prot · G109126 · 1977-12-31 00:00:00 — Man förutsätter också attinformationen pä detta område ytterligare intensifieras. Det är bra. Det ärockså viktigt alt forskningen på preventivmedelsområdet intensifieras, sä attriskmomenten vid användande av preventivmedel undanröjs. Abort fåraldrig uppfattas som ett alternativ till preventiv- Därför är detoerhört viktigt atl satsa på aborlförebyggande åtgärder. Fråganom abort måsle ses som en nödvändig social reform som ärett steg mot kvinnansrätt att själv bestämma över sitt liv och mot barnets rätl att vara önskat. Närabortfrågan diskuterats här i kammaren har man diskuterat ur en snäv vinkel ochinte satt in den i etl slörre sammanhang. Jag menar att man måste sätta inabortfrågan i ett socialt sammanhang-det är hell nödvändigt. Man måstediskutera t. ex. försörjningssituationen, villkoren för etl socialt liv,kvinnans och familjens ställning,osv. Det går inte att bara se abortfrågan somett förhållande mellan en kvinna och etl . Abortproblemetär också en social klassfråga. Det skär i öronen när välanpassade människor uröverklassen hårt fördömer de kvinnor som av sociala eller ekonomiska skältvingas till abort för att skydda sig själva och fostret mot en oönskadfödelse. Dessa moraliserande hycklare representerar verkligen inte någonhumanism, och deras inställning har inget med människokärlek att göra. Aborterär inget att sträva efter. Målsättningen måste vara att se till atl vi fårsädana sociala förhållanden och sådana relationer mellan människor att varjekvinna kan föda önskade barn. Detta kräver stora förändringar av vårt samhälle.De förändringarna harjag inte hört att t. ex. ställt upp på. Enligtvir uppfattning skall, som jag sade, kvinnorna själva ha rätt atl bestämma, omoch när de skall föda barn. Accepterandet av abort som bättre än oönskade barninnebär ett reservationslöst erkännande av det frivilliga föräldraskapet ochvarje barns rätt att vara önskat. Därmed ökar också förutsättningarna för godauppväxtvillkor för barnen. Sedantill den etiska delen, som är ett huvudnummer för abortmotståndarna. Från delhållet hävdas att fri abort skulle innebära att den viktigaste etiskaprincipen, den om individens rätt till liv, skulle sättas ur spel. Detta tal ärihåligt, eftersom abortmotständarna erkänner att det inte finns någon ovillkorligrätt till liv. Ingen föreslår hellereil lotalt abortförbud, men man vill ha enrestriktiv lagstiftning. Men en sådan lagstiftning skulle innebära en kraftigökning av antalet aborter som sker under medicinskt och socialt heltoacceptabla former. Man kan se på utvecklingen i andra länder, t. ex. Frankrikeoch . Förbara någol år sedan uppgick antalet illegala aborter i Italientill en miljon . Nej,kvinnan skall tillförsäkras rätten till fri abort. Det är till fördel för allaparter. Jag ser det som en helt självklar sak att kvinnor själva skall kunnabestämma, om och hur och närde skall få barn. Men jag vill än en gång påpekaatt aborter för alla är fysiskt och inte minst psykiskt påfrestande och aldrigf ses som annat än en nödlösning för att hindra en oönskad graviditet.Födelsekontrollen skall ske med hjälp av bra och säkra preventivmetoder. () kortgenmäle: När lalar om välanpassade människor ur överklassen sominte tycker som hon klingar det ganska ihåligt. människor i allasamhällsgrupper som har samma uppfattning som jag och även olika grupper somhar samma uppfattning som . Ensak som jag speciellt fäste mig vid varan sade att det klingarihåligt vad vi säger som är motståndare till den abortlag som finns, därföratt vi inle anser att det finns någon ovillkoriig rätt till liv. Jo, det ärjusl del jag har talat om-en ovillkorlig rätt till liv skall man ha. Barnetskall ha rätt till sitt liv och ha rätt att vara älskat även i modertivet. Denovillkortiga rätten borde endast få hävas när det är fråga om att välja mellanbarnets och moderns liv. SVENJOHANSSON (c) kort genmäle: säger atl kvinnan alltid skall ha rätten alt själv välja omhon vill föda barn. kanske inle har sett