prot · G10954 · 1977-12-31 00:00:00 — kan uppslit, har deborgerliga ledamöterna i utskottet slutgiltigt stannat inför en sk rivning, sommåste tolkas så alt Jordbrukarna skall favoriseras på konsunnenternasbekostnad. Inkomstmålet skall enligt utskottsmajoriletens mening varahuvudsyftet med jordbrukspolitiken. Effektiviteten i näringen ochkonsekvenserna för konsumenterna är tydligen för utskottsmajoritetenandrahandsfrågor. Frånsocialdemokratins sida finner vi del naturligt att säga att ett huvudmål förjordbrukspolitiken måste vara att trygga vår livsmedelsförsörjning. Detlaskall ske i en långsiktig och planmässig hushållning med de naturresurser somutnyttjas i jordbmket och under hänsyn tagen lill skyddet fön miljön. Det skallske i en rationellt bedriven produktion, som ger dem som arbetar i jordbruketen standard likvärdig den som Jämförbara grupper har och åt konsumenternalivsmedel av god kvalitet till rimliga priser. Konsumenterna får bära denstora bördan av den misslyckade ekonomiska politik som regeringen för. I dettaläge finns det sanneriigen inga motiv all inför de förhandlingar om ett nyttjordbruksavtal, som skall starta, göra uttalanden som favoriserarjordbrukarna på konsumenternas bekostnad. Enannan punkt där jordbruksministern vill försöka stärka jordbrukarnas positionvid förhandlingsbordet är frågan om hur det s. k. spannmålsöverskottet skallfinansieras. Vi accepterar från socialdemokratisk sida synsäUet att denåkerareal som effektivt kan brukas i stort sett kommer alt odlas också iframtiden. Vi har i denna fråga exakt samma insitällning somjordbruksutredningen, nämligen all inga samhällsåtgärder för all öka ellerminska arealen är motiverade. Vi skall slå vakt orn den goda jorden. Vi noterarmed tillfredsställelse den förståelse som jordbruksministern i propositionenvisar för det behov som i vissa fall kan föreligga all ta även jordbruksmark ianspråk för bebyggelse och vägbyggande. Jordbruksministern har enligt vårmeningen betydligt mer realistisk inställning lill kommunernas problem ochbehov i dessa sammanhang än den som bostadsministern gett uttryck för när honbl. a. för vidkommande talat om all av jordbruksmarken skallförbehållas jordbruket. Viär medvetna om alt vi på den areal vi nu brukar under normalår kommer att få ett betydande spannmålsöverskott. Alt det saknas motiv rör att stimulera lill produktion utöver detta överskott tror jag vi alla är överens om. Den ordning som f. n. tillämpas med inlösenpriser för hela spannmålsskörden för vilkas infriande staten ytterst slår som garant kan stimulera till sådan produktion. Jordbruksministern vill förstärka 14 denna stimulans genom alt fiytta över ytterligarekostnadsansvar på sam- hällei och konsumenterna. Enligtsocialdemokraternas mening bör samhällets prisgarantier begränsas till den delav spannmålsskörden som behövs för konsumtion inom landet, förlivsmedelsberedskapens krav samt för att uppfylla de åtaganden vårt land gjortför katastrofhjälp och liknande humanitära ändamål. Det finansiella ansvaretför övrig del av skörden bör bäras av jordbruket. Därför bör enligt vår meningi prisöverläggningarna fastställas dels ett inlösenpris, dels den kvantitet förvilken inlösenpriset skall gälla. Kvantiteten bör grundas på förut uppräknadebehov. För det sålunda fastställda inlösenpriset bör samhället bära ansvaret.Vad beträffar den övriga spannmålsskörden - det som kommer all exporteras pårent kommersiell basis - bör näringen själv och inte samhället ochkonsumenterna ta det ekonomiska ansvaret. Delinnebär att i stället för alt vi nu är tvungna att la en stor del av delutrymme som tillfaller jordbruket i prisförhandlingarna i anspråk föran betalaen produktion som vi inte själva utnyttjar kan delta utrymme läggas på enproduktion som kanske ur såväl konsumenternas som producenternas synpunkt tersig mer motiverad. En sådan ordning bör också öka möjlighelerna till en jämnareinkomstfördelning mellan Jordbrukarna. Det är en utveckling somsocialdemokratin vill främja. Omsålunda