prot · G109135 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag tycker att det har funnits anledning att göra dessa påpekanden, menjag har inget yrkande emot ett enhälligt utskott. Reglernaför skydd av kommunala vapen har behandlat motionen 1977/78:1474 av omreglerna för skydd av kommunala vapen. Motionären säger inledningsvis imotionen: "Kommunala vapen har lidigare åtnjutit rättsskydd mot missbruki näringsverksamhet i och med kommunens beslut om vapnets antagande. "Detta stämmer inte. var del oklart i vilken utsträckningexisterande kommunala vapen omfattades av rättsskydd enligt lag.Debansägs allmänt att endast vapen som hade fastställts av Kungl. Maj:t ellersom hade använts av ålder och otvetydigt vunnit hävd åtnjöt rättsskydd enligtdå gällande lag. Härirymdes en viss oklarhet, men denna undanröjdes genom lagändring av . Man log därvid också hänsyn till att kommunen inte skulle behöva utsättasför någon statlig inblandning just när det gällde symbolen för den kommunalasjälvbestämmanderätten, nämligen det kommunala vapnet. Kommunerna uppfattadelagändringen positivt och ställde sig hell bakom 1973års lagförslag. Förfarandetär enkelt, och skyddet för kommunala vapen är klart definierat. För attåtnjuta rättsligt skydd har kommunen att registrera sitt vapen hos patent- ochregistreringsverket. För registrering skall yttrande från statens heraldiskanämnd bifogas. Detta är visseriigen ett villkor för registrering, men delinkräktar inte på kommunernas egen bestämmanderätt. Kommunerna har nämligeningen skyldighet att följa yttrandet om de inte sä vill. Däremot hårde alltidrätt till registrering. Vi understryker detta tydligt på s. 5 i utskottelsbetänkande där det slår: "Bestämmelsenom att kommunen måste inhämta yttrande från statens heraldiska nämnd hartillkommit i syfte att lillgodose önskemålet alt kommunalt vapen uppfyller dekrav som bör uppställas från heraldisk synpunkt och för alt undvika risken förförväxlingsbarhet med annat skyddat vapen. Det bör emellertid observeras altdet inte föreligger någon skyldighet för kommunen att följa heraldiska nämndensyttrande. Även om nämnden avstyrkt antagande av ett visst vapen utgör dettaförhällande inte något formellt hinder för kommunen att anta vapnet Och atlsedan fö det registrerat. Ulskottet vill betona att registreringen iir en rentformell åtgärd och alt patent-och registreringsverket följaktligen ini;e ägergå in i prövning av huruvida kommunen följt heraldiska nämndens yttrande elleri annan sakprövning." Reglernaför skydd av kommunala vapen Registreringenär alltså ett skydd och inte ett tvång för kommunerna. Den uppfattas också avde fiesta kommuner som ett skydd. Lagutskottethar även, som motionären nämnde, inhämtat yttrande över motionen frånkulturutskottet, som också anser att den i motionen föreslagna ändringen intebör införas. har ingående behandlat frågan, och med stöd avkulturutskottets yitrande har vi inle ansett oss kunna bifalla motionen. Med dettayrkar jag bifall lill lagutskottets hemställan. Under detla anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. LARSGUSTAFSSON (s): Med hänvisning till mitt första inlägg och de exempel jag där gav villjag ställa en fråga till utskottets talesman. Omen kommun får etl föreläggande från patent- och registreringsverket, där detbl. a, krävs att man skall leverera in ett protokoll från statens heraldiskanämnd, varav skall framgå att nämnden godtagit kommunens vapen, rör det sig ivarje fall enligt milt sätt att se om en formulering, som tyder pä au patent-och registreringsverket kräver att detta yttrande frän statens heraldiska nämndskall vara positivt. Vad säger utskottets talesman om en sådan handling och ensådan formulering? Detta går ju stick i stäv mot vad utskottet och jag kan varaöverens om, nämligen atl det inte skall ske någon prövning i patent- ochregistreringsverket ulan att det bara skall lämnas ett yitrande frän siatensheraldiska nämnd. Därefter skall man få registrera vapnet, även om statensheraldiska nämnd har