prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Isitt inlägg ställde vissa frågor, som jag med ett par ord skallberöra. Jag har tidigare besvarat en del av dem. Att påstå att de breda lagreninte har fält del av de skatteomläggningar som skett sedan den borgerligaregeringen trädde till är väl att gå något långt i sin kritik. Den borgeriigaregeringens utformning av skattesystemet har inte skilt sig så avsevärt fränsocialdemokraternas. Den största skattesänkningen har lagts på en nivå, därden stora gruppen heltidsanställda löntagare befinner sig. Innanjag avslutar milt anförande, herr talman, skall jag be att få yrka bifall tillskatleutskottets hemställan i betänkandena nr 14, 15 och 16. Denekonomiska politiken m. m. Talmannentillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande kl, 19,30, () kortgenmäle: Om jag får börja med den lilla frågan om uppdelningen på olikafamiljemedlemmar av ett familjeföretags inkomster, vill jag framhålla att detär stor skillnad mellan min och syn på det hela. Han menar attde nya reglerna är rättvisare än de gamla, medan jag hävdar att det är precistvärtom. Jag vill inte på något sätt ha mindre gynnsamma regler för dessafamiljeföretag än för andra företag, men jag vill ha samma regler för dessaformer av inkomster som för alla andra former. De 100 milj, kr, som viresonerar om och som alltså Denekonomiska politiken m. m. menar att vi har tagit utför mycket i skatt anser jag att vi har tagit ut för litet i skatt. När detinte finns något som helst tvåpartsförhållande mellan dem som har att dela uppen sådan här inkomst, delar man helt enkelt upp den precis så att det är mestgynnsamt från skattesynpunkt och socialförsäkringssynpunkl. Det är ganskasjälvklart. Man har rätt att göra så. Del är alltså en felaktighet ilagstiftningen. Detfinns inte något anställningsförhållande. Man försöker konstruera fram ettanställningsförhållande som inte existerar, I verkligheten skall man delafamiljeinkomsten efter vars och ens insatser i rörelsen, vilket jag menar inte gör . Man delar upp den helt godtyckligt. Närdet gäller den stora frågan om en skatteomläggning 1978 har jag exempelvis sagtatt vi har ingenting emot denna skatteomläggning. Vad vi har emot den är attden har fått en felaktig profil. Den ger för stora skattesänkningar långt uppoch för små skattesänkningar i de vanligaste inkomstlägena, och detta har letttill att det inte blir den lugna avtalsrörelse som det var meningen all detskulle bli. Därför anser sig socialdemokraterna tvingade att göra omskatteskalan sä att det blir större skattesänkningar i de vanligasteinkomstlägena och litet mindre sänkningar för dem som har de störstainkomsterna. Delta är vad som skiljer vårt förslag från regeringens. Närdet gäller index reglering'av skatteskalan tycker jag att vad här talar för raka motsatsen till vad han vill åstadkomma.Han säger nämligen att ingenting hindrar alt gå in vartenda år ochändra skalan. Men vad skall vi då ha en indexskala till, om ändåskall ändra den ? Deskatteskalor som vi har haft bakåt i tiden är inte jämförbara med indexskalan,säger , för de har gällt betydligt större belopp. Ja, det ärriktigt. Alltså är vi tvungna att gå in och göra ändringar utöverindexskalan. Vad skall vi då över huvud taget ha en indexskala till? HerrJosefson vill ha en mekaniskt slående skala som ger de orättvisor jag har talatom och som alltså måste korrigeras genom ändringar . Jag anser att vikan göra dessa årliga ändringar utan att i botten ha en indexskala som inte görnågon som helst nytta. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. () kortgenmäle: Behovet av att ändra skatteskalorna beror i mycket storutsträckning på i vad mån man lyckas klara inflationen. Vi frånhänder oss intedet instrument vi har , men jag anser alt vi får ett betydligt bättreutgångsläge om vi går vägen med inflations-skyddade skatteskalor. Då har manrealvärdet oförändrat som utgångspunkt vid en eventuell ny förändring. Med detsystem vi har kan man ju, när det har skett en mycket starkskatteskärpning sedan förra beslutet, ändå tala om skattesänkningtrots att del i verk- ligheten är enskattehöjning. Närdet gäller frågan huruvida skattesänkningen har fått en felaktig inriktninginvände mot principen och sade att höginkomsttagarna har fått destörsta skattelättnaderna. Vad jag kan förslå är principen densamma i samtligaförslag som har lagts fram . Den största skattesänkning somuppnåtts - oavsett om den har legat vid 50 000-, 60 000- eller 70000-kronorsgränsen - har sedan fått löpa systemet ut. Därför är väl kritiken påden punkten något oberättigad. Man kan diskutera var den största sänkningenskall läggas in, och effekten blir naturiigtvis större ju längre ner manbörjar, men principen att den största sänkningen har följt inkomstskalan ut hartillämpats även tidigare. Del var först som det skedde någoninskränkning i de högsta inkomstlägena. Vadbeträffar den första frågan som berörde, skattereglerna förmakar som arbetar i ett gemensamt företag, har vi olika uppfattning. Vi villbåda uppnå rättvisa, och jag anser att man når längst i den vägen med de reglersom nu gäller. Närjag talade om 100 miljoner i minskade inkomster för staten så gällde detta detförslag som lade fram. Vad de regler som gäller innebär ifråga om inkomstbortfall vet jag inte, men man skall inte tro så illa om dessaföretagare att man misstänker att det sker en inkomstuppdelning utan hänsyntill de regler som är fastställda. Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Vad vi invänder mot när det gäller skatteskalorna är atttyngdpunkten i fråga om skattesänkningen har lagts för högt upp. I vårt förslaghar vi tagit bort . högst upp, men vi har ökal på skattesänkningen i devanligaste inkomstlägena . Det är alltså den ändringen avskalan vi har gjort. Vi har inte trott att det skulle gå att få någonavtalsuppgörelse om den typ av skala som regeringen har föreslagit. Därför harvi ändrat på det sättet. Vidareär det sä att skalan inte har följts exakt alla år. Vissa år har det t. o. m.blivit en skatteskärpning i de allra högsta inkomstlägena. Det skulle varamycket intressant att höra om tycker att de omläggningar vi gjortunder har varit kloka och bra. De är nämligen mycket långtifrån en indexreglerad omläggning av skatteskalorna. Har de varit bra, så ärdet ett mycket dåligt argument att nu gå ifrån dem och gå över tillindexreglerade skatteskalor. Vadsedan gäller familjeförelagarna har jag inte sagt alt jag misstror dem. Jag harbara sagt, alt om jag har laglig rätt att göra på ett visst sätt för att fålägre skall och lägre avgifter, varför skall jag dä inte göra det? Det är jubara vad jag har rätt till. Jag behöver inte dela upp inkomsterna i proportiontill det arbete som utförs i företaget, utan jag kan göra precis som jag vill,så länge jag håller mig inom den marknadsmässiga ersättningen åt den enamaken. För den andra maken behöver jag inte alls bry mig om denmarknadsmässiga ersättningen. Denekonomiska politiken m. m. är det som är detfelaktiga. Naturiigtvisflnns det alltid människor som vill fuska. Det finns bland alla skattebetalarei landet sådana som vill undandra sig skatt. Och i det här avseendet finns detdå ingen kontroll kvar. Det går att göra ungefär som man vill. STIGJOSEFSON (c) kort genmäle: När det gäller egenförelagarna blir och jag aldrigöverens. Jag tilltror egenförelagarna vilja att respektera reglerna. Det harhos dem förefunnits en strävan att få likvärdiga regler, och jag tror att deuppskattar vad vi nu har kommit fram till. Likaså anser jag att egenförelagarnamotsvarar milt förtroende i detta avseende och gör en riktig fördelning, därarbetstiden ligger som en grundförutsättning och den marknadsmässiga lönenligger till grund för fördelningen. Vadsedan barnen beträffar anser jag det är ett rättvisekrav att de, oavsett om degör en arbetsinsats hemma eller hos grannen, skall beskattas på samma sätt. ErikWärnberg frågade slutligen om de skatteomläggningar som gjorts under 1970-talethar varit bra eller