propositionen innehåller skrivningar som avser att stärka jordbrukarnasställning vid förhandlingsbordet är den desto mer avvisande mot förslag somsyftar till all skapa bättre förutsättningar för konsumentsidan att hävda sinaintressen. Den kritik som från remissinstansernas sida riktas motjordbruksulredningens förslag är, som jag uppfattar del, i första hand uttryckför en oro över den starka ställning Jordbrukarna har i förhållande tillkonsumenterna när respektive intressen skall vägas mot varandra och fullföljasi den praktiska hanteringen av livsmedelsförsörjningen. Jordbrukarnabehärskar råvaran och i betydande grad också livsmedelsproduktionen samtidigtsom de åtnjuter ell starkt skydd för sin näring från samhällets sida. De storalöntagarorganisationerna och de myndigheter som övervakar priser ochkonsumentintressen har krävt ökad insyn och ökat infiytande för konsumenterna. Socialdemokraternahar i den motion, 1227, som lämnades , fört fram förslag till enrad åtgärder som skulle stärka konsument-infiytandet. I regeringens propositionär gensvaret för dessa magert. Socialdemokratinlog tidigt en positiv inställning till jordbrukarko-operationen. Denna var ocharen nödvändig förutsättning för jordbrukels gynnsamma utveckling och för allde inom jordbruket yrkesverksamma skall erhålla en god bärgning. Framväxten aven stark jordbrukarko-operalion har spelat en betydelsefull roll i uppbyggnadenav en effektivare jordbruksnäring och en rationell distribution och förädlingpå livsmedelsförsörjningens område. Vinsten härav har också kommit samhälletoch konsumenterna till godo. Utvecklingen haremellertid lett till att producentkooperationen på Jordbrukspolitiken,m. Jordbrukspolitiken,m. många områden blivit heltdominerande. Detla gäller mejeriproduktionen, oljeväxierna och stärkelsen, förvilka producenikooperalionen har hela marknaden. Inom slakt av nöt och svin harman av marknaden och inom ägg- och spannmålshandel har man över 70 %av marknaden. Kostnadernaför jordbrukets produktionsmedel, konstgödsel, foder och maskiner med tillbehörär av utomordentligt stor betydelse för kostnadsutvecklingen inom jordbruket.Kostnadsutvecklingen för dessa produktionsmedel bestämmer utvecklingen avproduktionsmedelskosinadsin-dex, som styr den automatiska inflationskompensaiionenlill jordbruket. En allt större del av marknaden för dessa produktionsmedel harkommit att behärskas av jordbrukskooperationen eller enskilda företag som arbetarmed olika former av konkurrensbegränsningar. Utvecklingenmot en allt större dominans förjordbrukarkooperalionen eller enskildamonopolföretag i viktiga delar av det näringsliv jordbrukspolitiken omfattaraktualiserar en prövning av statens och konsumenternas möjligheter lill insynoch inflytande inom denna verksamhet. Denställer naturligtvis också allt större anspråk på de resurser den andra parlen,konsumenterna, har lill sitt förfogande vid överläggningarna om prissättningenpå jordbrukels produkter. Den ställer krav på samhället att vidmakthållabalansen mellan de intressen som påverkar den praktiska tillämpningen av vårjordbrukspolitik. Menjordbruksministern ställer sig kallsinnig såväl lill jordbruksutredningensenhälliga förslag om en översyn av konsumentdelegationens ställning som en radremissinstansers yrkande om förstärkning av delegationens resurser. Likasåavvisar jordbruksministern den utvidgning av representationen förallmänintresset i jordbruksnämndens styrelse som föregående årställde sig bakom. Detta krav har ökat i styrka, inte minst mot bakgrund avutvecklingen på livsmedelssubvenlione-ringens område. Andra socialdemokratiskaledamöier i jordbruksutskottet kommer alt gå närmare in på motiven för vårreservation i dessa sammanhang. Jag vill bara nöja mig med att konstalerajordbruksministerns myckel svala intresse för konsumenternas ställning inomjordbrukspolitiken. Socialdemokratinbygger sin uppfattning på att jordbrukspolitiken inte enbart är en angelägenhetför jordbrukarna, producenterna, utan i lika