prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Regeringens finansplan, finansutskottets betänkande och oppositionensreservation lill detta betänkande dröjer i allt väsentligt vidslabiliseringspolitikens centrala frågor, som också har varit föremål för eningående debatt här tidigare. Nödvändigheten av att hålla tillbaka den privatakonsumtionen, atl målmedvetet prioritera näringslivets investeringar och attfortsätta kriget mol inflationen är centrala uppgifter. Manfår det intrycket av debatten här att oppositionen nu också tvingas erkänna attregeringens politik i dessa avseenden böriar ge avsedd effekt. var från den synpunkten intressant. Med sedvanlig vältalighetförsökte han blanda bort korten och ta upp relativt perifera frågor för atlglida över de centrala frågeställningarna i detta problem. Han framhöll ocksåall socialdemokratin i valrörelsen varnade för de ekonomiska problemen.Ja, det var väl i så fall i någon bisats som man gjorde det. Min fråga tillArne är därför: Om man var medveten om allvaret i den ekonomiskasituationen, varför ville man då inte fullfölja den uppgörelse omstabiliseringspoliliken som träffades i finansutskottet i november-december1975 och som socialdemokratin våren I976sade nej till? Jag vet all GunnarSträng inte tycker om att jag påminner om den här uppgörelsen. Men ArnePettersson var ju i egen person med om denna ärofulla uppgörelse och kan välinte förneka dess förekomst. Min fråga är: Varför ville man inte fullföljadelta, om man var medveten om att ekonomi befann sig i en så allvarligsituation? NärArne säger atl t. ex. vi i skulle vara emotlåglönesatsningar vill jag parentetiskt framhålla att detta är en grov förvanskningav del verkliga förhållandet. Jag tycker över huvud laget atl av inkomstutjämningen och av den politik som bedrivs inom ramenför avtalsrörelserna är märklig. Detta blir närmast en kritik molarbetsmarknadens parter. För min del har jag fullt förtroende förarbetsmarknadens parter och har därför ingen anledning att ta upp den kritikentill närmare granskning. Omman då analyserar oppositionens positioner från finanspolitiska synpunkter blirinte det intryck man får av oppositionens linje särskilt imponerande. Den är ivarie fall inte särskilt framåtsyftande, och kritiken här i dag ger ju underlag fördet omdömet. Man har uppenbart stått inför ivångel atl markera en egen linje.Men man har inte varit särskilt framgångsrik när del gällt alt odla sin särart.Del kan vara en intressant iakttagelse, och del vittnar om de problem del härrör sig om. Detkarakteristiska inslaget i oppositionens linje är väl -och del har ArnePettersson vitsordal - atl man säger nej till de skatlejusteringar som tordebli ett ofrånkomligt inslag också i kommande avtalsrörelser. Etlproblem i den ekonomiska debatten är - och det har demonstrerats här -alt man alltför lätt bortser från hur det tar för åtgärder ochhändelser att slå igenom och få full effekt på ekonomin. Såförhåller det sig exempelvis med den s. k. kostnadskrisen, där 1975 och 1976års dramatiska kostnadsutveckling i industrin ännu kommer att lägganya procenttal till inflationen. Detta sagt ulan att kasta skulden på någonbestämd grupp eller på någon bestämd organisation. Det är bara ettkonstaterande av kalla fakta. Såförhåller det sig också med verkningarna av de ekonomisk-politiska åtgärder somregeringen vidtog för att återställa den ekonomiska balansenhär i landet. Regeringenhar inom sill ansvarsområde sökt trygga en gynnsam utveckling av den svenskakonkurrenskraften. Genomatt knyta kronan till en korg sammansatt av valutorna i vår utrikeshandel harvi skyddat de svenska priserna från atl åka snabbhiss uppåt med den tyskamarken. Bara sedan valutabeslutel har sluppil att skriva uppsin valuta med de 5 å 6 96 som hade blivit en följd av en fortsall bindningtill D-marken. Utsikternaför 1978 är dock ingalunda lysande. Resursutnyttjandet i industrin är lågt,som överkapaciteten dess värre i stor utsträckning befinner sig inomandra