prot · G109124 · 1977-12-31 00:00:00 — Hög handlingsberedskapbehövs, men i avvaktan på behandlingen av den kommunalekonomiskautredningens betänkande harjag under punkten 18 inget annal yrkande än ombifall till finansutskottets hemställan och avslag på molionerna. TOMMYFRANZÉN (vpk): Jag måsle börja med att konstatera att utskottet inte har sakbehandlatvår moiion. är detta inget ovanligt utan tillhör kanske det normalabeteendet i utskottets behandling av vpk:s olika förslag. Dethar förts en omfattande dechargedebatl om statsrådens sätt atl arbela ochutöva sitt ämbete. Med den nonchalans som utskotten visar mot vänsterpartietkommunisternas olika motioner vore del på sin plats atl talmannen gjorde engranskning av utskottens sätt att sakbehandla motioner i denna riksdag. Dennuvarande ordningen, där de borgerliga partierna diskriminerar och ställer ettparti utanför ulskotlsarbetet som utskotten icke sakbehandlarfrågorna, utgör ett hot mot den pariamentariska demokratin. Kommunalskatternahar ökat kraftigt. Vid 1950-lalets början låg den kommunala utdebiteringen påomkring . var utdebiteringen ca . Efter dekraftiga höjningarna uppgår den till . Ettbetydande antal kommuner kommer . och några t. o. m. upp lill 32 kr.i utdebitering. Medeluidebiteringen har fördubblats och tredubblatssedan 1950. Under de år som gått sedan den första kommunalekonomiskautredningen tillsattes har kommunalskatterna stigit med ungefär 6 kr.Enligl beräkningar gjorda av kommunalekonomiska utredningen skullemedeluidebiteringen 1985 uppgå lill , om inga särskilda åtgärder vidtas.I samband med denna kommunala expansion visar sig också ojämlikhelerna mellankommunernas service alltmer. Detblir inte så sällan som kommuner med hög kommunalskatt har den sämsta kommunalaservicen. Så är exempelvis förhållandet mellan kommuner inom län.Den inomregionala skaiteutjämning som tidigare beslutats om är ingen bralösning. Den är ett lappverk. Endast en utjämning för alla kommuner i landelkan vara en lösning, som motsvarar ett samhällsintresse. Varför skall det dåvara så alt i vissa kommuner är det en hög kommunalskatt med sämre service än iandra där man har en förhållandevis lägre kommunalskatt och kanske t. o. m.bättre service? Desom drabbas värst av denna politik är låginkomsttagarna, de utslagna ochbarnfamiljerna. Även pensionärer råkar illa ut i dessa kommuner. Vänsterpartietkommunisterna har i kommunalekonomiska utredningen föreslagit ett rättvisareskattesystem, etl skattesystem som tar över de stora kommunala utgifterna ochöverför dem till statsskatten. Detta innebär att de proportionellakommunalskatterna skulle bli oerhört små, och i stället skulle den progressivastatsskatten få bära dessa kostnader. Delskulle också innebära att progressiviteten inte urholkas, vilket nu är fallet.Det nuvarande systemet överför nämligen skattebördorna i allt störreutsträckning från den progressiva statsskatten lill den proportionella kommunalskallen. Skattebördorna överförs nu i än högre grad äntidigare från de höga inkomstlagarna till de lägre, alltså en klarojämlikhetsprofil. Mendet är inte bara på detta område som denna övervältringspolitik äger rum.Regeringen har devalverat med 20 96, höjl momsen med 3 96, sänktmarginalskatten främst för höga inkomster och infört en s. k.infiationsskyddad statsskalteskala. Även denna åtgärd underiältar för de högstainkomsterna. Hela liden attackeras lönearbetarna. Närvänsterpartiet kommunisterna lagt sill förslag till genomgripande skattereformhar utredningar inte behagat att utreda huruvida detta system är bra elleranvändbart. När därför utskottet avfärdar motionen med alt utredningarnaremissbehandlas, är detta en sanning med stor modifikation. Enförutsättning för remissbehandling är ändå atl frågan har utretts och ettresultat föreligger att la ställning till. Därför ljuger utskottet när detpåstår att vårt förslag är föremål för remissbehandling. Denna vår moiion ärettled i en slörre omfördelning av kostnaderna från kommunerna till