prot · G109109 · 1977-12-31 00:00:00 — anman pä vissa orier har avsevärt högre arbetslöshet än jag här har angett. Hurmånga byggnadsarbetare vi har sysselsatta i beredskapsarbeie harjag ingenuppgift om. Härharjag velat anföra elt exempel på vad vi från socialdemokratiskt håll menarmal bristande samordning mellan näringspolitik och arbetsmarknadspolitik.Byignadsarbete är ett område där regeringen har oanade möjligheter atl bestämmaomfattningen, och där är läget sämst. På det område där regeringen hårde allrastörsta förulsättningarna att påverka utvecklingen är sysselsättningslägetsämst. Här finns en efterfrågan på en produkt, nämligen bostäder. Elostadsbristböoar bli en vanlig företeelse litet varstans. Det hör till saken all iivenindustriinvesteringarna har minskat med åtföljande arbetslöshet förbyggnadsarbetare och därmed andra yrkesgrupper. Tusentalsvälutbildade yrkesarbetare går alltså utan arbete. De hör då och då regeringensföreträdare uppmana alll folk alt arbeta mer. Eller som herrWennerfors sade: Vi lever över våra tillgångar. De arbetslösa har väldigt svårtatt förstå del - de har bara ett önskemål, nämligen atl arbeta mer och se lillatt få tillgångar. Vi har sagt atl del ärett enormtslöseri alt inte utnyttja detta yrkeskunnande. Vihar lört fram förslag som syftat till ökat byggande. Finge vi fart på byggandetskulle delta fö en omedelbar, gynnsam effekt på mycket annat. Jag är övertygadom atl många av dem som deltar i arbetsmarknadsutbildning inom förelagenskulle kunna återgå till sina normala arbetsuppgifter om byggnadsverksamhetenökade. Del ger ju sysselsättning åt dem som jobbar inom cementindustrin, medarmeringsjärn, inredningssnickerier osv. Så länge man låter 10 96 av vårayrkesskickliga byggnadsarbeiare vara utan sysselsättning kan man inte hävda har lyckats med sysselsättningspolitiken. Detär denna inriktning av politiken - samordning mellan sysselsättning,arbetsmarknads- och näringspolitik - som vi inbjuder atl slälla sigbakom i vår reservalion 1, som också har talat för. Tillsist, herr talman: har återkommit med värt förslag till lag omsamhällskoniroll vid nedläggning av förelag. Denna lanke avvisas av denborgerliga majoriteten. Motiveringen från majoriteten är att en samhällskontrollenligi vårt förslag "är diskutabel från både rättsliga och ekonomiskautgångspunkter". Tillät mig alt beteckna della som synnerligen cyniskl.Den som upplevt företagsnedläggningar genom årens lopp och därvid sen hur manräiisligi behandlal de hundratals personer som drabbais med förödande kraft avnedläggningen, måste reagera mot majoritetens betraktelsesätt. Skulle del vararättsligt stötande alt samhället får slörre möjligheter än nu atl påverkautvecklingen? Vi ser vad som händer när företag hotas av nedläggning: delcyniska spelet mellan ägarna och eventuella spekulanter där de anställdabetraktas som en produktionsresurs-det är som om de inte vore levandemänniskor. Vividhåller vårt krav på en sådan lagstiftning. Detla är inte detsamma som ansäga nej lill sirukiuromvandling, som är nödvändig och som blir nödvändigframöver, men del är all se lill all förändringarna sker i fullt acceplablaformer för de anställda, att helt enkelt tvinga företagen att ta det socialaansvar som man från borgerligt håll säger att de har. Regeringen skall kunnasätta kraft bakom orden i en sådan här situation, så att de anställda ochkommunerna får rådrum. Att säga nej till att samhället skall fä ett sådantinstrument är atl begära alt få bli handlingsförlamad. Det är att nöja sig medden passive åskådarens roll, att beklaga att man tyvärr inte har lagligamöjligheter att göra något. Att göra något vore rättsligt stötande. Jag ber,herr lalman, att få yrka bifall till reservationen 2. JAN-IVANNILSSON (c) kort genmäle: Jag skall bara la upp en enda sak, nämligen möjligheten atl pedagogisktkunna uttrycka sig. hade ingen erinran om mitt resonemang beträffande socialdemokraternasarbetsgivaravgift vad gäller kommunerna. Det lar jag som elt erkännande och såatl han godtar milt resonemang. Delär nolabelt alt ansåg atl socialdemokraternas förrebankchef, utrikes- och industriminister inte hade förstånd i dessa frågor, ochhänvisade lill andra personer. Sedanlill frågan om kostnaden för industrin. Jag nämnde att den skulle ligga islorieksordningen högre enligt oppositionens jämfört med regeringenspolitik. Lät mig då försöka en gång till. Devalveringen beräknas hahaft en effekt på 8 96. Devalveringen med 6 96 beräknas ha haft eneffekt på 5 96. 