prot · G10943 · 1977-12-31 00:00:00 — Även om antalet fall exempelvis vid länsrätteni är mycket litet är detta trots allt ett ingripande och enviktig fråga för den enskilda människan, för det enskilda barnet. Närjustitieministern säger att man skall ta hänsyn till barnets bästa och att desociala myndigheterna här skall spela en stor roll måste man ställa frågan: Hurfungerar de sociala myndigheterna i nuvarande läge? På många platser i landet -jag kan som exempel ange - avråder sociala myndigheter föräldrar från allsöka gemensam vårdnad i enlighet med det riksdagsbeslut som fattats. Det gällerfall där den gemensamma vårdnaden skulle kunna klara ut problemen. Mänga gångerhar tvister undvikits tack vare att föräldrarna haft gemensam vård. Man måstedå ställa frågan i ett längre perspektiv: Varför motarbetar de sociala myndigheternaoch även de allmänna advokaterna just del här beslutet? Och vad tänkerjustitieministern göra åt det? Det gäller trots allt att få en anpassning tillverkligheten från den konservativa syn som otvivelaktigt finns kvar. Den kommitté som arbetar med de härproblemen har till uppgift att se inte bara på frågor om överflyttning utanockså pä själva vårdnadsfrågorna. uppslag som finns nämnt i direktiven ärau del skulle kunna finnas någon förtroendeman som kunde särskilt beakta barnensställning. Jag förmodar att del är ell uppslag som ligger helt i linje med vadfrågeställaren vill komma till. (vpk): Jag noterar att justitieministern alltså inte har för avsikt attförsöka få rättstillämpningen i nuvarande läge alt följa de beslut som harfattats i . Justitieministern ger här inget svar på frågan hur man inuvarande läge skall få domstolarna att följa beslut. Närdet gäller att få de sociala myndigheterna att följa de beslut hartagit beträffande gemensam vårdnad som en möjlighet att klara av de flestaproblem som kan kvarstå har justitieministern inget direkt förslag att läggafram utan hänvisar till en utredning som kan ta avsevärd tid. Flera fallav tvångsingripanden kan alltså under den tiden bli resultatet. Överläggningenvar härmed slutad. §4 Om åtgärder mot tvångsingripanden i vissa ärenden rörande vårdnad av barn Omåtgärder mot tvångsingripanden i vissa ärenden rörande vårdnad av barn SocialministernRUNE erhöll ordet för alt besvara () den 1december anmälda fråga, 1977/78:183, till justitieministern, och anförde: har frågat justitieministern när en ny lagstiftning somtar hänsyn till barnets vilja vid placeringar enligt barnavårdslagen kanföreläggas . Arbetetinom regeringen är fördelat så att det är jag som skall svara på frågan. Barnavårdslagenanger ingen åldersgräns för när barn skall höras under utredning i ärende hosbarnavårdsnämnden. På vilket sätt och i vilken utsträckning barnet bör gestillfälle att medverka under utredningen får bedömas med beaktande av barnetsmognad och övriga omständigheter. Av barnavårdslagens och förvaltningslagensbestämmelser följer emellertid alt i vart fall ett barn som har fyllt 15 årskall underrättas om vad som har framkommit under utredningen och beredastillfälle alt yttra sig, barn som har fyllt 15 är får även självt föratalan i fråga om omhändertagande för samhällsvård eller utredning. Barnavårdsnämndenhar ansvaret för vården av den som har omhändertagits, Lagen föreskriver ingenskyldighet för nämnden att samråda med barnet eller föräldrarna vid vårdensutformning. Någon generell rätt att föra talan mot beslutade ändringar i vårdenföreligger inte. Jagvill också erinra om barnavårdslagens bestämmelser om förbud mot alt flytta fosterbarn.De näraliggande bestämmelserna i föräldra-balken om överflyttning av barn harbehandlats av justitieministern med anledning av en fråga av (1977/78:168), Socialutredningenhar tagit upp hithörande frågor i sitt betänkande (SOU 1977:40) Socialtjänstoch socialförsäkringslillägg. framhåller vikten av att ävenbarn under 15 är hörs under utredningen så snart barnets mognad och övrigaomständigheter medger del. Med hänsyn till de stora individuella