen avden svenska valutakursen har regeringen lämnat sitt bidrag till dennautveckling. Därigenom bör vi åtminstone delvis kunna ta igen del som har gåttförlorat av vår tidigare andel i världshandeln. Men för att den svenskautrikeshandeln och ekonomin i stort sett skall komma i balans igen måste viockså sätta vår lit till en uppgång i aktiviteten i vår omvärid. Detjag nu sagt innebär inte att det finns skäl att ångra de insatser som är gjordaoch att vi förgäves dragit pä oss en betydande utlandsskuld. Det dyrastealternativet är alltid arbetslöshet, ekonomiskt men framför allt socialt ochrent mänskligt. Och det hade varit alternativet. De som kritiserar utlandsupplåningenoch menar att insatserna i krisbranscherna varit alltför omfattande borde ocksåkonkret tala om vilka åtgärder det är som varit felaktiga. Skulle regeringen hamedverkat till en snabbare bantning av varvsindustrin, stålindustrin ochtekoindustrin, eller på vilka områden skulle man ha hållit igen pä alla dessainsatser som är gjorda av omtanke om sysselsättningen? Detal som nämnts i den offentliga debatten beträffande kostnaderna förkrispaketen - - är också överdrivna på så sätt att deinkluderar inte bara direkta bidrag utan också lån och statligaborgensåtaganden, som förhoppningsvis inte skall behöva lösas in. Socialdemokraternahar i del längsta hävdat att man skulle ha klarat sig med enbart punktinsatser- med vad man kallar selektiva åtgärder - mot arbetslösheten och att degenerella åtgärder som regeringen har vidtagit var felaktiga. Men dä skulle manha tagit på sig en hopplös uppgift. Därför har det inte heller funnits någotegentligt alternativ till regeringens sysselsättningspolitik. Densocialdemokratiska kritiken mot regeringen har blivit en kritik för kritikensegen skull och därmed ganska verkningslös trots det höga tonläget. Jagtror dock att även socialdemokraterna nu mer och mer börjar inse vidden av deproblem vi står inför och vilkas orsaker kan sökas i tiden.Detta borde ge oss ökade förutsättningar att ta oss an de ekonomiska problemenmed gemensamma tag. GunnarSträng ville för sedan ge sken av att oppositionspolitik kunde jämförasmed skuggboxning. Ja, så som socialdemokraterna under bedrivitoppositionspolitik kan det vara berättigat med en sådan beskrivning. Men ettoppositionsparti har också möjligheter att på ett mer konstruktivt sätt bidratill den politik som förs. Det har inte minst vi i demonstrerat mångagånger i opposition. Socialdemokraterna har däremot under sittår i opposition valt spegelfäkteriet framför att på allvar bidra med dekonstruktiva förslagen. Framför oss ligger alltså , där kostnaderna för enaktiv sysselsättningspolitik i stor utsträckning måste betalas med lån iutlandet. Först därefter kan en internationell uppgång i förening med devidtagna valutakursförändringarna och andra åtgärder som vi själva har genomförtväntas ge ökad draghjälp åt exportindustrin. Förregeringen är dock nu liksom tidigare vägvalet klart: sysselsättningen måstesättas främst. En mera markerad anpassning av den ekonomiska politiken tilldet internationella mönstret skulle också vara all riva ner myckel av det somvi har lyckats att försvara under de gångna två lågkonjunkturåren. Delfinns också skäl att understryka att vi kan bedriva en sådan politik just därföratt vår ekonomi i grunden är stark. För det är i många avseenden ett uttryckför styrka och inte för svaghet att under kunna ta på sigvad del kostar att driva en från omväriden avvikande sysselsättningspolitik.Det finns också all anledning att hysa optimism beträffande det svenskanäringslivets förmåga att hävda sig när de nuvarande påfrestningarna väl ärövervunna. Mendet vore ansvarslöst att inte erkänna att fortsatta stora underskotti utrikesaffärerna och i statens budget år både gör oss mer sårbara