prot · G109145 · 1977-12-31 00:00:00 — Barnfamiljernasekonomiska situation måste underiältas. lever de som barbarn underväsentligt knappare omständigheter. De har mer ont om pengar än andra. Detgäller naturligtvis särskilt familjer med flera barn. Föräldrarnamåste äntligen få en utbildning så alt de känner sig mindre osäkra inför allade påfrestningar och svårigheier som del innebär atl ha barn -vid sidan av deodiskutabla glädjeämnena. Här har kommit fram ell förslag lill ell förslåsleg i en bred reform. Jag hoppas verkligen atl det kommer alt finnas utrymmeför den snart. Delhär är krav som länge har förekommit i den politiska debatten och som bådefolkpartiet och andra partier har arbetat för. En nyhet har utskottet i allafall kunna peka på, nämligen betydelsen av information, utbildning och rådgivningom planerat föräldraskap. Vi tar upp de positiva erfarenheterna avsocialstyrelsens Gotlandsprojekl. Del kanske förvånar någon. Atl rådgivning ompreventivmedel leder till minskal antal aborter är givetvis glädjande, liksomall graviditeterna inträffar någol senare än i tonåren. Men hur kan dennarådgivning ha någon positiv betydelse för födelsetalen? Kan den öka antaletfödda barn? Ja, säg det. Manhar i alla fall mot slutet av försöket kunnat märka en viss ökning av antaletfödslar- uppgång 1977, och den kom till stor del i åldrarna över 20 år.Delta kanske kan vara en fördröjd effekt av atl man lidigare har skjutit uppbarnafödandel. Men man vill gärna hoppas atl en sådan intensivsamlevnadskampanj som den på också har hjälpt människor mer allmänt atlklara av sina samlevnadsproblem samt givit dem en mer förtröstansfullinställning lill det som har med samliv, familj och barn att göra. Om det är endel av förklaringen, är del ylleriigare ett skäl för alt gå vidare med den härverksamheten till andra län och se om samma gynnsamma effekter kan uppnås där.Utskottet säger att en sådan utvidgning är motiverad. Vi utgår från allregeringen lar intryck av detta, om ger lill känna vad ulskollelföreslår. 1utskottet diskuterades också den svåra frågan om skall ha någonbefolkningspolitisk målsällning och vilken den i så fall skall vara. Vi komdenna gång knappast fram till någol färdigt svar på den frågan, i varje fallinte i form av några procenttal eller riktpunkter. Kanskekan man säga alt massmedia trots della har uppfattat ulskollel som om vi hadeen sådan målsällning, vilkei bl. a. illuslreras av den teckning av som jag visar på TV-skärmen. Där säger barnmorskan när honkommer med trillingarna: "Jaha, så ärer kvot uppfylld, . "Den teckningen förargar säkert en och annan blivande mamma och pappa. Inte nogmed alt vill all man skall äla 6-8 skivor bröd; nu villdessutom socialutskottet att varje familj skall skaffa sig tre Såhar vi naluriigtvis varken sagt eller menat. Vi har utgått från statistiskacentralbyråns prognos. Enligt denna kommer antalet kvinnor som föder barn inteatt minska. Däremot kanske varje kvinna föder färre barn. Den första trevandeundersökning som har gjorts angående människors önskemål om antalet barn ochsom redovisades vid vår utfrågning tyder på att hälften tänker sig att ha tvåbarn och hälften att ha tre barn. Men tankarna på tre barn förverkligas inte.Om detta är grunden till minskningen av födelsetalen, borde man ordna samhälletså, atl de som vill ha tre barn också förverkligar denna önskan. Det har varitvår tanke. Och vi har lagt till den iakttagelsen att tredje barnet tycks varaplanerat i hög grad. Om delta håller, borde det vara möjligt att ålgärdernärdet gäller de tänkbara trebarnsfamiljerna- naturligtvis även de som vill hafler än ire barn - också får verklig effekt på födelsetalen. Längre än så anservi inte atl man kan gå i slutsatser på det bräckliga material som vi har. Såsomett befolkningspolitiskl mål, som jag tror att alla kan vara överens om, skullealltså kunna sättas: Människorna skall inte på grund av brister i samhälletbehöva avstå från atl sätta så många barn till världen som de önskar sig. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Befolkningsfrågan har plötsligt blivit ett brännande problem. Denuppmärksamhet som ägnats frågan bär vittne om det - nu senast denomtalade hearingen som socialutskottet anordnade med framstående företrädareför den forskning som på olika sätt sysselsätter sig med problemen kringdemografin och angränsande frågor. Att frågan relativt plötsligt gjort sigpåmind och påkallat intresse, inte bara från dem som professionellt umgås meddessa frågor utan också från beslutsfattare på olika nivåer, hänger samman medalt varningssignaler avgivits när det gäller den utveckling som kan mätas ochbeläggas i otvetydiga siffror. Detär kanske att ta i att tala om kris i befolkningsfrågan - boktiteln ,som också nämnde, dyker lätt upp i minnet och på tungan, även omsituationen då och i fiera avseenden är helt olika - men ändå är detangeläget alt rätta åtgärder och beslut vidtas snart. Det är nämligen så somErland Hofslen påpekade, atl vad som sker på befolkningsområdel sker långsamtmen med obönhörlig kraft. Det betyder att en kris, om den skulle bli verkligtakut, har haft lång tidsinställning, den har länge varit på väg. Därförgäller det alt upptäcka, diagnostisera, den , ju förr dess bättre. Delparadoxala är alltså att del blir kris i befolkningsfrågan om man inte långt påförhand upptäcker en kommande kris. Ett av verktygen för en sådan nödvändigkontinuerlig bevakning av vad som händer har uppenbarligen varit otillräckligt.Att befolkningsaspekterna -en väsentlig del av hela landets planering förframtiden med direkta konsekvenser för arbetskraftens storiek, anlaletåldringar , behovet av lärarkrafter osv. blirgenomlysta och föremål för ständig uppmärksamhet måste vara en fråga av högstavikt för de centrala myndigheterna. Delär från forskningen som varningssignalerna först har avgivits, men samtidigtsom den demografiska forskningen sålunda dokumenterar sin nytta ochnödvändighet måsle man konstatera den svaga slällning som den fakliskt har viduniversiteten t. ex. Del är kanske svårl atl länka sig någol område därsambandet mellan lilldelade forskningsanslag och resulial av forskning somskulle komma samhället till godo skulle vara mer påtagligt. Ulskollelunderslryker också behovet av sådan forskning. Detmaterial som SCB producerar skall ju också både analyseras och tolkas, och delär bra atl den undersökning som nu tar initiativet tillblir av. Att det är den statistiska uppsamlingen av material och den metodiskabearbetningen av detta material med direkta kontakter och återverkningar påplaneringen inom statens centrala organ som utgör den första försvarskedjangentemot obehagliga överraskningar på befolkningslärans fäll är tydligt. Vårsituation kan belysas med några siffror vad gäller födelsetalen. En delär redan nämnda. Varje kvinna skulle behöva föda 2,1 barn för atl en generationskall kunna, som det heter, reproducera sig själv. Kvinnor födda under1930-talel uppnådde del talet. För 1940- och 1950-ialens kvinnogenerationberäknas anlalel stanna vid 1,6-1,8 barn per kvinna, men det kan kanske myckelväl enligt Eriand Hofslen stanna vid 1,5. Om för normalfamiljen är atlha två barn, så blir födelsetalet per kvinna betydligt lägre, ochreproduktionen uppnås inte. Redan dessa i och för sig enkla tal är talande nog- de medför rent matematiskt konsekvenser för t. ex. anlalel åldringar, somkommer all öka i förhållande till antalet unga och anlalet yrkesverksamma.Försörjningsbördan för denna sista grupp som bär upp produktionen ökar då isamma grad. Jagvill i det här sammanhanget något beröra en kanske nära till hands liggandelanke som man ofta stöter på och som också var inne på. Mansäger: Om nu det svenska befolkningstalet sjunker, så kunde väl en kompensationske genom en ökad invandring. Utanatl i detalj gå in på elt bemötande tror jag att alla numera inser alt dentanken inte bara är för enkel, utan också för lättvindig för att bli lagen påallvar. Lålmig bara erinra om atl när vi öppnar gränserna för invandrare ärdet inte barafråga