8-1-5=13, eller hur, ? Socialdemokraternahar hårt kritiserat och sagt atl det var fel alt lämna del s. k. ormsamarbetet,alltså anknytningen av den svenska valutan lill D-marken. Effekten av dennaanknytning till D-marken skulle, enligt enhälliga bedömare, ha betytt mellan 5och i negativ riktning för den svenska valulan. Lål oss då säga 6.13-1-6=19 - del fick jag lära mig i skolan och jag skulle tro att det är sammasak för . Sedan har vi de socialdemokratiskaarbetsgivaravgifterna på 6 96. För kommunerna kan man räkna direkt pälönesumman. När det gäller industrin är del litel olika beroende påarbetsinsatsens storiek i den färdiga produkten. 1 vissa fall kan den varahälften, i andra fall kan den vara tredjedel och i ytteriigare andra fall kanden vara ännu mindre. Om vi lar exemplet alt lönedelen är en tredjedel avvarans värde blir arbetsgivaravgiftens andel 2 96. 19-1-2=21, eller hur,? Om vi säger atl lönesummans andel i den färdiga produktenär en sjättedel - det är i många fall alldeles för litet - kommer man fram lilltotalt . () kortgenmäle: När jag lalade om atl vi inte skall leva över våra tillgångar sä tänktejag sanneriigen inte på dem som är arbetslösa, t. ex. arbetslösabyggnadsarbeiare. Del tror jag nog atl inser. Jag tänkte påsvenska folkel i dess helhet. Del går inte alt år efter är låna pengarutomlands för konsumtion. Får jag sedan ställa enmycket kort fråga lill med 4 protokoll 1977/78:109-110 anledningav hans resonemang om bostadspolitiken: Menar atl vi skallföra samma bostadspolitik som den socialdemokratiska regeringen förde, nämligenden som inte tog hänsyn till efterfrågan? Folk ville bo i småhus, men densocialdemokratiska regeringen ville bygga höghus. Eller skall vi bygga på detsättet som ni gjorde, nämligen så atl vi plötsligt Slår där med ca 40 000 tommalägenheter? Är det så ni menar atl den borgerliga regeringen skall bygga? INGEMUNDBENGTSSON (s) kort genmäle: Jag rekommenderar att läsa i protokollet vad jag sadebeiräffande de matematiska uträkningarna. Det vore slöseri med tid att ännu engäng upprepa del jag på ett enligt min mening ganska pedagogiskt sätt försöktelägga till rätta. Såtill fr.lgan om kommunerna och arbetsgivaravgiften. Om kommunerna får beiala 296 högre lön till sina anställda eller om de får betala 2 96 iarbetsgivaravgift kan ju inte spela någon som helst roll för dem. Vi hävdarnämligen att varje gång det gällde all höja arbetsgivaravgiften så ingick dettasom ett led i lönepolitiken och i skatteomläggningen. Vi är helt klara över attom man ger de anställda en skattesänkning och finansierar denna med enarbetsgivaravgift, då har man redan konsumerat löneutrymmet för den kostnaden.Väljer man den väg som uppenbarligen föreslog, nämligen att manbara skulle ta ut 1,5 96 och låta löntagarna beiala den andra , såblir det samma kostnad för kommunerna. Vadsedan gäller de av arbetsgivaravgiften till strukturfonden, såvill vi ju använda den till aktiva näringspolitiska insatser, och det är vadkommunerna sanneriigen behöver. skulle ju även kommunerna bli hjälptaav att man får fart på sysselsättningen, för om några drabbas-och drabbas hårt- av låg aktivitet inom näringslivet så är det just kommunerna. Till vill jag bara säga att vi harföreslagit åtgärder för att öka bostadsbyggandet med ungefär 15 000 lägenheter.Jag kan inte förstå annal än att della aren riklig politik. Vi harju behov avlägenheter. Vi har redan nu bostadsbrist i vissa kommuner, och vi har en slordel av byggnadsarbetarna gående arbetslösa. Vi