prot · G10942 · 1977-12-31 00:00:00 — Vi måste genomföra en snabbanpassningsprocess för att kunna säkra vår sysselsättning och välfärden förvåra gamla och handikappade. Vi måste göra klart för oss alla att frågan omvälfärd är en fråga om arbete och inte en fråga om krav. Vi måste våga säga attfrågan om våra företags framgång är en fråga om kvaliteten på våraföretagsledningar i minst lika hög grad som en fråga om kvaliteten på våraanställda, att det gäller att upprätthålla och utveckla företagarkvalitet ilika hög grad som alt utveckla de anställdas kunskap och kunnande. Vi måstevåga säga att lönlagarmakt utan kunskap är enbart destruktivt, att vi måstebygga upp ett näringsliv med största möjliga flexibilitet om vi vill utvecklas. Omvi är villiga och mäktiga att ta på oss och genomföra denna inte alldeles lättauppgift och göra del i samförstånd - då borde vi kunna åstadkomma en sådankraftsamling att den här gamla nationen, som sade i sitt förstaanförande, med förtröstan kan se . Men då får man nog inte säga somhan också gjorde, alt det är orealistiskt att tro att löntagarna - och del ärju praktiskt tagel alla svenskar i produktiv ålder - skall finna sig i en realstandardsänkning . Jagtror för min del att realismen hos den alldeles övervägande delen av svenskafolket är större och sundare än vad man ibland tror i kanslihus ochriksdagshus. Viborde lära i första hand av egna erfarenheter, men del finns lärdom att hämtaockså i historien. Jag vill citera ur bok om det romerskariket: "Näringslivetstillbakagång får knappast underskattas som en starkt bidragande faktor till rikets undergång. Rommisslyckades med att skapa ett ekonomiskt system, som gav den arbetande delenav befolkningen livsvillkor, som var tillräckligt gynn- samma för att uppmuntradem till ökade prestationer. I stället tröttades den av allt mer stegradeskatter och bands till slut fast vid torvan eller vid sitt yrke. Den personligafriheten gick förlorad. Den ekonomiska ruinen föregick den militära ochpolitiska. När de stora anfallen utifrån hotade det , var dessekonomi redan underminerad, medborgarna var uttröttade och utarmade av debojor som staten lagt på dem. Samtidigtmed ekonomin försämrades även myntet. Penningsförsäm ringen pressade upp priserna och skatterna. Kejsarna och deras med hjälpare sökte botemedel mot besvärligheterna genom ökad byråkrati och centraliserad planläggning och dirigering genom detaljerade bestämmel ser och hårda straff för dem som bröt mot dessa. Skärptkontroll över medborgarna blev nödvändigt på grund av dessas ständiga försökatt komma från skatter och andra pålagor, som med tiden ökades, så att menigeman betraktade dem som outhärdliga. Statliga ingripanden och fiskala åtgärdergjorde att hela riket stönade under trycket." Ävenden här beskrivningen har måhända en del att lära oss. Och om den kan geanledning till att vi kryper upp ur de politiska skyttegravarna och verkligenenas kring samlande lösningar som egentligen inte borde vara alltför svåra attkonstruera - då har vi anledning att tro att den här gamla nationen verkligenkan se med förtröstan . Denekonomiska politiken m. m. (-): I finansutskottets betänkande nr 10 föreslås att godkänna deninriktning av den ekonomiska politiken som förordas i propositionen. Och deninriktning som förordas är att man skall fortsätta med den politik som redanhar fått så förödande konsekvenser för svensk arbetarklass. Den politiken kanmöjligen godkännas av en riksdagsmajoritet, men den godkänns inte av svenskarbetarklass. Dag för dag upptäcker man hur krisens bördor vältras över på dearbetandes axlar. Det sker genom nya prishöjningar, genom att massor avmänniskor friställs, genom att hyrorna skjuter i höjden, att lönepåslagen intekan hålla jämna steg med infiationen. Levnadsstandarden försämras för folketsstora majoritet. Så är ju del faktiska läget. Detär alltså den politiken som finansminister och regeringen nu vill ha ettgodkännande för. kommunisterna ger definitivt inget sådantgodkännande. Vi vänder oss mot