skillnader somhär kan finnas har socialutredningen ansett alt den frågan inte bör bliföremål för rättslig reglering, barn skall enligt förslaget fåföra sin talan självt. Vården bör utformas i samråd med barnet och föräldrarnaoch det bör finnas rätt att föra talan mot beslutade ändringar i värden. Somframgick av justitieministerns svar kommer utredningen (Ju 1977:25) ombarnens rätt, som tillsattes i början av detta år, in på samma Omåtgärder mot tvångsingripanden i vissa ärenden rörande vårdnad av barn Utredningen skallsålunda enligt sina direktiv undersöka hur barns intressen och behov bättreskall kunna tillgodoses än f n. Socialutredningensförslag remissbehandlas f n. De frågor som lar upp kommer därföratt behandlas under det fortsatta arbetet med utformningen av en nysocialvårdslagstiflning, ALLANÅKERLIND (m): Jag ber alt få tacka socialministern för svaret på min fråga. Somjag nämnt i frågan motionerade jag , 1967, om den härsaken. Jag begärde då att barnet alllid skulle beredas tillfälle att yttra sig,om barnet uppnått sådan ålder att han eller hon kunde antas förslå vad sakengällde, samt att barnavårdsnämnden vid ärendets behandling skulle la störstamöjliga hänsyn till barnets önskemål. Iandra lagutskottets utlåtande nr 51, 1967, behandlades motionen positivt. Mansade där att de frågor, till vilka förslagen anslöt, enligt utskottetsbedömande borde bli föremål för utredning. Man förutsatte att den översynenskulle ske utan tidsutdräki. Det uttalandet gjordes alltså av utskottet ochgodkändes av . Dethar gått , och de här frågorna är fortfarande, ,under utredning. Jag beklagar detta djupt. Det är inte främst den sittanderegeringen som är ansvarig för del utan i första hand den föregående. Medhänsyn till de relativt positiva svar som lämnats både av socialministernoch justitieministern hoppas jag att utredningsarbetet nu skall gå fort ochatt del orimliga förhållandet all värnlösa barn fortfarande kan jagas av polisoch placeras där de inte vill vara skall kunnaavskaffas, även om det bara förekommer i enstaka fall, som vi hörde. Litetotäckt är det också att lagen, som också sades i svaret, inte föreskrivernågon skyldighet för nämnden att samråda med barnet eller föräldrarna vidvårdens utformning. "Någon generell rätt att föra talan mot beslutadeändringar i vården föreligger inte", hette det i svaret. Det är ocksåsaker som bör las upp till omprövning. Jaghoppas att en ny lagstiftning på detta område med det snaraste kommer tillstånd, där barnens rätt - det är ju den det gäller - bättre tillvaratas. Jagser fram mot del. Jag tycker i alla fall alt svaren inger hopp om alt det snartskall ske någonting på detta område. Jag vill bara göra den kommentaren till anförande attutredningen i den del den berör socialvården är klar. Den remissbehandlas nuoch skall sedan beredas i departementet. Jagvill också understryka all socialulredningen i sitt betänkande från olikaaspekter har tagit upp frågan om underårigas hörande. Utredningen har därvidframhållit hur betydelsefullt del är att barnet, när det är fråga om placeringutanför det egna hemmet, får ge sin mening till känna. Den som utreder ärendetmåste söka nå sådan kontakt med barnet att han på ett sätt som är anpassat tillbarnels mognad kan berätta för barnet vad som förestår och skälen till det. framgår också hur viktigt det är att barnavårdsnämnden vid sittställningstagande känner till barnets inställning. Jaghoppas, , att vi kan klara av den här frågan. ALLANÅKERLIND (m): Jag hoppas också, herr socialminister, att denna fråga skall kunna klarasav snart. De uttalanden som har gjorts nu visar, tycker jag, att vi har kommiten bit på väg. Jag beklagar emellertid att socialutredningen enligt vad somnämns i svaret har ansett att frågan inte bör bli föremål för rättsligreglering. Blir den inte det är jag rädd för att missförhållandena kommer attbestå. Jag hoppas att vi får en bättre ordning och en bättre rättslig regleringtill barnets bästa. Omskyldighet för idrottsklubb att betala