branscher än de som i första hand kan förväntas bli föremål för ökadefterfrågan när konjunkturen förbättras. Men finns det en radpositiva omständigheter som direkt sammanhänger med resultaten av denekonomiska politiken och näringspolitiken. Några av de viktigastenäringspolitiska avgörandena har redan träffats eller är omedelbartförestående. Krisbranscherna har inventerats, och många av de kostnadskrävandeåtgärder som erfordrats är redan vidtagna utan onödig lidsutdräkt. Elt annatviktigt inslag är neddragningen av lagren i näringslivet. Avvecklingen avövernormala lager motsvarade hela nedgången i bruttonationalprodukten,och allteftersom lagren under innevarande år kommer i normal nivå uppstår ettökat behov av att fylla på lagren. På den vägen kan man skapa nyasysselsättningsmöjligheter. Mankan alltså ulan att ta till överord säga atl framlidsperspektiven ljusnar - omän rätt försiktigt. Konjunklurbilden är naturligtvis splittrad i hela världen,men allt fler faktorer pekar dock på en ökad aktivitet. Del finns anledning attunder räkna med en markerad uppgång. Vi märker hur aktiviteten nu ökari västtysk ekonomi. Uppgången i är väl dokumenterad, och även omdet finns motsägelsefulla detaljer i amerikansk ekonomi råder del dock ingeltvivel om att kommer all ge betydande draghjälp lillvärldsekonomin under det närmaste året. Detta har böriat sätta sina spår ocksåhär och var i svensk exportindustri. Det finns anledning att räkna med altvolymökningen när det gäller exporten drar med sig vissa ökade investeringar.Detta är med tanke på investeringsutvecklingen mycket angeläget.Även om exportindustrin alltså bara är en del av svensk ekonomi finns detanledning atl räkna med vissa spridningseffekter, men naturligtvis -och delkonstaterandet måste man göra -är stagnationen i den inhemska konsumtionen enslarkt tillbakahållande faktor i det här läget. Den expansion vi har atl räknamed kommer alltså framför allt inom den exportinriktade industrin. Detfinns då anledning att dra vissa slutsatser av detta. Den första är att trotsuppgången kommer våra akuta företagsproblem att leva vidare under detta år ochi vissa branscher också under nästkommande år. Den utdragna lågkonjunkturen harskapat så djupgående likviditets- och soliditelsproblem i företagen atl det tartid innan företagen återvunnit sin balans. Påsina håll har det funnits ideologiska hämningar när gällt att diskuteraföretagens vinst och företagens ekonomiska utveckling. Kanske barden härlågkonjunkturen bland mycket annat bidragit till alt öka förståelsen fördensjälvklara sanningen atl det är vinstrika företag - de må befinna sig i statligeller privat ägo - som har möjligheter all trygga sysselsättningen och genererakapital för vidareutveckling. Denlärdom man kan dra av delta äratt förelagens motståndskraft har varit alltfördåligt utvecklad. Till delta kan naturiigtvis sägas att konjunkturen medförtextrema påfrestningar utan motsvarighet tidigare . Motdessa extrema påfrestningar har det inte funnits möjlighet att säkra företagengenom att under goda tider ackumulera vinster. Man kan betrakta detta som eltpolitiskt faktum, bl. a. när det gäller aspekterna på utjämningspoliliken. Menvarför har då samhällets beredskap i det här lägel varit så dålig? Troddemöjligen den förra regeringen på de s. k. självläkande krafterna? Del ser intebättre ut. Det är det intryck jag fött sedan jag konfronterats medindustriproblemen . kräver djärvare grepp,en satsning på framtidsprodukter och på utvecklingsdugliga industrigrenar. Hansäger också alt vi strött pengar omkring oss lill näringslivet. Jag vill dåfråga: Vilka insatser i svenskt näringsliv skulle vilja haogjorda ? Är det satsningen på svenskt stål som ? Eller är del satsningarna på varvsindustrin och tekoindustrin?Det är väl lämpligt alt en beskyllning för atl vi strött pengar omkring osspreciseras, så att vi vet vilka industrier som anser att vi harsatsat för myckel på. Jagväntade mig naturligtvis också att skulle komma med