ikommande lågkonjunkturperioder och lägger ökade bördor på den generation somkommer alt vara aktiv i arbetslivet . Jag kan försäkra altregeringen har samma synsätt på de nu förutsedda underskotlen i statens budgetoch i handels- och bytesbalansen som finansutskottet ger uttryck för i sittullätande. Detgäller därför bl. a. att pröva alla möjligheter att hålla utgifterna tillbaka iden budget som skall läggas fram . måste man vara pä delklara med att möjligheterna att göra mer avsevärda besparingar inte är så storautan att det allvarligt inkräktar på del sociala trygghetssystemet.Återhållsamheten måste därför också sätta sin prägel på andra samhällssektorer,om dagens obalansproblem skall kunna övervinnas inom rimlig lid och utrymmetkunna vidgas för produktiva investeringar. NärLO:s ordförande för sedan berörde frågan om de resurser som under årenframöver krävs för att klara åtagandena gentemot pensionärerna både när detgäller pensionerna och vårdmöjlighelerna, tolkades detta som om hanifrågasatte värdesäkringen av pensionerna. Dess bättre har dock både GunnarNilsson och senare tagit avstånd från alla sådana tankar. Men i ettavseende kan det ändå finnas anledning att dröja vid de synpunkter som GunnarNilsson utvecklade. Jag vill gärna säga att var och en som försöker underblåsaen opinion mot regeringen för att den inte tillräckligt starkt försöker hävdarealinkomsterna för de aktiva grupperna bör besinna fakta innan man går vidaremed den opinionsbildningen. Tillfakta räknar jag alt redan gjorda utfästelser ställer krav på en större kakaatt dela än den vi har . lånar vi utomlands justdärför att den egna kakan inte räcker. Delta är vårt gemensamma utgångsläge. Vihar också gemensamt lovat ett ökande antal pensionärer värdesäkra pensioner,och vi har lovat dem som bara har folkpension eller folkpension och en litenATP en viss standardökning. Vi har lovat att bygga ut åldringsvård ochlångtidsvård. Vi har gjort åtaganden när Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. det gäller barnsomsorgen.Vi måste kompensera barnfamiljerna för prisökningarna. Att de människor somtrots alla ansträngningar blir arbetslösa skall ha samhällets stöd betraktarvi också som självklart. Men låt oss då också erkänna att kakan måste blistörre, om vi skall klara detta utan fortsatt upplåning. Sammantagetinnebär det jag nu redovisat helt enkelt att det är vi som tillhör de aktivagrupperna som under ett övergångsskede måste ta på oss uppoffringarna. Deltagäller i första hand dem av oss som har ett tryggt och relativtinkomstbringande jobb - som löntagare eller som företagare. Ju mer de aktivagrupperna kräver, desto svårare blir det att klara löftena till pensionärer,till handikappade och till andra svaga i samhället. Det sambandet lär varaofrånkomligt. Från regeringens sida har vi klart sagt ifrån alt de åtaganden jagredovisat skall infrias. Vi utgår från att svenska folket skall vara beretttill den solidaritet med de svaga i samhället som detta kräver. Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. andra socialdemokratiska talare har utföriigt belyst vår syn på dagensdebattämne. Jag kan därför begränsa mig till några allmänna reflexioner. Endebatt i har bl. a. till uppgift att ge allmänheten upplysningar omavgörande politiska frågor. Människorna skall få besked. Detkan de få på olika sätt. Vi har just hört ett ganska långt anförande avstatsminister . Det kanske mest intressanta i det var att där ickenämndes ett ord om decentralisering och regional utjämning, icke ett ord om 400000 nya jobb, intet om vårdnadsbidrag, intet om kärnkraft, intet om miljön,intet om stora statliga bidrag till kommunerna - allt delta som har varitperenner i varje centerpartistiskt anförande . Detär också en typ av besked. Men en sammanfattning av dagens