prot · G109123 · 1977-12-31 00:00:00 — Rättssäkerheten är ett väsentligt och svårtproblem som vi behöver arbeta avsevärt mer med - här finns fortfarandebetydande brister. Vibehöver en skärpt kontroll för atl garantera medborgarna rättssäkerhet. Vibehöver en skärpt kontroll över förvaltningen. Och vi behöver en skärptkontroll över regeringen. Jagtog i milt huvudanförande upp att de nuvarande konstitutionella formerna inteär tillräckliga, utan att vi behöver en vidareutveckling. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbe-tets omfattning och inriktning, m. m. somBertil Fiskesjö säger är det inte rimligt atl i sindechargegranskning går in på sådana frågor, ulan de får aklualiseras i andrasammanhang. Jagvill peka på några andra förklaringar än dem nämnde. Han sägeralt vi haren växande rättsosäkerhet. Han lalar också om tendenser till rättsligkorruption. Men jag tror man skall vara något mer försiktig med slutsatser omorsakerna lill den bristande rällssäkerhel som vi kan se i det svenskasamhället. Jag tror aU man också bör peka på att vi fått myckel fler kontaktermellan myndigheterna och medborgarna. Den enskilde konfronteras med mycketfler lagar, ämbetsverk och förvaltningar. Vi har vidare fått förändrade formerav lagstiftning, former som ger utrymme för skälighetsbedömningar och somdärför kan kännas rätiskränkande för den enskilde. Vihar slutligen fått bättre kunskaper, bättre förmåga för de enskilda alt hävdasig gentemot myndigheterna. Det är väldigt viktigt, därför att ombesvärsvolymen ökar, om fler och fler människor överklagar myndigheternasbeslul,behöverdet inle vara ett tecken på att myndigheterna fattar sämre ochsämre beslut. Del kan vara ett sunt tecken på att de enskilda människorna inlelängre låter sig kuschas, inte längre låter sig nöja med de beslut sommyndigheterna fattar, ulan att de tar upp strid och försöker bevaka sin rättgenom att klaga hos högre instans. Den tolkning som ger av del viser runt omkring oss menar jag kan bestridas på flera punkier. Den är inle heltsäker. Vadvi är överens om - och det är det viktiga i den här debatten - är alt detbehövs större ansträngningar för atl trygga rättssäkerheten. Läget är inte bra.Vi behöver arbeta både konstitutionellt med att förbättra kontrollmakten ochpraktiskt med att bevaka enskilda människors rättigheter i enskilda frågor. (vpk): Till vad sade skall jag be att få återkomma i någonsenare debatt, där vi har möjlighet alt gå in mera på sakliga exempel ochgranska vad de står för och vad den här tendensen beror på. Glädjande är allDaniel Tarschys erkänner problemets existens och vikt. Jagvill emellertid ta tillfället i akt atl polemisera mot den åskådning som härförs fram främst av , även om jag skymtade den också hos DanielTarschys, nämligen all denna typ av granskning eller denna typ av diskussion omdet allmänna rättstillståndet i landet inte skulle höra hemma i endechargedebatl. Jag ställer mig genast frågan: Var hör den då hemma? Jag harnämligen så fått höra att det jag säger inle hör hemma i den justdå aktuella debatten. Mina motståndare säger mycket ofta alt det jag för framhör hemma i en annan debatt. Då frågar jag mig alltid: Var hör det hemma? Varskall man ta upp det? Jagvågar påstå all del finns en fullständigt rimlig konstitutionell tolkning somger stöd för att man skall ta upp de här sakerna just i en debatt av dettaslag. Statsråd ärju ansvariga inte bara för vad de gör utan också för vad deunderlåter atl göra. Det finns en allmän regeringsansvarighet för all regeringen och de enskildastatsråden ser till att grundlagens och alla andra lagars auktoritetupprätthålls, att tillfredsställande rättsförhållanden hävdas inom hela derasämbetsområde, inom hela förvaltningen. De haren sådant allmänt ansvar, och detger oss utgångspunkt för atl la upp det till diskussion här, även när intenågol enskilt statsråd utpekats för att ha begått en viss handling i ett visstärende. Visseriigenkan vi inte här - det kan jag hålla med om - i en dechargedebatl som rörstatsrådens ansvarighet ta upp t. ex. huruvida en viss domstols eller ett visslämbetsverks hanterande av en fråga har varit felaktigt eller ej. Men om vifinner att en lång rad ting som etl visst ämbetsverk eller ämbetsverken iallmänhet sysslar med sköts felaktigt, menar jag alt vi har full rätt attställa statsrådet till ansvar. Statsrådet skulle nämligen då ha uppläckt attfelaktigheterna sprider sig och blir många inom hans eller hennesämbetsområde. Och ärdet ett statsråds grundlagsenliga skyldighet gentemotpariamentet och gentemot folket att agera. Underlåter man att agera får manverkligen finns sig i att ens beleende blir föremål för kriiik just i endechargedebatl. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbe-tets omfattning och Inriktning, m. m. BERTILFISKESJÖ (c): Detvar inte min avsikt au på något säu ge intryck av alt jag tycker att de problemsom aktualiserar är negligerbara, eller alt man bör gå förbi dem.Vi har, som var vänlig att påpeka i sitt huvudanförande, fråncenterpartiets sida ständigt haft ögonen på de för de enskilda människorna såviktiga rättssäkerhetsfrågorna. Vadjag framhöll var atl vi i inte har konstitutionell rättenligt regeringsformens bestämmelser alt gå in och granska ämbetsverk ochdomstolar. Därav följer också att den debatt som skall föras med anledning avkonstitutionsutskottets dechargebetänkande inle gärna kan sväva ul över allamöjliga frågor som inte har haft någon som helstmöjlighet att uppmärksamma i sitt granskningsarbete. Om menar atldel skall vara på det sättet, innebär det ju att dechargedebatierna i ännuhögre grad och på ett helt annat sätt än nu blir allmänna debatter, där man kanaktualisera praktiskt tagel vad som helst. Nuförsöker vända del därhän att statsråden ändå ytterst äransvariga för vad som händer ute i ämbetsverk och domstolar. Men del är de inteenligt det svenska systemet. Vi har visserligen ett från internationellsynpunkt ganska originellt system, men vi har det enligt gammal tradition. Detinnebär att ämbetsverken och självfallet domstolarna handlar på eget ansvarenligt de författningar som antingen har beslutat om i form av lageller regeringen har utfärdat i form av förordningar. Jag ber atl få erinraJörn om att en hel del av debatterna här i samband med granskningen avregeringens göranden och låtanden brukar handla just om huruvida någol enskiltstatsråd överträtt gränserna för denna traditionella uppgiftsfördelning mellanregering och ämbetsverk eller ej. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsomfattning och inriktning, m. m. (vpk): Jag är förvånad över vilken självvald begränsning somkonstitutionsutskotlets talesman väljer all hävda skulle gälla för ulskolleismöjligheter alt granska sådana här saker. Jag tycker att det är en märkligtolkning av rikets grundlag och andra författningar. Om det vore så att viskulle få lämna underordnade instanser fullständig frihet att hantera frågor,skulle de bilda en fullständigt oberoende del av statsmakten, som regeringeninte hade ett dugg ansvarighet för. Domstolar och ämbetsverk är ju baraoberoende så länge de handlar lagligt och i enlighet med grundlagens anda ochbokslav. Om det skulle visa sig att de börjar handla i allt större utsträckningolagligt eller på ett sätt som strider mot grundlagens bokstav och anda, är detsjälvfallet en sak för den verkställande makl som har utgått från parlamentet,nämligen regeringen, alt vidla lämpliga åtgärder. På regeringens ansvar liggerju enligt varje rimlighetsresonemang att se till att grundlagens auktoritet kanhävdas gentemot alla och envar och alt grundlagens bokstav och anda följs ute iförvaltningarna. Vem skulle annars bevaka del? Om det inte vore så skulledomstolar och ämbetsverk kunna bryta grundlag hur de ville, och det skulle intefinnas någon överordnad som kunde korrigera dem. Det är en fullständigt orimliggrundlagsfilosofi. Slutligenvill jag bemöta förebråelsen för att vpk inte, i stället för att föra framsådana här allmänna synpunkter, vilket jag har gjort mer som kommentar tilldagens dechargedebatl - har anmält för granskning defall vi menar är flagranta exempel på det rättsliga förfall och den fariigatendens som vi lalar om. Det kunde vi naluriigtvis ha gjort, och i den sakenskall vi återkomma. Det kommer en debatt om ställning ,där vi också kommer att ta upp sådana här frågor. Men låt mig säga en sak: Somden lilla och hårt arbetsbelastade grupp vi är blir vi ibland, när vi har lagt nedmöda på att försöka gå igenom konkreta fall från förvaltningarna och anmäla demför konstitutionsutskottei, litet trötta av att kunna konstatera att vi aldrignågon