prot · G109143 · 1977-12-31 00:00:00 — Man kan nämligen inte den ena dagenstå och kräva stöd och ökad sysselsätt,'ing i en bergslagsbygd, när man bara för någraveckor sedan salt och röstade för att 8 000 jobb skulle bort inomspecialstålsindustrin. Del hänger bara inte ihop. Detenda som hänger ihop här är faktiskt vpk:s motioner, för de utgör logiskadelar av den politik som partiet företräder även på det nationella planet. Hurförhåller det sig med allt detta? Man måste till en början fråga: Vad äregentligen svensk regionpolitik? Hur växte den fram, vad går den ut på? Detfinns en grundläggande missuppfattning om regionpolitik här i landet. Mångatror att den går ut på att minska skillnaderna mellan olika regioner, atthjälpa de svaga regionerna till en bättre utveckling. Del är så svenskregionpolitik har presenterats ända sedan den inleddes med riksdagsbeslutet1964. Men allt detta är ju en grundläggande missuppfattning. Detekonomiska systemet i styrs i sina grundvalar av vissautvecklingslagar. Produktion och ägande koncentreras, teknologin kräver störreenheter och livligare samverkan mellan enheterna, kampen mellan producenter ochfinansgrupper slår ut de mindre starka företagen och de små förelagen och ökarockså den minimimängd kapital som måste till för nyetablering inom en vissbransch. Kapitalet förskjuter också i denna utveckling sin tyngdpunkt.Del är ständigt på väg bort från vissa branscher för att gå till andra. Delöverger ständigt vissa typer av orter och bygder för all koncentrera sig tillandra, eller för att fiytta sig utanför landet. Glesbygd och småorter slås ut.Även stora stadsregioner som drabbas av alt kapitalel koncentreras t. ex.till eller . Dennautveckling skärptes mycket kraftigt under 1950-lalet. Frågan uppstod då: Hurskulle den dåvarande regeringen och arbetarrörelsen förhålla sig till detta?Istället för att forma en självständig politik, i stället för att gripa in medstrukturella reformer och en medveten uppbyggnad och styrning, ställdesocialdemokratins dåvarande ledning upp på koncentrationen ochfolkomfiytlningen. Man spred bland människorna den uppfattningen att det skulleleda till högsta välstånd och att koncentrationsprocessen var en oundvikligutveckling. Det var mot den bakgrunden som regionpolitik tillkom.Dess grundval var nämligen alt ulfiyttningen från skogslänen och från de mindreorterna i skulle understödjas och accepteras. Visserligen doldesdetta syfte bakom stödåtgärder som avsåg att tillföra de Svagtindustrialiserade regionerna ny industri. Men det stödet gavs bara om företagen själva villelokalisera sig dit. Och stödet var inte avsett att bryta den allmännautvecklingen utan snarare att göra koncentralionsprocessen smidigare, attunderstödja dess första steg inom de minskande regionerna själva. Understöddav denna politik genomgick svensk kapitalism en betydande förvandling under1960-talet. Skogslänen tappade över 100 000 människor i nyttningsföriuster,ulglesningochnedläggningar gick snabbt,och tillväxten i landet koncentrerades i huvudsaktill några få större stadsregioner. Såfortgick det så länge den svenska kapitalismen i sin helhet växte ochutvidgades. Men sedan kom krisen. Det blev dåliga tiderinte bara i avfolkningsbygderna och skogslänen. Det blev arbetslöshet ochstagnation också i , och Västskåne. Och många landsortslänsom dittills gått hyggligt framåt, t. ex. , ochVästmanlands län, har slagits av drastiska vändningar nedåt iutvecklingen. Enföljd av att krisen blev allmän -att den kom att beröra hela landet - var attfolkomfiytlningen dämpades eller upphörde. Arbetslösa dalmasar ochnorrbottningar kunde helt enkelt inte längre fiytta till eller ,för det var ju arbetslöshet också där. De fick stanna kvar i sina bygder, ochdärmed blev ju situationen i de bygderna ännu värre . Detär därför enligt min mening helt felaktigt när utskottet i en enhälligskrivning försöker tolka den minskade folkomfiytlningen som etttecken på bättre regional balans. Del är, tråkigt nog, precis tvärtom. Denminskade