prot · G10939 · 1977-12-31 00:00:00 — Här inställer sig en ny fråga:Hur skall vi sätta gränsvärdet i förhållande till misstanken om farlighet? Arbetsmarknadsministernomtalar att den nya gränsvärdeslistan skall utökas med flera ämnen och att ettantal gränsvärden kommer att sänkas. Inkluderar denna sänkning den s. k,misstanken, eller är gränsvärdena satta efter strikta kunskaper och forskningsresultat?I det senare fallet kan vi i dagens läge kallt räkna med att värdena är förhöga, eftersom forskning och kunskaper ligger åtskilliga steg efter denverkliga utvecklingen av arbetsmiljöfarorna. Det borde i stället vara så, attgränsvärdena sätts med stor säkerhetsmarginal. Tillsist en fråga om de övergripande föreskrifter om lösningsmedel som skall kommaut. Skulle dessa övergripande föreskrifter ha kommit ut om inte Metall haderedovisat sin lösningsmedelsenkät? Dessa övergripande föreskrifter kan, vadjag kan se, knappast uppfylla behovet av sådana katastrofanvisningar som Metallefterlyst. Eller som Metallarbetaren skriver: "Lösningsmedelsenkätenvisar att det inte finns tid att vänta på forskningsresultat innan man börjarplocka bort en del kemiska produkter och börjar städa upp i arbetsmiljön. Detusentals människor som redan har skadats av lösningsmedel har inte tid attvänta." Mig förefaller det som om Metalls enkät om lösningsmedel i varjefall inte har lett till några krafttag. Faran med lösningsmedel aktualiseradesytterligare i går när man på läkarnas riksstämma egentligen helt och hålletstyrkte riktigheten av de resultat som framkommit i Metallundersökningen, Närkan vi förvänta oss att arbetare skall slippa utsättas för farorna frånlösningsmedel? Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel Vi hade en sådan här debatt , då riksdagenunder enighet - med undantag för kommunisterna - godtog den nyaarbetsmiljölagen. Den kommer på ett utomordentligt radikalt sätt att skjutafram positionerna och steg för steg göra svenska arbetsplatser mindre farliga,motverka stress, isolering, risker i arbetet och annat sådant. Hela det härtalet om att arbetarna är "försökskaniner" och att i stort settingenting görs bemöttes i diskussionen utomordentligt 3 protokoll 1977/78:390 Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel effektivt just motLars-Ove , inte minst från socialdemokratiskt håll. Jag har ingenanledning att upprepa vad som där sades från företrädare för flera partier isocialutskottet, Lars-OveHagberg tar nu upp frågan om den omvända bevisbördan. Han menar att ett ämneskall bevisas vara ofarligt innan det får användas i arbetslivet. Den tankenkan verka bestickande, men den är bara ett led i det hela. Det andra ledet äratt en obligatorisk förhandsprövning av alla kemiska ämnen i så fall måste ske.Någon måste ju granska bevisen och fatta beslut om ett ämne kan godtas, eftersompraktiskt taget alla kemiska ämnen kan ge skadeverkningar ifall de hanteras påett olämpligt sätt. Och kemiska ämnen används i nästan all verksamhet. Påarbetsplatserna hanteras ett mycket stort antal kemiska produkter. Dessutomalstras kemiska ämnen som biprodukter vid olika slag av arbetsprocesser. Nyaoch ändrade produkter kommer ständigt till, och nya arbetsprocesser ocharbetsmetoder utvecklas. Engenerell förhandsprövning måste därför förutsätta att i den officiellaprövningen ingår att ta ställning till verkningarna på alla tänkbara användningsområdenoch med alla tänkbara användningssätt. Dessutom är verkningarna beroende avvilka andra ämnen som används och vilka miljöfaktorer som i övrigtfinns. Ett beslut om obligatorisk förhandsprövning på del viset skulleinnebära helt enorma resurser hos den prövande myndigheten, och en sådanprövning skulle inte kunna fungera praktiskt. Denrätta vägen för att hjälpa människor på de svenska arbetsplatserna är alltsåatt ta bort riskerna vid hanteringen av olika typer av ämnen -inkl, de kemiskaämnena - genom alt kapsla in farliga industriprocesser, genom att ha godventilation, genom