dåliga. Jag kan väl svara all de har innehållit både braoch mindre bra saker. I det skatteförslag som läggs fram anser jag man haranledning uppmärksamma skattereduktionen på . Vi kan väl vara ense omatt den reduktionen är till gagn för de lägre inkomsttagarna. Jag skulle medglädje se att vi kunde gå vidare på den vägen och göra skattesystemet sådantatt det automatiskt gav de lägre inkomsttagarna en fördel. I skatteutskottets betänkande nr 16 behandlas regeringens proposition1977/78:54 om nedsättning av den allmänna arbetsgivaravgiften. I propositionenföresläs alt avgiften fr. o. m. avvecklas inom det inrestödområdet och nedsätts från 4 96 till 2 96 i övriga delar av landet. Vihar från socialdemokratisk sida i motionen 1977/78:79 yrkat avslag påregeringens förslag om nedsättning av den allmänna arbetsgivaravgiften. Somframgår av näringsutskottets belänkande nr 24, som också skall behandlas här , anser vi - som påpekats under förmiddagens debatt - att detinkomstbortfall pä som drabbar staten genom en nedsättningav den allmänna arbetsgivaravgiften skulle komma till bättre användning om manbehåller avgiften och i stället inrättar en strukturfond. Imotionen 1977/78:41 tar vi upp ett tidigare framfört krav, nämligen att detavgiftsfria avgiftsunderiagel för egenavgifter sänks från 30 000 till 18 000kronor fr. o. m. den . Den borgeriigautskoiismajoriteten har avstyrkt bifall till motionsför- slagen, vilket föranlettoss s-ledamöter i utskottet att reservera oss för en tillstyrkan. Fråganom nedsättning av den allmänna arbetsgivaravgiften har varit föremål förriksdagens behandling åtminstone . Vid detillfällena har del gällt en nedsättning av avgiften inom det s. k. inrestödområdet. De borgeriiga partiernas förslag till nedsättning motiverades dåmed att åtgärden skulle främja näringslivet och sysselsättningen inom det inrestödområdet. Den skulle således främst ses som en regionalpolitisk åtgärd. Denuppfattningen har vi från vårt håll inte kunnat biträda, och när vi förstagången behandlade ett förslag om en differentiering av avgiften var vi iutskottet helt eniga om att långsiktiga ställningstagande i fråganskulle få anstå i avvaktan på företagsskatleberedningens utredning av justdifferentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. proposition som vi nu behandlar innebär ju nedsättningen att manfortfarande har ett differentierat avgiftsuttag, men det sägs att regeringenavser att avveckla avgiften helt och att det nu framlagda förslaget är attbetrakta som ett första steg. Utskottsmajoritetenframhåller också i sin skrivning att det, eftersom den allmännaarbetsgivaravgiften utsatts för allvariig kritik från bl. a.sysselsättningssynpunkt, är angeläget att regeringen avvecklaravgiften. Omman senare avser att avveckla avgiften för landet i dess helhet måste det juinnebära alt man har fält klart för sig att nedsättningen av avgiften inom detinre stödområdet och innevarande år inte haft den regionalpolitiskaeffekt som bl. a. var motivet för nedsättningen. Päannat sätt kan inte heller företagsskatteberedningens slutsats i den här frågantolkas. Den allmänna slutsatsen av företagsskatleberedningens uppfattning idess betänkande, som överlämnades , är nämligen att en regionaldifferentiering av arbetsgivaravgifterna har en mycket liten effekt påsysselsättningen och den allmänna regionala utvecklingen. I beredningensbetänkande sägs bl. a. också det som vi i debatten om differentieradearbetsgivaravgifter ofta framhållit, nämligen alt del förhållandet att generellastöd av denna typ utgår till alla företag i en viss region eller, som ärfallet, över hela landet-oberoende av om företagen ökar sin sysselsättningeller ej till följd av en avgiftssänkning - innebär att det är en kostsamstödform. Detär ju ändock så att regionala obalanser inte är jämnt fördelade inom deenskilda regionerna ulan varierar starkt mellan skilda lokala arbetsmarknader.Detta förhållande tillsammans med behovet av snabba åtgärder vid uppkomnasysselsättningsproblem