om en kvantitativ åigärd, ulan det ställer också kvalitativa krav påmottagarlandet. Det som döljer sig bakom siffrorna har också en djupt mänskligsida. Viblir ju mer och mer varse atl del inte är så enkelt som all importeraarbetskraft. Del är också för den enskilde fråga om elt uppbrott från en miljö ochett inplanterande i en annan och helt annorlunda miljö - båda sakernasmärtsamma processer som tar sin tid och som kräver förståelse, tålamod ochinsikt från omgivningens sida. Viiklär oss alltså stora förpliktelser, och det måste man också ta med i beräkningen. F. ö. är det redan nu så att en växande del avantalet födda är barn till invandrare, vilkas fruktsamhet är större än deninhemska svenska befolkningens. Nej,utgångspunkten måste ändå vara att en svensk befolkning måsle kunna forlbeståoch ha en framtid i del här landel. Jag vill skynda mig all tillägga alt dethär icke är fråga om någon nationalismens höga visa, inte heller en s. k.pronalalistisk molivering. Det är inte fråga om en fortsatt folkökning. Jagtror emellertid att det är väsentligt också för oss svenskar atl vi, liksom vioförbehållsamt tillerkänner alla andra folk samma rätt, kan hysa den tilltroninför framtiden att vi inte tillhör en avtynande och utdöende gren på detmänskliga trädet. Detfinns annars myckel i tiden, när man blickar ut över världen, som kan hotalivslågan, förta oss tron på en framlid. Det är skillnad på om man somlivsstämning har en förlamande brist på tilltro - efter oss syndafloden - ellerom grundinställningen bärs upp av en frisk tilltro lill framtiden. Atl sällabarn till väriden och fö se dem växa upp är på sätt och vis livels kvintessens.För den enskilde belyder del en inteckning , en borgensförbindelsemed framliden, ett ansvarstagande för framtiden, en satsning , etttecken på en framtid. Befolkningsslatislikenssiffror är inte kalla, för det är delta del handlar om. Närman tar del av befolkningsstatistiken och den alarmerande nedgången ibarnafödandel ställer man sig helt naturiigt frågan varpå nedgången beror. Attsvaret är sammansatt är uppenbart, och alt alla större samhällsfrågor berör ochpå ett eller annat sätt påverkar människors vilja och önskan atl sätta barnlill världen är ingel att förvåna sig över. En sådan negaliv påverkande faktorbehöver man inte Iveka om: all antalet barn inverkar myckel kraftigt påföräldrarnas ekonomi. Atl etl barn alltså betyder en kraftig standardsänkningoch att två och tre barn innebären mycket stark belastning på standarden ärgrundfakla. Alla som själva har barn känner ju till hur mycket som krävs. Detkan vara kläder, sportartiklar, en och annan resa. Inget av detta kan manavfärda med att det är prylar som man kan avstå ifrån, för det är sådant sompraktiskt taget alla har. ErlandHofslen påpekar atl för en trebarnsfamilj, där båda föräldrarna förvärvsarbetaroch har normal inkomst och barnen är på daghem, ter sig situationen ogörlig medtanke på konsumlionsstandard, arbetsbelaslning och barnkoslnader. Alt människortänker sig för innan de skaffar sig tre barn är naturligt. Men likväl är detonaturiigl atl så många föräldrar inte vågar ta det stegel, fastän de anser atttre barn skulle vara det ideala. Delta är egentligen elt ämne för djupeftertanke, alt en trebarnsfamilj numera för många är en ekonomisk omöjlighet,trots atl båda föräldrarna arbetar, trots atl man egentligen skulle vilja hatre barn och trots att samhället skulle behöva ett sådant födelsetal. F. n.