den sidan av rätlen ochfriheten som inneburit tragik. Har man mött några människor i den situationenkanske man talar med mindre bokstäver om att kvinnan absolut skall ha dennarätt. INGALANTZ (vpk) kort genmäle: sade tidigare att människor var besvikna när abortlagenantogs i . Jag skulle vilja fråga vilka människor som var besvikna.Inte var det kvinnorna - för dem betyder tillgången till fri abort en oerhörtstor trygghet och också en oerhört stor frihet som de flesta kvinnor önskar.Fri abort innebär valfrihet, jämställdhet och självständighet för både män ochkvinnor, och den rätten skall vi slå vakt om. Sedankan man fråga vargränsen till liv går. Det skulle vara intressant att fä litetmer klart för sig hur ser på den frågan. Jag hoppas alt jag larfel, men efter vad jag kan förstå borde han också vara motståndare till allaformer av preventivmedel. Jag skulle alltså gärna vilja veta var att gränsen till liv går. Jaghåller fast vid att rätten till abort har inneburit en mycket betydelsefullsocial frigörelse för kvinnor i det här landet och i de länder som håller påalt införa bestämmelser om fri abort. SVENJOHANSSON (c) kort genmäle: I den debatt som föregick abortlagentalade både män och kvinnor här i för och emot lagen. Och både mänoch kvinnor röstade för och emot den. Del kanske avspeglar var besvikelsen överlagen finns ute i landet. () kortgenmäle: frågade mig varjag anser att gränsen för liv går. Av detanförande som jag höll när abortlagen togs 1974 framgår detta hell klart. Jagsäger där att i och med att man vet att ett finns i moderiivet är detett liv som man är skyldig att skydda. Man är skyldig att skydda det i allasammanhang, såvida det inte är fråga om barnets eller moderns liv. Då blir delfråga om ett val. Nr 126 (): Torsdaeenden " talman! Här i behandlar vi massorav olika ärenden, frågor 20 anril 1978 avskiftande vikt. På dagens föredragningslista finns försl frågan om kvinnlig tronföljd,vi har talat om kriminalvård, vi har behandlat motioner om en ny Vissa abortfråsor aktiebolagslag, och vi skallbehandla motioner om normer för buller från motorfordon och en motion om lånlill investeringar inom trav- och galoppsporten. Alla dessa frågor är viktiga.Men jag vågar påstå att det viktigaste ärendet på dagens föredragningslista ärbetänkandet om vissa abortfrågor. Manträffar då och då riksdagskamrater som tyvärr anser atl den här frågan äravgjord en gång för alla och som säger att den frågan skall vi inte syssla med,för den är inle aktuell. Jo, lika väl som vi år återkommer medmotioner om lägsta aktiekapital, så kan vi återkomma med dessa frågor. Detta ären mycket viktig samhällsfråga. Denhär frågan kan vinklas från olika håll, och man kan anlägga många olikaaspekter på den. Jag har för min del lagil upp frågan om sjukvårdspersonalensrätt att bli befriad från medverkan vid abortingrepp, när den med hänvisningtill samvetsbetänkligheter inte vill delta. Jaghar återkommit med en motion i det ärendel till årets riksdag. Jag har imotionen framhållit att när denna fråga avgjordes så värdet i första hand inteen medicinsk-teknisk fråga utan en fråga om livsåskådning och människosyn.Eftersom det rör sig om en allvariig livsåskådningsfråga, blir självfalletföljden att en del sjukvårdsanställda som kommer i kontakt med abortverksamhetupplever att ett sådant ingrepp strider mot deras religiösa eller etiskaövertygelse. Jag anser det därför nödvändigt att man lagfäster rätten tillbefrielse för sjukvårdspersonal som anför religiösa skäl mot alt medverka vidabortingrepp. Jag hade trott attsocialutskottet skulle finna mitt motionsyrkande värt att stödja och redan nu föreslå en lagstiftning om befrielserälien för den personal som har samvetsbetänkligheter på detta område. Men det gör nu inte socialutskottet. Utskottet hänvisar till cirkulär med anvis ningar om tillämpningen av abortlagen. Dessa anvisningar omprövades som bekant med anledning av vad socialutskottet och JO förordat. Det är viktigt att notera att dessa tillämpningsanvisningar