prot · G10947 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:47 Förhandlingarnaleddes av tredje vice talmannen. Måndagen den 12 december1977 § 1 Om Sverigesställningstagande i UtrikesministernKARIN SÖDER erhöll ordet för att besvara () den 18 novemberanmälda interpellation, 1977/78:75, och anförde: har i sin interpellation frågat om jag är bereddredogöra för ställningstagande i Mellanösternkon-flikten och ställtett antal preciserade frågor, som jag i det följande skall besvara. Interpellationenhar framställts under etl dramatiskt skede i Mellanösternfrågan. Underhela hösten har ett intensivt arbete pågätt genom bilaterala kontakter och iFörenta nationerna för att bereda vägen för en fredskonferens i Geneve.President historiska besök i har lett till ell närmande mellanIsrael och som givit oss vissa förhoppningar om en fredlig lösning.Samtidigt har det dock skapat splittring inom . Det är nu särskiltangeläget att alla ansträngningar görs för att nå en allomfattandeförhandlingslösning. stöder därför generalsekreterareWaldheims försök att överbrygga motsättningarna mellan parterna. Detfinns enligt uppfattning vissa grundläggande element, sommåste ingå i en uppgörelse om en sådan skall kunna bli hållbar. Dessa elementredovisade jag i mitt tal i generaldebatten vid höstens generalförsamlingsmötei . Vår grundsyn har därefter än en gång understrukits i etlsvenskt inlägg i FN:s Palésti-nadebatt . Jag skall här sammanfattavår inställning. FN:sresolutioner 242 och 338, som säkerhetsrådet antog och är 1973, måsteutgöra grundvalen för en fredlig lösning. Härutöver måste det stå klart attpalestiniernas legitima nationella rättigheter skall tillgodoses. Resolution242 anger att förvärv av territorium med våld är otillätligt och att Israelmåste dra sig tillbaka från områden som ockuperades 1967. Vidare bekräftasrätten för varje stat inom området, bland dem , att leva inom säkra ocherkända gränser. Vi anser att dessa grundläggande frågor måste regleras i enfredlig uppgörelse mellan de olika parterna. FNbehandlade länge palestiniernas problem som en flyktingfråga. Insikten haremellertid efter hand vuxit sig allt starkare att Palestinaaraberna harlegitima nationella rättigheter som måste tillgodoses. 8 protokoll 1977/78:46-47 OmSveriges ställningstagande i Mellanösternkon -flikten FN aktivt arbetat för altflyktingarna års krig bör kunna återvända till sinaboplatser. Vi beklagar att så inte har kunnat ske. Vi anser del vara en viktigprincip all det palestinska folket har rätt att självt avgöra sin framtid. Hithör rätlen att bilda en palestinsk stat som lever i fred vid sidan av Israel.Det ankommer dock inte på oss att ta ställning till frågan i vilkakonstitutionella former palestiniernas nationella rättigheter skalltillgodoses. Palestinaarabernamåste ges möjlighet att medverka i uppgörelser som rör deras egen framtid ochvilkas förpliktelser de skall uppfylla. Frågan om palestinaarabernas medverkani en återupptagen måste lösas innan konferensen kan inkallas.Det är förhoppning att man skall kunna nå enighetom en formel för palestiniernas representation som är godtagbar för dessa ochsom kan bana väg för en behandling av sakfrågorna. Denav hävdade uppfattningen om PLO:s representativitet innebärgivetvis inget ställningslagande till organisationens politiska mål ochmetoder. Vi har haft anledning att uttala oss kritiskt om dessa. Vi vill i detsammanhanget beklaga att PLO vid mötet i visat en så negativinställning till en förhandlingslösning. måste innebära att lämnar krig ockuperadeområden. Principen att erövring av territorium med våld är otillåtlig måsterespekteras. rätt att leva inom säkra och erkända gränser garanterasbäst av en politisk lösning, som accepteras av alla parter. Em sådan kan äveninnefatta arrangemang som neutrala zoner, slationering av FN-trupp,restriktioner i fråga om rustningar, buffertarrangemang m. m. Denbosättningspolitik som för på de ockuperade områdena försvårar enlösning. har konsekvent vänt sig mot denna