på enskilda orter gör det helt nödvändigt att ävenfortsättningsvis lägga tonvikten på selektiva stödinsatser. Uppenbartär således att vårt alternativ med riktade åtgärder måste anses överiägset, ochdet är därför beklagligt att de medel som staten Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. föriorat genom dengenerella nedsättning med 2 96 som gällt inte i stället använtsför selektiva insatser med en betydligt bättre effekt som följd. Hurman på ett bättre sätt kan använda de medel som staten föriorar med den nuföreslagna nedsättningen kommer, som jag tidigare nämnt, att redovisas av vårtalesman i näringsutskottet, varför jag inte närmare går in på den frågan. Närdet sedan gäller frågan huruvida den allmänna arbetsgivaravgiften beaktats vidtidigare löneförhandlingar och avräknats från löntagarnas kontantlöneuttag harulskottsmajoriteten i belänkandet gett en beskrivning av avgiftens tillkomstoch kommit till den slutsatsen att arbetsgivaravgiften inte kan anses varalönlagarnas medel i högre grad än skatter. Men man fortsätter skrivningen medatt påpeka att del däremot måste vara i löntagarnas intresse all sänkningen avarbetsgivaravgifterna utjämnar de tidigare beslutade avgiftshöjningarna, somdärför inte behöver inkräkta på löneutrymmet under den pågåendeavtalsrörelsen. Jag skulle gärna vilja fråga ulskottsmajoritelens talesman: man kunna få kvitta tillkommande sociala avgifter mot en slopad avgift,som enligt er mening i tidigare förhandling inte avräknats från kontantlöneuttag? StigJosefson sade i sitt anförande alt han är besviken och förvånad över attsocialdemokraterna inte vill vara med om de här generella lättnaderna förföretagen. Han beskrev en situation där mänga delar av landet har det mycketsvårt, framför allt från sysselsättningssynpunkt. Jag skulle vilja säga tillStig Josefson att vi naturiigtvis vill vara med om det här, men ger mangenerella lättnader sprider man, enligt vår åsikt, planlöst ut hjälpen överhela näringslivet, oavsett om den är nödvändig eller ej. Den erfarenhet som vihaft av nedsättningen inom det inre stödområdet visar att man inte fått någoneffekt av exempelvis sysselsättningen eller att man rent regionalpolitisktinte uppnått avsedda resultat. Det är detta som är anledningen till att vianser att pengarna skall gå till en strukturfond, så att hjälpen kan riktastill de områden och till de företag som bäst behöver den. Slutligenvill jag helt kort beröra vårt krav på att fribeloppet vid beräkning avegenavgifter sänks från . till vad som gällde tidigare, nämligen . Fribeloppet tillkom ju för att undanta annat än inkomst av arbete vidberäkning av allmän arbetsgivaravgift för egenfö-retagaren. Främst tänkte mandä pä avkastningen på i företaget insatt kapital, som det givetvis inte skallutgå någon arbetsgivaravgift på. är ett mycket generöst fribelopp, och vår uppfattning är att30 . innebär att en dél av egenföretagarens arbetsinkomst befrias frånavgiftsuttag. Detfinns som vi tidigare framhållit, och som upprepas i vårreservation, ingen saklig motivering för att egenföretagaren skall eriäggamindre i allmän arbetsgivaravgift för egen del än vad som betalas föranställda. Det bör också påpekas att systemet inte är konkurrens- neutralt med avseende påolika typer av företag. Jag ber att få yrka bifall till denvid skatteutskoitets Onsdaeen den betänkande nr 16 fogade reservationen av m.fl. yHprember 1977 BO (): uppgick arbetsgivaravgifterna till ungefär 13 96 på utbetaldlönesumma. Härvid bortser jag frän effekterna när det gäller avgiften till denallmänna tjänslepensioneringen, där det ju finns ett bottenbelopp och ett takför avgiften. År1977 hade den här belastningen ökat till ungefär 35 96, dvs. en ökning , vilket litet grand visar hur näringslivet blivitbelastat. Detta är en av anledningarna till den försämring avkonkurrenskraften som f n. kännetecknar svenskt näringsliv. Detfinns därför ett allmänt behov av att stärka - och här skiljer sig iskatteutskottet majoritetens uppfattning frän