behöver alltså ett ökatbostadsbyggande, och det råd vi har givit regeringen och som jag ger nu är:Öka bostadsbyggandet! Vi behöver bostäder, och vi behöver arbete åt byggnadsarbetarna. () kortgenmäle: som elev har tydligen inte lyssnat på mig, men jaglyssnade däremot mycket intensivt på honom när han föredrog sitt resonemang omarbetsgivaravgifterna. Eller var det kanske så att faktisktlyssnade på mig och kom fram lill atl del inte fanns någon erinran mot minaddition eller mot min beskrivning av devalveringens effekter, effekterna avkopplingen lill den tyska marken och arbetsgivaravgiftens andel i kostnaden förindustrin resp. kommunerna. Jag skulle vilja be att takontakt med socialdemokratiska landstingsråd och kommunalråd så atl han får enlektion - för en sådan behöver han verkligen - om effekterna avarbetsgivaravgiften för kommuner och landsting. Det är faktiskt inte så somIngemund gör gällande här, nämligen att det är likgiltigt förkommunerna och för staten om de drar av en arbetsgivaravgift på 6 96 pä löneneller om motsvarande summa betalas ul som lön. Kommuner, landsting och stat tarju ul mellan 50 och 75 96 i skatt av den lön som utbetalas. Effekten vad gälleruteblivna skatteinkomster blir mycket stor i samband med en arbetsgivaravgift. här frågorna behöver en ganska ingående lektion,åtminstone om jag skall tolka hans inlägg så att han menar atl det ärlikgiltigt för landsting och kommun om de betalar en arbetsgivaravgift eller omde betalar moisvarande summa i lön. Jag vill än en gång fråga IngemundBengtsson om det verkligen var så han menade. ALFWENNERFORS (m) kort genmäle: Självfallet skall vi bygga bosläder omdel finns behov av sådana. Men vi kan ju inte bygga bostäder enbart därför atlvi just nu har byggarbetslöshet. Eller menar verkligen attvi skall göra pä det sättet? Om behovet av bostäder just nu inte är så stortoch om det inte slår i rätt förhållande till anlalel byggarbetslösa, dä måstevi ju här vidta arbetsmarknadspoliliska åtgärder på precis samma sätt som vigör för varje annan bransch. ()kort genmäle: För dem som eventuellt följer debatten om sysselsättningen och om hurriksdagen tänker ordna arbele ål alla arbetslösa och klara sysselsättningen påsikt är del kanske litet genant att lyssna till hur debatten här begränsas lilldenna något förvirrande sifferexercis. Jag vill trots det säga följande tillJan-Ivan : Hurmyckel behöver en arbetsgivare betala i löneökning för att ge en person 100 kr.kvar när skatten är dragen? Del är det frågan gäller. Detviktiga med de här omläggningarna ha ju varit all arbetsgivaren fött betala mycketmindre i arbetsgivaravgifter än i löneökningar för atl, som i det här fallet,ge vederbörande . mer i form av sänkt skatt. Det skulle ha kostalarbetsgivaren mer i löneutgifter. Allade landstingsmän och kommunalmän jag har talat med har haft fullständigt klartför sig att den politik jag här talar för har varil myckel förståndig.Skatteomläggningen har i lönerörelserna hjälpt till alt motverka en inflation,i varje fall har den sett till atl inflationen inte har blivit sä hög. Tillherr Wennerfors vill jag säga att vi vet ju alt del finns bostadsbrist, och vivet atl den kommer att förvärras. Vi vel också atl del finns yrkesmän som intevill något hellre än att arbeta. Det innebären oförsvarligt system alt låta demgå arbetslösa . Vi vill f ö. inte bara sätta fart på bostadsbyggandet. Vihar också lagt fram en rad förslag om ökade investeringar inom näringslivet ochinom den statliga sektorn. Alll syftar till att få i gäng byggnadsverksamheten,eftersom byggnadsbranschen utgör en motor på så många andra områden. Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat atl han inte ägde rätt till ytteriigare replik. in pä kommer vi att ha åtskilligt fler människor iarbetskraften än del finns - kanske rör det sig om 1/4 miljon. Det kanman lätt räkna ul med hjälp av befolkningssiatistiken och med några rimligaantaganden om atl kvinnornas förvärvsfrekvens kommer att fortsätta atl stiga.Men hur skall vi då på bästa sätt utnyttja de resurser som det här tillskottetinnebär, dvs. hur skall vi föra en framgångsrik sysselsättningspolitik? Jagdelar utskottets uppfattning att en framgångsrik sysselsättningspolitikförutsätter en ekonomi i balans och tillväxt. har ocksåpåpekat detla i sitt intressanta inlägg här tidigare, och vi är pä den punkienöverens. Men en ekonomi i balans och tillväxt kräver i sin tur ellkonkurrenskraftigt näringsliv. Införoljekrisen och den accelererande infiationen valde de flestaländer att söka bekämpa inflationen och bytesbalansproblemen på bekostnad av enökad arbetslöshet. Del kan vi inregistrera i en rad industriländer i Europa.Den internationella konjunkturen hade böoat avmattas redan föreoljeprishöjningarna. Ändå stramade man i många länder åt den ekonomiskapolitiken. Del förstärkte nedgången, utan att nämnvärt påverka inflationstaktoch bytesbalansunderskott. Sverigevalde en annan väg. Med de båda Hagaöverenskommelserna som grund slog värt på en alltmer expansiv ekonomisk politik. 1 avvaktan på en exportleddefierfrågeuppgång stimulerades den privata konsumtionen. Denhär politiken försvagade naturiigtvis bytesbalansen. Det var försvarligt, nären högkonjunktur bedömdes komma . Inhemsk expansion skulleöverbrygga en tillfällig nationell konjunkturnedgång. Det var tanken. Denhär s. k. överbryggningspoliliken ansågs inte bara försvariig. Företagenskulle stå bra rustade när högkonjunkturen kom med en intakt och i många fallbättre utbildad arbetskraft. Balansen i de utrikes betalningarna skulle kunnaåterställas fram lill , menade långtidsutredning och skisseradeett par alternativ för detta. Inågra avseenden har överbryggningspolitikens syften nätts. Vi har behållit enhög sysselsättning och en låg arbetslöshet. Främst därför att regeringenunderdel senasie året satsat större resurser än någonsin lidigare på det, bl.a. genom ett antal nya arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Mensamtidigt är det uppenbart alt överbryggningspolitikens vikligasteförutsättning inte har uppnätts: Den internationella konjunkturuppgången kominte när vi väntade den. 1 stället blev avmanningen i världskonjunk-lurenosedvanligt djup och långvarig. Dessutom försämrades det svenska relativakostnadsläget mycket kraftigt, och 1976 slutligen drabbades betydande delar avsvenskt näringsliv av en struklurkris som träffat bl. a. varv och sjöfart,gruvor och stålindustri, leko och delar av verkstadsindustrin. Strukturkrisenhänger samman med oljeprishöjningar, lågkonjunktur och kostnadsläge, men ocksåmed skärpt konkurrens på världsmarknaden-bl. a. intåg i nyabranscher. Delhär har ställt regeringen inför en ny och svår situation. Den ekonomiskapolitikens övergripande mål har i del lägel varit att med bibehållen fullsysselsättning steg för steg återställa kostnadsläget och jämvikten ibytesbalansen som prisstegringarna bekämpas. Till de vikligasteåtgärderna hör devalveringarna, utträdet ur ormsamarbetet, sänkningen av denallmänna arbetsgivaravgiften och de skallepolitiska åtgärderna. Jag håller påden punkien helt med i hans lidigare inlägg alt det här harvarit avgörande faktorer i den ekonomiska politiken. Jag tror atl man i dagvågar säga atl den politiken börjar ge resultat. Jaghar tagit upp den ekonomiska bakgrunden till sysselsättningspolitiken därföratt den getts ett stort ulrymme i de socialdemokratiska reservationerna tillarbetsmarknadsutskottets betänkande om arbetsmarknadspolitiken som vidiskuterar . Ifråga om uppfattningen alt sysselsättningspolitiken måste ses i elt vidareekonomiskt-politiskt sammanhang råder det nämligen inte några delade meningar.Hur den ekonomiska politiken och näringspolitiken bäst skall utformasdiskuterar vi i många andra sammanhang. Ändå ägnar utskottetssocialdemokratiska ledamöter slor energi ål att i sin mångordiga reservationförklara varför de inte gillar delar av regeringens ekonomiska politik,finanspolitik, näringspolitik och energipolitik, de nuvarande insatserna