gränsvärden, ibland genom förbud och på andra sätt.Målsättningen skall givetvis vara att ersätta farliga ämnen med ofarliga.Systemet med gränsvärden har en mycket stor betydelse. Den nya lagensföreskrifter tillsammans med arbetarskyddsstyrelsens tillsynsansvar är enligtmin mening den rättstiga grund som behövs föf kontroll av farliga ämnen iarbetslivet. De fyra stora partierna i har ställt sig bakom denprincipen, bakom den lagen och dess förarbeten. Sedantill uttalande att profitintresset skulle vara den storaboven i dramat. Om man lät företagen verka helt fritt är jag övertygad om attvi skulle ha mycket mer farliga arbetsplatser än vi har . Det är därför viinte låter dem verka fritt. Det är därför vi har en arbetarskyddsstyrelse ochen yrkesinspektion, och det är därför vi har gett skyddsombuden ett betydandeinflytande. Det är därför vi sätter gränsvärden. Och det är därför vi nugenomför en ny arbetsmiljölag, som på ett genomgripande sätt kommer attförändra möjligheterna för framtiden. Det gör vi just därför att vi säger attprofitintressena inte är tillräckliga för att skapa goda arbetsplatser;profitintressena kan motverka tanken på goda arbetsmiljöer. Vi måste alltså setill att få till stånd andra skyddsanordningar i form av lagar och bestämmelseroch annat Det är delvis föratt motverka "profitintressena", för att citera , somvi har skapat hela denna lagstiftning. Låtoss då se på några länder med olika ekonomiska system, för det är ju det somLars-Ove är ute efter! När man skall undersöka farliga ämnen i luftenundersöker man i arbetszonen. I den sovjetiska listan avser manmed arbetszon luften mitt i lokalen . I den svenska listanavser man däremot inandningsluften. Sådana omständigheter gör det svårt att jämföraolika länders gränsvärden. Men det finns ingen erfarenhet som tyder på att ettekonomiskt system av det slag som sympatiserar med skulle ha inågon mening mera radikala gränsvärden än vi har. Tvärtom har vi för en radolika ämnen i sänkt gränsvärdena mer än man gjort på andra håll ivärlden Kr att minska riskerna. Lars-OveHagberg fortsatte den allmänna agitationen att den fackliga rörelsen inte harnågonting att säga till om. Man måste ge arbetarna makt mot den makt som i dagbestämmer, alltså arbetsköparna, sade han i den förra debatten. Arbetarna ärbara försökskaniner, var hans formulering . Dettakan inte betyda något annat än att betraktar de fackligaorganisationerna här i landet som några tandlösa företeelser helt i händerna påarbetsgivarna. är uppenbarligen inte medveten om att defackliga organisationerna, såväl av egen kraft som med lagstiftningens hjälp,ständigt flyttat sina positioner framåt när det gäller arbetsmiljön. Detbetyder åtskilligt just i fråga om arbetarskyddet. Skyddsombudensbefogenheter har förstärkts i viktiga avseenden. Jag tror alt vi här liggerutomordentligt väl framme, internationellt sett. De fackliga organisationernaär också med och styr yrkesinspektionen och arbetarskydd.sstyrelsen. Defackliga organisationerna är med när föreskrifter skall fastställas ochhygieniska gränsvärden bestämmas. Jagär helt övertygad om att de fackliga organisationerna på ett utomordentligtsätt tar sina medlemmars intressen till vara. Hur kan man då säga att det baraär arbetsköparna som bestämmer och att arbetarna är försökskaniner? Jag trordessutom att använde en formulering som var ett slags reprimand tillden fackliga ledningen. Vår arbetsmiljöpolitik bygger på att den fackligarörelsen tar ett ansvar, och all erfarenhet visar att den verkligen gör det. Lars-OveHagberg har sagt att den nya arbeismiljölagen ingenting betyder.Han kallade den förra gången för "en vacker förpackning som döljertomhet". Den bedömningen ligger bakom hela hans anförande också:Arbetsmiljölagen spelar inte så stor roll - det är ändå arbetsköparna ochytterst profiten som bestämmer. Iarbetsmiljölagen, som beslutat om under stor enighet, slås det fastatt arbetsförhållandena skall anpassas till människans förutsättningar