hela denna politik därför alt dess udd är riktadmot arbetarklassen, därför att den utformats för att skydda, bevara och befästade kapitalägandes makt och privilegier. Men vi vill inte göra det så enkelt som en delföreträdare för del förra regeringspartiet. På den kanten har man nu hamnat ien situation då man likt kan två sina händer och säga: Tittahur det gick när vi fick en borgerlig regering. Den måste väck så att vi kanåtergå till det gamla vanliga socialdemokratiska regerandet. Denekonomiska politiken m. m. Detär sant att det borgerliga maktövertagandet har förstärkt den kapitalistiskakrisens verkningar för del arbetande folket, men krisen var på väg och hadekommit även om den socialdemokratiska regeringen hade suttit kvar. Jaghåller med om att de borgeriiga måste vräkas från taburetterna, men inte föratt man skall återgå till samma slappa administrerande av det kapitalistiskasamhället som . En ny politik måste handla om makten, ägandet ochstyrandel av det kapital som skapas av svensk arbetarklass och inte av de 15-20storfinansfamiljerna i vårt land. Den kris som har drabbat har inte kommitsom en blixt från klar himmel. Den statsmonopolistiska regleringens krisuppstod i , som i många andra länder.Det innebar dödsstöten för illusionen om krisfrihet och stigande välstånd i detkapitalistiska samhället. De ekonomiska krisfenomenen i de utveckladekapitalistiska länderna blev permanenta, inflationen accelererade, arbetslöshetenväxte, tillväxttakten sänktes, kapacitetsulnyttjandet sjönk och valuta- ochråvarukriserna förstärktes. Drarman bort skygglapparna - reformistiska och andra - måste slutsatsen bli attdet svenska samhällets kris är det statsmonopolistiska systemets kris. Endastgenom att bryta monopolens makt kan den arbetande befolkningens intressen ochnationens framtid säkras. Allttyder nu pä alt fler och fler av de s. k. vanliga människorna päarbetsplatserna drar den slutsatsen. Den debatt som förs, också inomsocialdemokratin, är hoppingivande. Den handlar inte bara om hur man skallskifta regering, den handlar nu i högre grad än tidigare om vad man skall göramed makten. Frågornaställs på sin spels och gäller den ekonomiska makten: Varför skall aktieägarna,som ingenting gör, bestämma över hela industriers och branschers vara ellericke vara? Varför har inte folkel, som producerar rikedomarna, makten ochägandet i sina händer? Alltlyder nu på att vi har kommit till den punkt då det är möjligt attsäkra detta systems stabilitet. I finansutskottetsbelänkande nr 10 heter det bl. "Denekonomiska politiken i värt land har varit inriktad på attöverbrygga den djupa internationella lågkonjunktur som följde i oljekrisensspår. I vissa hänseenden har denna politik varit framgångsrik, anförföredraganden. Sålunda har arbetslösheten varit väsentligt lägre i än inästan alla jämförbara länder." Medjämförbara länder menar man inte de socialistiska, där arbete åt alla ärgaranterat och lagstadgat, utan andra länder, som är ännu värre skakade av denkapitalistiska krisen än . Mendet är, , till föga glädje för de arbetslösa i att få vetaatt del finns ännu fler arbetslösa i vissa andra länder. All gå utan jobb iSverige känns inte lättare, om man vet att ännu fler klassbröder har berövatsarbetet i , , eller t. o. m. i kapitalismens högborgUSA. Mångatecken tyder dessutom på att arbetslösheten kommer att bli än värre, att det vinu bevittnar bara är en början. Oron sprider sig bland människorna, men denborgerliga regeringens företrädare konstaterar belåtet att allt är ganskagott. Det är beklämmande, hånfullt och utmanande. I redogörelsen för propositionen konstaterar manlika belåtet alt "prisuppgången blir väsentligt större än vadsom angavs i årets finansplan och i den reviderade finansplanen. De vidtagnaåtgärderna har direkt åsyftat att påverka konsumtionen för att nå nödvändigastabiliseringspolitiska mål." Ochvisst har man nått detta mål. Man håller på att ta köttet och smöret frånarbetarhemmens bord. Man har gjort det ännu djävligare för hemmensfinansministrar