deförlösande råden och peka på vilka framtidsutsikter vi har inom olikabranscher, vilka produkter som vi närmast skall satsa på. De råden uteblev dock-jag vel inte varför. Men om jag går lill det socialdemokratiska partietshandlande, sä har jag fött klart för mig att man egentligen inte har någontingatl erbjuda. Man har lill sist vaknat till insikt om problemens allvar, och man 9 protokoll 1977/78:83-85 har lanserat sinstmkturfond, vilken man tagit fram i alla debatter här i kammaren under delsenaste året som den undermedicin som skulle lösa alla problem genom någonunderiig trollformel. Strukturfonden skulle, som budgetministern påpekat härtidigare, finansieras med ökade avgifter på produktionen, vilket ju redan delär etl anmärkningsvärt förslag i delta speciella sysselsättningsläge. Ännumeranmärkningsvärl äratt fonden skulle läggas vid sidan av samhälletsinflytande, dvs. direkt innebära en uppsplittring och därmed en försvagning avde samlade näringspolitiska insatserna i samhället. Eneffektiv näringspolitik måste vara integrerad med övriga samhällsåta-ganden,annars blir det ingen effektiv näringspolitik. Strukturproblemen löser mangenom en offensiv näringspolitik. Det är kanske betecknande au dennäringspolitiska debatten inom socialdemokratin under hela 1970-talel nästanenbart dröjt vid frågan om makten i eller över näringslivet. Den frågan måstesom jag ser det lösas genom sedvanliga politiska beslut i denna kammare, isvenska folkets namn, där de ramar inom vilka företagen verkar skallpreciseras. Därvid är det viktigt med en klar och distinkt ansvarsfördelningmellan företag och samhälle. Socialdemokratin har i stället valt att hävda enulveckling mol elt korporativl system och därmed minska ansvariga politiskaorgans inflytande över näringspolitiken. Dennäringspolitisk som vi utvecklat har utformats i medvetandeom att regering och riksdag har det övergripande ansvaret alt klarasysselsättningen och atl säkra överievnaden i foretag och branscher isvårigheter. I den här politiken har det funnits ett starkt inslag avstruklurfrämjande åtgärder, och vi har haft en hög ambitionsnivå. Aldrignågonsin har en kraftsamling för sysselsättningen haft en omfattningsom , om man ser till resurserna. Men del räcker inte. Ändå nödgas vikonstalera hur förelag för inskränka driften och i allra sämsta fall lägga nedverksamheten. Med arbetsmarknadspolitiska åtgärder för man då söka bemästra deakuta problemen för människor och utsatta orter. Denmassiva satsningen på näringspolitiken och industrin har emellertid lagt en bragmnd för skilda slruklurinsatser. Arbetet med branschprogrammen skall nufortsätta med oförminskad kraft. kan man emellertid notera hurstabiliseringspoliliken, dvs. den ekonomiska politiken, ger successivt ökadeffekt åt åtgärderna. De slruklurinsatser som genomförts nu men som kanberäknas fö full effekt först kan därför utformas från förutsättningenall vi då har en expansion på gång, i varie fall inom svensk exportindustri.Detta motiverar någol av en kursomläggning, dvs. att man nu mer målmedvetet änvad som har varit möjligt i näringspolitiken styr över resurser frånbranscher med begränsade utvecklingsmöjligheter till expansivare sektorer. Detförsta exemplet på den kursomläggningen blir varvspolitiken, beträffande vilkenriksdagen kommer alt föreläggas en principiell proposition . haren alltför stor varvsnäring i förhållande till de ekonomiska förutsättningarnaoch med tanke på den utveckling vi kan skönja på världsmarknaden. Den fråga manställer i sammanhanget är naturligtvis denna: Vilka sektorer kan man räkna medlar hand om från varvenfriställda resurser när del gäller arbetskraft, kapital och undantagsvis renproduktionsutrustning? Det är framförallt exportinriktad verkstadsindustri somjag nu bedömer har bättre utvecklingsmöjligheter. Denökade vikt som fästs vid offensiva insatser fömlsätler en positiv medverkan avalla berörda parter: företag, fack och samhälle. Lyckas vi med den anpassningsom nu förestår, lyckas