fysisktoch psykiskt. Det sägs uttryckligen ifrån att arbetsmiljön Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel skall varatillfredsställande med hänsyn till den sociala och tekniska utvecklingen isamhället. Den nya lagens allmänt hållna föreskrifter om hur arbetsmiljön skallvara skall sedan ligga till grund för arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter. Styrelsenfår mycket långt gående befogenheter att utfärda sådana föreskrifter. Jagvisade i interpellationssvaret vad man nu jobbar med och vad man inom någraveckor kommer med i fråga om gränsvärden och sådant. Arbetsgivare som brytermot utfärdade föreskrifter skall kunna ådömas straff Är detta "en vackerförpackning som döljer tomhet", ? Hur kan man beskriva enlag som rymmer allt detta som tomhet? Yrkesinspektionensmöjligheter och befogenheter att i tillsyningsar-betet ute på fältet genomdrivaföreskrifternas efterlevnad är stora. Tillsammans med skyddsombudensbefogenheter att ingripa i farofyllda situationer har man därmed på mångaarbetsplatser - det är ofta omvittnat - en god grund att stå på. Hur kan mansäga att detta är "en vacker förpackning som döljer tomhet"? Istället är det så att tusentals människor på våra arbetsplatser landet runt ärengagerade för att göra de arbetsplatserna mindre farliga. Detär alltså min allmänna hållning till allmänna inlägg. Den nyalagen flyttar fram positionerna, den kommer att göra de svenska arbetsplatsernamindre farliga. Med de föreskrifter som kommer att utfärdas - gränsvärden ochannat sådant - kommer vi att nå betydligt längre än vi har gjort. Detär rent prat att säga att vi ingenting gör och att det är profitintressen somfår styra den utveckling som leder till vilket slag av arbetsmiljö som vi skallha här i . (vpk): När arbetsmarknadsministern inledde debatten om ar-betmiljön beskrevhan förhållandena på arbetsplatserna som mycket allvarliga. Jag sade också imitt inlägg tidigare att vi får bedöma åtgärderna i förhållande till denverklighet som finns, Idet perspektivet får också lagstiftningen bedömas. Den är en ramlagstiftning.Den innehåller mycket fina målsättningar, men de konkreta åtgärderna skallvidtas genom samarbete i olika former. Det är det som jag bedömer som tomheten.När konkreta krav ställs på att så här skall det se ut, då hänskjuts de tillarbetarskyddsstyrelsen för bedömning, Isitt inlägg avslöjar Per också att arbetarna skall varaförsökskaniner. Det gällde inte att göra arbetsplatserna ofarliga utan mindrefarliga. Jag tror att arbetarna vill ha ofarliga arbetsplatser och inte mindrefadiga. Är det arbetsmiljölagens målsättning att bara skapa mindre farligaarbetsplatser? Närvill arbetsmarknadsministern ersätta de farliga ämnena med ofarliga? Är det omett år? Eller är det om fem eller tio eller ? Vilket tidsperspektivjobbar man med och vilka konkreta direktiv finns det? Lösningsmedelskatastrofent, ex, har väl inte kommit av sig själv? Den har kommit just föratt de som styr produktionen använder dessa ämnen för att skapa sig vinster. Såsäger man då att produktionen skall inkludera lönsamhet. Det är här fråganställs på sin spets. Hur skall avvägningen göras? Det kan intearbetsmarknadsministern svara på, efter vad jag kan förstå. Arbetet skall blimindre farligt, man skall ta bort de allra värsta delarna. De långsiktigafarorna skjuts återigen i bakgrunden. När skall man komma till rätta med dem? Härtycker jag att min fråga om en obligatorisk förhandsgranskning, den omvändabevisföringen, visar på kärnpunkten. Hur skall man på arbetsplatserna kunnavidta åtgärder i konkreta fall om man inte känner till farorna, om det intefinns en omvänd bevisföring i fråga om vilka faror dessa lösningsmedel innebär?Man kanske inte kommer åt alla kombinationseffekter, men en hel del kan manändå göra om den som tillverkar eller importerar produkten måste lägga framvetenskapliga bevis för vilka ämnen som ingår i den. Det sker inte i dag.Därför kommer ämnena in på arbetsplatserna i en omfattning som