folkomfiytlningen är snarare ett nytt tecken på att det blivit sämre istället för bättre. Hur förhåller det sig med detta? Jo, så länge vissa regioner fortfarandehar underskott på arbetskraft, då speglar folkomfiyttningen och den totalabefolkningsutvecklingen just den expansiva situationen i vissa regioner ochnedgången i andra. Människorna Hyllar till de expansiva regionerna frånavfolkningsregionerna, från de tillbakagående regionerna. Utvecklingen avbefolkningen och utvecklingen i sysselsättningen stämmer statistiskt settöverens. Men när del sedan blir stigande arbetslöshet överallt, när det intefinns några expansiva regioner längre - då upphör omfiyttningen av naturligaskäl. Följden är att den totala befolkningen ökar även i de sämst ställdaregionerna. Men den ökar alltså inte på grund av att sysselsättningen där harblivit bättre, utan den ökar enbart därför alt det ingenstans finns att flytta.Det finns inga nya jobb någon annanstans - alltså måste man stanna kvar i sinbygd även om arbetslösheten fortfarande stiger där. ex. i ,som väl är del värst ställda länet i landet, ökat med 7000 personer. Men det speglar inte alls att det har blivit bättre i Norrbotten- tvärtom. Antalet jobb har minskat. Det har blivit ännu sämre än förut. Ochden ökade befolkningen har alltså drabbats av än värre arbetslöshet.Befolkningsökningen är därför inte ett uttryck för en förbättring avNorrbottens situation ulan ullryck för en försämring. Ochinte nog med delta. Befolkningsutvecklingen speglar heller inte någon bättreregional balans, såsom uiskoitet i sin skrivning försöker göra gällande. Befolkningsutvecklingenkan i det här nya lägel, när del så all säga är kris överallt, inte längreanvändas som mätare på länens situation, för den registrerar inte längreförändringarna i sysselsättningen. Om man statistiskt ser påbefolkningsutvecklingen kan del verka som om det har blivit bättre regionalbalans, därför att befolkningen i skogslänen inte längre minskar såsom dengiorde . Men om man ser på sysselsättningen, så finner man i alla fall undergått en ännu sämre utveckling i skogslänen än i övrigaSverige. Antalet människor i arbete i skogslänen var 30 000 färre 1977 än 1965.I övriga delen av landet däremot varde 150 000fier. vill jag säga all de härtalen rent allmänt sett ger en alldeles för gynnsam bild över hela fältet. Delsfinns det fel i själva statistiken, dels har ökningarna i antalet människor iarbete huvudsakligen berott på all deltidsarbetet har ökat -antalethellidsarbetande däremot har minskal överallt. Men man kan säga att statistikenpå ett korrekt sätt speglar del relativa förhållandel mellan landets olikadelar; skogslänen har fått det sämre, inte bara totalt sett ulan också iförhållande till hela det övriga landet, Irols att övriga landet också har fåttökad arbetslöshet och en sämre utveckling. Sammaintryck fr man om man försöker mäta det relativa förhållandet mellan skildalandsdelar när del gäller arbetssökande och lediga platser. ex. jämfört med inlebara fått sin situationförsämrad, utan den hade även försämrats i förhållande till situationen iStockholmsområdet, trots alt arbetslösheten där i sin tur hade ökat väldigt kraftigt. Denregionala obalansen har alltså snarare ökat än minskat. Del är väldigtallvarligt, och del är en slutsats som utskottet borde ha dragit. Landet haralltså numera inte ens den tillgång som det ändå innebär att de trestorstadsregionerna expanderar. De har också fatt sina kriser och sinarbetslöshet. Detär denna situation som arbetarrörelsen måste möta. Den är en utmaning. Man kaninte möta den -det hävdar vårt parti ständigt -genom att ställa upp på enfortsatt strukturomvandling av kapitalistiskt snitt. Man kan inte ställa upp påatt antalet jobb skall dras ner med 4 000 i handelsstålsin-dustrin, med 8 000 ispecialstålsindustrin, med fiera lusen i varvsregionerna, med ytterligaretusenden i lextilbygderna. Man kan inte längre ställa upp på att kapital frittskall fa fiöda ut ur landet, att skogsindustrin