att få debet och kredit att gå ihop. Den borgeriiga regeringenhar lyckats. Barnfamiljer, pensionärer, låginkomsttagare tvingas handlamindre, billigare och sämre mat. Man tvingas avstå från nödvändighetsvaror.Vanligt folk fär vända devalveringskronorna fler gånger . Sä vissthar skäl att vara belåten, om nu detta var målsättningen. Det är våg efter våg av prishöjningar som hardrabbat svenska folket under det år som snart har gått till ända. Den priserna på viktiga baslivsmedel med i genomsnitt per kilo pågrund av jordbruksuppgörelsen. Detta bör läggas till alla övrigaprisjusteringar. Nulär del vara dags igen. Enligt uppgifter som sipprat ut från pågåendejordbruksförhandlingar har vi alt vänta en ny prishöjningsvåg . Detpåstås att regeringen inte kommer att gå in med pengar för att hindra attjordbruksavtalels höjning slår igenom på matpriserna. Det skulle i så fallbetyda att priserna på mjölk, smör, kött, fläsk, ägg och andra baslivsmedelkommer att stiga med . Det vore ju av betydande intresse att få ett beskedfrån regeringens sida om detta stämmer - om man har för avsikt att med ökadesubventioner förhindra ytterligare matprishöjningar eller om det är meningenall konsumenterna skall betala. Jag hoppas att någon auktoritativ företrädareför regeringspartierna kan besvara den frågan. Arbetarpartietkommunisterna kräver i motion nr 22 att beslutar om införandet avallmänt och totalt prisstopp. Vi påvisar i vår motion att deprisregleringsåtgärder som redovisas i propositionen inte utgör något verkligtskydd utan bara tjänar till att camouflera det som förbereds. Vårt förslag ärinförandet av allmänt och totalt prisslopp och en åtgärdsplan för attåstadkomma prissänkningar. Vårtparti förkastar den ekonomiska politik som ekonomiminister och denövriga regeringen nu vill ha godkännande för. De borgerliga vill försöka slå isvenska folket att krisen bara har en lösning, nämligen att de arbetande skallsänka sin levnadsstandard. Man försöker ge intryck av att det här är någotödesbundet, som man inte kan göra något åt, något som har kommit från himmeleneller kanske rättare sagt från helvetet, något som vi människor bara har atttåligt och stilla ta emot i hopp om bättre tider. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Fleroch fler börjar begripa att så ligger det inte till. Det finns alternativ. Somåskådningsexempel finns de socialistiska länderna, som visserligen i denborgerliga propagandan framställs som de länder som förmenar sina folkmänskliga rättigheter, men som i själva verket har garanterat sin arbetarklassden viktigaste mänskliga rättigheten, rätten till arbete. Utvecklingenhåller redan på att besvara den gamla klassiska frågan om vilket syslem sombesegrar vilket. Allt fler börjar fundera över hur det kan komma sig att deländer som beträtt socialismens väg är förskonade från arbetslöshet,inflation, ständiga prishöjningar osv. Symtomatiskt för detta är att t. o. m.LKAB:s chef i ett TV-program framhöll att man måste mera rikta insin handel mot de socialistiska länderna, som inte är krisdrabbade. Svenskarbetarklass, socialdemokrater, kommunister, pariilösa och de skikt som stårarbetarklassen nära, dvs. småbönder, småföretagare, tjänstemän, kulturarbetareoch andra, står inför ett vägskäl. Det gäller all välja färdriktning, och delfinns bara två. Den ena innebär att man försvarar och förstärker monopolensmaktställning och den statsmonopolistiska regleringen för att hålla densvenska ekonomin på fötter. Den andra innebär att man bryter upp monopolens ochstorkapitalets maktställning och demokratiserar statsapparaten. Delgäller alt samla alla de grupper som upplever en kraftig försämring av sinsituation i en demokratisk front för att slå tillbaka borgeriigheten ochstorkapitalets gemensamma offensiv. På lång sikt finns det bara en lösning,nämligen övergång till planhushållning och socialism. gäller det att slåtillbaka de direkta attackerna mot arbetarklassens standard och de reformer mantillkämpat sig under hård kamp. Arbetarpartietkommunisterna