gör attarbetarna blir försökskaniner. Det är verkligheten . Varförkan man inte införa en obligatorisk förhandsgranskning och tillämpa omvändbevisföring, så att man slipper vara så okunnig om ämnenas förekomst påarbetsplatserna? Det finns massor med ämnen som man inte vet ett dugg om.Det slås upp som stora sensationer när de upptäcks. Jaghar aldrig sagt att de fackliga organisationerna är tandlösa. De fackligaorganisationerna består f ö. inte bara av centralorganisationerna, utan man harrunt om i landet lokala organisationer som kämpar febrilt. Men fråganär vad de kämpar mot. De kämpar mot dem som äger företagen och bestämmerproduktionens omfattning och inriktning samt beslutar om företagen skall läggasned eller inte. Det är under dessa förhållanden som kampen förs, ocharbetsmiljölagen ger inte löntagarna något större stöd för att göra den kampenframgångsrik. De fackliga organisationerna är för den skull inte tandlösa. Degör allt vad som står i deras makt. Vad jag har velat påvisa är att detpositiva som har skett på arbetsmiljöområdet har kommit till efterpåtryckningar från de fackliga organisationerna. Ta t. ex. Metallsundersökning. Det positiva är att de fackliga organisationerna påvisarriskerna. Det är här inte statsmakterna som har gått i spetsen. Menvilka ytterligare möjligheter har de fackliga organisationerna att driva igenomsina krav? Som jag ser det är arbetsmiljölagen på den här punkten ganska tom.De fackliga organisationerna måste genom lagstiftningen få en större makt. Denheroiska kamp som förs kan slås i spillror och bli effektlös på grund av attlagen inte ger de fackliga organisationerna ett tillräckligt stöd. Framgångarnai arbetsmiljöarbetet kan, som jag sagt, de fackliga organisationernaoch arbetarna tillskriva sig. Jag tror inte att arbetsmarknadsministern ochhans parti har gett något nämnvärt stöd i Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel den kampen och kantillskriva sig dessa framgångar. Jagfrågade redan i debatten om den nya arbetsmiljölagen: Vad händer medarbetarskyddsstyrelsens anvisningar? Vi har erfarenhet av asbest-och epoxianvisningarnasamt av gränsvärdeslistan. Vilka är det som åstadkommit detta? Vad jag förstårär det riktigt som de fackliga organisationerna säger att företagen, alltsåarbetsköparna, har förhindrat att dessa anvisningar har kommit fram snabbt ochblivit slagkraftiga. Den kritiken kommer av och till från de fackligaorganisationerna - om den inte kommer från centralorganisationerna, så kommerden från de lokala organisationerna. Enhelt avgörande fråga för framtiden är vilka anvisningar arbetarskyddstyrelsenkommer att utfärda och vad den i övrigt kommer att göra. Detta måste varakärnpunkten. Jag vill fråga arbetsmarknadsministern: att helt bortse från arbetskö-parnas värderingar när detgäller lönsamhet och enbart ta hänsyn till kravet på en riskfri arbetsmiljö, t.ex. när man utfärdar anvisningar för asbest och epoxi samt upprättargränsvärdeslistor? Eller kommer man också att ta andra hänsyn? Kan intearbetsmarknadsministern ge ett klart svar på den frågan, framstår arbetsmiljölageni all sin tomhet. Jag har besvarat de frågor som ställdes i interpellationen av Lars-OveHagberg. Minallmänna bedömning av faror på olika typer av arbetsplatser gav jag uttryck föri mitt anförande här i då vi antog den nyaarbetsmiljölagen. Jag visade där på en rad risker och faror för människors livoch hälsa som finns på svenska arbetsplatser. Jag visade också hur viktigt detär att vi genom en radikalt förbättrad arbetsmiljölag och förbättradeanvisningar kommer till rätta med dessa faror. Det är själva utgångspunkten är oroad för flera av de risker som i debatten har påtalats avarbetarskyddsstyrelsen, skyddsombuden, fristående forskare, fackligaorganisationer och andra. Mendet betyder inte att man kan lova att på en gång göra samtliga arbetsplatser ilandet helt ofariiga i alla arbetssituationer. Det innebär att vi arbetar iriktning mot helt ofarliga arbetsplatser så