sociala avgifter för idrottsutövare Överläggningenvar härmed slutad. § 5 Om skyldighetför idrottsklubb att betala sociala avgifter för idrottsutövare SocialministernRUNE erhöll ordet för att besvara () den 30november anmälda fråga, 1977/78:174, och anförde: har frågat mig om jag är beredd att lämna förslagtill om att idrottsklubbar och förbund skall vara skyldiga att betalasociala avgifter för dem som får ersättning för föriorad arbetsinkomst isamband med idrottsutövning. Rättentill sjukpenning och ATP grundas i allmänhet på inkomst av eget arbete i formav antingen anställning eller annat förvärvsarbete. Frågan om en person i enviss situation skall anses som anställd arbetstagare är inte närmare regleradi lagstiftningen ulan avgörs med ledning av den rättspraxis som utbildat sigpå området. Sådana ersättningar som avses i frågan torde därvid irättstillämpningen inte ha ansetts som inkomst av förvärvsarbete och såledesinte avgifispliktiga eller förmånsgrundande. Hithörandefrågor har med anledning av en motion i ämnet behandlats avsocialförsäkringsutskottei, I det av godkända betänkandet 1976/77:8uttalade utskottet att det finns skäl för att en utredning görs av frågan omidrottsmännens sociala förmåner och finansieringen av dessa. En förutsättningför att en sådan utredning skall bli meningsfull är emellertid enligt utskottetatt man på ansvarigt håll inom idrottsrörelsen söker åstadkomma en kartläggningav verksamhetsformerna inom elitidrotten i syfte att uppnå mera enhetliganormer för engagemang av Omskyldighet för idrottsklubb att betala sociala avgifterför idrottsutövare och ersättning tillidrottsmän. Utskottet angav också att Riksidrottsför-bundei avsåg att i samrådmed närmast berörda specialidrottsförbund påbörja en undersökning avmöjligheterna all få till stånd enklare och mera enhetliga former förverksamheten inom elitidrotten. Utskottet ansåg sig med del anförda habesvarat motionen, som därmed avslogs. Enligtvad jag erfarit är avsikten att nämnda undersökning skall vara avslutad i godtid före , Jagvill här även nämna alt angränsande frågor om reglerna för beräkning avpensionsgrundande inkomst har tagits upp vid remissbehandlingen avpensionskommitténs belänkande Pensionsfrågor m. m. Motdenna bakgrund kan jag f. n. inte ge något närmare besked om den fortsattabehandlingen av frågan. Jag avser emellertid alt la upp frågan till behandlingså snart tillräckligt sakmaterial finns tillgängligt. Jag tackar socialministern för svaret. Tyvärr andas det kanske baralitet för mycket av "vänta och se". Socialministernhänvisar till socialförsäkringsutskoltets betänkande 1976/77:8. Man skulleockså kunna gå tillbaka till propositionen 1975/76:46 ochsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 17 del riksdagsåret. Det handlade omenhetliga regler för beräkning av socialför-säkringsavgifier påuppdragsinkomsler. beslöt att uppdragstagare skulle befrias frånavgifisskyldighel och att uppdragsgivaren i stället automatiskt skulle varaskyldig att erlägga socialförsäkringsav-giflerna. Märkligtnog har detta inte kommit att gälla de idrottsutövare som på grund av träningeller tävling har ersällning från sin klubb eller sitt arbetsinkomst. Elitidrottenställer sådana krav på sina utövare alt dessa behöver en omfattandeledighet frän sina arbeten. Genom juridiskt bindande kontrakt tillförsäkrasidroltsulövarna kompensation från sina klubbar. Om denna övergång till halv-eller helprofessionalism kan man ha olika uppfattningar - den diskussionen färvi ta i ett annat sammanhang. existerar i princip ettanställningsförhållande mellan idrottsutövaren och hans klubb, och då får viacceptera del. Tidigarehar försäkringsdomstolen ställt tvä fotbollsspelares inkomster utanförsjukförsäkringssystemet med motiveringen alt de utövat en hobby, trots alt dehade juridiskt bindande kontrakt. Dethar förekommit resonemang om att idrotten inte har råd att la på sig de socialakostnaderna - då måste ersättningarna sänkas. Får man föra ett sådantresonemang? Det ligger