ställer följande aktuella kampkrav: Enavtalsrörelse 1978 med en mobilisering och höjd kampberedskap inom den fackligarörelsen för att möta arbetsköparnas politiska offensiv och elt resultat somger höjda reallöner och som garanterar ett bibehålletrealvärde. Totalt ochvaraktigt prisstopp. Bort med moms. Inga hyreshöjningar 1978. Höjningarav pensioner, barnbidrag, bostadsbidrag och studielån för ökad köpkraft. Ökade resurser till hälso-och sjukvården. Facklig vetorätt vidpermitteringar och nedskärningar. Sju timmars arbetsdag. Kraftigökning av bostadsbyggandet och byggandet av barndaghem samt annan socialservice. Ingrepp mot deinternationella bolagens skatteflykt. Skärptbeskattning av arv och förmögenheter, spekulalionsvinsler på mark och egendomsamt skärpt bolagsskatt. Begränsning avkapitalexporten och ökad valutakontroll. Elt fullt förstatligandeav handelsståls- och specialstålindustrin, hela varvsindustrinsamt teko- och glasindustrin. Ettstatligt utvecklingsprogram för med bl. a. fullföljandet av Stålverk80. Ökade statligaindustrisatsningar inom det allmänna stödområdet. Stopp för svenskakoncernetableringar utomlands. Ökadförädling inom de statliga företagen och en planmässighet för förbrukning avsvenska råvaror och naturtillgångar. Omvandlingav till ett aktivt instrument för statliga industrisatsningarför fler arbetstillfällen. Statligstyrning av investeringspolitiken tillsammans med de fackliga organisationerna. Utökatsamarbete med de socialistiska länderna genom upprättande av bilateralalångfristiga handels- samt forsknings- och utvecklingsavtal. Utökade bilaterala handelsavtal medutvecklingsländerna inom bl. a. råvaru- och energisektorn. Iett längre perspektiv sätts ovillkorligen större kampuppgifter på dagordningen.Dit hör förstatligandet av alla viktiga industribranscher, banker ochkreditinstitut och skapandet av en fullödig demokrati på det ekonomiska livetsområde. Dessakrav innebär en annan färdriktning än den som anges av den nuvaranderegeringen, men den är den enda möjliga och riktiga ur arbetarklassenssynpunkt. Jag ber att få yrka bifall till vår motion 38. Jag yrkar vidare bifalltill det i kammaren utdelade yrkandet i anslutning till motionen 1977/78:22,innebärande att med anledning av motionen 1977/78:22 beslutar hosregeringen begära 1. att allmänt och totaltprisstopp införes och 2. att en åtgärdsplan upprättasför att åstadkomma prissänkningar på i första hand alla dagligvaror. Slutligenyrkar jag bifall även till det särskilda yrkande i anslutning till motionen1977/78:35 som utdelats i kammaren, innebärande att med anledning avmotionen 1977/78:35 beslutar anta följande Denekonomiska politiken m. m. Lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom föreskrives att 48 § 2 och 3 mom.kommunalskattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse. Skattskyldig fysisk person, som varit här i riket bosatt under störredelen av beskattningsåret, äger att ä den i hemortskommunen taxerade inkomstenåtnjuta kommunalt grundavdrag enligt vad nedan sägs. Grundavdragetär om den skattskyldiges enligt lagen (1947:576) om statliginkomstskatt taxerade inkomst uppgår till högst och, om inkomstenär större än , minskat av inkomsten till dendel den överstiger 60 000 men Denekonomiska politiken m. m. inte 105 000 kronor.Överstiger inkomsten utgör grundavdraget . Harskaltskyldig under beskattningsåret uppburit lön eller annan gott-görelse somutgör skattepliktig inkomst enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt skallgrundavdraget beräknas med hänsyn till summan av den skattskyldiges taxeradeinl Delbelopp för grundavdrag, som erhälles vid tillämpning av andra eller tredjestycket, avrundas uppåt till helt tiotal kronor. Skattskyldig fysisk person, som varit här i riket bosalt under högsthälften av beskattningsåret, äger i hemortskommunen åtnjuta kommunaltgrundavdrag enligt följande. Grundavdraget är för varjekalendermånad eller del därav, varunder den skattskyldige varit bosatt häririket, om den