vi också på nytt utnyttja vad som varit denspeciella styrkan i svenskt näringsliv, dvs. förmågan av snabb anpassning tilländrade marknadsfömtsättningar. Överlevnaden och vakthållningen när del gällersysselsättningen är dock alltjämt det primära i näringspolitiken. Men genom denhär kursomläggningen bör det också bli möjligt att i ökande omfattning främjaeffektiviteten i produktionen, eftersom vi med de nuvarande branschprogrammensysselsätlningsmässigt har lagt en grund att arbeta vidare på. Deprioriteringar som skett på kapitalmarknaden, tillskapandet av de regionalautvecklingsfonderna som startar och andra offensiva inslag inäringspolitiken, ger också goda möjligheter alt ta fasta på och främja skildautvecklingsprojekt i svenskt näringsliv. Man bör som mål ha all ingarealistiska och lönsamma projekt i svenskt näringsliv nu skall stå tillbaka ibrist på resurser. Eninte minst mot denna bakgrund viktig fråga för den framtida näringspolitiken ärnaturiigtvis finansieringen av näringslivet. Självfinansieringeni förelagen har minskat, och det är därför nödvändigt med kapital utifrånsamtidigt som vi måste sträva efter förbättrad lönsamhet i näringslivet för attpå det sättet öka självfinansieringen och företagens egen förmåga att bemästraförändrade förhållanden. Detkommer atl behövas mycket kapital för atl möjliggöra investeringarna i deexpansiva sektorerna och företagen, för att möjliggöra ännu större satsningarpå teknisk forskning och utveckling och för atl fullfölja den påbörjade slmkturomvandlingeni viktiga branscher. Debattenom löntagarfonder har alltmer kommit att handla om fondernas roll förnäringslivets kapilalförsörining. Det tycks råda stor enighet om atllöntagarnas ökade medverkan kommer att krävas i detta avseende. Viskall alltså finna formerna för att åstadkomma en ökning av andelenlöntagarkapital i näringslivet. Det är en angelägen uppgift. Sedandebatten om det Meidnerska socialiseringsförslagei startade har åtskilligavarianter presenterats och diskuterats. Socialdemokraterna lade framytteriigare etl förslag om hur löntagarfonderna skulle kunna se ut. Del är -och det finns anledning att betona detta - vissa positiva punkter i förslaget,t. ex. utvecklingen av 24 regionala fonder. Förslaget tycks dock alltmerframstå som elt stickspår i förhållande till den gamla huvudlinjen, som innebäratt vi lämnar marknadsekonomin och därtill lar ett steg mol elt merakorporativl samhälle. Mankommer inte från intrycket alt de regionala fonderna och den samhällsstyrdahuvudfonden bara är dekorationer för att göra det ursprungligaMeidnerförslaget mera smakligt och lättare för människor alt acceptera. Del nyasocialdemokratiska förslaget till löntagarfonder är alltså inte nytt i egentlig mening utan lillsina huvuddelar en förklädd upplaga av del gamla. Densocialdemokratiska förkärleken för korporativl styrda fonder är beklaglig frånden politiska demokratins synpunkt, och egendomlig också mot bakgrund av attdel finns elt accepterat och väl förankrat fondsystem, där de politiskt valdaförsamlingarna i samhället har hand om :,tyrningen. Det är AP-fonderna. Hurhar socialdemokraterna tänkt sig AP-fondernas framlid i etl socialistisktsamhälle med korporaliva inslag? Skall AP-fonderna sjunka tillbaka lill någolslags andra klassens finansieringsinstitut? Ärdet inte så all uppbyggnaden av ett system enligt den socialdemokratiskalinjen skulle kunna riskera avsättningarna till AP-fonderna och urholka delpensionssystem som byggts upp under ? Del finns många oklarheter i delnygamla förslaget, och förhållandet mellan pensionsfonderna ochlöntagarfonderna är en av de mest iögonenfallande. Detfinns förvisso mycket mer att säga om löntagarfondsdiskussionen, men det lärbli tillfällen all återkomma till dessa frågor i andra sammanhang. Två viktigaprincipiella krav måste dock ställas på löntagarfonderna, och det är angelägetatt redan inledningsvis i denna debatt slå fast dessa grundläggande krav. Detförsta är alt systemet skall