definitivt icke är tillräckliga. Enligt JO:s och regeringsrättens uppfattning behöver man inte ta hänsyn till de aktuella anvisningarna i ett visst läge. Delta har vår värderade riksdagskollega professor skrivit om i sitt utmärkta särskilda yttrande där det heter: "Enligl JO:s och regeringsrättens uppfattningskulle vad ett utskott uttalat i ett av bifallet betänkande icke utgörahinder för myndighet eller annan att - intill dess 'lag eller annan författning' utfärdats - handla utan hänsynstagande till viljeyttringar frånriksdagen." SocialutskoUel förslår vikten av den här frågan och skriver på ell ställe i betänkandet följande: "Utskottet vill uttala att utskottet ärberett att ånyo pröva den här aktuella frågan för den händelse det skulle visa sig att någon sjukvårdshuvudman söker tvinga läkare eller annan sjukvårdsper- 108 sonal att medverka vid abort, trots attvederbörande befattningshavare av etiska eller religiösaskäl finner sådan medverkan oacceptabel och trots att det inte är fråga omabortingrepp som är nödvändiga för att undvika fara för moderns liv ellerhälsa." Dettasäger socialutskottet, och det är bra. Men frågan är inte juridiskt löst. Ochjag kan inte förstå att socialutskottet, som säkert äriigt och uppriktigt menaratt personal som har samvetsbetänkligheter inte skall behöva medverka vidabortingrepp, inte nu med en gång vill skriva in i lag dennabefrielsemöjlighet. Jag kan inle förstå det, när man vet att del finnsmöjlighet atl tvinga personal i ett visst läge. Tänkvad vi i det här huset backar upp frågorom folks rätt till yttrandefrihet påalla nivåer, samvetsfrihet och allt vad det heter. Men att skriva in enlagregel för sjukvårdspersonal som av religiösa skäl inte vill eller kan deltai abortoperalioner - det kan vi inte. Jag tycker det är rätt märkligt. AUbesegra ett enigt utskott vet jag är närmast omöjligt, men jag vill ändå, herrtalman, yrka bifall till min motion 1501 till årets . i (m): Vid höstsessionens debatt i detta ärende anslöt jag mig lill derasmening, som ansåg det nödvändigt att reglera sjukvårdspersonalens rätt attslippa medverka vid abortingrepp genom lagstiftning. biträdde intedenna uppfattning, som endast samlade 36 av 305 avgivna röster. Närfrågan nu på nytt står på dagordningen harjag isocialutskottet begränsat mig till all endast avge ett särskilt yttrande.Orsaken till detta är följande. Detframgår av utskoltsbetänkandet att det i sak råder enighet inom utskottei omatt sjukvårdspersonal skall ha rätl att av etiska eller religiösa skäl avståfrån medverkan i abortverksamhet. Det har heller inte, sedan ärendel senastbehandlades i , veteriigen inträffat något fall som på nyttaktualiserat ärendet. Inte desto mindre har socialutskottet förklarat sigberett att förutsättningslöst ompröva saken - vilket man rimligtvis får tolkasom en beredvillighet att föreslå lagstiftningsåtgärder - om någon sjukvårdshuvudmanskulle agera utan hänsynstagande till utskottets och uttaladeintentioner. I samma riktning uttalade sig också statsrådet regeringens vägnar, och hon har upprepat det . Idebatten framhöll jag att såväl JO somregeringsrätten uppenbariigen menade att vad socialutskottet, och därmedriksdagen, uttalat saknade rättsverkan, medan talesmän för utskottet menade attett uttalande av socialutskottet, och , är "en annan metod änlagstiftning", och utskottets ordförande sade sig "vilja se detadministrativa organ som skulle gå ifrån vad sä klart uttalat". Jaghar visseriigen vederfarits äran att bli medlem av styrelsen för den , men jag tilltror mig inte därför att kunnabedöma rättsläget i detta fall. Jag har av den anledningen i mitt särskildayttrande framhållit önskvärdheten av att verkligen försöker skapaklarhet i frågan om vad ett utskottsutlalande är värt, i detta liksom i andra fall. Högjuridisk sakkunskap, som jag konsulterat sedan utskollet fattat sitt beslut ochmitt särskilda yttrande lämnats, har sagt mig att myndigheter icke har någonskyldighet att läsa riksdagstryck. Vadriksdagen skall göra är