föratt stödja forskning och utveckling, byggnadsverksamheten och en del annat. Jagskall inte beröra alla de här frågorna. Låt mig bara konstatera att regeringenssamlade ekonomiska politik är väl ägnad all stödja sysselsättningspolitiken. Meddet konstaterandet vill jag återvända till den fråga jag inledningsvis tog upp:Hur skall vi utnyttja ett ökat antal personer i arbetskraften? Sysselsättningsökningenhittills har burits upp av den offentliga sektorns expansion.Det har varit de traditionellt kvinnliga jobben inom vård och barnomsorg somexpanderat kraftigast. Delta har sannolikt underiättat kvinnornas utträde påarbetsmarknaden som det låst fast ett könsbundet yrkesval. Detraditionellt manliga jobben bl. a. inom industrin och byggnadsverksamhetenhar samtidigl stagnerat och på flera områden gått tillbaka. Del kanske kan varatillåtet att slicka in en liten mellanreplik till när hantalar om byggnadsverksamheten. Del har också sagts här allsocialdemokraterna byggde till sista byggnadsarbetaren. Jagvill gärna påminna om alt när vi tidigare hade ell större bostadsbyggande -vilket f ö. varit starkt sjunkande under den socialdemokratiska regeringenssenare år - så fanns del 1966 faktiskt 28 000 arbetslösa i byggnadskassan, 196718 000, 1968 17 000, 1969 15 000, 1970 18 000, 1971 17 000. finns del 10000 arbetslösa där. Detdär resonemanget om byggande till siste byggnadsarbetare håller inie riktigt,och jag tror därför alt tonläget måsle sänkas någol på den punkien. Det ärsäkert en viktig förklaring lill den observation somsysselsättningsulred-ningen gör i sitt betänkande, nämligen att detraditionellt manliga jobben inom industrin har stagnerat eller gått tillbaka.Utslagningen av män från arbetsmarknaden har accelererat, bl. a. istorstadsområdena. Den könsbundna arbetsmarknaden har lett till minskadearbetstillfällen och därmed lill minskade förvärvsfrekvenser för män, bl. a. iStorstockholmsområdet, därför att de jobb till vilka framför alll män med lågutbildning traditionellt sökt sig kraftigt har minskat i antal. Bådeför kvinnornas och för männens skull måste således det könsbundna yrkesvaletbrytas. Ettviktigt mål för den ekonomiska politiken - och somomfattas av de flesta - är alt häva sparandeunderskollet i svensk ekonomi ochatl återställa jämvikt i bytesbalansen. Det måste ske genom alt industrinsframtidsinvesteringar prioriteras på bekostnad av en del andra områden. Vibehöver en industriell expansion och en kraftig ökning av varuexporten ikombination med en betydligt långsammare importökning. Utvecklingenav handelsbalansen antyder atl vi är på rän väg. Mendelar av industrin har fortfarande betydande överlager som måsle avvecklas innanproduktionen åter kan höjas. Närman skall bedöma sysselsättningseffekterna inom industrin måste man ta hänsyntill den produktivitetsreserv som kan finnas där. Genom atlarbetsmarknadspolitiken medvetet inriktats pä att hålla kvar arbetskraften iföretagen under lågkonjunktur så kan produktionen rimligen höjas en hel delinnan det blir aktuellt att nyrekrylera. Det här gäller framför alll exportindustrin.Samtidigl tror jag all man ibland har överskattat produklivitetsre-serven. Enhel del arbetskraft för produktionsökningen finns nämligen i branscher somsannolikt kommer alt ha en manlig efterfrågan också vid en allmän förbättring.Det gäller t. ex. varvs- och stålindustrin. Vikan därför förutsätta atl när efterfrågan från exportmarknaderna ökar, såkommer en del industrier snart nog att behöva nyrekrylera, medan andra trotsuppgången kommer att vara överbemannade. Det kommer atl ställa ökade krav på enrörlighelsslimulerande arbetsmarknadspolitik. Detär nödvändigt atl vi kan erbjuda människor att byta jobb från hotade branscheroch förelag lill sådana som expanderar och har goda framtidsutsikter. Det ökarden verkliga tryggheten mot arbetslöshet och ökar ofta också inkomsterna fördem som berörs. Detär viktigt att stimulerajust den frivilliga röriigheten. Här spelar den nyaarbetsförmedlingsiekniken en