hög grad en angelägenhet förkonsumenterna. När jordbrukarna genom ett ökat skydd från samhällets sida ochgenom utvecklingen i övrigt på jordbrukets område kunnat skapa sig en alltstarkare ställning, är det nödvändigt att samhället genom åtgärder av det slag,som vi förordat i vår motion och understryker i reservationen, svarar för allbalansen mellan parterna kan upprätthållas. Närjordbruksministern i propositionen så tydligt markerar all han vill favoriserajordbrukarna på konsumenternas bekostnad är det ju inte särskilt förvånansvärtall de stora löntagarorganisationerna reagerar. Man kan sålunda säga attjordbruksministern byggt sin proposition i allt väsentligt påjordbruksutredningens enhälliga förslag och att han i den meningen fullföljerden jordbrukspolitik som vi varit ense om under hela 1970-lalet. Men hanbeskriver riktlinjerna för jordbrukspolitiken så att de kan tolkas tillJordbrukarsidans förmån och gör konsumentfrågorna till ell slagsandraplansintresse i sammanhanget. Den tolkningen har i varje fall denborgerliga ulskollsmajorileien eftersträvat i sitt betänkande. Omdel är detta jordbruksministern avser när han talar om en ny och annoriundajordbrukspolitik, då är han enligt min uppfattning ute på farliga vägar.Förutsättningen för den enighet vi hitintills har haft omkringjordbrukspolitiken är tveklöst att den också kan mötas med förtroende frånkonsumenternas sida. Ur jordbruksnäringens synpunkt är en annan politik bådekortsynt och oförnuftig. Närdel gäller rationaliseringspoliliken och regionalpolitiken ansluter vi ossifrån socialdemokratins sida till de enhälliga förslag som utredningen harlagt på bordel. Vi konstaterar sålunda alt familjejordbruket även ifortsättningen kommer att vara den dominerande förelagsformen på jordbruketssida. Hela den utveckling vi har haft har ju, i enlighet medinriktningen beslut, inneburit att man skulle eftersträva all stärkamöjlighelerna att skapa bärkraftiga jordbruksföretag. Om dessa frågor var manockså ense 1967. För all på nytt citera i Skegrie, så uttryckte hansaken så, att "den verkligt stora uppgiften i strukturrationaliseringenunder relativt främst måste vara alt göra dessa små enheterbärkraftiga genom alt t. ex. fördubbla deras storlek". Ävenom vi nu liksom 1967 ansluter oss till uppfattningen om familjejordbrukensdominerande ställning som företagsform i det svenska jordbruket vill vi likalitet som jordbruksministern utesluta andra förelagsformer från möjlighet atterhålla rationaliseringsstöd. Vi tycker del är angeläget att man stödermöjligheterna till sambruk. Sambruk kan bli den företagsform som bättre lösermånga av de arbetsfördelnings-och frilidsproblem som tveklöst jordbruket i daghar bekymmer med. Jag upplevde som jordbruksminister att unga jordbrukare oftavar tilltalade av tanken all sambruka sina enheter för att utvinna de fördelarav både ekonomisk och social karaktär som kan vara svåra att uppnå på denenskilda enheten. Vikommer senare att få ta ställning till de förslag som utredningen lagt medavseende på jordbrukets roll i regionalpolitiken. Låt mig bara i delsammanhanget få slå fast vad vi från socialdemokratiskt håll uttalar i enreservation, där vi säger att jordbrukels betydelse från regionalpolilisksynpunkt måste ses i sitt totala samhällsekonomiska sammanhang. Del innebär attdet särskilda regionalpolitiska jordbruksstödet, som vi tillstyrker, inte fårbli ell surrogat för andra sysselsällningsbefrämjande ål-gärder och en aktivarbetsmarknadspolitik. Likaså vill vi slå fastatt kombinationseffekterna jord-skog inle enbart Jordbrukspolitiken,m. 2 protokoll 1977/78:54-55 Nr 54 får ses från jordbrukssynpunkt utan också måste ses frånskogsnäringens ''gäller de för jordbruket och jordbruksnäringens framtid så --------------- angelägnamarkfrågorna får vi återkomma till diskussionen sedan re- Jordbrukspoliti- geringen lagt sina förslag med anledning av jordförvärvsulredningens ken, m. m. betänkande. Vi har i vår motionredovisat hur vi ser på markfrågorna. Försocialdemokratin