skattskyldiges enligt lagen (1947:576) om statlig inkomstskatttaxerade inkomst uppgår till högst . Är inkomsten större än 30 000kronor, minskas det avdragsbelopp, som eljest skolat utgå, med 10 96 avinkomsten till den del den överstiger 30 000 men icke . Ärinkomsten större än utgör grundavdraget . Avdragetberäknas i övrigt med motsvarande tillämpning av bestämmelserna i 2 mom. Dennalag träder i kraft och tillämpas första gången i fråga om 1979 års taxering. HANS i (fp): Jag skall behandla den del av ulskotlsbetänkandet som berör sparandetoch då främst banksparandets villkor. Med motion 1976/77:51 som bakgrund skalljag något beröra nödvändigheten av alt öka detta sparande och visa hurinflationen under en rad av år sugit musten ur och raserat bankspararnaskapital. har den nya generationens människor - de som insett attbanksparandet är något gammaldags och olönande - skördal vinsterna, medanfrämst hushållsspararna blivit de stora föriorarna. Iavsnittet om sparande och budgetunderskott konstaterar finansutskottetinledningsvis att sparandel i samhället är för litet i förhållande till våraresurser. Hela avsnittet andas sedan idel oro över nedgången i det totalasparandet. I allt delta är det lätt att instämma intill varje bokstav.Utskottsslutsatsen att det nu inte är rätt tidpunkt att ta ställning tillenskilda förslag, .som kommit fram i motioner, är däremot märklig. Aldrignågonsin har det varit så angeläget att stimulera det enskilda sparandet somdet var när motionen väcktes och som del är just . Underen rad av år har inte inflations- och ränteförhållandena varit i takt, och därigenom harde skapat en orimlig situation på sparmark-naden. har del varit ochär småspararna - för vilka banksparandet är något naturiigt och bekvämt - somkommit i kläm. Visserligen växer siffrorna i derassparbanksböcker i takt med insättningar och ränteinföringar. Men detta är jumest något av en synvilla. Sanningens minut inträder då man för sitt uttagnakapital skall köpa varor som man sparat till. Deresursstarka, de som inte är beroende av en lättillgänglig sparreserv, harmöjligheter till mera inflationssäkra placeringar i fasligheter, i an-tikvilelerosv. All hela sparmarknaden håller på alt gå snett visar del enorma utbud avspekulalionsobjekt från diamanter, vilkas värde påstås fördubblas ,till mer eller mindre kuflska medaljer. Inte på något sätt gagnar dessa"sparformer" vårt samhälle. Döda föremål i byrålådor bidrarsannerligen inte till att öka vår tillväxt. Riksgäldskontoretsobligationer av typ Spar 77, som utbjuds med hjälp av väldig reklam, är ettsätt att hålla innationsföriusterna lägre än genom banksparande. För dem sominte utnyttjat schablonavdraget vid deklarationen ger de ett nästan fullgottskydd - om den allmänna inflationen hålls inom måttlighetens gräns. För dem somutnyttjat avdraget halveras kanske föriusten jämfört med banksparandet. Dettaär naturiigtvis hyggligt. Men vilka banker kan konkurrera om insäiiarnas medelpä dessa villkor? Bankerna har till uppgift att sälja Spar 78, att reklameraför dem. Det måste de göra, även om jag föreställer mig att de gör det ganskamotvilligt. Kunder som tar ut sparmedel för att köpa Spar 77 är naturiigtvisinte bankernas drömkunder. Därmed intet ont sagt om dessa obligationer, menjämförelsen visar bankspararnas dåliga villkor. Men spararna är ju långivare och somsådana oumbäriiga. Deras sparade medel ställs till statens, till kommunernas,till näringslivets, till bostadsföretagens osv. Men ärdet spararna - och då främst småspararna - som är de stora förlorarna, medanlåntagarna kammar hem sina inflationsvinster. Bankernakan inte av egen kraft erbjuda dessa insättare inflationssäkra sparformer. Detär givetvis omöjligt i en så centralstyrd kreditmarknad som vi har i vårt land.Därför måste det för staten - landets i särklass störste låntagare - vara enovillkoriig plikt alt satsa medel sä att hushållsspararna åtminstone slippernegativ ränta och för varje är en urholkning av sparmedlen. Bankerna har - som jag ser det - tvingats spela medoch därmed un-deriåtit att informera sina kunder om den faktiska utplundringspararna utsatts för. Denbistra sanningen förtegs . I stället för våldsamma protester från deltahäll synes det mer ha varit en besvärande tystnad. Denna tystnad bröts förnågra år sedan. Då meddelades att man tillsatt en kommitté som skulle utredafrågan om ett system för inflationsskyddat sparande. Först varutredningen klar. Del är främst regering ochriksdag som har det yttersta ansvaret för Denekonomiska politiken m. m. 11 protokoll 1977/78:41-42 Denekonomiska politiken m. m. sparandets villkor ochdärmed också för bankernas hushållssparande. Villkoren har länge varitorimliga. Vårt land behöver småspararnas medel. Men för att få till stånd ettökat sparande är det absolut nödvändigt att på något sätt kompensera spararnaför inflationen. De skall inte behöva föriora på att de gör samhället tjänster. Finansutskottethar legat på motionerna om sparandet i avvaktan på deöverväganden som alltjämt pågår inom ekonomidepartementet. Jag föreställer migatt utskottet - i likhet med oss motionärer - förväntat förslag om sparandetsvillkor. Jag beklagar på alla hushållssparares vägnar alt förslag ännu intekommit. Dengamla regeringen underlät alt på allvar tackla problemet. På den nya regeringenhar jag naturligtvis förväntningar - och jag förväntar mig att det snart,mycket snart, skall vara dags att övergå från överväganden till handling. Hela industriväriden har under bortåt fyra är i sträck präglats avstagnation och låg tillväxt. Därmed har det tidigare konjunkturmönstret underefterkrigstiden brutits. Det har visserligen inte heller efter oljekrisensaknats ansatser till uppgång i konjunkturen. Men den spontana tillväxikraftenhar då varit svag. Den har dessutom motverkats av den restriktiva ekonomiskapolitik som de ledande länderna genomgående fört. Konjunkturen har därmedaldrig fått möjligheter att skjuta fart pä samma sätt som efter tidigareperioder med avmattning. Arbetslöshetenhar därmed successivt fått allt större omfattning. Massarbetslöshet har förförsta gången sedan 1930-talel blivit en realitet även i avanceradeindustriländer. Arbetslöshetssiffrorna har med få undantag hållit sig mellan 5och 8 96. Del innebär att sammanlagt 12-15 miljoner människor regelbundet gåttarbetslösa i OECD-området . harindustriinvesteringarna utvecklats svagt till följd av överkapaciteten i mängabranscher. Inflationstakten har efter hand pressats ned i de länder sommedvetet accepterat arbetslösheten för att få ned priserna. Genomsnittligt harändå takten i prisstegringarna legal kvar på hög nivå. Del gäller inte minst omprissänkningarna ställs i relation till inkomstökningarna under samma period.Sist men inte minst har den internationella handeln kraftigt störts av det alltvidare gapet mellan länder med överskott i sin utrikeshandel och länder medunderskott. Dessa bytesbalansproblem har också utgjort den viktigastegrogrunden för de återkommande valutakriserna och under senare lid också för enspirande protektionism. Allttyder dess värre på alt även 1978 internationellt sett blir ett ekonomisktsvagt år. Världsekonomin har utvecklats betydligtlångsammare än vad de flesta bedömare i och utomlands tidigare funnitanledning att räkna med. Det ur svensk synpunkt mest oroande är attavsakiningen i tillväxttakten främst gör sig gällande i de västeuropeiskaindustriländerna, dvs. i de delar av världen där svensk exportindustri harsina viktigaste avsättningsområden. Tilldenna utveckling bidrar liksom tidigare den mycket restriktiva finanspolitikeni de stora industriländerna. Ur svensk synpunkt intar därvid enstrategisk roll, men också ett land som tycks i stort sett vara berettatt behålla sin restriktiva politik, trots re-kordslora överskott både ihandeln med andra länder och i bytesbalansen. Konsumtionstillväxten blirdärigenom inte tillräcklig för att kapacitelsut-nyttjandel skall förbättras.Det innebär i sin tur att också industriinvesteringarna fortfarande utvecklasmyckel svagt.