avstyrkt. Jag är rätt intresserad av att höra vadutskottets talesman har att säga på den här punkien. SONJAFREDGARDH (c): Beträffande patent- ochregistreringsverkets vägran att registrera anser jag att verket måste haöverträtt sina befogenheter. Enligt vad vi har erfarit och vad den juridiskasakkunskap som vi har lill förfogande i utskottet har inhämtat är det faktisktsä, som vi har skrivit, all heraldiska nämnden skall höras för att man skall kunnaavgöra om vapnet kan förväxlas med annat vapen. Det är alltså en rengranskningsälgärd. Men del föreligger ingen skyldighet för kommunerna att följanämndens yttrande. har inte formellt vägrat att registrerai detta fall. Men om man ålägger kommunen att komma in med etl protokoll frånheraldiska nämnden, av vilket det skall framgå att nämnden godtagit kommunensvapen, måste det tolkas så att patent- och registreringsverket kräver ettgodkännande yttrande från heraldiska nämnden, och det kan väl ändå inte hellervara utskottstalesmannens mening att det skall vara på det sättet. Om patent- och registreringsverket inte har vägrat atl registrera, harju kommunen haft möjlighet till registrering av sitt vapen, och då behöver manalltså inte fästa sig vid vad nämnden har sagt. LARSGUSTAFSSON (s): Herr-talman!Ja, det var intressant att höra att man inte skall fästa sig vid vad dennamyndighet säger. Men om det från en statlig myndighet ställs krav på att manskall skicka in vissa handlingar, i detla fall för registrering av ett vapen,tror man ändå atl den menar allvar med delta och atl kravet bygger påförfattningar eller liknande. En passus av detta slag, enligt vilken kommunenföreläggs att skicka in vissa handlingar, går såvitt jag förstår stick i stävmot lagstiftningen och även mot det som utskottet har uttalat. Det tycker jag inteär särskilt tillfredsställande. Informationrörande kostnaderna för sociala förmåner IVANSVANSTRÖM (c): Vi har ju i delta sammanhang ingen anledning att diskutera huruvida enstatlig myndighet har förfarit rätt i ett visst fail. Jag känner inte tilldella personligen, men jag tvivlar inte på uppgifter om det.Jag kan bara deklarera att vi självfallet i del sammanhanget måsle utgå frånden regeln att vad uttalat och vad som är föreskrivet i lagstiftninggäller före eventuella missuppfattningar på myndighetshåll. Överiäggningenvar härmed slutad. 1977/78:30 med anledning av motioner om vissafrågor rörande arbetsskadeförsäkring §9 Information rörande kostnaderna för sociala förmåner Föredrogssocialförsäkringsutskouets betänkande 1977/78:31 med anledning av motion ominformation rörande kostnaderna för sociala förmåner. i (m): Socialförsäkringsutskotlel avspisar i sitt betänkande nr 31 en motionav mig på tre fjärdedefs sida, och det kunde jag väl finna mig i, om det inlevore så att utskottet antingen inte kunnat eller inle velat förstå vad jagavsett. Utskottet säger sig inte "dela motionärens uppfattning att enförsäkrad bör erlägga avgift i förhållande till hur mycket han utnyttjar Informationrörande kostnaderna för sociala förmåner försäkringen".Motionären har emellertid inte alls föreslagit detta. Vad motionären försöktantyda har i stället varit följande: Densvenska sjukvården -och dit hör också sjukförsäkringens regelsystem -befinnersig sedan åtskillig tid i en ekonomisk kris. Landstingen brottas med mycketstora svårigheter, och man vet att de kommer atl bli större 1979 och 1980.Mellan landsting och kommuner på den ena sidan och ekonomi- ochbudgelminislrarna på den andra försiggår en dragkamp om finansieringen av ensom ofrånkomlig uppfattad utbyggnad av sjuk- och äldrevården. Genom bristen påmedel anser man sig nu t. o. m. tvingad all fägga ned akutsjukhus för attbetala längvårdssjukhus. Riksförsäkringsverketkräver att den sjukförsäkringsavgift som ingår i arbetsgivaravgiftenskall höjas med, om jag har fattat rätt, för alt täckaförlusterna i försäkringens verksamhet. Framräk-ningar av kostnaderna försjukvård och pensioner i samband med den fortskridande ökningen av antaletäldre