vara förenligt med vårt biandekonomiska system.Löntagarfonder skall inte vara något sätt att införa socialismen bakvägen. Detandra mycket vikliga kravet är att samhället skall ha etl klart ansvar förfonderna. Politiskt valda samhällsorgan skall inte träda tillbaka för partsintressen,när del gäller de vikliga frågorna om näringslivets framtida uppbyggnad ochstrukturering. Underdelta anförande överlog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. () kortgenmäle: bad mig alt på några punkter precisera de anklagelser somjag hade riktat mot och som han avvisade. a. sade han atl detär fel att inte skulle ha ställt upp för en fortsatt utjämningspolitik. Fördet första påstod jag, vilket jag nu upprepar, atl skattelättnader ges åt demsom har del hyggligt och tas ut i form av ökade skatter på dem som har detsämst. Del är en ändring av profilen på skattepolitiken som innebär, atl ni harmedverkat till att stoppa upp utjämningspoliliken och i vissa stycken har förtden tillbaka. Fördet andra påstod jag alt ni har delat ut pengar där de inte behövs. Del har niockså gjort. Sänkningen av arbetsgivaravgifterna innebar ju att miljardtalskronor skiftades ut till företagen oberoende av om de behövde en stötta ellerinte. Vi sade i samband med denna åtgärd, och vi vidhåller det , att det hadevarit en betydligt klokare politik att regeringen och hade haft dessa miljardertill förfogande för atl sälta in dem på utvecklingsarbete medstruklurstärkande och slrukturförändrande inriktning. Fördeltredje frågade : Varför ger och ni andra aldrigexempel på något område, där vi kunde ha utvecklat våra förutsättningar ochdärmed fött någonting nytt att tillverka och att sälja? Närmast liggande är jukärnkraften. Där har i utvecklats en högklassig teknologi och ettinternationellt erkänt kunnande. Men ert hattande och jag skulle vilja sägahoppande i denna fråga har gjort del utomordentligt besväriigt för oss attfortsätta att verka på en marknad som, om man hade fött fortsättaikärnkraftsindusirin med säkerhet, skulle ha betytt inte som etl nytt områdemed svårigheter utan ett område med stora utvecklingsmöjligheter. Jagskulle också kunna ta upp gasproblemaliken. Kommer ni ihåg när man med dunderoch brak visade alt nu skulle naturgasen ersätta kärnkraften? Man satte NilsÅslings statssekreterare att göra en utredning som vi andra aldrig har fött se.Jag vel inte om någon här har sett den. Och inte har jag erfarit att den harblivit offentlig. Denna utredning visade att det inte gick att ersättakärnkraften med gas, och då var det inte roligt längre. Här är ett tips, NilsÅsling! Inom framtidens energi- och högteknologi kommer gasen som självständigtelement och bärare av energi att vara utomordentligt viktig. Viskåningar har väckt en motion där vi föreslår att man tar upp gasproblemel frånen sansad och realistisk synpunkt. vidhåller alt inte skulle ställa upp påutjämningspolitiken och låglönesatsningarna. Detta är fel! Vi har intemedverkat till någon nominell försämring för låglönegrupperna skatiepoli-liskl.Om här har skett vissa förändringar i skalleskalornas utformning, så är det altmärka, , att del aldrig nominellt, och del är ju del som ändåavgör vad den enskilda människan har i plånboken, har gått ut överlåglönegrupperna. säger vidare att det är fel att sänka arbetsgivaravgiften. Gå uttill företagen, , och fråga vad det har betytt i detta pressadesysselsättningsläge. Jag kan försäkra om att det genomgåendeomdömet är att denna må vara marginella men dock kostnadssänkande åtgärd är avavgörande betydelse för många företag när del gäller att hålla sysselsättningenuppe. Serman dessutom den här generella insatsen vid sidan av de selektivaindustripolitiska insatser vi har gjort, så har ju tyngdpunkten legal inomindustripolitiken. Och det var där som väckte min nyfikenhet.Vad är det i de stora massiva industri- och näringspolitiska satsningar som dennaregering har gjort som ni vill ifrågasätta? Tala om del! Ni talar ju ständigtom detta i