staten. Tidigarevar det inte så svårt atl få också med på att kostnadsfördelningenbehöver ändras till kommunernas fördel. Men efter 1976, då ingick i denBohmanska regeringen, hardet skett en väldig omsvängning. följer centernvilligt och glatt en politik som medför ökat skattetryck på låg- ochmellaninkomsttagare, medan de stora inkomsterna lättas på en del av trycket.Omfördelningens effekter slår helt klara. Det kommer också löntagarna atl geuttryck för . Regeringensoch den borgerliga riksdagsmajoriletens ideologi slår mot dem i samhället somhar det svårast. I denna omfördelningspolitik har även de socialdemokratiskaledamöterna sitt ansvar. Menför regeringen är det inte endast en fråga om omfördelning mellan de olikainkomstlagarna, utan alltmer framionas också dess förelagsvänliga attityd.Sänkta arbetsgivaravgifter var det inte länge sedan vi upplevde, och äryttertigare sådana sänkningar aktuella. 1går kunde inle regeringens senaste reaktionära förslag stanna innanförkanslihusets väggar. Då kom ryktet om ytterligare sänkningar ut lillallmänheten. Del rörde sig om att ta 4 96 av löntagarnas pengar och ge lillkapitalisterna. har detta rykte besannats genom ett uttalande av statsminister . Han harenligi TT sagl atl arbetsgivaravgiften kommeralt sänkas med 2 96, och om della inte visar sig tillräckligt sker yttertigaresänkningar , då beträffande andra avgifter som arbetsgivareerlägger, pensionsavgifter, sjukförsäkringsavgifter eller liknande. Depengar som regeringen här ger lill företagen är pengar som löntagarna hartvingats avstå från i avtalsförhandlingar, där löntagarorganisationerna hartagit s. k. samhällsansvar. Försl och främst är det horribelt av löntagarnasorganisationer alt ta någon form av ansvar för en kapitalistisk marknadsekonomi.Ett av resultaten av delta har visat sig. Dessutom är det en defensivattityd, när man på ledande socialdemokratiskt håll säger att löntagarnainte har en chans att få ut de pengar som de avstått från i tidigareavtalsrörelser i och med att avtalsrörelsen är över. Avtalsrörelsenär inte över. Den pågår fortfarande. Det går-om man vill förstås - all ställaregeringen inför ultimatum. Avtalen på den kommunala sidan är inle klara. Mångaavtal på den s. k. öppna marknaden är än så länge bara preliminära, och sålänge de inle är definitiva kan de spelas ut som en hot mot regeringspolitiken.Del aren väg som löntagarorganisationerna borde gå, en väg som innebär kamp motkri.sen och den borgertiga regeringspolitiken. Del finns här inga formellahinder. Det är svårt att i den här debatten låta bli alt komma in påregeringens ekonomiska politik i slort. Den kommer till uttryck på många säll,inle bara när del gäller kommunalskatterna utan även i andra ekonomiska frågor.Del ar därför svårt att från den övriga ekonomiska poliliken isolera frågan omatt ge kommunerna kompensation för mervärdeskatten. Vpk:sförslag att kompensera kommunerna för den mervärdeskatt som de erlägger skulleinnebära lättnader för kommuninvånarna och överföra en del av detproportionella skattetrycket till den progressiva skallen. En sådan överföringgenomsyrar hela den skattepolitik som kommunisterna står för. Jag yrkarbifall till moiionen 639. (apk): Den behandling som finansulskollet beträffande de kommunalekonomiskafrågorna har bestått motionerna i allmänhet och motionen 1387 i synnerhet kaninle betecknas som något annat än höggradigt nonchalant. Förvarje kommunalpolitiskt verksam människa i della land är finansieringsfrågornaen ständig huvudvärk. Man får inte bara pruta på sina ambitioner, ulan mantvingas också till beslut som innebär faktiska nedprutningar på barnomsorgens,undervisningens och sjukvårdens områden. Framför alll på del senare områdetoch speciellt då inom långvården förekommer i landet mängder av dagligatragedier. Vården av de gamla är behäftad med sådana brister att talet om envälfärdsstat borde fastna i halsen på dem som använder begreppet. Barnomsorgenär ett annat område där gapet mellan uttalad målsättning och verklighet