medborgare i landet visar att utrymmet för standardförbättring för deaktiva löntagarna blir myckel litet eller inget alls. LO:s ordförande, min högtvärderade bänkkamrat, har haft kurage alt påpeka atl detta kan leda lillkonflikter och krav på omprioriieringar. Sjukfrånvaron,som intill del kontinueriigt ökat i vårt land, har gett upphovtill patetiska vädjanden från ansvariga förelagsledare och , sedan frågantillfälligt pacificerats, föranlett en gemensam framställning lillmedlemsorganisationerna från ledningarna för LO, PTK och SAF, Böckeroch skrifterom sjukvärdens ekonomi ges nu ut pä löpande band, och symposier ochpaneldiskussioner avlöser varandra i en strid ström. Härvid har en av vårafrämsta nationalekonomer och hans skola börjat analysera sjukvården ur en"försäkringsmässig" synvinkel genom att ställa frågan: Hur skulle enperson handla om han erbjöds att få den summa pengar, som en adekvat sjukvård ihans fall skulle kosta samhället, kontant i handen med möjlighet att antingenköpa den ifrågavarande vården eller köpa något annat för iengarna i stället? ProfessorIngemar i , för det är honom jag talar om, anser uppenbariigen attdetta är det mest verksamma sättet att få ett grepp över frågan vad som ärrimliga sjukvårdskostnader i etl samhälle, där marknadskrafterna upphört attverka och där själva tillgängen på en i utnyttjandeögonblicket kostnadsfrieller nästan kostnadsfri vård i längden hotar skapa en närmast omättligefterfrågan. Del kan tilläggas att professor inte är ensam om att odlasädana tankegångar. En engelsk socialdemokratisk hälsovårdsminister, numeraliksom f d., nämligen , har i sin bok slagit fast att, när resurserna är begränsade ochefterfrågan obegränsad och pengarna inte svarar för balansen, tillgången måsleransoneras på annal sätt än genom prismekanismer, nämligen genom att depolitiskt ansvariga aktivt håller tillbaka resurserna. En annan lidigarekollega till , , har också uttalat sig i sammariktning. råkar det vara så altjag tagit avstånd frän Jagbetraktar inle heller teoretiska resonemang som användbart ipraktiken av det enkla skälet att sjukvårdens drivkrafter sedan urminnes tid,och fortfarande, är humanitära och moraliska - inte ekonomiska. Den medborgaresom gjorde sig en eller flera glada kvällar för de . han fåll avprofessor i stället för atl betala för den sjukvård han skulle ha behovav, kan sålunda med stort lugn anmäla sig på akuten dagen efter och räkna medatl inle bli avvisad, trots att han inte kan betala för sig. Sådana ärju visvenskar: vi står inte ut med alt se elände kring oss. Somläkare står jag på patienternas sida. Som riksdagsman måsle jag trots deltafråga mig hur olika krav på samhällsinsatser för sjukvårdens del skall kunnavägas in i de totala anspråken och balanseras mot de till buds ståenderesurserna. Och kan jag inle låta bli atl försöka se sjukförsäkringensutveckling i relation till de samhällsekonomiska förhållanden och desocialpolitiska föreställningar som varit rådande jag kanöverblicka - de i vårt land. Vadsom hänt är att en frivillig sjukförsäkring i de dåtida sjukkassorna -som i mångafall var otillräcklig - har kompletterats med och ersatts av en obligatorisksjukförsäkring, beslutad'är 1946 men - med dålig samhällsekonomi,då som - förverkligad först . Vad bjöd då den obligatoriskasjukförsäkringen på? Jo, fyra ting: en sjukpenning relaterad tillarbetsinkomsten, fri sjukhusvård i sluten vård, återbäring av större delen avläkararvodet i öppen vård efter gällande taxa och prisrabaltering av läkemedel.Del som skilde - och som fortfarande skiljer, såvitt jag förstår - den svenskasjukförsäkringen från den ungefär samtida engelska varatt huvudvikten i låg på orden , tillhandahållande avyård, medan tonvikten i , av den dåvarande socialministern ,lades på sjukpenningen, ersättningen för inkomstbortfall. Omvi nu tänker på hur det såg ut i värt land på 1940- och1950-talen, sä är detta ganska begripligt. hade stora delar avbefolkningen rätt låga inkomster, och deras budget sträckte sig från fredagtill