debatt ger tyvärrvid handen att den borgerliga regeringens företrädare och försvarare inte harlyckats ge de besked som människorna i en orolig tid vill ha. De allvariigafrågorna förblir obesvarade: Hur går det med jobben? Hur går det med de storaunderskotten i bytesbalans och budget? Hur blir framtiden? Deobesvarade frågorna hänger kvar i luften. Det känns därför ödsligare än vanligti denna kammare. Jaghar under den senaste liden rest rätt mycket i vårt land. Detsamma gäller mångaandra socialdemokrater. Vår erfarenhet är alt del politiska intresset är störreoch mer allvarsmäitat än kanske . Det beror inte på ett ökatintresse för några enskilda personer. Det beror framför allt på den oro ochosäkerhet som människorna känner, på en ökad fruktan för framtiden som alltmerbörjar breda ut sig i vårt land. Menoron speglar inte en känsla av uppgivelse. Många människor är beredda altaktivt medverka för att lösa problemen, för alt möta en hotfull framtid medkonstruktiva insatser i politiken, på jobben, i vardagslivet. Denna vilja tillaktiv medverkan är vår viktigaste tillgång . Den måste växa sig än störreoch komma att omfatta fler människor. De problem vi upplever måste vitillsammans arbeta oss ur. Detta är en avgörande insikt. Dennabreda vilja till ansvar för att lösa dagens problem och framtidens måste läggastill grund för en bred folklig politik. Om resultatet uteblir, om viljan tillinsatser skingras av pessimismens handlingsföriamning, då riskerar vi att mistadet viktigaste, folkets gemensamma kamp för en bättre framtid. Meddenna utgångspunkt måste en granskning av regeringens politik och brist påpolitik bli kritisk. Jag vill här nämna sex områden där regeringen enligt våruppfattning riskerar att undergräva vår nations möjligheter alt skapa en godframlid för vårt land. Detär först och främst uppenbart att vårt land saknar en samlad ledning. Iviktiga sakfrågor är regeringen djupt splittrad. Den inbördes kampen mellan detre regeringspartierna utspelas delvis inför öppen ridå. När behovet av samladhandling är som störst hotar landets regeringschef de andra tvåregeringspartierna med nyval. I stora och vikliga politiska sakfrågor ersättsen möjlig bred parlamentarisk samling med en förlamande splittring i denträngre regeringskretsen. HerrBohman åberopade professor som sanningsvittne,kronviitne. Jag vill säga all när i en stor intervju ien tidning skulle peka på svårigheter i vår situation i , så varen av de avgörande faktorer han pekade på, all vi har en mycket svag regering.En myckel svag regering, ! Det beror ju, herr talman, inte på att regeringenskulle ha ett dåligt pariamentariskt underlag. Den har tvärtom ett starkarepariamentariskt underlag än vi väl någonsin hade. Det beror på att den inte fören handlingskraftig politik. Nihar i val fått ert uppdrag att regera. Och det är ett konstitutionellt faktumatt det är ni som har avgörandet. Vi är självfallet beredda till nyval när nibestämmer er för all det är den bästa utvägen ur de självpåtagna svårigheterni nu tillåter föriama er. Mentill dess blir mitt enkla råd: Sätt i gång och regera. Gör alla de kompromisservi vet att ni kommer att göra. Och gör dessa kompromisser snabbt så att ni kanta en samlad ledning för värt land ni har. Det är dettamänniskorna förväntar sig av en regering, särskilt i tider av svårigheter. Detandra området jag vill nämna är den ekonomiska politiken. har vi förförsta gången sedan det här landet sist hade en borgerlig regering en klarminskning av vår samlade produktion. Vi har rekordhöga prisökningar. NärThorbjörn sade att vi måste lägga ännu större vikt vid kampen motinflationen var det ju ett s. k. understatemenl. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Vi har en inflation somligger långt över genomsnittet för . Allvarligast är den kraftiga ökningen av ungdomsarbetslösheten.Industriinvesteringarna sjunker kraftigt. Underskottet i bytesbalansen ökarsnabbt. Detsamma gäller budgetunderskottet. Den offentliga sektorns finansiellasparande rasar. Närdet gäller ekonomin blir 1977 det sämsta året i mannaminne. Detta beror intebara på en dålig borgeriig ekonomisk politik. Det beror också i hög grad påinternationella företeelser som den borgerliga regeringen i och för sig intekan lastas för. Och jag har i alla mina anföranden sagtatt vårt land naturiigtvis fått uppleva svårigheter även om vi haft ensocialdemokratisk regering, på grund av dessa internationella faktorer. Mendelta fritar på intet sätt regeringen från de allvarliga misstag som den begåtti den ekonomiska politiken. Det är tvärtom så alt i svåra tider är det särskiltallvarligt med en dålig politik. Jag skall här inte uppehålla mig vid de redangjorda misstagen, utan endast framföra två bestämda varningar. Jagvill i förbigående säga att ni väldigt mycket har uppehållit er vid detförflutna. talade om avtalsrörelsen och sade att man varnära elt ettårsavial. Del är alldeles fel. Jag var i hög grad med i denavtalsrörelsen. Det var ju så att båda parter begärde att, för att lösa upp enhopplös situation, regeringen måste gå före och göra upp med deoffentliganställda. Först därefter kunde förhandlingarna komma i gång. till mina varningar. Denförsta varningen gäller den budget som den borgerliga regeringen lägger fram ijanuari. Jag vill understryka det allvar som finansutskottet tillmäter dennabudget och det budgetunderskott som budgeten kommer att innehålla. Det ärendast regeringen som har den nödvändiga apparaten för den beslutsammabudgetbehandling som krävs i dagens situation. Vi räknar från oppositionenssida med att regeringens exklusiva möjligheter i detta avseende kommer att tastill vara och att de alarmerande rapporter om budgetunderskottets storiek, somdå och då har lämnats i pressen, inte kommer att infrias. Det är ni som äransvariga för att det budgetunderskott som presenteras kommer attvara samhällsekonomiskt försvarbart och att det blir förenligt med ett brettansvar för den ekonomiska utvecklingen och förtroendet för svensk ekonomi. Den andra varningen gäller er politik på någotlängre sikt. Vi minns alla vad som hände i valrörelsen. Det var, för deborgeriiga partierna, de stora löftenas valrörelse. Ni for land och rike kringoch lovade. När ni efter valet satt i kanslihuset och hade en betryggandemajoritet här i , visade det sig snabbt all löftena inte varallvarligt menade. Då stundade besvikelsens tid för många av era väljare. Ochredan de få löften ni ändå ansåg er tvungna att infria medverkade till enansvarslös flnanspolitik och ökade klyftorna i vårt samhälle. Därom har vi talat ochdärom kommer vi ofta att tala . Men det är på sätt och visän värre att ni inte tycks ha lärt er någonting av dessa för er och för detsvenska folket så dyrköpta erfarenheter. När den borgerliga regeringengenomförde sin senaste devalvering angrep vi vid sidan av ekonomiministerBohmans lösmyntheler devalveringen framför allt därför att den inte ingick i enmålmedveten ekonomisk strategi. Den åtföljdes inte av återhållsamhet utan aven mycket kraftig försvagning av flnanspolitiken. Redan veckorna efterdevalveringen lovade regeringen bort i budgetförsvagningar.Och jag ställde redan i den allmänpolitiska debatten frågan hur detta skallkunna förenas med förtroende för fasthet och konsekvens i den ekonomiskapolitiken. Mendenna linje fullföljs oförtrutet. Ty vad diskuterar är inte denborgeriiga regeringens strategi för att genom återhållsamhet och realism ro enäventyriig devalvering i hamn. Det är inte heller den borgeriiga regeringensförslag att komma till rätta med det stora budgetunderskottet som vidiskuterar.