är det en angelägen uppgift att med olika medel söka medverkatill en god markhushållning och motverka markspeku-lalion med en oskäligprisstegring som följd. Socialdemokratinhävdar att möjligheten att bli jordbrukare inte bara får förbehållas den somärver eller har ekonomiska resurser att förvärva mark. Här som på andra områdeni samhällslivet bör den genom kunskaper, erfarenheter och intresse mestlämpade få chansen. Sammantagetär vi övertygade om alt den svenska jordbruksnäringen har goda möjligheter gynnsam utveckling . De åtgärder som har vidtagits under årenslopp för all stärka näringens ställning och trygga vår livsmedelsförsörjningger näringens utövare del i den allmänna standardförbättringen ochkonsumenterna skydd mot orimliga prisökningar. Vi har lagt en god grund förnäringens framtid. Socialdemokratinhar inte sökt strid om jordbrukspolitiken. Vi har tvärtom såväl iutredningsarbetet som i vår motion och i utskottsbehandlingen av propositioneneftersträvat att bygga vidare på den goda grund för näringens utveckling som ibred enighet lagts under de år socialdemokratin i regeringsställning haftansvaret för jordbrukspolitiken. Om jordbruksministern och utskottsmajorilelentror att en gynnsam framtid för jordbruksnäringen går över försöken att profileramotsättningar mellan producenter och konsumenter i Jordbrukspolitiken är jagövertygad om att man tar allvarligt miste. Jordbruksministernhar ett enastående tillfälle att ge sitt bidrag till den fortsattaenigheten om jordbrukspolitiken genom all förklara att det icke har varit hansavsikt att förskjuta tyngdpunkten mellan jordbrukarnas, samhällets ochkonsumenternas intressen i jordbrukspolitiken lill någons favör utan alt han istället är beredd att bibehålla den jämvikt mellan dessa intressen somhitintills har varit vägledande i vår jordbrukspolitik. kan göradetsamma genom alt ansluta sig till de reservationer som jordbruksutskottetssocialdemokratiska ledamöter fogat till utskottsbelänkandel. Jag yrkarbifall till dessa reservationer. OSWALDSÖDERQVIST (vpk); kommunisterna har genom sin represen tant jordbruksulredning ställt sig bakom de förslag och ytt randen som utredningen har framfört, och vi ställer oss också bakom den proposition som lagts fram av regeringen i denna fråga. Vi har dock 18 i vissa delar en avvikande uppfattning, som jag härvill redovisa och som vi har gett uttryckför i de motioner som vi har väckt under del här året. Videlar alltså den uppfattningen som andra partier har, all den inriktning ochden sloriek som vårt jordbruk har f n. är ändamålsenlig och alt det inte finnsnågon anledning all i någon större omfattning vare sig öka eller minska denodlade arealen eller sätta in åtgärder i sådan riktning. Vi menar däremot attdel finns anledning all uppmärksamma småbrukarnas situation något mer än manhar gjort. Det finns, särskilt i Norriandslänen - kanske speciellt i Norrbotten- fortfarande en stor grupp brukare som måste hänföras lill den kategorin. Ochde regler som finns för stöd lill dem är, menar vi, inle tillräckligt generösa,utan stödet borde kunna utökas ytteriigare. Vi har i vår motion i den fråganockså begärt alt skall uttala sig för att sådana åtgärder vidtas attdel stödet kan ökas. Vianser alt själva livsmedelsproduktionen, som jag sade tidigare, i stort settbarden sloriek som den måste ha. Vi är kritiska mot tankegångar som går ut påatt vi skulle driva upp jordbrukets produktion i och exporteralivsmedel. Uttryck för sådana funderingar har hörts ibland från vissa håll -framför allt pä grund av att vi vissa år fått betydande överskoll av spannmål.Vi anser all det är en felaktig väg och instämmer där i den mening som framförtsav . Det är inte rationellt alt odla livsmedel i form avspannmål och annat i och sedan försöka skeppa ut del lill andra länder.Det har visat sig - inte bara när det gäller svenska leveranser, utan kanskeframför allt när del gäller leveranser av vete och annat från länder med storaöverskott, såsom exempelvis - att sådana leveranser oftast inle kommer deverkligt behövande lill godo ulan smusslas undan av mellanhänder. Det blirockså ofta ett mycket stort svinn vid sådana leveranser på grund av dåligalagringsmöjligheter, transportmöjligheter och annat i de mottagarländer det rörsig om, alltså utvecklingsländerna. Skall man stödja utvecklingsländerna ochförsöka förbättra deras livsmedelssituation, gör man det alltså bättre genomatt ge dem annan hjälp, så att de kan utveckla sitt eget jordbruk. Enviktig fråga när del gäller Jordbrukspolitiken är markpolitiken. Vi har där denfrån övriga partier kanske mest avvikande meningen - framför allt frånregeringspartiernas. Vi anser att samhället måste bedriva en mycket mer aktivmarkpoliiik. Vad som sker och har skett med accelererande fart under desenaste åren, speciellt under 1960- och 1970-lalen, är att priserna påjordbruksfastigheter drivs upp lill oanade höjder på grund av delspekulalionsintresse som finns - man placerar pengar just iJordbruksfastigheter. Det betyder all de svenska jordbruksfastigheterna i alltsnabbare takt köps upp och ägs av folk som inte brukar dem själva. Vi håller påatt få en jordägande grupp människor som har hell andra yrken än jordbrukarens,som är bosatta i städerna och ofta har höga inkomster av andra yrken elleraffärsverksamhet. Dessa vill placera sitt överskott i jordbruksfastigheter föratt tillgodogöra sig vär- Jordbrukspolitiken,m. Jordbrukspolili-ken,m. deökningen, alltsåinflationsskydda sina pengar. Såsmåningom kommer, som sade, förslag till ny jordförvärvslagatt läggas fram. Vi får avvakta och se vad den kommer att medföra. Vi villföreslå - det har vi gjort tidigare också - vissa konkreta åtgärder, som skullekunna ändra det här förhållandet. Vi anser att Jordbruksmark som inte brukas,som inle ägs av en brukare, skall kunna förvärvas av samhället efter entioårsperiod. Om någon köper upp jordbruksmark, lägger den för fäfot och intehåller den i bruk, då bör samhället ha rätt att gå in och lösa in den marken.På del sättet skulle samhället kunna få tillgång till jordbruksmark som mansedan till rimliga priser kunde sälja till folk som har intresse och utbildningför jordbruk och som vill leva på jordbruk. Enannan viktig aspekt i detta sammanhang är arrendalorernas situation. Dekapitalintressen som köper upp mark, som inle själva vill bruka den och sominle heller vill lägga den för fäfot, arrenderar naturligtvis ut den. Antaletarrendatorer här i landet har ökat mycket snabbt . I de större jordbruksbygdernaarrenderas av marken ut. Ägarna sitter i städerna eller på annathåll. I är av åkerjorden utarrenderad, i Östergötlandslän 48 96, i 41 96, i 33 96, osv. Detta aren utvecklingsom inte är önskvärd. Vi håller på att faen grupp människor, arrendatorer, sominte själva äger den Jord de brukar. Vi närmar oss här andra länder i Europamen framför allt de s. k. utvecklingsländerna, där bara ett fåtal människoräger den jord de brukar. Stora jordägare äger merparten av jorden ocharrenderar ut den; brukarna får bara den begränsade vinst de kan få ut av sittarrende. Detär en ordning som vi tycker är felaktig. Vi har föreslagit att arrendatorerskall få rätt att inlösa arrenderade marker efter ett arrendeinnehav . I delta sammanhang villjag beröra familjejordbruket och dess roll. Viär fullt på det klara med att den förhärskande ägarformen och bruk-ningsformeninom överskådlig lid kommer att vara familjejordbruk. Den är fast förankrad iden svenska traditionen. Men vi anser all man borde göra mera för att främjaandra ägandeformer. Det finns en rädsla för kollektivt och kooperativt ägandesom gör att man inle på ett tillräckligt aktivt sätt uppmuntrar sambruksföretageller kooperativa företag. Det har funnits ett svall intresse för att främjaoch understödja sådana bruk-ningsformer. Det finns ingen anledning alt denformen skall vara något slags styvbarn i detla sammanhang. Motbakgrund av den utveckling jag redogjort för på markpolitikens område skullesambruksföretag mycket