enligl regeringsformen atl stifta lag, besluta omskatt, bestämma hur statens medel skall användas samt granska rikets styrelseoch förvaltning. Om jag uppfattal saken rätt är lagstiftning den enda väg påvilken kan påverka beslut av landstingskommunala myndigheter. Vad socialutskottet nu gör är att markera ett hot om lagstiftning, "förden händelse ". Det må kanske föriåtas mig om jag känner en viss -konstitutionell - tveksamhet inför en sådan metod i detta och andra sammanhang. Samtidigtharjag naluriigtvis förståelse för utskottets begripliga önskan att ickebetunga svenska folket med flera speciallagar än vad som är nödvändigt. Jaghardärför frågat mig, om icke denna sak i själva verket bör ingå i ett vidaresammanhang än abortlagstiftningen som sådan. Vikonfronteras via massmedia med stridbara talesmän för "rätten tillvårdöd". 1 det uppenbara fall, som är under domstols prövning, hardenna "rätt" i sak inneburit "rätlen att bli dödad" ochdärvid också "rätten" - för någon - "att döda". Om dennaåsiktsriktning skulle vinna gehör, måste den rimligtvis som korollarium ha en"skyldighet att döda" för sjukvårdspersonal - om vi inle vill lämnauppgiften i händerna på lekmän. för "rätlen till vårt liv" har inle hört av sig. Om ensådan hade kommit till tals, skulle den som korollarium också ha fordrat en"rätt att slippa döda". En sådan lagfäst rätt finns såvitt jagförslår i vapenfrilagen, men den har uppenbariigen inte ansetts börafastslås i andra sammanhang. Iutredningen om sjukvård vid livets slut, inom vilken man utfört ettomfattande kartläggningsarbete kring de faktiska omständigheterna vid livetsslut, lär vi ändå inle komma förbi atl ta ställning i de vanskligafrågorna - antydda även i kammarens debatt - om livets gränser och omgränserna för samhällets och sjukvårdspersonalens befogenheter. Ett sådantställningstagande kan inte heller till slut underlåta. Fråganom sjukvårdspersonalens rätt att slippa medverka vid aborter återkommeruppenbarligen med en för en majoritet i besvärande envishet. Denfortsätter nämligen att oroa en mängd religiösa människor i vårt land -människor som i mänga avseenden utgör det ankare som hindrar den svenskarespekten för människovärdet att komma helt pä drift. De hade i den gamlaregeringsformens § 16 ett skydd för sina samveten, som den nya regeringsformeninte ger motsvarande täckning för. I denna sak rör det sig dessutom inte baraom tankar, trosföreställningar och ord, utan om påtagliga handlingar avavgörande betydelse både för den som drabbas och för den som håller i skaftet. Ivårl land föddes 96 000 barn och förelogs 31 000 aborter. Dettabetyder att ungefär var fjärde graviditet avslutades med abort. Om våra mödrar hadehaft samma aborlfrekvens som svenska kvinnor har , skulle ett niltotal avkammarens ledamöter aldrig ha sett dagens ljus. storleksordningenmotsvarar detta riksdagsgrupp. Närjag skrev mitt särskilda yttrande, hade jag ännu förhoppningen alt del skullevara möjligt för fri- och rättighetsulredningen att behandla även dettaproblem. Om jag är rätt underrättad hade emellertid den utredningen sittavslutande sammanträde i går, och denna fråga omfattas icke av utredningensuppdrag. Likvältror jag att det är i en fundamental rättighetslagstiftning som garantierna församvetsfriheten - i tanke, ord och gärning, som det hette i scoutlagen -egentligen hör hemma. Delär mot denna bakgrund som jag varken kunnal biträda motionärernas förslag ellerhelhjärtat ansluta mig lill utskottets skrivning. Jag tror utskottets talesmän,i praktiken och f n., har fog för sin bedömning, men jag skulle för egen delvilja se att de större problem jag här antytt, av vilka abortingreppen barautgör en del, finge en särskild översyn i samband med behandlingen avutredningen om våra fri- och rättigheter. Och även om den högre jurispru-densenmenar, att myndigheter inte är skyldiga att läsa riksdagstryck, så kan dettakanske inte sägas om regeringen, och, herr talman, det är min förhoppning där, när tiden medger, skall begrunda även de