reservanternas-det svenskanäringslivets konkurrenskraft. Av den anledningen finner vi del syn-neriigenmotiverat att genomföra den här sänkningen av denallmänna arbetsgivaravgiften, som ett första led i något som skall resultera iatt denna allmänna arbetsgivaravgift totalt försvinner. Det krävs nämligen hären kombination av olika medel, såväl generellt stöd i denna form som selektivtstöd, för all vi skall komma till rätta med de problem som finns i del svenskanäringslivet. Närdet gäller "angrepp" på oss inom utskottsmajoritetenför skrivningen på s. 6 i skatteutskottets betänkande nr 16, där det heter altarbetsgivaravgiften inte kan anses vara löntagarnas medel i högre grad än andraskatter, så måste väl det vara ett alldeles riktigt påstående. De medel sominflyter till statskassan på ett eller annat sätt är i så fall det svenskafolkets sammantagna medel, oavsett om dessa har avräknats i löneförhandlingareller ej. Det måste vara ett både rimligt och riktigt konstaterande, som detstår i betänkandet, att det är i lönlagarnas intresse att sänkningen avarbetsgivaravgiften, som företas, utjämnar de tidigare beslutadeavgiftshöjningarna. Därmed inkräktar man mindre på det löneutrymme som stårtill förfogande inför den kommande avtalsrörelsen. När det gäller skatteskalan har sagtatt tyngdpunkten i de skattesänkningar som föreslås ligger för högt upp påinkomstskalan. Ett av de problem som påtalats från vår sida beträffandeskatteskalan är de ökande marginalskatterna. Också kommunalskatterna harsjälvfallet bidragit i samma riktning. Marginalskatterna har utgjort ettproblem i fråga om arbetsviljan och viljan att arbeta extra. De har tyvärr irätt stor utsträckning lett till att inkomster inte deklareras och människorbyter arbeten med varandra och därmed undandrar staten skattepengar. Från den utgångspunkteninnebär regeringens förslag väsentliga förbättringar jämfört med det förslagsom framförs i den socialdemokratiska motionen. När del gällermarginalskai-tesänkningar slutar den socialdemokratiska motionen vid enbeskatt- Den ekonomiska politikenm. Denekonomiska politiken m. m. ningsbar inkomst på 55 000kr. och propositionen på . Viupplever förslaget i propositionen som ett steg i rätt riktning. Skall man talaom att sänka marginalskatten - i ett första steg nu och i ett andra steg efterdet som kan komma fram av skatteutredning - så krävs det självfalletatt dessa marginalskattesänkningar kommer de breda inkomstskikten till del. Vimenar att så inte blir fallet, om de slutar vid . Vid en jämförelse mellan det socialdemokratiska förslaget ochpropositionen visar det sig att marginalskattesänkningen enligt propositionenvid en 10-procenlig inkomstökning kommer alla till del som har mellan25 . i taxerad inkomst, medan bara de som har mellan . i laxerad inkomst får en marginalskaltesänkning enligtsocialdemokraternas förslag. Alla som har en inkomst på . och däröverlämnas alltså utanför när det gäller ökat utbyte av inkomstökningar. Det ärgivetvis en konsekvens av den skatteskala som socialdemokraterna föreslår.Jämförelsen visar således all det blir ett väsentligt bättre resultat för debreda skikten genom propositionen än genom den socialdemokratiska motionen. En av de effekter i skattesystemet som främst under 1970-lalet harifrågasatts är all inkomster som stigit enbart i takt medpenningvärdeförsämringen har drabbats av ett ökat genomsnittligt skatteuttag.Problemet har nämligen accentuerats på gmnd av den då jämförtmed utvecklingen ökade inflationstakten och de förhållandevisstörre inkomstökningarna . Det här har lett till att allt flerinkomsttagare har hamnat i en situation där en oförändrad köpkraft endast kanmöjliggöras genom så kraftiga bruttolöneökningar att de ter sigsamhällsekonomiskt oacceptabla. Statsmakterna har därför så gott som varje årunder tvingats genomföra skatteomläggningar för att underlättaavtalsrörelsen. De olika skalleomläggningarna har främst finansierats genomhöjda arbetsgivaravgifter. Utgångspunkten för beräkningen