snabbt och så praktiskt som detöver huvud taget är möjligt. Det är totalt poänglöst att försöka måla upp någotslags motsättning mellan det jag har sagt och det jag sade förra gången.Tvärtom - vad jag har sagt innebär en precisering på t. ex.gränsvärdessidan av vad vi skall göra för att komma till rätta medarbetsplatser som är farliga. Lars-OveHagberg har spritt en massa missuppfattningar. "Inga pengar beviljas tillarbetsmiljöförbättringar", tror jag att han sade för några dagar sedan.1975 tillkom arbetsmiljögarantilånen som är avsedda att underlättafinansieringen av akuta arbetsmiljöåtgärder i mindre och medelstora företagsom saknar arbetsmiljöfonder. som lånen fannsanvändes 55 milj. kr. fram till den sistaseptember , användes 90 milj. kr. Behovetav de särskilda stimulansåtgärderna är fortfarande stort. Och som jag sade ikammaren kommer regeringen nu att föreslå att dennuvarande garantiramen för arbetsmiljögarantilånen på 200 milj. kr. fårutnyttjas också efter det här årets utgång och att en ny ram ställs tillverksamhetens förfogande 1978. Jagkan nämna en annan siffra som visar hur fel har när han sägeratt inga pengar beviljas. Fram till hade sammanlagt I 700milj. tagits i anspråk ur arbetsmiljöfonderna. Det är klart att Lars-OveHagberg fortfarande kan stå och säga att det bara är profiten som styr m. m.,men fakta talar ju ett helt annat språk. Närdet gäller forskning är det viktigt att den bedrivs på flera håll.Arbetarskyddsstyrelsens arbetsmedicinska avdelning har gjortinsatser som rönt stor internationell uppmärksamhet. Fackliga organisationerhar kompletterat med mycket värdefulla undersökningar. Fristående forskare viduniversiteten har också gjort det. Skyddsombud har slagit larm. Härfinns ett samarbete som är utomordentligt värdefullt för arbetslivetsförändring i . Men det är klart att inte vill hasamarbete - han vill ha konfrontation, han vill ha klasskamp. Därför tycker hanatt det bara är strunt med samarbete, t. ex. mellan arbetarskyddsstyrelsen,fackliga organisationer, arbetsgivare och myndigheter. Det tycker han inte om,och därför är han emot alltsammans och därför säger han att den forskning sombedrivs inte spelar någon roll. Översynenav gränsvärdeslistan är oerhört viktig. Den skall ske fortlöpande. Som jagsade i interpellationssvaret avser arbetarskyddsstyrelsen att hädanefter ge uten reviderad lista . Detta arbete kommer att ske i tre steg. Detförsta gäller prioriteringen av önskvärda tillägg eller omprövningar i denbefintliga gränsvärdeslistan. Det andra avser dokumentationsarbete som underiagför ändringar. Det tredje omfattar slutbehandling av för.slag till en ny lista.I samtliga tre steg kommer ett nära samarbete att ske med bl. Kriteriernaför gränsvärdena skall enligt min uppfattning vara stränga, bl. a. med hänsyntill att människor är olika känsliga för kemiska ämnen. Alla möjligheter atthindra att människor som är särskilt känsliga utsätts för inverkan, vilken fördem kan innebära speciella risker, bör tas till vara. Jagvill också, liksom jag har gjort i propositionen till arbetsmiljölagen, betonaatt gränsvärdena är minimikrav. Det finns alltså möjligheter för de anställdaoch för tillsynsmyndigheter att med stöd av den nya lagstiftningen krävaförbättringar som innebär att värden under fastställt gränsvärde skall uppnås. Jagåterkommer till allmänna inställning. Vad den här lagen änskulle ha innehållit, vad man än kommer fram till för gränsvärden och hureffektivt man än kommer att bekämpa riskerna ute i arbetslivet, så kommerLars-Ove att säga att det bara är "tom- Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel Omåtgärder för att förhindra skador av farliga lösningsmedel het", därför att haninte tycker om samarbete mellan arbetsgivare, fackliga organisationer ochstatliga myndigheter. Har man den ideologiska inriktningen är det fulltlogiskt att avvisa alltsammans som alla andra partier står bakom. Menman kommer ju till slut fram till det praktiska. "En-vacker förpackningsom