skall få öka kalhuggningen ochsluka ännu större mängder energi -och slå ut ännu Her jobb. Man kaninte ställa upp på att en rad bruksorter skall slås ut, att metallurgin iDomnarvei skall bort osv. Omman vill vara trovärdig -jag talar nu från arbetarrörelsens ståndpunkt -så kanman heller inte lämna in en mängd motioner som kräver i och för sig värdefullaförbättringar för en rad landsdelar, när man under samma vårsession genombeslut aktivt har medverkat till just den slrukturutveckling som är en avorsakerna till att dessa bygder går tillbaka. Gör man det, så hamnar man i justdel dilemma som socialdemokraterna befinner sig i här . De haren mängdmotioner från sill eget partifolk i olika regioner, men kan inte i utskottetreservera sig för dessa krav. De tvingas att tillsammans med regeringens folk avslådessa krav från bygdefolket och från sina egna riksdagsmän. Det faktiskt enrätt beklämmande uppvisning. Såskall inte en arbetarrörelse handla som vill kamp mot arbetslösheten, mot deregionala orättvisorna och mot den borgerliga regeringen. Arbetarrörelsenmåste nu i stället,enligt vpk:s mening, gå in för viktiga och genomgripandestrukturreformer: reformer som kan föra in starka styrande element i ekonomin,element som kan motverka den växande obalansen och arbetslösheten; reformer somkan bryta in i den bild som domineras av storfinansen; strukturreformersom startar en ny och bättre utveckling i varvsnedläggningarnas ochGöteborg, i massarbetslöshetens Norrbollen och i alla andra bygder. Detta kanendast staten göra, eventuellt med stöd av kollektivt förvaltadesamhällsfonder, vilka inte är bundna av samarbete med privatkapitalet ochkopplade till den privala industrin utan kan användas för en självständigstrukturpolitik i de arbetande människornas intresse, därför att det är dearbetande människornas representanter som oinskränkt beslutar hur fondernaskall användas. Vadsom krävs är ett omfattande statligt industriprogram. Dessa nya industriermåste vara avancerade förädlings- och sammansältningsindu-slrier. De måstekunna bryta del ensidiga beroende av den lunga råvaruba-serade processindustrinsom har varit , och förbannelse. Demåste kunna ersätta den gamla industri som vacklar i . Demåste kunna ge nytt liv åt det stagnerande Sydöstsverige, som så länge harvarit på utvecklingens skuggsida. Delta aren lypavindustrierdärsysselsällningen kan växa och som harframtiden försig. Dessaavancerade förädlings- och sammansättningsinduslrier har också den fördelen attde kan ge många arbeten i förhållande till vad de kräverav råvaror och energi.Man kan alltså spara energi med hjälp av den typen av industripolitik,som man ökar sysselsättningen. Sådana industrier har också denfördelen alt de inte nödvändigtvis behöver koncentreras till myckel storaenheter såsom i regel är fallet med processindustrin. De kan också i många avde orter som är hotade i den strukturella krisen utgöra insatser föralternativ sysselsättning. Detkrävs också ett program för att rusta upp det kollektiva trafiknätet tillhögsta kapacitet och för att bygga bort de många svåra sociala och miljömässigabristerna i samhället. Med en kraftigt förbättrad och moderniseradkollektivtrafik förbättrar man levnadsmiljön i de tillbakagående regionerna.Genom all angripa de sociala brislområdena skapar man nya arbetstillfällenöverallt, som man kan åstadkomma utjämning mellan regionerna. Just desociala investeringarna har ju ungefär samma frekvens oavsett en regionsekonomiska karaktär i övrigt. De har därför en sådan utjämnande effekt. Detkrävs också särskilda insatser för och skogslänen. Vpk har därför i enav sina många specialmolioner föreslagit inrättande av ett , som skall slå under starkt fackligt inflytande, skallanalysera den speciella Norrlandsproblematiken och la fram konkreta projekt somkan fogas in i en politik som vänder den nuvarande nedgången i dess motsats. Alltförlänge har arbetarrörelsen här i låtit sig utnyttjas till att ställa uppi den kapitalistiska utvecklingen med dess