avfinansieringsbehovet har varit att även de ökade skatteintäkter, som skullekommit staten till godo genom att enbart nominella inkomstökningar innebarskatleskärpningar, skulle täckas. som skatteomläggningarna genomförtshar de kommunala skatterna höjts år , vilket medfört en skärpt progressionoch ytteriigare försvårat avtalsförhandlingarna. Regeringenhar i sin proposition förelagt förslag om inflationsskydd avskatteskalorna, vilket skall ge en lösning pä de problem jag har berört här.Erik redovisade en del av de argument mot inflationsskydd avskatteskalan som socialdemokraterna har anfört. Jag tänker la upp de argumentenpunkt för punkt, men först skall jag rent allmänt titta på den tillbakablicksom finns i den socialdemokratiska reservationen, där man i ett resonemangkommer fram till att om indexreglering hade funnits framtill , skulle den ha medfört i uteblivnaskattehöjningar -det är skattesänkningar enligt socialdemokratisk terminologi.De 12 mil- jarderna i kostnader menarman har lett till fördelningspolitiska och andra negativa resultat. Jag kommertillbaka till det. Samtidigtredovisar man att de skatteomläggningar som den socialdemokratiska regeringengenomförde har inneburit kostnader pä , vilka hartäckts i första hand av arbetsgivaravgiftshöjningar på 10-11 96. Dearbetsgivaravgiftshöjningarna drabbar självfallet konsumenterna. Förutsättningenför den här analysen - om den ens förtjänar benämningen analys - är att ingaandra åtgärder skulle vidtas. Fömtsättningen är också att den politik som förtsunder den här perioden inte på något vis skulle ha förändrats, att resultatetpä näringspolitikens område, och på den ekonomiska politikens område över huvudtaget, inte skulle ha inneburit några som helst förändringar. En sådantillbakablick kan man alltså inte göra anspråk på att kalla analys. Somjag sade hade de socialdemokratiska skatteomläggningarna en omfattning på 30miljarder kronor och indexregleringen skulle ha inneburit ungefär 12 miljarderkronor. Det går alltså inte att jämföra dessa när det gällerfördelningspolitiska och andra effekter, det är helt orimligt. Detsägs i den socialdemokratiska propagandan att indexreglering av skatteskalornaskulle innebära skattesänkningar. Detta är ett felaktigt argument. Uteblivnaskattehöjningar är vad man kan kalla det. Nominella inkomstökningar kommer ju ifortsättningen med ett inflationsskydd att leda till att man beskattas medsamma andel som året tidigare. Det blir alltså ökade inkomster även förstaten. Inkomsterna är inte oförändrade i kronor räknat utan ökar i samma taktsom man räknar upp skiktgränser och annat i skatteskalan. Reellainkomstökningar kommer att beskattas enligt den progressiva skalan och alltsåleda till att en högre andel av inkomsten betalas i skatt. Samma system skulleman ha om man fick en inflationstakt som närmade sig noll. Då skulle mannämligen inte få en effekt av inflationsskyddet och det skulle i sin turinnebära uteblivna skattehöjningar, som enligt socialdemokratisk terminologiegentligen är skattesänkningar. Det resonemanget kan jag som sagt inte allsförstå. Denfördelningspolitiska effekten av inflationsskyddet har kritiserats. Låt migförst påpeka, som jag sade tidigare, att en regering och en riksdag när somhelst kan fatta beslut om förändringar i skatteskalan ur fördelningspolitisksynvinkel eller vidta andra åtgärder som man finner anledning till medfördelningspolitiska argument. , den socialdemokratiske partisekreteraren, har sagt attindexregleringen skulle innebära att man ger en skattesänkning som är sexgånger större till den som tjänar . än till den som tjänar 40 000 kr.Det är alltså i absoluta tal i kronor räknat. Det är intressant att notera attdet socialdemokratiska förslaget till skatteskalor , som behandladesförra hösten här i kammaren, innebar att den som tjänade . om åretfick en skattesänkning som i kronor räknat var sex gånger större än den somtjänade . Denekonomiska politiken m. m. 7 protokoll 1977/78:41-42 Denekonomiska politiken m. m.