olagliga bosättningspolitikpä ockuperat område, och har vi i slött enresolution av denna innebörd. Principenatt territorier ej kan erövras med våld måste även respekteras i fråga omJerusalem. Stadens framtida ställning blir därför en viktig förhandlingsfräga.De heliga platserna i måste skyddas och vara tillgängliga för olikatrosbekännare. förutsätter självfallet eftergifter av alla parter. Av arabstaternakommer att krävas att de otvetydigt erkänner existens och rätt tillsäkra och erkända gränser. Omen palestinsk statsbildning kommer till stånd, måste den av allt att döma hanära ekonomiska och politiska förbindelser med kringliggande stater för attkunna existera. Dessutom kommer säkerligen ett stort behov avutvecklingsbistånd att uppstå. Del är ännu för tidigt all ha någon bestämdåsikt om hur biståndet till en kommande ny statsbildning skall utformas. Frånsvensk sida flnner vi det naturligt att sädana hjälpinsatser organiseras iförsta hand inom FN:s ram. FN har en god grund att bygga vidare på genom sinastora insatser för flyktingarna i området. har även tagit upp frågan om stormakternas vapenleveranser tillMellersta Östern. Från svensk sida har vi ofta givit uttryck för våra farhågoröver stormakternas omfattande krigsmalerielleveranser till olikau-landsregioner. De vapen med vilka staterna i är rustadekommer huvudsakligen från och . Från svensk sidahar i FN kraftigt markerats dessa båda länders särskilda ansvar alt hejdakapparustningen i området. Sverigehar varit en av de nationer som lämnat de allra största bidragentill för Paleslinaflyktingar, UNR-WA. Det svenskabidraget var 1973-1976 del fjärde i slorieksordningen och , 1977, det näststörsta. gav vårt land 27 milj. kr. och uppgår det svenskabidraget till 35 milj. kr. Regeringen räknar vidare med all ytterligare höjabidraget till UNRWA under är 1978 och även att på UNRWA:s begäran göra ensärskild treårsutfästelse för 1978-1980 i syfte att underlätta organisationensplanering. Sverigehar framhållit att andra länder väsentligt måste höja sinabidrag till UNRWA och ta sin del av ansvaret för Pa-lestinaflyktingarnasförsörjning i avvaktan på att en varaktig lösning av problemet nås. Den komplicerade situationen i ger anledning tillstor oro. Om en rättvis och varaktig lösning inte kommer till stånd, ökarrisken för en ny konflikt, som inte bara skulle leda till fruktansvärdalidanden för de berörda folken utan även kunna medföra en stormaktskonflikt. Jag tackar utrikesminister för etl bra svar. Och jagkonstaterar inledningsvis att vi tycks vara överens pä de flesta punkter därjag ställt konkreta frågor. Detär en komplicerad fråga, men det finns väl ändå anledning för oss i attdiskutera den. Vi är ju med i ett internationellt sammanhang, och vad vi göreller inte gör där har stor . Föratt inga missförstånd skall behöva råda vill jag först slå fast: Vi är överensom att slå vakt om som stat och dess rätt att existera inom säkra ocherkända gränser. är ett historiskt faktum. Jagtror inte själv på någon möjlighet att bilda en palestinsk stat för både judaroch araber eller, som PLO uttrycker det, en demokratisk och sekulär stal medsamma rättigheter och skyldigheter för såväl judar som kristna och muslimer.Liksom FN ansåg detta vara omöjligt på grund av motsättningarna mellanparterna anser jag att förhållandet tyvärr är detsamma . Från dessautgångspunkter menar jag, liksom de flesta Mellanösterndebattörer, attlösningen ligger i en särskild palestinsk stat, ell s. k. Minipalestina, påVästbanken och . Dethar nu gått efter ett framgångsrikt krig i juni 1967erövrade de områden som är ockuperade. Så långt jag kan se tyder allt på ämnar behålla huvuddelen och de mest betydelsefulla områdena.Jag gör en reservation för vad som kan komma ut av Kairoförhandlingarna ochåterkommer till det litet . Deninternationella kritiken mot ockupationen är så gott som enstämmig. Kritikengrundar sig på FN:s stadga, där det inledningsvis slås fast att ingen har rättatt med våld tilltvinga sig några territorier. Om