funderingar som jag här hardristat mig att ge uttryck åt. Låt mig tvärs över partigränserna få säga alt jag lycker att det är braatt två kvinnor har givit klara besked här . tackar jag förhennes av humanism och livserfarenhet präglade anförande och statsrådetTroedsson för hennes deklaration, som naluriigtvis inte kunde bli någontingannat. Men det är ändå värdefullt att det underströks att om någonting skulleinträffa som motionärerna har pekat på sä kommer både regeringen och riksdagenatl handla. Jag tyckeratt det skall sägas att det är bra att detta har sagtsfrån regeringsbänken också. Jagkanske skall tillägga att däremot tror jag det är bra alt inle de synpunktersom herrar , och gjort sig till tolk för harnågot direkt avgörande inflytande på frågan. Äveni är står ett enhälligt utskott bakom hemställan att skall avvisamotionärernas förslag i abortfrågan, bl. a. begäran om en utredning om en nyabortlag och om sjukvårdspersonalens skyldighet att tjänstgöra vid aborter. Vihar i numera en generös syn på abortfrågan som vi inte hade tidigare.Den lag som trädde i kraft har visat sig vara väl avvägd ochhar inte alls givit det avskräckande resultat som en rad motionärer trodde attdet skulle bli när den infördes. Detär självklart att man kan ha delade meningar i den här frågan. Jag respekterardem som har en annan uppfattning än jag har, men jag kräver i gengäld ocksårespekt för de åsikter som jag framför och som jag vet har stöd hosöverväldigande delen av kammaren. Utskottetsäger klart ifrån att det inte anser atl det finns skäl för en omprövning avlagen med dess bestämmelser bl. a. om förutsättningar för senaaborter. Som utskottet framhåller har antalet legala aborter för första gången sedan 1960visat en nedgående tendens och en ännu klarare tendens till nedgång 1977. Utskolletunderströk i sitt uttalande vid abortlagens tillkomst att fortsatta insatsermåste ske på familje- och socialpolitikens område, så att inte några hinderskall resas för en kvinna att framföda sitt barn av bl. a. ekonomiska skäl. Jagvill understryka del en gång till: Samhället måste ge kvinnan all den hjälp ochallt det stöd som hon behöver när hon skall ta ställning till frågan om aborteller inte. Vibetraktar inte - det vill jag understryka - abort som något slagspreventivmedel. Abortrådgivningen är ett viktigt led i arbetet på atl sökaförhindra .aborter, men skall det också sägas klart ut att om enkvinna av olika skäl önskar få abort, så har hon också laglig rätt till delta. Närdet gäller moiionen om utvärdering av abortlagen har motionärerna intepreciserat vad de menar med della. De har i största allmänhet angivit dels attdet bör genomföras en undersökning om hur sjukvårdspersonalen ser påabortlagen, dels att man bör ta reda på om aborterna tar orimligt storasjukvårdsresurser i anspråk. Utskottetklargör att genom att alla aborter sker på ett tidigt stadium kan ingreppengöras polikliniskt - det underströks också av de siffror som - och atl därför sjukvårdsresurserna inte behöver tas i anspråk i någonstörre utsträckning. Utskottet är inte berett atl ställa upp bakom moiionen.Haren kvinna laglig rätt all få abort, skall man inte klaga pä att hon tarsjukvårdsresurser i anspråk för detta. Det har hon ju laglig rätt att göra, ochdet måste också motionärerna inse. VadSven sade i sitt anförande var ungefär att det kan ifrågasättas, omdet fanns en majoritet av folket bakom riksdagsbeslutet. Ja, men det ärriksdagen som fattar beslut i lagstiftningsfrågor, , och därförmåste det också vara som bestämmer i detta fall. Ifrågasätterverkligen om beslut fattades av en majoritet? Detblir konsekvensen, om man skall utläsa någonting av hans ord. Detvar ell tafatt svar som utskollet gav, sade , och det innehöllundanflykter. Nej, , det innehöll inte alls några undanflykter.Det redovisade bara vad som fanns att säga i det fallet. är ledamot av sjukhusdirektionen för . Jag skullevilja råda honom, som har möjligheter, att göra en stickprovsundersökning där:Gör en sådan kraftsamling, så