folkomfiyttning, med dessslrukturkriser, med dess nedläggningar av hela samhällen och med dess utplundringav bygd efter bygd. får det vara slut. måste vi förmå oss att formuleraen helt ny politik, en självständig politik för arbetarrörelsen. De arbetande människorna, som ser sina levnadsvillkor kraftigtförsämrade, kräver detta. Städernas, bygdernas, småorternas invånare, helalandels intresse kräver det. Människorna far inte längre vara ulvecklingensoffer. De måsle börja ta steg för att äntligen försöka bli dess herrar. Med detta yrkar jag bifall till samtliga vpk-motioner i detta ärende. Regionalpolitik är ett uttryck för alt regering och riksdag insett sittansvar för att människor i olika delar av vårt land skall ha tillgång tillarbete, service och en god miljö. Under 1950-och 1960-talenvardelpåettheltannat sätt än nu självklart att del var människorna som skulle fiytta dit därjobben fanns även om man från ansvarigt håll startade försök med att skapaindustriell sysselsättning i de regioner som drabbats av strukturomvandlingeninom skogs- och jordbruket. Det var rationaliseringen inom skogsbruket sominom skogslänen ryckte undan grunden för många av de småjordbruk som tidigarehade klarat sig lack vare kombinationen jord och skog. Den dåvarandejordbrukspolitiken bidrog också till en nedläggning av många jordbruk, ochmänniskorna fiytiade i väg till orter där industrin växte upp, dvs. ofta tillstorstadsområdena och till kusterna. Insiktenom vilken utarmning som skulle drabba hela regioner om ingenting gjordes liggerbakom de regionalpoliliska beslut som tagit . Senast idecember 1976 slog vi fast att människorna i olika regioner skulle erbjudas likvärdigasysselsättningsmöjligheter och tillgång till service och god miljö. Det gällerockså att garantera trygghet i anställningen, förverkliga jämställdheten mellanmän och kvinnor, se till att människor får möjlighet att medverka i arbetslivetefter sin förmåga. De regionalpoliliska medlen har utvecklats och förstärkts.Del vi tidigare kallade lokaliseringspolitik har förändrats till en politik förregional utveckling. Detpågår fortfarande en omfattande bruitoflyttning mellan kommuner och län, och såmåsle del vara, men nettoeffekten av omfiyttningen mellan länen har de senasteåren varit förhållandevis ringa. Vi har fatt en bättre balans mellan länen,oavsett vad anser om det. I den proposition som vi nu behandlaroch som arbetsmarknadsutskottet yttrar sig över i sitt betänkande nr 23redovisas en del diagram som anger den regionala utvecklingen på några områden.Del gäller nettofiyttning, sysselsättningsutveckling, inkomst perinkomsttagare länsvis, andel förvärvsarbeiande uppdelat på män och kvinnor i deolika länen och slutligen genomsnittligt antal arbetslösa. - Nettofiytlningen mellan länen hade praktiskt laget 2Riksdagens protokoll 1977/78:143-144 upphört 1977.Sysselsättningsutvecklingen förbättrades i skogslänen ,inkomstskillnaderna i de olika länen har minskal, förvärvs-arbetsgraden förkvinnor har förbättrats något och arbetslösheten genomsnittligt för riketligger med internationellt mått mätt på en låg nivå 1976 och 1977 utom förNorrbotten, som i förhållande till övriga län ligger högt. Mot rikels knappt1,hade 1977 arbetslöshet. Vidutskottsbehandlingen av propositionen och de många regionalpoliliska motionersom har väckts fick vi med hjälp av ett utmärkt material från utskottetsföredragande göra en snabbresa genom från län till län, där vi fick sesiffror på befolkningsutvecklingen inte bara för varje län som helhet utanockså för de olika kommunerna i resp. län, siffror på arbetslöshet, kvarståendelediga platser, antal personer i beredskapsarbete, arbetsmarknadsutbildningoch skyddad verksamhet. Även om den regionala utvecklingen visaren delpositiva drag gav den snabbresan klara besked om att det fortfarande finnsmånga problem kvar att lösa. Detsom var utmärkande för alla län var framför allt den inomregionala obalansen.Några orter växer, andra minskar, och problemen förstärks