ärdet av alla barn som är iredje barnet i en familj, och del är enför låg siffra. Samhället motverkar här sina egna vitala intressen. Det harhelt enkelt kommit i strid med sig självt. Om man tar fasta på dessa handgripliga ekonomiskaförhållanden måste reformer avsedda att förbättra födelsetalen innebära ettmycket kraftigt ekonomiskt stöd till barnfamiljer. Givetvis kan det aldrignågonsin bli fråga om hel kostnadstäckning som kompenserar hela den ekonomiskabördan av ell barn eller ytterligare elt eller ytterligare etl. Barn kan jutack och lov aldrig helt värderas i pengar. Vadjag har uppehållit mig vid har berört befolkningsslatisliken och deslutsatser som kan dras av den. Det är siffror och konsekvenser av siffror. Dithör också del som rör barnfamiljernas ekonomi. Det ligger då nära till handsatt stanna vid atl utifrån dessa premisser dra slutsatser om vilka ålgärder sombör vidtas på skilda politiska fäll. Jag kan nämna höjning av barnbidrag ochhyresbidrag, hjälp med vård och tillsyn, fler daghem, bättrearbetsförhållanden, ändrade sjukkasseregler, längre ledighet i samband medbarnafödande etc. Del är etl slort och omfattande reformpakel. Men ändå måsteman ställa frågan: Skulle detta, hell genomfört, räcka? Och är inte allt dellaexempel från del dagspolitiska fält som vi rör oss på och därreformverksamheten har varit intensiv sedan lång lid? Är del inte med andra ordsom all fästa nya klutar på en gammal mantel? Föreligger det elt mergrundläggande fel i samhällskonstruklionen, någol som vi inte så lätt kommerål, men som man dunkelt kan ana? Enbeskrivning av samhället som inte tar sin utgångspunkt i konkreta och exaktasiffror, som befolkningsstatistiken ger, kanske ger en bild som ar merförvirrande och mångdimensionell och mer djuplodande. Såväl RitaLiljeströms som , och inlägg underhearingen var exempel på det. Idiskussionen om födelseminskningen finns del anledning att känna villrådighet.Ell uttryck för denna villrådighet kan formuleras så som gjorde.Hon tillbakavisar förklaringen alt bristen på daghemsplalser skulle vara denviktigaste orsaken lill födelseminskningen. Hon säger så här-del återfinns pås.B 45 i belänkandel: "Även om del fanns flerdaghem kan jag inte förslåvarför kvinnor skulle börja föda barn, placera dem på daghemmen och gå tillsill arbele. Problemet kvarstår: man har en separation mellan sitt sociala livoch sina barn," Ävenom man alltså svävar i ovisshet om de djupaste orsakerna lill situationen ibefolkningsfrågan får inte den ovissheten dölja vad man faktiskt vel -eller ivarje fall vad man med stor sannolikhel kan ana. Och man kan inie i delsammanhanget gå förbi de misstag som gjordes i bostadspolitiken under 1950- och1960-talen. Alla är överens om atl det är miljöer som är faltiga förmänniskor all leva i och för barn all växa upp i. När dessa bosladsområdenplanerades och byggdes - del är trots allt inte så länge sedan - skedde del led i elt mycket storstilat program. Del rådde ingen brist på kapital, påtekniskt kunnande, på planeringsresurser och på människokunskap - och framförallt rådde det ingen brist på god vilja. Tvärtom - alla var besjälade av viljanatt ge alla en bra bostad. Här tog det nya samhället form. , efteråt, skrivshistorien om hur barnet, den vuxna människan och naturen kom bort iplaneringen. Det är väsentligt att ta fasta på atl, trots den godaviljan som fanns, något måste ha brustit i själva samhällssynen. Var den kanskealltför starkt präglad av samma dominerande motiv som åstadkom den oerhörtstarka centraliseringen och koncentrationen lill städerna, som avlönsamhetsskäl såg lill atl arbetarna och inte arbetstillfällena flyttades? Nuvet "i att det våren ganska kortsiktig kalkyl. Räkningen förde socialaproblem som faktiskt byggdes in skulle komma . Det är nog intealllför osökt att påstå all en del av förklaringen till de problem vi härsysslar med är just detta. Sammamotiv - alltså del strikta lönsamhetstänkandet - som så all säga var formgivareål de här bostadsområdena har också i mycket fått prägla förhållandel mellanarbetsliv och föräldransvar. sade under hearingen - delåterfinns på s. B 25 - alt "så länge arbetslivet inte har anpassat sinavillkor till den arbetskraft som har föräldraansvar, så länge arbetstidernainte förändrats, så länge lagstiftningen inte byggts ut i föräldrars och barnsintresse och så länge männen inte börjat fullgöra sin del av de reproduktiva,känslomässiga uppgifterna" kommer en grundläggande skevhet atl finnas. Dennainitierade insikt understryker del angelägna i en förändring som består i attdel är arbetslivet