ju precis i linje med det försvar som förs fram irättegångarna mot de s. k. gråfirmorna. Enannan förklaring från idrottsledarna är all de aktiva är i elden 10 ä ochatt de, när de lägger av, är så unga - - all de ändå hinner skaffasina ATP-poäng. Man vill hoppas del. Men vad händer med familjen om en aktivavlider? Låtmig sluta med ett exempel. Två personer är intensivt upptagna med sammafotboll. De gör ruscher, de spelar till varandra, de nickar osv. Båda harledigt från sina ordinarie arbeten. Båda har avdrag på sin lön. Båda fårersättning av sin klubb för förlorad arbetsinkomst. För A betalar klubbensociala avgifter, för B inte - beroende på att A är tränare och B är spelare.Jag skulle vilja fråga socialministern: detta rimligt? Är detta konsekvent? säger alt mitt svar andas något av att jag villvänta och se. Jag tycker emellertid att de exempel som häranförde verkligen visar att del är många problem förknippade med denna fråga.Det är detta jag framhållit i svaret, och det var också detta som utskottetframhöll. Därför måste vi göra en noggrann kartläggning av dessa problem. Vihar också fått uppgifter om att håller på all göra ensådan kartläggning och att den skall vara klar till 1979.Riksdagen har tidigare gjort del uttalandet att en av förutsättningarna för ensådan här utredning var att man internt inom idrottsrörelsen först gick igenomfrågan om utformningen av ersättningarna till idrottsmännen. Det är väsentligtatt man först har det grundläggande materialet. Utskottet ansåg - och riksdagenanslöt sig till den uppfattningen - att innan man har gjort en sådankartläggning är del inte möjligt att bedöma i vad mån inkomster avidroltsutövning bör ge rätt till socialförsäkringsförmåner och all skapaenhetliga och rättvisa regler härför. Jagvill sedan än en gång påminna om att denna fråga tas upp i de remissvar som vinu får in med anledning av pensionskommitténs betänkande. Jag hoppas att viskall kunna klara detta, men det är som sagt viktigt att vi har ett material. Omskyldighet för idrottsklubb att betala sociala avgifterför idrottsutövare Jag hoppas ocksåall det kommer att klarna. Jagdelar socialministerns uppfattning att man behöver ett grundläggande materialför att klara upp frågan. Men jag är litet mer försiktig än socialministern närdet gäller att överiåta åt arbetsgivaren - klubben eller förbundet - att lämnadet kompletterande materialet. Del är ungefär som alt överlåta åt att utreda hur och när man skall betala ATP-avgifter förde anställda. Jag kan alltså inte dela socialministerns uppfattning i detavseendet. Jagtycker att svaret andas litet av vänta-och-se. Men om bara den här utredningenpåskyndas så att vi får en noggrann karlläggning kan jag acceptera det. Vadjag uppehållit mig vid är enbart ersättning för föriorad arbetsinkomst-jag harinte gått in på de ganska omfattande kontrakt därutöver som finns inomelitidrotten. Och jag tycker del borde vara en enkel historia att klara av denbiten. 2 protokoll 1977/78:43-44 Omöversynen av de privata skolornas ställning Det är också viktigt att klara ut vilken inkomst det gäller, vilkenlönesumma dessa avgifter skall grundas pä. KARL-ERIKSVARTBERG (s): Jag uppehöll mig alltså vid ersällning för föriorad arbetsförtjänst. Detfinns ett anställningsförhållande,-ett juridiskt bindande kontrakt mellanidrottsutövaren och hans klubb, och om man därutöver betalar ersättningar fårman naturiigtvis ta konsekvenserna av delta. Ersällning för förioradarbetsförtjänst skall klubben eller förbundet betala sociala avgifter för.Idrottsulövaren skall ha ett normalt socialt skydd i vårt samhälle. Överläggningen var härmedslutad. § 6 Om översynen av deprivata skolornas ställning Statsrådet erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga, 1977/78:182, ochanförde: har frågat mig om jag vill redovisa målsättningen föröversynen av privatskolorna och vilka arbetsuppgifter som gäller förutredningsmannen. Fullgörandeav barns skolplikt i annan skola än regleras i skollagens § 33 och34. I § 34 