för säkerligen reda på hur mycketsom i det länet tas i anspråk av sjukvårdsresurserna för detta ändamål! Detkunde vara en lämplig uppgift för en ledamot av en sjukhusdireklion. Någonrikstäckande utredning anser jag inte behövs, men kan ju för sinegen uppbyggelses skull samla material via sjukhusdirektionen i . Beträffandefrågan varför vi inte vill lagstifta, som har upprepats både av FilipFridolfsson och i någon mån av , är det helt klart att det ickefinns någon sjukvårdshuvudman i vårt land som bevisligen har tvingat någonpersonal som inte önskat göra detta att tjänstgöra vid abortingrepp. Kan , AllanÅkertind eller ge besked om något sådanl fall, kan vidiskutera om man skall ha lagstiftning eller inte på delta område, men så längeni inte kan göra det får ni finna er i att vi säger: Varför skall vi ha enlagstiftning i detta fall när vi å andra sidan inle med lagstiftning tvingarsjukvårdshuvudmännen att se lill aU abortfrågan skall lösas? Vi haröverenskommelser med sjukvårdshuvudmännen, och de följer beslut idet avseendet. De tar emot alla som behöver och vill ha abort. På motsvarandesätt kan vi säga att de inte tvingar någon läkare, sjuksköterska, barnmorskaeller någon annan personal att vara med om någon abort. Det skall herrarnaminnas när de kräver lagstiftning i frågan. Idet sammanhanget vill jag ställa en fråga till i , somavgivit ett s. k. särskilt yttrande. får föriåta mig, men jagförstår uppriktigt sagt inte vad han menar med detta yttrande. Han står bakomutskoltels betänkande och har ingen annan ståndpunkt än de övriga ledamöterna iutskottet. Han för ett obegripligt resonemang och anlägger juridiska synpunkterpå frågan. OmGunnar menar allvar med skrivningen i sitt särskilda yttrande, skullehan enligt mitt förmenande ha reserverat sig vid utskottets behandling av dettaärende. Han sade också från denna talarstol att han inte helhjärtat kunde ståbakom utskottels linje. Min fråga är: Vad menar egentligen iVärmdö med det särskilda yttrande som han har avgivit? Beträffandedet juridiska är det väl självklart att om det inte finns något i lag regleratstadgande måsle naluriigtvis regeringsrätten liksom JO konstatera detta. Viharju inte ansett atl detta finns reglerat i lag eller behöver regleras i lag. Jagber att måtte förklara sig, så att man kan få ett begrepp omvad han egentligen avser med det särskilda yttrandet. Med detta berjag att få yrka bifall till utskottets förslag. () kortgenmäle: säger att han känner sig till freds i förvissning omatijag inte skulle ha någon framgång med det yrkandejag har ställt. Delar ettuppseendeväckande uttalande av när man betänker att det ärsocialutskottets ordförande som yttrar sig. Vadär det jag vill? Jag har motionerat om att man skall lagstifta ombefrielserätten för den sjukvårdspersonal som har samvetsbetänkligheter. Skallman tro socialutskottets betänkande, som har undertecknat, såär ni ju inne på samma sak. Ni menar att detta är garanterat i de handlingarsom redan finns. Skillnaden mellan ståndpunkt och min är aU jagvill ha detta lagstiftat . Är detta så märkligt? Kan stor tillfredsställelse över att min uppfattning och mina tankegångarinte skulle vinna gehör här i kammaren? Det är i så fall rätt märkligt. Jagmenar att detta är en oerhört viktig fråga atl få lagfäst. ,socialutskottets ordförande, säger att detta redan är garanterat, men jag menaratl del är tveksamt. Där tveksamhet råder skall man lagstifta. 8 protokoll 1977/78:125-126 Jagtycker inte att inför kammaren skall deklarera någontillfredsställelse över atijag skulle vara ute och driva frågor ochuppfattningar som skulle vara helt orealistiska i den här situationen. SVENJOHANSSON (c) kort genmäle: Del är litet besvärligt att diskutera med , både här ochnär man sedan möter uttalandena i någon dag efteråt. delade ut beröm ät och statsrådet . Tacka för det,för det kanske kommer andra toner fortare än kvickt! Jagskulle vilja fråga : Vilka synpunkter är det jag har framfört häri kväll som skulle vara sä förskräckliga och fariiga?