som i högre grad får ställa upp på familjens villkor. Detunderslryker del angelägna i en reform - som också en del berörde underhearingen - som redan är beslutad och som är ell sleg i räll riktning, nämligensextimmarsdag för småbarnsföräldrar. Del är del andra steget iregeringsförklaringens aviserade familjepolitik - en reform som vill formaarbetsvillkoren efter familjens och barnens villkor. Det är inte påproduktionens villkor utan på reproduktionens villkor man måste bygga. Detförsta stegel värden utbyggda föräldraförsäkringen. Det tredje steget är ensamlad lösning för föräldraledighet och vårdnadsbidrag. Det innebär i praktikenen ytterligare anpassning till de krav som barn och föräldrar, inte minstensamslående, har rätt att slälla. Alll detta medför också atl vårdnaden ombarnen i hemmet tillerkänns namn och värdighet av arbele. Vi konstaterar atl befolkningsfrågans ulveckling är ett tecken på attsamhället inte fungerar som det skall. Däremot är vi osäkra och trevande om hurett samhälle som har det sociala nätverk som tillgodoser grundläggande mänskligabehov skall se ut. Bitari en sådan vision har i alla fall framskymtat i den hearing som socialutskottetanordnade, och det är elt slags vision som inte är tillbakablickande ulanframåtsyftande. Men värdefulla skärvor från ett förgånget samhälle borde manförhoppningsvis kunna återvinna också här: den nära konlaklen mellangeneralioner, möjligheler för de uppväxande alt ta del av yrkeslivets rolleroch på elt mjukt sätt överta dem, närheten mellan teori och praktik,möjligheten för många mänskliga resurser, också de äldre, alt vara till nytta.Av det följer också ett nätverk av sociala kontakter, en gemenskap där mångafier behövs. enighet vittnar om elt slags politisk besinning inför svårighetenmed samhällsbyggande. Ingen har monopol på sanningen här, och det bådar gottför framliden att man med en viss ödmjukhet söker lösningar, atl manpragmatiskt söker sig fram med en känslighet för Nr 145 de grundläggande mänskliga behoven, gräsrötternas behov. Jag yrkarbifall till utskottels hemställan. jg j: jyg GUNNARBIORCK i (m): Befolkningsutveck- Del betänkande vi nu diskuterar är troligen ett av de mest /,Wö omföngsrika som på länge lagts påriksdagens bord - skada bara all den lid som stått till ledamöternas förfogandealt läsa del före ärendets avgörande har varit så kort. Det är även på andrasätt etl ovanligt betänkande. Det är enhälligt, och del yrkar inte avslag pånågon av de sex molioner från två riksmöten som föranlett belänkandet. Istället leder det, med utgångspunkt från innehållet i motionerna, fram lillkonstruktiva förslag, som vi i ulskollel hoppas alt regeringen skall ta fastapå och handla efter i den takl som lägel kräver och omständigheterna medger. Vidhöstens allmänpolitiska debatt tillät jag mig aU diskutera nuets politik irelation till den bild vi försöker - eller borde försöka - göra oss a\/framliden. Om framlidskunskap och framiidsmedvelande hade varil mera utveckladei svenskt näringsliv och i svensk polilik, skulle vi kanske i lid ha kunnatförutse och planera för den strukturomvandling som tvingas fram under akuttidspress och med ovissa resultat. Vår egen befolkningsutveckling har kunnatföljas år för år i Statistisk årsbok, men del är föga denaktualiserades i , och inte förrän socialutskottet nu föranstaltat omen bred belysning av frågan har den väcki någon nämnvärd uppmärksamhet imassmedia. Dettasammanhänger nalurligivis med all denna fråga griper in i ålskilligakänslomässigt laddade och kontroversiella - ideologiska snarare änprakliskl-politiska - ämnesområden, och den har därför varil bemängd medlabuföre-slällningar av skilda slag. Såvitl jag förstår är tidpunkten nu inneatt tala klarspråk även på della område,/n/e för alt riva i gamla sårjnte föralt bringa dolda motsättningar, utan föratt försöka i normal samtalstondiskutera vad vi vid det här laget borde ha kommit över och förbi, och därförkan avskriva, för atl i stället försöka finna realisliska gemensamma