ärstort, och som orsak till eftersläpningen får alltid kommunernas dåligaekonomi tjänstgöra. Kommuninvånarnaskrav på bättre kommunala tjänster och service växer, och della med all rätl. Vihar i vår moiion lagil upp den problemalik som illustreras av del förhållandetatt utgår ifrån atl var femte skolpojk är dömd all gå under inöd, kriminalitet, alkoholism och narkotikamissbruk. Situationen är om intelika svår så ändå likartad i många av landels kommuner. Kommunernas ekonomiklarar inte all man vidtar åtgärder för atl lösa dessa akula problem. Ochsamhället i stort har verkligen varken moralisk rätt eller ekonomiskt råd atlaccepiera en fortsättning på IiRiksdagens protokoll 1977/78:123-124 Detär lätt all säga - som ulskoltel i praktiken gör - alt delta är inte riksdagenseller regeringens bord. Men jag är hell säker på atl denna argumenlation inlegår hem bland vanligt folk. Med all rätt gör man regeringen ansvarig förpolitiken i dess helhet. Och jag utgår ifrån att såväl regering som utskoll vetatl kommunalskatterna har nått takel, även om någol sådant ännu inle är spikat. Landetsarbetare vet att kommunernas allt svårare ekonomiska situation i sista handdrabbar dem och de grupper som hardet sämsl ställt. Det är dessa grupper somfår bära den slora bördan när kommunala skaller och taxor höjs. Men eftersomskatterna, som jag redan sagt. är så höga alt ytteriigare höjningar är i detnärmaste omöjliga, söker kommunerna andra vägar: dels skärman nedulgifterna,dels tvingas man ut påendyrlånemarknad. Följden blir storaränteskulder och än slörre problem. Utskottethänvisar lill kommunalekonomiska utredningen och gör det trots att det inte kanvara obekant att den allmänna uppfattningen om uiredningen är att den vareltberg som födde en råtta -eller kanske rättare en mus. Låt mig också visa på atlvi i kommunisterna verkligen inte är ensamma om vår uppfattningatt de tunga posterna som undervisning, barnomsorg och sjukvård inte bör liggapå den kommunala budgeten. t. ex. häri sill remissvar tilluiredningen starkt ifrågasatt kommunalskatten som finansieringsform för dessaposter. Utskoiiel ger också ett vagt löfte om förbättringar genomskaiteuljämningssysiemei. Men della instrument är för länge sedan förbrukat. Dethar varit och aren form av fattigvård. Utjämning i vidare mening kan inteuppnås genom fattigvårds-bidrag. Föralla som vill se som en enhet, inle bara geografiskt utan även när delgäller människornas utbildning och sociala omvårdnad, finns del bara en väg allgå, nämligen all sialen övertar de slora ulgiftsposlerna. Men, herr talman, manmåsle också i denna debatt visa på vilken återvändsgränd skattepolitiken harhamnat i: ständigt ökade kostnader för kommuner och stat genom ökad utslagningoch arbetslöshet. Basnäringarna paralyseras av slruklurralionaliseringar.Kapital exporteras ur landel eller låses i improduktiva s. k. sakvärden.Investeringarna i produktiva verksamheter minskar. Följden blir en allt störrebörda på de arbetande människorna. För de fiesta framstår inkomstskatten somalltför hög. Vihar i vår motion 1387 talat för en övergång från nuvarande skattepolitik, därinkomsten och konsumtionen utgör basen för skaiteuttagei, till enproduklionsbeskattning. Vi har kunnat konstatera atl dennauppfallning vinner ökat gillande inom slora delar av arbetarrörelsen. Men tilldess alt denna förändring är realiserad krävs omedelbara ålgärder, och hit hörall staten övertar kostnaderna för de tre slora posterna barnomsorg, utbildningoch sjukvård. Jag ber allfå yrka bifall till moiion 1387. LARSAHLMARK (m): I moiionen 1977/78:504 hemställs att hos regeringen begäratt en särskild beredning tillsätts med uppdrag att med utgångspunkt ikommunalekonomiska utredningens arbete framlägga ett konkret förslag tilllagstadgat kommunall skattetak. Utskottetanser att det vore olämpligt om loge ställning i sak till frågan omen begränsning av den kommunala beskattningsrätten med tanke på altkommunalekonomiska utredningens betänkande är föremål för