döljer tomhet" är beskrivning av allt som har gjortspå arbetsmiljöområdet. Jag ställde en fråga till : Är dettomhet, det här med de nya föreskrifterna, straffsanktionerna mot dem som inteföljer föreskrifterna, och yrkesinspektionens möjligheter? Det blev inget svar. Arbetarskyddsverketspersonal och utrustning har förstärkts mycket kraftigt . Verketär nu dubbelt så stort som - en snabb expansion alltså.Det gör vi just därför att vi vill bekämpa farorna på svenska arbetsplatser. Ärdet "en vacker förpackning som döljer tomhet"? Jagundrar vad egentligen har för uppfattning om hela detomfattande arbetsmiljöarbete som bedrivs på alla möjliga plan. Tror ni inom vpkatt arbetsgivarna har hela makten när det gäller att utforma arbetsmiljön - trotslagar, bestämmelser och de fackliga organisationernas och skyddsombudensinflytande? Om ni påstår att det bara är profiten som driver den härverksamheten och att det bara är arbetsgivarna som bestämmer, så är det attgrovt underskatta den svenska fackföreningsrörelsens styrka. Och det tyder i såfall på en utomordentlig brist på kontakt med den svenska verkligheten. (vpk): Det är intressant med den stödjepunkt som arbetsmarknadsministern hartagit fasta på, nämligen de fackliga organisationerna. Det är inte så bra medsamarbete ibland, men ibland duger det. Nuskall vi alltså sikta till helt ofariiga arbetsplatser, och skallde bli mindre fariiga. Då har jag ställt frågan: Vilket tidsperspektiv har vi?Vilka insatser kan vi göra? Det är den helt avgörande frågan här. Arbetsmarknadsministernsade i sin första replik att det inte var tillräckligt med profitintressenaoch att den här lagen därför hade skrivits. Jag anser att det ärprofitintressena som skapar den här situationen men att lagen inte gertillräckligt stöd åt de fackliga organisationerna. Jag säger det därför att mantagit fram citat från debatten när lagen antogs och menat att det inte blirnågra pengar till arbetsmiljöförbättringar. Det citatet var direkt kopplat tilldet nuvarande krisläget, och det är ganska intressant att studera vad somhänder med arbetsmiljön just . kapitalistiska krisen avsätts inga pengar utöver det som är tvunget tillarbetsmiljön. Man hotar med att lägga ned, permittera eller inskränka driften.Det finns inga pengar till förbättringar av arbetsmiljön. Man tränger alltsåtillbaka den fackliga rörelsen i kraft av sitt ägande av produktionsmedlen. Detär arbetsköparna som bestämmer ramarna Jagvill inte gå så långt som till att säga att det är de fackliga organisationernasfel att vi har lösningsmedel som hotar arbetarna på arbetsplatsen. Det är intederas fel att de finns där. Men att de fackliga organisationerna skulle varaansvariga fördetta måste ju bli konsekvensen av arbetsmarknadsministernsresonemang om att de har så förfärligt stor makt. Jaganser i stället att det är arbetsköparnas fel att vi har lösningsmedel påarbetsplatserna. Och tyvärr har de fackliga positionerna inte kunnat flyttas sålångt fram att vi fått bort medlen. Det tycker jag är kärnfrågan. Att då lutasig mot de fackliga organisationerna och på sätt och vis göra dem delansvarigaför att lösningsmedlen finns på arbetsplatserna tycker jag bara är ett trick,och det kan inte vara särskilt populärt i fackliga kretsar att få höra ettsådant uttalande. Sedankommer vi till frågan om samarbete eller inte. Vpk har den principiellauppfattningen att det inte är framgångslinjen. Vad det gäller är de konkretaåtgärder som föreskrivs i lagstiftningen. Och vad står det då i svaret? Jo:Producenter och importörer är skyldiga att vidta åtgärder. Och arbetarskyddsstyrelsenhar möjlighet att föreskriva hur ett visst ämne får användas samt att utfärdaförbud. På de grunderna kan man sedan gå till straffsanktioner. Det är ju bra.Men vad händer däremellan? De konkreta åtgärderna däremellan saknas. Dem skallarbetarskyddsstyrelsen och arbetsmarknadens parter i stort sett ordna med. Ochdå frågar jag: Hur gick det med t. ex. gränsvärdena för epoxipro-dukter?