gång, vad jag kan erinra mig - inte ens när det rört sig om sådant somborde anses vara solklara fall av övergrepp för varje litet rättsligt skoladmänniska - har fått ett enda erkännande från om att ettvisst fall kanske inte var riktigt korrekt bedömt. Detär med besvikelse jag konstaterar att det hos konstitutionsutskotlets ledamötertycks finnas samma tendens att solidarisera sig med etablissemanget och medbyråkratin som man tyvärr så ofta möter inom den högre ämbetsmannakåren i dettaland. BERTILFISKESJÖ (c): Detär inte alls så att konstitulionsutskottels ledamöter solidariserar sig med denetablerade byråkratin, som uttryckte det. I samband medgranskningsarbetet har vi inte anledning alt uppträda vare sig solidariskteller osolidariskt gentemot våra ämbetsverk och våra byråkrater helt enkelt avden grundläggande anledningen att det inte faller inom vårt uppdrag atl granskaförvaltningen. önska atl det skulle varapå det sättet och kan i så fall kräva alt kompetensskall vidgas. Men det är helt orimligt att, av alla, anklagakonsiiiutionsutskottet för alt detta i sitt arbete inle vill överskrida degränser som konstitutionen själv drar upp. här en fullständigt riklig beskrivning av gällande svensk grundlag. framförde däremot en delvis befogad kritik mot gällande svenskgrundlag. Vi har dechargegranskningen för granskning av regeringenstjänsteutövning, och vi har justitieombudsmannen och revisorerna förgranskning av förvaltningen. Alla dessa tre instrument är trubbiga, och detfinns, som jag sade i milt huvudanförande, anledning att se över riksdagenskontrollmakt. Men gällande svensk grundlag säger precis det som har utvecklat, nämligen att dechargegranskningen endast avser regeringenstjänsteutövning. Under denna granskning kan man icke la upp frågor som gällerhur ämbetsverken har handlat i enskilda fall. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbe-tets omfattning och inriktning, m. m. JÖRNSVENSSON (vpk): Delta skall bli mitt sista inlägg i den här frågan, del lovar jag. Jagvill emellertid bestämt bestrida den konstitutionella tolkning som BertilFiskejö och här företräder. Den är orimlig, om man försökertänka på en gång formellt och praktiskt. Man kan visseriigen diskutera hur denallmänna granskningen skall delas upp dels på dechargedebatten, dels pådebatten om JO:s ämbetsberättelse, men jag vill bestämt hävda att man skallkunna ta upp den allmänna granskningen också i en dechargegranskning. Om maninte hävdar det, gör man faktiskt en oerhört begränsad tolkning som innebärmycket inskränkta befogenheter för konslilutionsutskott, som ju dockär den högsta rättsliga instansen i landet, den instans som har del ytterstaansvaret för atl grundlagen följs. Detär visserligen sant att det inte uttryckligen står någonstans i någon bestämmelse att konslitutionsulskottel kan göra en allmän granskning och ta upp denna typ av mer allmän problematik om tillståndet inom förvaltningen och statsapparaten i stort, och det är också sant atl isin dechargegranskning absolut inte kan gå in i specifik granskning av under ordnade instansers eller ämbetsverks sätt att sköta sina angelägenheter i de konkreta fallen. Men vad jag hävdar är följande: Utan att det uttryckligen står i någon bestämmelse kan man naturligtvis kräva att rikets grundlag överallt i samhället, och således även inom förvaltningen, verkligen följs. behöver inte slå någonstans, eftersom grundlagen har denna auktoritet i sig själv. Någon måste alltså se till att grundlagen och dess anda och bokslav inte undergrävs. Omdet är så au det inom förvaltningen, exempelvis inom domstolsväsendet ellerandra delar av statsapparaten, uppkommer en tendens lill atl man behandlarsaker och ting felaktigt, om rättsförhållandena visar tendenser att råka iupplösning, då kan vi visserligen inte gå in i de konkreta enskilda fallen Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. och korrigera - det kaninte heller statsråden göra. Vi kan däremot med skäl säga att i en situation avallmän tendens till rättsupplösning är det den verkställande politiska maktens,dvs. regeringens och statsrådens, skyldighet att ta upp och i kraft av sinauktoritet ingripa mot sådana tendenser. Där handlar det inte omministerstyrelse utan om regeringens allmänna ansvarighet för att grundlagensauktoritet hävdas gentemot alla