slor roll. Försök vid ett förelag i Sala medintensifierad arbetsförmedling baserad pä dalaburen information om det samladeplatsutbudel i landel har gett överraskande goda resullal. Vi diskuterar nu attgå-vidare rfied en liknande metodik i samband med de personalförändringarsom är nödvändiga i och hoppas därmed kunna undvikauppsägningar av traditionellt slag. Underde senasie åren har nedgången i industrisysselsätlningen totalt sett i stortbalanserats av uppgången inom framför allt den kommunala sektorn. Den snabbakommunala expansionen har kunnat accepteras i ett läge då konkurrensen omresurserna varil begränsad. Men måste vi satsa betydanderesurser på en utbyggnad av industrin. Då kommer det också att behövas flermänniskor som arbetar inom industrin. Om den kommunala expansionen skullefortsätta i samma takt som , dvs. 4-5 volymprocent per är,skulle vi om ett par är få besvärande flaskhalsproblem på arbetsmarknaden medalla de konsekvenser detta innebär i form av löneglidning, inflationsimpulserm. Del är därför nödvändigt alt dämpa den kommunala expansionslakten. Dettainnebär givetvis inget stopp för den kommunala tillväxten. Kommunerna äransvariga för utbyggnaden pä ett par av de områden som i stor politisk enighetgivits högsta prioritet -jag tänker på barnomsorgen och långtidsvården. Delinnebär att kommunerna även framöver kommer att göra anspråk pä dentillkommande arbetskraften. 1ett någol längre perspektiv är det uppenbart alt vi kommer att behövamobilisera all den arbetskraft som finns i vårt land. Den kommer att behövasför atl ge en mänskligare vård och för att klara en industriell expansion, ävenom maskinerna spelar en allt viktigare roll i industrin. Vi kommer också altbehöva vara fler som klarar de nödvändiga uppgifterna i takt med att semesternförlängs, föräldrar får möjlighet atl förkorta sin arbetsdag och andra reformersom tninskar arbetsinsatsen för mänga. Däremotär det uppenbart an vi i ett kortare perspektiv alltid kommer atl uppfatta detsom ett viktigt problem att skaffa meningsfull sysselsättning åt människor,vilkas arbete hotar att försvinna. Ett villkor för att vi i längden skall kunnage en meningsfull sysselsättning är emellertid att de tjänster och prestationersom människor utför efterfrågas av andra. Jag hyser alltså, herr talman, intenågon oro för att det i längden skall bli svårt alt hitta meningsfullaarbetsuppgifter för de allra flesta, tvärtom. Det finns inte heller någonmotsättning mellan å ena sidan en politik som syftar till industriell expansionoch återställande av konkurrenskraften och den ekonomiska tillväxten och å andrasidan en politik som innebär en ökning av den offentliga sektornspersonalintensiva verksamhet, som fyller viktiga behov och ger ett stort antalnya arbetstillfällen. Tvärtom, med en ekonomi i balans och tillväxt behövs allade som söker sig ut på arbetsmarknaden. En stagnerande ekonomidäremot skärper fördelningsproblemen, skapar nya motsättningar i samhället ochutgör ett grundläggande hot mot den fulla sysselsättningen och våraansträngningar atl skapa arbete ät alla. Detär svårt att undgå intrycket att syftet med den mycket omfattande reservationenom sysselsättningspolitikens inriktning främst äran dölja vad som egentligen ärdel viktiga i dagens debatt. Den socialdemokratiska oppositionen sluter i stortsett upp bakom regeringens arbetsmarknadspolitik. Vad som skiljer är attoppositionen vill ha litet fler arbetsförmedlare, några bidragshöjningar,ett någol tidigare införande av den allmänna platsanmälan och en proposition pågrundval av del delbetänkande om arbete ål handikappade somsysselsättningsutredningen knappt hunnit lägga fram, innan reservationenskrevs. På den sista punkten kan jag lugna reservanterna. Dei; är min avsiktatt efter remissbehandlingen lägga fram en proposition med förslag omnya insatser förde arbetshandikappade. Då kommer jag också att ta upp frågan omytterligare personalförsiärkningar i , vilket harefterlysts av ell par socialdemokratiska talare.