fredag. Ofta fanns det bara en familjeförsörjare. Del var inte lält förhonom att utebli från arbetet ens vid sjukdom. När han uteblev var delmestadels av tvingande skäl, och han kunde säkert visa fram läkarintyg som styrktedelta. Frånvaroindikationen var absolut. Men han och hans familj kunde ha svårtalt stå utan inkomster under karensdagarna, som fanns i den frivilligaförsäkringen - där de bedömdes vara nödvändiga - och sedan följde med. Det varnaturiigl att de veckoavlönade verkade för karensdagarnas avskaffande, och säblev det också. Menhur är del , senare? har vi ett väsentligt högre löneläge för deallra flesta, med därmed följande högre skatter och högre marginalskatter; alltfler får månadslön i stället för veckolön, och många familjer har tvåinkomsttagare. Dessa omständigheter gör ekonomin väsenfligl mindre sårbar vidkortare sjukdomsfall, och slopandet av kravet pä läkarintyg under första veckanbidrar rimligtvis lill att vidga fränvaroindikationerna; de blir därför Informationrörande kostnaderna för sociala förmåner Informationrörande kostnaderna för sociala förmåner En sådanutveckling måste enligt mitt sätt atl se i varje fall motivera att man funderarpå om det finns en rimlig, fortlöpande kongruens mellan de socialpolitiskaföreställningarna och de samhällsekonomiska förhållandena. Jagsäger detta även om jag är på det klara med all det finns både långtidsfrånvaropå grund av sjukdom och korttidsfrånvaro. Del är den senare som har irriteratindustrin - och emellanåt också bl. a. oss som arbetar i sjukvården - därföratl den spräcker planeringen av del dagliga arbetet, även om dess sammanlagdaeffekt i utbetalda sjukersättningar är lägre än länglidsfrånvarons. Menlängtidsfrånvaron är samhällsekonomiskt i många fall ett annat slags problem:här, liksom i andra industriländer, har vi numera inte tillräckligt mångameningsfulla arbetstillfällen. Om en man las ur aktiv tjänst lill sjukreserven,hämtas ofta en annan in från skaran av arbetslösa. Det spelaren roll förde badapersonerna, men samhällsekonomiskt sett spelar det kanske inte någon störreroll om en person lyfter sjuklön eller arbetslöshels-understöd. När jag var iUSA senast läste jag i en tidning ett uttalande av en amerikansk ekonom, somsade att om hade samma sjukfrånvaro som. man hade i , skulle man därdå inte ha någon arbetslöshet. Statistiskt sett rör det sig på sätt och vis omutbytbara storheter, men givetvis inte i andra hänseenden. Jag.harnyss berört vissa av de förändringar som sjukförsäkringen genomgått under desenaste 20-30 åren, men del finns därutöver ytteriigare en förändring som frånmitt sätt alt se är ganska väsentlig. Underden frivilliga sjukförsäkringens tidbetalade varje medlem sin avgift till sjukkassan. Det fanns ett tydligt sambandmellan den enskildes prestation och de "förmåner" -om vi nu skall användadetla besynnerliga ord - som han var tillförsäkrad. Sedan försäkringen blivitobligatorisk kom avgiften - det var i och för sig en annan och annorlundaavgift - pä den enskildes skattsedel. Jag har t. o. m. etl svagt mihne av attden var avdragsgill, men det kan vara ett av dessa vackra minnen som ärfelaktiga. I varje fall innebar detla också, fortfarande, en sammankoppling avden enskilde medborgarens prestation med ett löfte för framtiden, om del skullebehövas. Jagvill gärna medge alt upplevelsen av ett sådant samband kan verka i tvåriktningar: man kan vilja ha valuta för pengarna eller man kan vilja försökasköta sig så att man inte i onödan skall ta denna gemensamma resurs i anspråk.Om vi gör en jämförelse med bil- eller hemförsäkringar - det är försäkringsformersom många svenska medborgare är förtrogna med - tror jag inte att mängabilägare kör extra slarvigt i medvetandet om att försäkringen belalar, ellerlämnar sitt hem vind för väg av liknande skäl. Men om vi alla skattevägenbidrog till en alla bilägares solidariska försäkring eller allas gemensammahemförsäkring, då undrar jag om inte den enskilde skulle bli mindre försiktig -för sådana är vi människor. Men