och envar. Ifall statsråden inte gör detta,ifall de visar fullständig passivitet inför sådana tendenser, måste riksdagenoch dess konstitutionsutskott ha möjlighet och rätt att påtala den typen avproblem. I annat fall skulle vi avsvära oss en oerhört viktig del av denparlamentariska granskning och insyn som väl ändå traditionellt och logisktligger i del parlamentariska styrelseskickets natur. Sedan alla under avsnittet Granskningsarbetetsomfattning och inriktning, m. m. anmälda talare nu haft ordet övergår kammarentill att debattera Interpellationer och frågor. WIVI-ANNECEDERQVIST (s): granskning har framkommit att riksdagsledamöternasarbetsmöjligheter inom frågeinstitutets ram klart försämrats. Denborgerliga majoriteten i utskottet delar inte vår bedömning här. Man ärtydligen helt till freds med au fö sina möjligheter till aktuell politiskinformation beskurna. Visocialdemokrater vill i vår reservation uppmärksamma på att enförsämring skett även på spörsmålsinstitutets område sedan den borgerligaregeringen tillträdde. Man kan sammanfatta vår kritik i tre punkier. Tidsöverdrag vidbesvarandet av frågor. Statsministerns sätt atlhandskas med frågor och interpellationer som ställts till honom i hans egenskapav regeringschef Statsråden saknar en fastpraxis när del gäller svar på frågor som innehåller kritik mot enskilda. Avsiktenmed frågeinstitut är att riksdagsledamöterna snabbi skall kunna fåsvar från statsråden i aktuella politiska frågor. Debåda formerna - interpellationer och frågor - har stor betydelse för ,kanske främst för oppositionen, genom möjligheten att få information om ochdebatt i aktuella problem av skilda slag. Mot bakgrund härav är det naturligtatt antalet interpellationer och frågor har ökat . Iriksdagsordningen föreskrivs att fråga bör besvaras vid den frågestund sominfaller närmast från del att frågan lämnades tillkammarkansliet. granskning har dock framkommit att påfallande många lidsöverdragbeträffande svar på frågor förekommit . Av 225 framställdafrågor besvarades endast 101 frågor , alltså inom envecka. Mer än hälften av de framställda frågorna besvarades senare än vadriksdagsordningen föreskriver och inte mindre än 48 frågor besvarades förstinom eller - ett tidsöverdrag kannoteras enligt bilaga 11 B s. 104. Visocialdemokrater i konstitutionsutskottei finner denna ulveckling synnerligenotillfredsställande, vilket vi också skriver i vår reservation nr 1. Vihar naluriigtvis förståelse för att förhinder av olika slag kan förekomma. Bådestatsråd och frågeställare kan få förhinder. Men av de 13 frågor som hösten1977 besvarades eller senare var 10 försenade svar beroendepå statsrådens förhinder och endast 3 beroende på frågeställarens förhinder.Detta anser vi vara oroväckande. Från frågeställarens synpunkt är detnaturligtvis önskvärt att frågan inte har förlorat sin aktualitet när denbesvaras. Detkan också inträffa atl annat statsråd besvarar en fråga eller interpellationän den som frågeställaren riktat sig till. Självfallet sammanhänger detta medarbetsfördelningen mellan departementen. Närfrågor riktas lill statsministern gör naturligtvis han motsvarande bedömning.Om frågan bättre kan besvaras av ett annat statsråd, övertämnas frågan tilldenne atl besvaras. Men om frågor eller interpellationer ställs lillstatsministern i hans egenskap av regeringschef är det särskilt viktigt attstatsministern själv besvarar dessa. Avden bilaga som fogats lill KU:s betänkande framgår aU etl stort antal frågoroch interpellationer som ställts till statsministern överiämnats till annatstatsråd att besvaras. När man så titlar på vilka ämnen frågorna omfattar visardet sig att det gällt stora övergripande frågor som statsministern i egenskapav regeringschef borde ha besvarat. Utskottetsgranskning har också visat att någon fast praxis inte finns när det gäller dennuvarande regeringens svar på frågor som innehåller kritik mot enskilda. Enligtregeringsformen måste en interpellation eller fråga gälla någon angelägenhetsom angår statsrådets tjänsteutövning. får inte användas altframföra kritik mot enskilda. Vidgranskningen har framgått att frågor eller interpellationer med formuleringarsom t. ex. vad statsrådet anser om det speciella förelagets beslut eller omnedläggning är i överensstämmelse med målen för regeringensarbetsmarknadspolitik