också av destrukturella förändringar som bl. a. teko-, varvs-, stål-, gruv- ochträindustrierna just nu kämpar med. De förstärks också av de låga födelsetaleni vårt land och den åldersfördelning med stor procent äldre som utmärker mångaav våra kommuner, delvis till följd av tidigare ulfiyttning. Den inomregionalaobalansen måste hävas, arbetslösheten tvingas tillbaka i skogslänen,förvärvsarbetsgraden för kvinnorna öka, likaså möjligheterna för dehandikappade alt fa arbete. Närdet gäller den här bedömningen är utskottsmajoriteten och socialdemokraternaöverens. Vi känner oro inför utvecklingen och anser att del krävs ytterligareåtgärder för all vi skall nå vår gemensamma regionalpoliliska målsättning. Deregionalpoliliska medlen måste förstärkas. harockså uppdraget alt se över de regionalpolitiska medlen och kommer all läggafram förslag . Regionalpolitikenhar också sin begränsning. Vårt samhälles nuvarande sätt att fungera medplacering av arbetsplatser, bostäder och skolor och tillgången till kollektivakommunikationer begränsar handlingsmöjligheterna. Del finns också ett närasamband mellan näringspolitik, regionalpolitik och arbetsmarknadspolitik.Möjligheten att föra en aktiv regionalpolitik är beroende av den ekonomiskautvecklingen och ett effektivt näringsliv. framhöllutskottsmajorileten all grunden för en framgångsrik sysselsättningspolitik ären god ekonomi. En avgörande faktor för en ökning av sysselsättningen är attsvenska förelag far arbeta under sådana villkor att deras internationellakonkurrenskraft kan upprätthållas och förstärkas. Vi uttalade att industri- ochnäringspolitiken måste få en inriktning som främjar investeringar och lar varapå utvecklingskraften i företagen. Det gäller all skapa gynnsammaförutsättningar för all sätta i gång nya förelag och ta till varautvecklingsbara idéer. Idecember 1976, när vi behandlade proposition 1975/76:211 om samordnadsysselsättnings- och regionalpolitik, reserverade sig socialdemo- kralerna mot vårtresonemang om en väl fungerande ekonomi. Nuhar man den ekonomiska utvecklingen som huvudnummer i reservation 1 och anseri sitt särskilda yttrande alt det inte är särskilt meningsfullt all bifalla demotioner som väckts, eftersom den ekonomiska politiken omöjliggör en effektivregionalpolitik. Om del vill jag sägaföljande: Dettar en viss lid innan åtgärder och beslut av olika slag slår igenom.Näringslivels möjligheler alt fungera har i storutsträckning förutom av den internationella konjunkturen varit beroende avtidigare beslut, när det gäller kostnader av olika slag, lönsamheisulvecklingo. d. Koslnadsläget och förlorade marknadsandelar, exempelvis förelagensbenägenhel all importera varor i stället för alt använda sig av svenskaunderleverantörer, vilket givetvis försvagat den inhemska efterfrågan, hardelvis berott på beslut och åtgärder vidtagna före regeringsskiftet . Jagkan instämma i en del av den beskrivning som ges i den socialdemokratiskareservationen, men socialdemokraterna skall inte frånsäga sig sitt eget ansvar. Deåtgärder som regeringen vidtagit - devalveringarna, lämnandet avvalulaormen,sänkningen och borttagandet av löneskatten,marginalskat-leförändringarna, infiationsskyddet för skatteskalan som kommer,dämpningen av kostnadsutvecklingen, stimulansen till sparande och slutligendel ansvar som arbetsmarknadens parter visat vid löneuppgörelsen - har bidragittill alt del nu finns en växande optimism hos förelagen, och vi kan hoppas påen högre aktivitet inom industrin. Handelsbalansen har också förbättrats. Vifick ett exportöverskott på 2 miljarder under tiden november 1977-mars 1978. Mendet är klart all när det finns en överkapacitet inom varvsindustrin ochstålindustrin i väriden och det dyker upp konkurrenter som säljer till lägrepriser än vi kan göra och när vi inte kan sälja vår malm, så måste del tillstrukturella förändringar, som bidrar till att vi får en svår omställningsperiod. Regeringoch riksdag har fallat beslut om åtgärder och stöd för de branscher som varitmest