debatter, framför allt ute i buskarna! Tala om vad det är niifrågasätter. Är det Svenskt stål, specialslålsatsningen eller varven? Vad ärdel som skulle ha varit annoriunda? Sanningen är den atl socialdemokratin harstått tomhänt med alternativ i de här fallen. Närjag bad om exempel på utvecklingsområden hade jag naturligtvis kunnat räkna utall skulle komma sättande med kärnkraften som en produkt avdenna skapande fantasi som så vältaligt yttrade sig om härtidigare. slumpar del sig faktiskt så att kärnkraften över hela världen ärunder omprövning och under diskussion. Man ifrågasätter den därför att man intehar löst säkerhetsproblemen. Det är ingen expansiv bransch längre. Jagmötte facket från Uddcomb i en myckel sansad och ingående analys avden situation de befann sig i. Man sade att marknaden viker ute på kontinenten.Det är minsann ingen framlidsbransch, som kan suga upp de ledigblivnaresurserna i andra branscher på tillbakagång. Däremotvill jag gärna ge ett erkännande för det andra utvecklingsområdesom han här tog fram. Det första som sades när vi trädde till var ju atl denförra regeringen hade varit ganska ointresserad av diskussioner beträffandegasleveranser från vår omgivning-från öst och från . har vietablerat kontakter. Jag har själv medverkat lill direkta kontakter medsovjetryska myndigheter för diskussion om gasleveranser, och energiministernhar bedrivit intensiva förhandlingar med och om nyttiggörandet avgasen ute i . Förhandlingar pågår om anslutning med enpipeline till det centraleuropeiska gasnätet. har rätt i att gasen kommer. Frågan är nu barahur vi skall bygga upp en mottagningsorganisation och göra energikonsumenterna,framför allt i näringslivet, medvetna om gasens förtjänster och om all vi ocksåskulle kunna ta in gas via fartyg. Kanske vi den vägen t. o. m. skulle kunnalösa det problem som vi har i beträffande en icke helt okändvarvsindustri. () kortgenmäle: Det är naturiigtvis så, , att om man genomför enskatteomläggning som innebär att indirekta skatter - som träffar alla - ökaroch atl de direkta skatterna sänks - och sänks mest - för dem som har hyggligainkomster, innebär det också en omfördelning av skattetrycket till derasnackdel som inte för del av den senare sortens skattesänkning. Del äremellertid den politiken som har medverkat till. Det innebär atlni på det området har visat vägen från en fortsatt utjämningspolitik ochtillbaka till ett samhälle med större klyftor. Attdel har kommit atl inspirera personer som har ansvar på den ena sidan ilönekampen är tveklöst. kan vara övertygad om att hundratusentalsanställda i del här landet känner denna samlade attack -jag talar i första handom anställda med låga löner - mot deras chans atl fö en förbättring, genom enfrån deras synpunkt sämre profil för skatterna och ett motstånd mot desuccessiva förbättringar för låglönegrupperna som har pågått . Derasupplevelse av detta är all inte har levt upp till sina löften. Kärnkraften och gasen ärtvå exempel. Jag skulle kunna nämna åtskilligt Jag skall ge NilsÅsling ännu ett tips. Vi håller på att skaffa oss ett unikt kunnande imiljöfrågor, både beträffande den yttre miljön -vatten, luft -och när detgäller atl skapa arbetsplatser med mänskliga - i verklig mening mänskliga! Detta, , är ett kunnande som skulle, om man satsade pådet, kunna öppna en väldig exportmarknad för försäljning av svenskt kunnande.Var övertygad om att även arbetare och andra grupper i andra länder som brottasmed samma besvärligheter inte heller kommer att finna sig i att arbeta iomänskliga miljöer! Allrasist, herr talman, ber jag atl fö rikta etl tack till för hansförståelse för vår framstöt om att på allvar ta upp gasproblemet, inte baraimporten av gas, utan framför allt hanteringen, forskningen, formerandet avkunnandet. Det ger mig i alla fall litet tilltro till någon i den härregeringen. Jag vill vitsorda att delta lack värmde mig djupt - närmast rörde mig-eftersom del kom från en representant för det socialdemokratiska partiet.