remissbehandling. Iett särskilt yttrande anför utskottets moderata ledamöter - som påpekat - såsom sin uppfattning att utvecklingen kommer att visa hurnödvändig en fortsatt uppmärksamhet kring frågan om ett kommunalt skattetak tersig. Lål mig kort motiveramotionens hemställan. Denkommunala verksamheten expanderar mycket snabbt. Även skatteunderlaget växermen inte på någol sätt i samma takt. Detta har medfört att ständigt nyahöjningar av den kommunala utdebiteringen blivit nödvändiga. Medelutdebiteringen- primärkommunal och landstingskommunal - var 1960 . ; den är för . Kommunalekonomiska uiredningen beräknar att med en årlig volymökningav den kommunala konsumtionen på 3,5 96 , finansierad genomkommunalskatter, skulle behovet av utdebitering vara ca . Då skallobserveras alt volymökningen 1960-1975 i genomsnitt var 5,9 96, och någratendenser till att den skulle begränsas till 3,5 96 kan ej skönjas. Enkommunal skatteutdebitering på nivån . anser kommunalekonomiskautredningen oacceptabel. Skalldenna utveckling förhindras kan man gå två vägar: antingen får man bekostaexpansionen på annat sätt - i praktiken genom statsbidrag, eftersom höjdaavgifter inte kan ge intäkter av den storlek som här måste till - eller ocksåfår volymökningen hejdas. Denförra vägen lö.ser problemet enbart på ytan. Den avvägning som måste görasgäller ju inte så mycket buren expansion skaW flnansieras utan hursamhällets totala resurser skall./ort/e/as. Med den utgångspunkten har riksdagoch regering redan tidigare gjort klara markeringar. Iårets finansplan sägs t. ex. ifrån alt en väsentligt större återhållsamhet ifråga om kommunala utgiftsökningar är "oundgängligen nödvändig underkommande år för att bereda utrymme för en rimlig utveckling av den privatakonsumtionen". Även finansutskottet har gjort motsvarande ställningstagandei sitt betänkande nr 10 innevarande . Vilkametoder skall man då välja för att nå detta resullal? väljer all gå på frivilligiinjen och räknar med all överläggningarmellan stat och kommunförbund skall ge effekt. En inom landstingsområdenagenomförd samordning av budgetarbetet förutsätts också bidra till en positivförändring. Utan att vilja förringavärdet av kommunalekonomiska utredningens förslagtillåter jag mig betvivla att den väg man anvisar kommer att visa sigframkomlig. Vihar redan erfarenheter av frivilliga överenskommelser, låt vara i mindregenomarbetad form än vad kommunalekonomiska utredningen föreslär. 1977träffades en sådan, som tillförde kommunerna 720 milj. kr. Av denåterhållsamhet som i gengäld ställdes i utsikt blev dock föga. Inför1978 höjde primärkommuner och landsting skatten med i genomsnitt 1:83, dvs. denstörsta kommunala skattehöjning som genomförts i vårt land. Kanske kan enfastare, frivillig överenskommelse fö någol bättre effekt -jag hoppas verkligendet - men någon avgörande förändring trorjag inle är möjlig att åstadkomma denvägen. Manunderskattar lätt den dynamik som är inbyggd i de kommunalaverksamhetsformerna. De ledamöterna i fullmäktigeförsamlingarna vilka beslutarom skattesatsen är ofta också ledamöter i styrelser och nämnder, som i sinaäskanden ställt långtgående krav - i sin tur uppmuntrade av ambitiösaförvaltningar. Förväntningarna på kommunala insatser är slora inom en rad olikaområden. Del är svårt för kommunalpolitikerna att i varje enskilt fall motiveraåterhållsamhet. Skallman rida spärr mot den nuvarande utvecklingen behövs ell yttre tryck, vilket enbegränsning av uldebileringsrätten kunde utgöra. Först då kan man påräkna denhandfasta prioritering som är nödvändig, en mer realistisk planering,rationalisering av verksamheten - inte minst inom s. k. prioriterade sektorer -och en allvariig ambition att fasthålla en bestämd budget. Oftahävdas att ett skalletak hotar den kommunala självstyrelsen. Det är ettohållbart resonemang. Självstyrelsens kärna är rätten för kommunerna att på ettfritt sätt på disponera tillgängliga resurser. Den friheten kan i olikaavseenden vidgas. Men den övergripande fördelningen