man drar en gräns vid andravärldskriget och fredsslutet, då kom lill, har detta knappast hellerskett i något annat område av väriden än . Israelhar för sin del agerat så att man har vunnit tid. En tillfälligockupation har blivit en permanent ockupation, och till slut blirdetta permanent ockuperade område en del av landet. Israelisk bosättning på deockuperade områdena har skett alltsedan sex-dagarskriget, men den nyaregeringen har legitimerat denna bosättning på ett, som jag tycker, olyckligtsätt. Attockupationen inte är utan problem för har jag försökt visa i mininterpellation genom att peka på tre tänkbara utvecklingsvägar, om manfasthåller vid ockupationen: "1.Israel ger alla lika rättigheter och kräver samma skyldigheter av såväl judarsom palestinier. Därmed uppstår en demokratisk sekulär stat där judar, kristnaoch muslimer lever tillsammans på jämställd fot. Det är vad PLO har krävt. Detinnebär all den sionistiska staten upphör att fungera som den var tänkt frånjudisk sida och så som den välsignades av FN och stormakterna. Den sionistiska överhögheten består och judarnabehåller maklen på alla betydelsefulla poster. Det innebär olika rättigheterför medborgare i samma land, beroende på vilken etnisk grupp de tillhör. Tvåslags medborgarskap uppstår. Stora grupper Palestinaaraber tvingas flytta föratt den judiska statens grundkonstruktion skall kunna upprätthällas. Detbetyder nya flyktingläger." Situationenär alltså enligt min och mängas mening i längden ohållbar för självt. Såtill mina frågor och utrikesministerns svar. Regeringen anser med stöd avFN-stadgan att skall dra sig tillbaka från, som det heter, områden somockuperades 1967. Denna princip gäller även , svarar utrikesministernpä min fråga. Vi vet alla att är den kanske svåraste frågan, ochregeringens svar lyder på att man anser att måste fä en särskildstatus - möjligen under internationell medverkan, som FN från början föreslog.Men jag delar utrikesminister uppfattning att inte kanundantas frän en uppgörelse. Enav Knessels medlemmar, Lova Eliav, som var partisekreterare iarbetarpartiet, sade till mig - jag citerar: "VadJerusalem beträffar måste man finna unika lösningar för denna unika stad. Denbör förbli förenad, men med tvä kommunalstyrelser och en takorganisation. Deheliga platserna bör helt och hållet administreras av de religiösa ledarna.Och det bör finnas en korridor från den framtida palestinskastaten till de muslimska heliga platserna." Detär klart att också detta är en svår lösning, men man kommer inte ifrån allJerusalem ingår i en uppgörelse av Mellanösternfrägan. Vikommer så in pä erkännandefrägan, som spelar en stor roll i den här debatten.Själv menar jag att ett erkännande snarare kan bli en följd av förhandlingarnaän en förutsättning för dem. Genom att ensidigt driva kravet på diplomatiskterkännande spärrar man effektivt förutsättningarna för förhandlingar. Jagbetraktar del närmast som en politisk undanmanöver. Just nu sker förhandlingareller samtal mellan och med och FN som medpartners. MenEgypten har inte erkänt eller vice versa. Ändå förhandlar man! Men detföreligger de facto ett erkännande. Är man beredd att förhandla, sä erkännerman ju motpartens existens. Detta hindrar inte att driver åsikten attparterna bör erkänna varandra - ju förr dess bättre. Israelerkänner inte PLO som palestiniernas representant. Man vill förhandla medpalestinierna men inte med PLO. Detta är, såvitt jag förslår, återigen enundanmanöver. PLO är nu erkänd som palestiniernas representant i de flestainternationella organ och är med som observatör. Härblir jag inte riktigt klar över regeringens svar. En välvillig tolkning är attregeringen delar min åsikt, men det framgår inte riktigt klart. I FN-debattenlade först ned sin röst i ett resolutionsförslag (A/32/L.38), där PLO:sstatus slogs fast. och följde exempel och lade ned sinaröster, medan röstade för resolutionen. Något senare i FN sade Sverigeatt PLO är den mest representative talesmannen för Paleslinaaraberna