stadgas att skolplikt får fullgöras i enskild skola, om skolangodkänts för ändamålet. I samma paragraf står det: "Godkännande skallmeddelas, om skolans undervisning till art, omfattning och allmän inriktningväsentligen motsvarar och skolan förestås av person, vilken ägererforderlig skicklighet för undervisningen och är väl lämpad att föreståskola," Isamband med grundskolereformen och vid tillkomsten av den skollag som alltjämtgäller, anförde dåvarande departementschefen bl, a, att "de krav man ställerpå arbetet i en enskild skola får inte i författningarna ges en så statiskutformning eller tillämpas så snävt att det i realiteten blir omöjligt attdriva sådan verksamhet". Utvecklingenbeträffande de enskilda skolornas ställning har dock blivit oenhetlig. Gällandebestämmelser tillämpas inte lika från fall till fall. De två besvärsärenden somomnämns i frågan belyser detta. Regeringens beslut i dessa ärenden fattadeshelt inom ramen för nu gällande bestämmelser. Ärendena bekräftar emellertidnödvändigheten av att klarlägga rättsläget i fråga om enskilda skolor såsomdet uttrycks i skollag, särskilda bestämmelser m, m. Vidare måste de enskildaskolornas ställning ånyo penetreras mot bakgrund av den utveckling som skettinom del allmänna skolväsendet sedan genomförande 1962, En sakkunnig har därförtillkallats. Utredningsmannen har givit be- rörda skolor, kommunalaskolstyrelser, statliga skolmyndigheter, m,fl, möjlighet att komma in med material och synpunkter i frågan. Arbetet avsesutmynna i en departementspromemoria som analyserar gällande bestämmelser ochredovisar principiella och praktiska problem i anknytning till frågan om deenskilda skolornas ställning inom skolväsendet. Jag lackarför svaret på min fråga. Ibudgetpropositionen 1977 talas det om att "den allmänna problematik somsammanhänger med såväl riksinlernatskoleutredningen som de övriga privatskolornabör prövas i annat sammanhang". När en utredningsman kallades tilldepartementet, antog jag att del var för att göra denna översyn. Eftersom detvar en principiellt viktig fråga, väntade jag också att direktiv skulleutfärdas. Därav blev dock ingenting. Viariksdagens upplysningstjänst fick jag veta att några särskilda direktiv intehade meddelats för den sakkunniges arbete. Hans arbetsuppgifter är inte hellerbegränsade till något bestämt utredningsuppdrag, ulan han deltar mer allmänt ihandläggningen av de ärenden inom som rör enskildaskolor. Manhar alltså i litet svårt att bestämma sig för vadavsikten egentligen är med hanteringen av privalskolefrågorna. Svaret ärundanglidande på elt sätt som gör mig misstänksam. Uppgifterna förutredningsmannen verkar mycket svävande och dessutom motstridiga. Idagens svar nämns att vad regeringen önskar göra angående privatskolorna äratt "klariägga rättsläget" och "analysera gällande bestämmelser".Men, , vad är det för konstig ordning alt först godkänna tvåprivatskolor mot de berörda kommunernas beslut och därefter börja klarläggarättslägel och analysera gällande bestämmelser? Vore det inte lämpligare att iprincipiellt vikliga frågor först låta klariägga rättslägel, analysera gällandebestämmelser och sedan fatta beslut? Så var i alla fall beslutsgången på densocialdemokratiska regeringens tid. BrittMogård säger också att utvecklingen har blivit oenhetlig och att de beslut somden borgerliga regeringen fattade om godkännande av dessa privatskolor belyserdetta. Ja, på så sätt att den borgeriiga regeringen nu börjar tillämpa en annanpraxis än den som rådde under den socialdemokratiska regeringens tid. Vidaresägs i svaret alt skolväsendets utveckling är en anledning tillöversynen. Ja, i så måtto att det numera mindre än någonsin finns behov avprivata skolor. I och med reformen av skolans inre arbete har det blivitmöjligt all anpassa skolan till lokala behov och förutsättningar. Alltså ärbehovet av privata skolor mindre . Däremotsägs i svaret ingenting om regeringens avsikt, och det var ändå den jag frågadeom. Mer rakt på sak var statssekreterare i en