av konsumtionsut-rymmeimellan de enskilda människorna, staten och kommunerna samt ansvaret församhällsekonomin i stort åvilar statsmakterna. Den kommunala expansionen hotarbalansen i dessa avseenden. Då måsle etl ingripande kunna ske. Jaghar kortfattat berört dessa frågor, väl medveten om att utskollet inte nu önskatgå in på den sakdiskussionen utan vill avvakta de initiativ som kan komma frånregeringen sedan den kommunalekonomiska utredningen remissbehandlats.Hemställan i motionen avser emellertid en beredning med uppgift alt framläggaett konkret förslag lill kommunalt skattelak. Ett sådanl beslut kan enligt minuppfattning fattas . ställer sig avvisande till en begränsning av den kommunalautdebiteringsrätten. Jag har förslåelse för att den, speciellt mot bakgrund avde pressade tidsramar man arbetade med, inte deialjgranskade frågan omutformningen av en sådan begränsning. Utredningen för en diskussion -jaghänvisar den intresserade i första hand till s. 154-161 i betänkandet - men deexempel på utformning av lag om skattetak som ges verkar tämligenschablonartade. Speciellt frågan om kopplingen av skattelakel tillskatleutjämningssystemel förtjänar all belysas kan ett konkrel förslag till begränsning av utdebiterings-rättenutarbetas utan att en särskild beredning tillkallas. Det är i och för sig ettintressant uttalande. Jag tror dock att en beredning vore av värde och att ettpositivt beslut i den frågan skulle innebära en tidsvinst, jämfört med omutarbetandet av ett konkrel förslag kommer i gång först . Med hänvisning till det anförda yrkar jag bifall lill motionen 504. BJÖRNMOLIN (fp): I finansdebatien berördes frågan om den kommunala ekonominav flera talare. Jag log själv upp de kommunala finansieringsproblemen och denalltför höga expansionstakten på den kommunala sektorn. Frågan om ett kommunaltskattetak eller annan form av reglering av den kommunala beskattningen togs uppi andra inlägg. Idet här belänkandet har finansutskottet inte gått in närmare på atl sakbehandlagrunderna när det gäller den kommunala ekonomin, av det enkla skälet att viharen utredning -den kommunalekonomiska uiredningen -som har tagit uppdel härproblemet. Den utredningen ärf n. på remiss och därefter följer beredning idepartementet som skall leda till förslag till . Riksdagenbrukar ju inle föra fram sakförslag i ett sådant skede av beredningen i enfråga, och det är inte heller förenligt med vår praxis att då, som begärs i enmotion, tillsätta en speciell beredning om saken. Vi menar därför alt det ärfel att nu ta ställning till förslag som innebär större förändringar i deekonomiska relationerna mellan staten och kommunerna. Dellaär inte uttryck för någon nonchalans från utskottets sida mot motionärerna utani stället ett uttryck för en praxis här i , vilket möjligen de fötalare som kritiserat finansutskottet inte känner till, med tanke på denrelativt korta tid de varit i . Låtmig bara på denna punkt säga, för att det inte skall uppstå några missförstånd,att finansieringen av den kommunala verksamheten och kostnadsrelationen mellanstaten och kommunerna är utomordentligt viktiga frågor, icke minsl med tanke påalt kommunerna har alt i hög grad finansiera så angelägna uppgifter sombarnomsorg, åldringsvård och sjukvård. De myckel slora .statsbidrag som utgårtill kommunerna är självfallet ell ullryck för delta förhållande, och depunkier som vi hell har antagit aren rätt god illustration lill det. Vihar under punkterna 12-17 i finansutskotleis betänkande nr 23 föreslagii allsammanlagl skall anvisiis till kommunerna. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan. (vpk): inledde med alt säga att han ansåg att kommunerna har enalltför hög expansionslakl. Man måsle då ställa sig fråganom anser alt barnomsorgen, äldrevården och sjukvården är tillräckligttillgodosedda i kommunerna. Vi har i en rad motioner lagl fram olika förslagsom tar upp primärkommunernas och landstingskommunernas problem när det gälleratt fullgöra dessa uppgifter. Fråndet håll som representerar skulle man möjligen kunna säga alt detregeringsförslag om sänkning av arbetsgivaravgiften, som det talats om, skullekunna komma kommunerna till del, men en sådan åtgärd slår generellt över helafältet. Förslagen i våra motioner är däremot specialinrik-tade för att underlättakommunernas ekonomi. BjörnMolin säger vidare att det inte är praxis atl i etl sådant här skede taställning till ert förslag, som innebär stora förändringar i kommunernasekonomi. Det är naturligtvis ett sätt alt kringgå problemaliken. debatterade vi skatteulredning, som inte var färdig medsitt betänkande, och då föredrog regeringen på förslag av budgetministerMundebo atl bryta ut en del av skatteutredningens då ännu icke framlagdaförslag, som alltså inte ens hade börjat bli föremål för remissbehandling. Vaddet gällde då var frågan om att inflationsskydda skatteskalorna. Taktikenatt skylla på att olika delar av en fråga är i ett visst stadium av utredningeller under remissbehandling används ju bara när del passar de egna syftena.Jag vill påstå atl utskottets behandling eller brist på behandling i detta falli högsta grad är ett uttryck för nonchalans. Jag tycker att utskottet har visat en överdriven försiktighet då detgäller atl diskutera frågan om en särskild beredning, som skulle försöka finnakonkreta möjligheteratt införa ett kommunalt skaltetak. Ärdet så att manprincipiellt är motståndare till ett skattetak, kanske man kan vara tillfredsmed de diskussioner som förs i kommunalekonomiska utredningens belänkande. Menär det så att man tror att det här är någonting som förr eller senare trängersig på, vare sig vi vill eller inte, någonling som blir ennödvändighet, måsle man konslalera atl det finns många frågor som kräverytterligare belysning. Som jag sade i mitt anförande gäller det specielltkopplingen till skalleutjämningssystemet. Därför tror jag alt man redan nulugnt skulle kunna konstatera alt den här beredningen behövs; del finns allanledning atl sätta i gång del arbetet. Det krävs inle inväntande av någraremissvar, ty de kan inte ge någol yttertigare på den här punklen. Del är enannan typ av arbete som erfordras. Härhar det talats om dem som är nya i . Jag tror inle det är mänga härsom är så nya att de inte var med vid behandlingen av konstitutionsutskottetsbetänkande nr 21 under innevarande . Där tog vi ställning tillinterkommunal skatteutjämning - en fråga i vilken kommunalekonomiskautredningen inte hann framlägga någol förslag, än mindre hann få någolremissbehandlai. En fråga som betraktades som ganska akut plockades upp ochsäibehandlades. Mot den bakgrunden lycker jag inle man kan molivera ell avslagpå moiion 504 fullt så enkeli .som utskollet gjort. ROLFHAGEL (apk): När man kritiserar utskottet för atl man lån en någol nonchalantbehandling eller - som jag uttryckte det - en höggradigt nonchalant behandling,så gör man del enligt mening därför att man är så ny i församlingenatl man inle känner till lågordningen. Jag erkänner villigt att jag är relativtny i församlingen. Men jag anser ändå alt man hade haft rätt alt fordra ennågot mer utförlig argumentation från utskottet när det gäller den problematiksom vi tog upp i vår motion. Vivisade nämligen på att skattepolitiken, framför allt på den kommunala sidan,har kommit in i, som vi uttryckte del, en återvändsgränd; vi visade på ett ständigtstegrat behov av medel till kommunerna. Av delta drog vi slutsatsen allantingen får staten ta över en del av kommunernas kostnader eller också för mandämpa takten i den kommunala sektorns utbyggnad, alltså fö till stånd en störreåterhållsamhet. har egentligen redan sagt all han anser alt manskall göra del senare, och på den punklen sammanfaller uppfattninghelt med uppfattningen i motionen från moderat håll, så i det avseendet är niju jämspella! Man kan alltså inle säga att ni intehar uttalat er mening, fördet har ni verkligen gjort, men ni har inte ägnat särskilt många argumenl åtatt visa på vilket sätt vi har fel i vår argumentation.