och altdet måste betraktas som fundamentalt i detta sammanhang. Det vore bra omutrikesminister ville lämna ell klarläggande besked just på den härpunkten. Detär för mig alldeles självklart att Palestinaaraberna själva skall bestämma vemsom skall representera dem och alt inte motparten skall lägga sig i detta. Mankan sedan ha vilken åsikt som helst om deras program och avsikter. Ingen av ossställer upp på allt vad PLO säger, lika litet som vi ställer upp på allt vadandra länder eller representanter säger i det här avseendet. Jag har frågat om stormakternas vapenleveranser till . Detskulle föra för långt att dra in den frågan här. Den skulle kräva en särskilddebatt. Jag bara konstaterar att uppmärksamt och med intresse följerfrågan. Idetta avsnitt noterar jag att anslaget till flyktingarbetet höjts väsentligtunder senare lid. Framtiden- finns del en framtid i fred och samförstånd för folken i ? Dethar varit krig med stillestånd under en del är och häftiga krig underandra. Flyklinglägren är lika gamla som kriget, och ockupationen är nu över tioär. Det är således ett ganska hopplöst läge. Idénom upprättandet av en palestinsk stal vinner terräng allt starkare. verkardet bara vara som motsätter sig den. OmSveriges ställningstagande i Mellanösternkon -flikten OmSveriges ställningstagande i Mellanösternkon -flikten svårt, tycker jag, att senågon annan lösning. kostade enligt beräkningar somjag sett ca - på en månad alltså. En liknandesumma skulle räcka långt för att bygga upp en ny stat. Men som vanligt är detlättare att få pengar till vapen än lill fredlig uppbyggnad. Jag har i mininterpellation ställt en fråga om är berett att agera i denna sak. Delkan synas tidigt, men jag vill att börjar fundera över vilka initiativsom kan tas i FN på denna punkt, alltså när det gäller finansieringen. Uppslutningenkring en ny palestinsk stat innebär naturiigtvis inte att man frångårinställningen alt flyktingar skall få återvända lill sina hem elleratt de som inte gör det skall ha ersällning för sin egendom. Det framgår ocksåav svaret att utrikesministern har den uppfattningen. Jag har för min delförståelse för säkerhetskrav men de flesta som vill borde ändå fååtervända. Det har ju också varit linje, och utrikesministern strykersom sagt under detta i sitt svar . Enpalestinsk stat kommer att bli både geografiskt och befolkningsmässigt liten.Dén kommer att vara beroende av sina grannar och det är naturligt att den måstesamarbeta både med och . Del fanns f ö. en intressant intervjumed ordföranden i internationella kommitté, Harish, iVeslmanlands för etl tag sedan, där han t. o. m. talade omPalestinas förenta stater. Menom detta skall vara möjligt krävs det fred och samförstånd. Och egentligen ärdel som , som har begärt ordet efter mig, sagt vid ell tillfälle- fredliga gränser är de enda säkra gränserna. Utrikesministernsäger inledningsvis att interpellationen framställts i ett dramatiskt skede iMellanösternkonflikten. Ja, nog är del dramatiskt, men frågan är vad som kommerul av det hela. Man kan misstänka att det blir en separatfred mellan ochEgypten. Det är kanske bra för dessa stater, men vad kommer det att innebära förpalestinaaraberna? Kommer de än en gång att bli överkörda? Man kan somutrikesminister beklaga att PLO vid mötet i intagit en negativinställning lill en förhandlingslösning - vid förhandlingar i Kairo.Anledningen är naturligtvis att de är rädda att de inte får ut något av dethela. Men det finns, såvitt jag har förstått, tecken som tyder på en mjukarelinje från PLO:s sida, och det är möjligt att de återvänder till förhandlingsbordet,i varje fall gäller detta Genéveförhandlingarna. Det är åtminstone det man harsagt till mig: på den punkten är det ingen tvekan. Vivet ännu inte vad som kommer ut av Kairomölel. Om president initiativleder till alt Genéveförhandlingarna upptas och blir, som utrikesminister i svaret, allomfattande - då har del kommit ut något gott av dettainitiativ. Men leder del till en låsning har man snarare