nämnareför den politik vi måste föra , om vi skall lyckas uppnå det som de flestaav oss vill hoppas för framtiden - våra barns och barnbarns framlid. Närbefolkningsfrågan aktualiserades i av och , så väckte saken enormt uppseende och skapade åtskilliga spän ningar. Ditintills hade man särskilt på radikalt och socialdemokratiskt håll sett en nedgång i födelsetalen och en begränsning av familjestorieken som ett eftersträvansvärt socialpolitiskt mål: en väg lill kvinnans frigörelse, ellsätt att minska familjens försörjningsbörda, en möjlighel att stärka arbetslagarnas ställning och minska riskerna för arbetslöshet - mycket annat att förtiga. Det var emot denna, ofta självupplevda, bakgrund som vissa ledande socialde mokrater välkomnade makarna insats, mindre för dess eventuella befolkningspolitiska effekter än för dess användbarhet som argument för en bred socialpolitisk satsning; föratt tala med -"attspekulera i att dessa åtgärder skola höja nativiteten tror jag vi skola låta bli". I själva verket vände befolkningsutvecklingen redaninnan de socialpolitiska effekterna av arbete blevmärkbara. Andra världskrigels början ledde emellertid till ett nyttfall i födelsetalen. var man mera medveten om problemaliken och reageradesnabbare. De nationalekonomiska och socialpsykologiska argument fören positivbefolk-ningspoliiik som makarna förfäkial försiärkles genom denupplevelse av yiire hol och inre gemenskap som "beredskapsåren"innebar och födde en vilja all överleva, som folk och som fömiljer, vilkenresulterade i en språngartad stegring av födelsetalen under krigets sista ochfredens första år. Snartnog föll födelsetalen igen, med en ny topp , när de storakullarna från slul bildade familj, men därefter bär del ,, raskt nedåt. siffra, 96 000 födda, är den lägsta sedanandra världskrigets början, och minskningen fortsätter av alll att döma vidareunder innevarande år. Den naturiiga folkökningen är nu den lägsta under hela1900-lalel. Delar knappast någon uppmuntran föross att liknande tendenser ocksåkan iakttas i en del andra europeiska länder och i . Sedanden förra befolkningsdebatten har mycket förändrats inom och utom vårt land.Utanför vårt land har befolkningstillväxten på andra kontinenter skapat svåraproblem redan för att tillgodose grundläggande livsvillkor och därmed ävenpolitiskt. Inom vårl land har kvinnans frigörelse fortsatt, och speciellt deunga kvinnornas krav på ulbildning och yrkesverksamhet har raskt påverkatsamlevnadsformer och familjestruktur. har en totalt förändradpreventivieknik, i kombination med en praktiskt taget totalt liberaliseradabortpraxis, som i efterhand ratificerats genom lagstiftning, medfört att deti dag fordras etl positivt beslut för alt skaffa sig barn, medan man bara förnågot tiotal år sedan måste fatta beslut för atl undvika alt fä barn. De barnsom föds i vårl land är väsenlligen av föräldrarna önskade barn. Enmodern svensk kvinna föder under sina fruklsammaårigenomsnill 1,6 barn och hargenomgåtl 0,6 aborter. Tillsammans molsvarar dessa tal ungefär del anialgraviditeier som man anser nödvändiga för all hålla den svenska befolkningenkonslanl, dvs. atl varje kvinna bör ha minst 2,1 barn. Eftersom inte allakvinnor kan fö barn - det finns alltså av föräldrar önskade barn som intekommer till världen-, belyder della i praklikenallavde kvinnor som får barnåtskilliga borde kunna ha tre eller fiera barn, som vi också har hört de lidigaretalarna säga. Detta haremellertid nu blivitallt mindre vanligt,och det är finner den kanske väsentligaste orsaken till nedgången i födelsetalen. Underefterkrigsperioden har tagit emot elt myckel slort antal invandrare.Många av dessa har varil i den ålder då man bildar familj och för barn.Kulturella och sociala traditioner hos flera av våra invandrargrupper hargynnat uppkomsten av flerbarnsfamiljer bland dem, och nativiteten hosinvandrarna är högre än hos den svenska befolkningen. På sina håll har detsagts och skrivits att vi svenskar nog kunde avstå från atl skaffa egna barn -