detta är just vad som skedde försjukförsäkringens del vid en av Hagauppgörelserna. Vi slutade att betala våravgift på skattsedeln, den slogs in i löneskattepaketet och kom inte att finnasi vårt medvetande vidare. Det är bl. a. därför som så många människor i dagtror att sjukvården är "gratis" och att sjukersättningen från arensocial "förmån" någonstans ifrån. Och "förmåner" är ju,enligt normalt språkbruk, en relativ fördel, som en person åtnjuter ulan attsjälv behöva betala fulla priset för den. Detta innebär sekundärt alt detrimligtvis är någon annan som i stället måste betala. Jag är ledsen om jag besvärat med en längre utläggning än som varitnödvändigt om inte utskottet så kapitalt missförstått innebörden i min motion.Men undrar jag sä smått om man inom utskottet är medveten om dendiskussion som förs inlernalionelll, och även här hemma, kring dessa problem.Det är en debatt om kostnadsmedvelande inom sjukvården, och den förs på allaplan. I många stycken ansluter den sig lill erfarenheter:efterfrågan är oändlig, politikerna måste ransonera tillgången. Hur skall delgöras? Det enda politikerna tror sig kunna styra är kvantiteter - antalvårdplatser, antal läkare, antal dagar i sjukförsäkringen före utförsäkringetc. Att tala allvar med de s. k. "konsumenterna" tilltror man sigsällan. Den förhoppning jag velat ge uttryck åt i motionen äratt pröva olikavägar att också göra medborgarna kostnadsmedvetna i fråga om den samhälleligasjukvården. Att läta dem fä svart på vitt på både vad värden kostar i realatermer-1, ex. alt ett tjugokronorsbesök i verkligheten kostar 115 kr.-ochhurden finansieras, dvs. hurde själva i mångt och myckel tillslutar de som fårbetala för den, fast på etl krångligare vis, och alt den faktiskt alltså inteär "gratis". Jagär medveten om alt detta är ett svårt problem, därför att det - när det gällerden slutna vården - i stor utsträckning är så att när vi betalar för denbehöver vi den inte, men när vi behöver den har vi slutat att betala för den.Men när det gäller sjukpenningdelen av försäkringen undrar jag om man inteskulle begrunda möjligheten att, med nuvarande datateknik, erbjuda den enskildemedborgaren olika alternativ med avseende på "självrisk", uttryckt ikarensdagar eller pä annat sätt, med pä motsvarande sätt varierande premier.Del är ju just så frivilliga sjukförsäkringar fungerat och fungerar. Del ärdetta jag avsett när jag i motionen talat om en koppling mellan avgifter ochprestationer - och detta är ett samband som är naturiigl för försäkringar iallmänhet. Del ärju endast denna del som är invidividuellt olika för olikainkomsttagare och därför endast den som motiverar differentierade avgifter,antingen dessa tas ut av den skaitskyldige själv eller är inbakade i löneskatten.En sådan individualisering vore också på sin plats för dem som mäsle betalaför "förmåner" som de inte har en teoretisk chans alt bli delaktigaav - ett avsnitt av min motion som utskottet över huvud taget inle harkommenterat. Vårasjukvårdsteknokrater arbetar numera med termerna "sjukvårdsproduktion"och "sjukvårdskonsumtion" -termer som jag och de flesta av minakolleger djuf)t ogillar, eftersom de ger en falsk bild av verkligheten. Men omman använder dem i de här sammanhangen, så kan man kanske säga att EnochPowells och andra hälsovärdsministrars styrmedel helt hänför sig tillproduktionssidan. Jag har i min oskuld velat ifrågasätta om man inte också-genom konsumentupplysning - skulle kunna påverka konsumentsidan, depotentiella patienterna. Vår hälsovårdsminisler, , har genom Informat lon rörande kostnaderna för sociala förmåner Informationrörande kostnaderna för sociala förmåner sitt engagemang iegenvärdsrörelsen tydligen också trott all man här har något att hämta. Sä ickesocialförsäkringsutskottet; där vill man inte höra talas om konsumentupplysningom sjukvårdens kostnader och finansiering. Sädana kunskaper är icke blottonödiga utan enligt utskottets mening "direkt olämpliga". Om såskulle vara fallet innebär del ett anmärkningsvärt