gjort ont värre. Densvenska regeringen bör alltså driva linjen att förhandlingarna skall gälla helaområdet och att alla parter som är involverade skall delta i dessaförhandlingar. Jag noterar till slut att det finns en samstämmighet mellan denborgeriiga regeringen och den tidigare socialdemokratiska regeringen Detfinner jag värdefullt att notera i den här debatten. En av orsakerna lill mininterpellation var just att jag ville få denna samstämmighet fastlagd. Det ärockså så alt vi alla strävar efter en politisk lösning och inte en militärlösning. Till slut vill jag precisera mina två frågor och begära klarläggande: Anser utrikesministern att PLO är den mestrepresentativa parten och all dess deltagande i Genéveförhandlingarna är avfundamental betydelse för en uppgörelse? Stöder linjen att uppgörelsen bör bliallomfattande och att ingen separatfred bör ingås som försvårar en störreuppgörelse? Än en gångtack för svaret. I sin interpellation lill utrikesministern beskriver problem i ulan tillräckligt historiskt perspektiv ochalltför ensidigt. Jag skall försöka att kort komplettera vad jag anser bristeri interpellationen. Först den territoriellafrågan! Detbrittiska mandatet var betydligt större än de territorier, som i dagutgörs av och av ockuperade områden. gav britternabort nästan 80 96 av del, som historiskt räknats som , till dethashemitiska kungadömet Transjordanien, dvs. i stort området öster omJordanfloden. Denåterstående delen av , den som ligger väster om , deladesav FN 1948 i två stater, det arabiska och det judiska . NärIsrael proklamerade sin självständighet - med en vänskaplig förklaring gentemotgrannstaterna - anföll dessa med fem arméer hela det område, som FNbeslutat dela. annekterade västra och togkontrollen över . eller under pågick denjordanska annekteringen av , vilken av övriga aldrigerkändes - inte heller av världen i övrigt med undantag för ochPakistan. Detvar således främst som under 20 är aktivt motarbetade palestiniernassträvan till självständighet! Delfinns i stort sett tvä flyktingproblem i . Många har glömt att dejudar som tvingats utvandra från olika arabiska länder uppgår till800 000. Av dessa har ca 600 000 bosatt sig i det lilla , som iinledningsskedet hade en befolkning på drygt 1 miljon. Detta lilla land harsåledes assimilerat invandrare inte bara från den övriga väriden utan även frånarabländer. Proportionen visar att det palestinska flyktingproblemet mycketsmidigt och på ett tillfredsställande sätt skulle ha kunnat vara löst redan förca , om de angränsande arabstaterna med mångdubbelt störreterritorier och befolkningstal än hade visat del minsta av god vilja! Utöver invandrande judiskaflyktingar till finns det alll- OmSveriges ställningstagande i Mellanösternkon -flikten ca 500 000araber, som assimilerats i staten . De är israeliska medborgare, röstar ide israeliska parlamentsvalen, har arabiska representanter där osv. Det enda ideras medborgarskap som skiljer dem från judarna är att de inte tvingas göramilitärtjänst - men får göra det frivilligt! Detandra flyklingproblemet är det palestinska. FN-medlaren 1948 antalet araber som lämnat till ca 475 000. Som jag nyssnämnde har de arabiska grannländernas intresse för att assimilera depalestinska flyktingarna varit minimall. Man kan ifrågasätta om inte vissa avdem i taktiskt syfte avsiktligt behållit majoriteten av flyktingarna i lägeratt utnyttjas såsom brickor i det politiska spelet! Som var och en förstårborde denna halva miljon människor ha kunnat vara assimilerad iMellanösterns stater, såväl i de arabiska som i , om viljan funnits. Faktumär alt det kring 1948 genomfördes ett befolkningsutbyte varvidIsrael tog emot ett betydligt större antal judar från arabländerna än dessavar beredda att ta emot arabiska flyktingar. I efter andra världskrigetoch t. ex. mellan och har det visat sig alt anpassning i nyahemländer har varit den bästa lösningen för mer än 25 miljoner människor!Mellanösterns flyktingproblem har inte alls den storleksordningen