väl kunna vara en lösning på problemen, särskilt isådana bygder där det finns en stor andel småbruk - jag tänker då framför alltpå Norriandslänen. Det sägs visserligen i propositionen att samverkansförelagockså skall få ralionaliseringsslöd, osv., men vi anser att man borde bedrivaen mer aktiv politik på detla område. Jagvill sedan övergå lill att lala litet om den vidare förädlingskedjan ilivsmedels- och Jordbruksproduktionen. Somockså nämnde ligger livsmedelsindustrin och ävenproduktionsmedelsindustrin i stor utsträckning i händerna på jordbrukskooperationen.Det är inte i och för sig något fel på del. Det finns en annan aspekt som ärmyckel mer viktig och allvariig, och del är de stora multinationellalivsmedelsföretagens roll i och över huvud tagel. De harsystematiskt köpt upp stora delar av den svenska livsmedelsindustrin. Bolag somUnilever och äger stora delar av de svenska livsmedelskedjorna.Det är ingen önskvärd utveckling. Vi anser att samhället borde skaffa sigstörre kontroll och insyn i dessa förelag. Detsammagäller naturiiglvis de företag som verkar på produktionssidan. I det fallet ärvi överens med socialdemokraterna, och vår representant i Jordbruksulredningenhar anslutit sig lill den socialdemokratiska reservationen i dessa frågor. Omdet visar sig nödvändigt att öka kontrollen och insynen i dessa företag, framförallt de multinationella förelagen, bör samhället göra det. Vpk:sgamla och välkända krav att mervärdeskatten på livsmedel skall tas bort har iviss mån tillgodosetts genom att man valt en mellanprislinje,som vi alla är överens om skall vara kvar. Vi ser det som en framgång Kr denpolitik som vi har bedrivit att man gör ingrepp i prissättningen på livsmedel.Om man inle lar bort momsen - vilket krav vi inte har fått gehör för - anser viatt livsmedelssubventionerna bör höjas lill en nivå som ger motsvarandeeffekt. Vi har inga dogmatiska synpunkter härvidlag - det vikliga för oss äralt man får fram livsmedel lill låga priser. Matkontoi tar för de flestafamiljer, särskilt för barnfamiljer i låga inkomstlagen, en relativt större delav inkomsten än för dem som har en bättre ekonomisk ställning. Därför ärlivsmedelskontot en väsentlig post för dessa grupper. Detär viktigt för oss att konsumentinflylandel ökas och alt de remissinstansersom nämnde får insyn i de nämnder och instanser som reglerardessa frågor. I del fallet kommer vi alt följa den socialdemokratiskareservationen och rösta för ett ökat konsument-inflytande. Jag yrkar bifall till motionerna 1976/77:944 och 1977/78:98 punkterna 1t. Jordbrukspolitiken,m. för ett på flera vitala punkter intressantresonemang. Till stora delar hänför del sig emellertid, som han själv säger,till förslaget om en ny Jordförvärvslag som vi skall kommentera i ett senaresammanhang. SvanteLundkvist log upp ett anförande som Jag har hållit i . Jag har ettmanuskript lill det föredraget - del är inte alllid man har det, men Jag varden här gången litet orolig för att man skulle kunna Jordbrukspolitiken,m. dra felaktiga slutsatserav vad jag sade eller citera mig fel. Jag skall överlämna det manuskriptet tillSvante . Jag har inte använt ordet bondemord. Jag har inte hafttillfälle all läsa tidningarna där uppifrån, men om man har lagt det ordet i minmun är det felaktigt, och det beklagar jag i så fall. SvanteLundkvist för en underlig debatt, där han i något slags vånda inför sig självinle riktigt vet om han är enig med jordbruksministem eller inle. Jag skallinte försöka hjälpa honom ur den våndan. Jag vill bara säga alt antingenställer sig bakom propositionen eller också gör han det inte.Om han ställer sig bakom propositionen - varför då dessa häftiga angrepp? har förflutit sedan riksdag fattade ett allmäntjordbrukspolitiskt principbeslut. Del är nu min förhoppning att förslaget omnya riktlinjer för jordbrukspolitiken m. m., till vilket riksdagensjordbruksutskott i sill betänkande nr 10 hemställerom bifall, skall kunnautgöra grunden för svensk jordbrukspolitik under framåt i liden.