underbetyg åt medborgarnasomdöme. Själv hyser jag tydligen en större optimism om mina medmänniskor än vadsocialförsäkringsutskotlel gör. Men jag vägar inte profetera om vem som harrätt. Omman är så rigid som socialförsäkringsutskottets betänkande antyder, förstår jaginte hur man tror sig kunna bemästra de samhällsekonomiska problem som denhittillsvarande utvecklingen pä detta område är i färd med att torna upp. Othjag är - som det framgått - fundersam pä om ordet "försäkring" längretäcker vad det är frågan om. Det ärju ett tjänste- och avlöningspaket, som förallt praktiskt bruk är skattefinansierat, som "samhället" undervissa betingelser tillhandahåller, men med försäkring har det begreppsmaissiglinte mycket atl göra. Jag skall självfallet inte yrka bifall till min motion, men jag skulleha viss lust alt yrka avslag på utskottets betänkande. Jag skall emellertid,herr lalman, avslå även från della i känslan av att socialförsäkringsutskotlelmera ser som sin uppgift atl syssla med tekniska detaljer i ett beståendesystsem än att till förutsättningslös prövning uppta systemets socialpolitiskaförankring under växlande samhällsekonomiska förhållanden och atl detförmodligen är lugnast alt låta det så förbli. Då vi i andra sammanhang kommer att få tillfälle att föra ensjukvårdspolitisk debatt ber jag, mol bakgrund av i längaanförande, nu endast att få yrka bifall till socialförsäkringsutskottetsenhälliga hemställan. Överiäggningenvar härmed slutad. 1977/78:28 med anledning av propositionen1977/78:121 om ändring i lagen (1970:943) om arbetstid m. m. i husligt arbete § 11 Användningen avsmärtstillande medel inom sjukvården Föredrogs socialutskottets betänkande 1977/78:29med anledning av motion om användningen av smärtstillande medel inomsjukvården. LARSAHLMARK (m): Den narkotikadebatl som fortlöpande förs i massmedia, på konferenseroch här i kammaren gäller så gott som uteslutande missbruket. Man får dä integlömma bort att narkotiska preparat har en viktig medicinsk användning. Den ärså artfrämmande atl några beröringspunkter knappast borde finnas. Ändå finnsetl samband. Förskrivningen av morfinanalgetika, dvs. smärtstillande medel avmorfintyp, har minskat drastiskt i vårt land. Eftersom någraeffektiva ersättningsmedel inte tillkommit tycks del vara ofrånkomligt attdenna förändring influerats av den pågående narkotikadebatten. Fränmedicinskt håll har man uttalat sin oro över utvecklingen. I min motion1977/78:704 har jag citerat professor , som i en skrift fränsocialstyrelsens kommitté för läkemedelsinformation frän skriver:"Det är en uppenbar risk att patienter med svåra smärttillstånd, t.ex. cancersmärtor, inte får en tillfredsställande smärtlindrande terapi. "Det tycks dess värre vara så att vi i inte ligger särskilt väl framme ifråga om behandling av smärttillstånd. I rapporten - utbildningoch attityder, som även utskottet hänvisar till, pekar man pä otillräckligläkarutbildning och en ibland felaktig inställning till problemet från vårdpersonaloch patienter. En alltför stor rädsla för tillvänjning finns naturligtvis ocksåmed i bilden. Utskottetvill inte tillstyrka motionens yrkande om att hos regeringenhemställer om skyndsamma åtgärder med syfte att underlätta etl adekvatutnyttjande av morfinanalgetika inom sjukvården. Man hänvisar till attutredningen beträffande sjukvård i livets slutskede lill sig knutit en särskildarbetsgrupp som skall närmare kartlägga och analysera smärtbehandlingen ivården under livets slutskede och att resultatet skall ligga lill grund för rådoch anvisningar som kommer atl utfärda. Även utredningen kommeri sitt slutbetänkande att presentera sina överväganden. Medtanke på utskottets som helhet positiva skrivning har jag för dagen ingetyrkande. Men del finns skäl alt understryka att varje obehövlig tidsutdräktmåste undvikas. Att låta patienter utsättas för ett onödigt lidande - inledärför att adekvat terapi saknas utan därför att vi inte tillräckligtkraftfullt satt in utbildning och informalion-är oacceptabelt.