krisdrabbade för att skydda jobben för de människor som arbetar där. Detvet också - vi har haft ett bra material till vårt förfogandevid utskottsbehandlingen. Ochvad kommer socialdemokraterna med i stället? Jo, en strukturfond som skullefinansieras genom höjning av arbetsgivaravgiften. Och så åberopar man denminskning av budgetunderskottet som man förordat och som budgeiminisler Mundeboi en tidigare debatt här i reducerat från 5 miljarder till 1 miljard.Strukturfonden har blivit något slags trollformel för socialdemokraterna - denskall lösa alla problem. Ipropositionen redovisar industriministern utvecklingen inom olika regioner, gören genomgång av vissa tidigare regionalpolitiska ställningstaganden och ger enredovisning av del arbete som pågår och de åtgärder som vidtagits inom olikasamhällssektorer, som skall medverka till alt de regionalpoliliska målen uppnås. Jagvill ta upp två områden som är viktiga för en effektiv regionalpolitik: Detgäller först och främst den ökade betydelse som länsplaneringen får i detregionalpolitiska arbetet genom en mer åtgärdsinriktad planering och strävanatt på ett bättre sätt förankra besluten på regional nivå, genom att gelandslingen en mer aktiv roll. Länsdemokratikommitlén lägger snart fram förslagpå det området. Beslutenmåste fallas närmare de människor som berörs av dem. På regional nivå vet manmer om "var skon klämmer" än på central nivå, men det betydernaturligtvis inte, som socialdemokraterna hävdar i reservationen 2, altstatsmakternas möjligheter all la det övergripande ansvaret för den regionalautvecklingen äventyras. För utskottsmajorileten ärdet självklart alt statenfortsättningsvis skall ha det övergripande ansvaret för regionalpolitikensutformning och dra uppde ramar inom vilka politiken skall genomföras. Här finnsinga delade meningar mellan majoritet och reservanter. "Ettav länsplaneringens huvudsyften är all lägga grunden lill en gemensam syn hosalla parter som fattar beslut av betydelse för den regionala utvecklingen påhur olika insatser skall fördelas mellan skilda delar av ett län." Del härär ett citat ur propositionen, och kommer jag in på del andra området som ärviktigt för en effektiv regionalpolitik, nämligen samordningen mellanregionalpoliliska åtgärder och åtgärder inom den statliga verksamheten. När detgäller regionalpolitiken har det alltför länge och i alltför hög grad varit såatt den'na handen, dvs. sektorn, inte vetat vad den andra gör. Medlokaliseringsstödels hjälp kan företag starta på en ort -lar SJbort förutsättningarna för verksamheten genom nedläggning av stationen ellerbanan. Människors bosättning underlättas på en ort genom olika planbeslut -service av olika slag försvinner genom beslut av andra sektorer. Föratt få en förstärkning av de regionalpolitiska insatserna har regeringen börjatbygga upp en samverkan med statliga myndigheter som går ut på att myndigheternavarie år före utgången av september skall lämna en redovisning avplaneringen inom myndighetens verksamhetsområde, såvida del gäller planering.som påverkar utvecklingen i länet. Utvecklingeninom en mängd olika näringar och verksamheter har regionalpolitisk betydelse.Det gäller basnäringarna jord. skog, fiske, gruvindustri såväl som övrigindustri, möjligheterna att fa utbildning, barnomsorg, hälso- och sjukvård,service av olika slag, post och kommunikationer. Ettregionalpolitiskt råd med företrädare för statliga myndigheter. , fackliga organisationer ochnäringslivsorganisalionerhar inrättats förall diskutera åtgärdersom syftar lillatt skapa bättre samordning mellan de statliga myndigheterna i regionalpolitiskafrågor. Skallvi komma lill rätta med den inomregionala obalansen måste glesbygdsfrågornaägnas större uppmärksamhet. En glesbygdsdelegalion har också tillsatts för altsamordna och intensifiera regeringens glesbygdsinsatser. Ettsärskilt anslag på 30 milj. kr. tas upp för all ge kommunerna möjlighet attbygga kommunala industrilokaler. Utskottsmajorileten ställer sig bakom detförslaget.