att det varitomöjligt att lösa! Allasom deltar i denna debatt känner till vad som står i om avsiktenatt eliminera . Både från president och president sida hartidigare riktats vädjanden till PLO att modifiera sin inställning visavi Israeloch att erkänna den israeliska statens existensberättigande. Såsent som vid det Palestinska Nationalrådets sammankomst i -efter och Sadats uppmaningar - upprepade PLO sitt absolutaställningstagande att "fortsätta den väpnade kampen" och "sinvägran att förhandla på grundval av FN:s resolution 242". Ianslutning till konferensen i gjorde , chef för , enligt UPl ett uttalande: "Vi är beredda att varaflexibla och acceptera upprättandel av en stat i en del av vårt land, men vikommer aldrig att erkänna staten ." Sammeperson intervjuades också i och sade då bl. a.: "Det existerartvå initialfaser i vårt återvändande. Den första fasen är 1967 års gränser, den andra är1948 års gränser Den tredje fasen är det demokratiska Palestina.Det är dessa tre stadier vi kämpar för." - Med det demokratiska Palestinamenar hela , mellan och , det vet man avandra skrifter. Idet syriska radioprogrammet nämndes bl.a.: "Den oskrivna palestinska konstitutionen kommer att bli mer kraftfull ochinspirerande än någon skriven konstitution Den kommer att tjäna som eninspiration för återupprättandet av det befriade palestinska landei frånGalileen lill Negev, från lill ." Det finns många fieruttalanden, som här skulle kunna redovisas. uttalanden förnekas iblandefteråt eller ändras, men de är sammantagna och tillsammans med stadgar ochbesluten i tillräckligt tydliga för att andemeningen skallstå klar - staten skall elimineras! Såkommer det arabiska loppmötet i , PLO upprepar därsin vägran att erkänna säkerhetsrådets resolutioner 242 och 338 såsomförhandlingsbas. Man bekräftar därmed sin vägran att förhandla i , enförhandling som skulle baseras på FN:s båda resolutioner, och sin vägran alterkänna staten , vilket som bekant är en av huvudpunkterna i dessaresolutioner. Mannöjde sig inte med det i . Därutöver deklarerade man, att man ansåg atten arabaisk-palestinsk stat skall upprättas ulan fredssamtal, utan erkännandeav och utan förhandlingar med "fienden" dvs. Motbakgrunden av vad jag här sagt om förändrade status under olika perioder,mot bakgrunden av den nonchalans som från arabstaternas sida visats iflyktingfrågan och mot bakgrunden av PLO:s ställningstaganden i och iTripoli framstår en del av vad säger i sin interpellation sombåde ensidigt och felaktigt. PLOhar accepterat ett "Minipalestina", säger ! Observeradä att detta accepteras enbart såsom etl brohuvud för att med vapen förgöraIsrael. Någon tvekan härom kan inte råda efter uttalandena i och !Att vägrar att acceptera ett Minipalestina under dessaförutsättningar ter sig helt självklart. - En annan lösning för Västbankenmåste till, en lösning om vilken de båda grannländerna och ärense och som tryggar båda dessa staters existens. "Parternaskall erkänna varandras existens att leva inom säkra och erkända gränser",säger . Tala med PLO om detta erkännande! I författningfinns ingenting om andra folks utplånande o. d. såsom i . Inteheller har israeliska statsmän gjort andra uttalanden än att vill leva ifredligt samarbete med sina grannar och med alla som respekterar staten . "PLOskall fä rätt att delta i Genéveförhandlingarna", säger . PLO vill inte deltaga i vare sig Genéveförhandlingar eller andra, sombaseras på säkerhetsrådets resolutioner 242 och 338. Isitt anförande sade att han hade färska informationer omatt en uppmjukad inställning var på väg hos PLO i denna fråga och att PLO nu skulleställa upp för förhandlingar. Enligt ett papper daterat somjag har fått via UD frän svenska ambassaden i förkastar PLO i enpalestinsk deklaration, punkten 3, säkerhetsrådets resolutioner 242 och 338. Ipunkten 4 i samma deklaration förklaras att PLO förkastar alla internationellakonferenser baserade på dessa två resolutioner inkl. konferensen i . Jagtycker del är elt rätt klart besked.