intervju iArbetet . Han säger i att del Omöversynen av de privata skolornas ställning Omöversynen av de privata skolornas ställning gäller att se över delsreglerna för skolor som skall godkännas, dels vilka som skall få ekonomisktbidrag frän staten. Detta tyder på avsikter som är mycket mer långtgående änsom framgår av statsrådet undanglidande svar. Jagvill därför ha ett direkt svar på frågan: Är det den borgerliga regeringensavsikt alt smygvägen återinföra privatskolesystemei i detta land? Gällande lag skall tillämpas, menar . Ja, del ärfaktiskt svårt att bestämma sig för hur frågan om enskilda skolor skallhandläggas. Såsom ansvarig skolminister måste jag ta hänsyn till alla barn ochungdomar i . Jag anser det alltså nödvändigt att veta inte bara hur detallmänna skolväsendel är utformat ulan också hur många enskilda skolor somfinns i landei. Det flnns långt över 100 stycken. Visste det?Nej, knappast, eftersom den uppgiften har tagits fram av min utredningsman. Jaghar inte kunnat få veta det på annat sätt. Ändå går mindre än 1 96 av alla eleveri enskilda skolor, vilket kan jämföras med antalet i som är ca 10 96. Inomparentes sagt kan man såsom socialdemokrat ha en annan inställning än . Ritt , socialdemokrat och dansk utbildningsminister,säger att i verkligheten är det så, att den privata skolan, som ofta bär namnetden fria skolan, inte behöver vara särskilt fri, men den skapar genom alt denfinns frihet för den enskilde all själv välja mellan olika möjligheter. Jagtycker inte del är så dumt sagt. Detär också nödvändigt att känna till vilka barn som går i de enskilda skolorna.Det räcker inte alls, , att som skolminister tro alt del rörsig om de rikas barn. Tillämpningenär alltså oenhetlig . godtas t. ex. i ochHudiksvall men avvisas i och . godtarKristofferskolan men avvisar Martinskolan, som också är en Waldorfskola. I detsistnämnda fallet besvärade man sig i länsskolnämnden och fick rätt. Vissabidrag utgår från kommunerna, t. ex.för eleverna vid Kristna skolaniÖrkelljunga. Ca 4 96 adeskolpliktjga eleverna där går i Kristna skolan. IÖrebro däremot har man dragit in de skol-sociala förmånerna. Dethävdas ofta i debatten att existensen av enskilda skolor är ett hot mot detallmänna skolväsendets organisation och att de skulle vålla samhället storakostnader. I vilka avseenden är de påståendena sanna? Del går faktiskt attnågoriunda ta reda på detta. Menar att jag inte får klariäggadenna fråga? Den handläggs icke ännu, för det är icke möjligt att göra. Jag beklagar, , men några klara besked om den borgerligaregeringens inställning i frågan var delta knappast. frågade om avsikten nu varatt återuppliva privatskolesystemei, men på detta fick jag alltså inget svar.Jag förmenar inte på något sätt rätten att klarlägga läget - detkan nog vara nyttigt - men del brukar finnas avsikter bakom politikersställningstaganden och göranden, och det var delta jag frågade om. Denborgerliga regeringen önskar uppenbarligen ge intryck av att den är vänligtinställd mot privatskoleverksamhelen, men vill man alltså inte gebesked om sina avsikter. Jag vill verkligen varna för del här spelet. Jag gördet med största allvar. Redanhar den borgeriiga regeringen beslutat godkänna två privata skolor. Tidigt ihöstas fanns det, vet jag, ytterligare nio ansökningar iutbildningsdepartementet om godkännande av privata skolor. Jag är säker på attmängden ansökningar kommer all öka, särskilt dä man som ett led iutredningsarbetet sänt en rundskrivelse till inte mindre än 39 privata skolor.Vad som kan förväntas av det initiativet är väl inte annat än petitionslistorom godkännande och statsbidrag. Den karusell som därigenom satts i gäng kan blinog så besväriig, och del är här min allvarliga varning kommer in. Jaghade hoppats att vi hade kommit så långt i skoldebatten och i den politiskauppslutningen omkring det allmänna skolväsendel i vårt land att inteprivaiskoleverksamhetens tillskyndare återigen skulle vädra morgonluft. Omöversynen av de privata skolornas ställning