ibland besvaras, medan man vid andra tillfällen inleanser sig behöva svara, detta trots att godkänt att interpellationeneller frågan får ställas. Vikan alltså klart konstatera att någon fast praxis inte finns när det gällersvar på frågor som innehåller kriiik mot enskilda. Den borgeriiga majoriteten iKU vill tydligen inte medverka till alt vi får en sådan fast praxis. Socialdemokraternai utskottet anser att en klar försämring skett under den borgeriiga regeringennär det gäller att svara på frågor och interpellationer. Vi anser det därförangeläget alt får kännedom om detta förhållande. Jagvill därför, herr talman, yrka bifall till reservationen 1 i detta belänkande. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 3 protokoll 1977/78:123-124 Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. BERTILFISKESJÖ (c): Wivi-AnneCederqvist och jag har en del gemensamt i vad gäller interpellations- ochfrågeinsiituten. Vi tycker att de är utmärkta inslag i den fortlöpande dialogenmellan riksdagsledamöter och statsråd, och vi är också överens om attstatsråden skall svara och göra det omgående, om inga särskilda omständigheterlägger hinder i vägen. Jag har också uppläckt vid mina genomgångar att vi bådaär sparsmakade avnjutare av dessa institut. Vi är i varje fall ingakontinueriiga missbrukare. Därmed har jag inle uttalat något omdömde om andraärade kolleger av kammaren. Menvad man rent statistiskt kan konslalera är alt antalet interpellationer ochfrågor rusade i höjden i anmärkningsvärd takt, och det verkar inlesom om trenden skulle brytas under innevarande år. 1975 - det dåsocialdemokraterna senast beklädde taburetterna - väcktes 141 interpellationer.1977 var antalet 186. Antalet frågor 1975 var 373, således gott och väl enfråga per ledamot. 1977 ställdes 534 frågor. Det rör sig om en rejäl ökning.Arbetsbelastningen för kanslihus och kammare har således ökat kraftigt, ochträngseln på vårt arbetschema i kammaren har bl. a. medfört att ,och numera nästan genomgående får utnyttjas för frågedebatterutöver som var den huvudsakliga frågedagen. Nuvet vi inte med säkerhet hur utvecklingen blir framöver, men det kan finnas enrisk föratt vi får ompröva hela frågeinslituiet i dess nuvarande form, och dettycker jag skulle vara verkligt illa. Detkan nämnas att frågeställare i vissa andra länder får nöja sig med skriftligasvar på en del frågor. Veckans dagar räcker helt enkelt inte till för alt klaraav dem i parlamentet. I en del pariament är del talmannen som suveränt väljerul vilka som får ställa frågor under en på förhand avgränsad tid, vanligen entimme. Inte heller på del sättet vill vi ha det. Meddelta för ögonen kan man naturligtvis undra om det alltid är nödvändigt altpraktiskt taget samma fråga återkommer . Vederbörande kundekanske nöja sig med att fråga t. ex. . Det är ju då litetstörre chans alt det hinner hända någol nytt. Ja,det här var egentligen en liten inledning till vad jag tänkte säga medanledning av reservationen och inlägg. De påståenden somfinns i reservationen och som ytterligare utvecklade ärföljande: Fördet första påpekas att det i en del fall tar från det alt fråganställts tills vederbörande frågare för svar. Det tycker jag ochutskottsmajoriteten också. Utskottet framhåller att tidsöverdrag i möjligastemån skall undvikas. På den punkten behövs det alltså inle någon reservation.Samma åsikt har f ö. statsministern uttryckt i en debatt om detta i kammaren.Men orsaken till atl ni socialdemokrater har reserverat er är att ni vill ge skenav att sådana här överdrag är något nytt, som introducerats av den nuvaranderegeringen. Men så är det inte. Det visar den statistik som utskottet tagitfram. Del längsla överdrag - - som utskottet hittat förekom våren1976, då socialdemokraterna satt i orubbat bo. är del faktiskt så attflertalet förseningar inte beror på slapphet eller ovilja att svara frånstatsrådens sida. Det vanliga är attantingen statsrådet i fråga eller vederbörande frågare har helt acceptablaförhinder samt atl det på grund av den ökade frågemängden blir alltbesväriigare atl hitta tider som passar båda parter och som kan beredas rum påkammarschemat. Fördet andra vill ni försöka att få det alt framstå som om statsministern skullevara särskilt ovillig att svara på frågor, därför att han överlämnar dem tillvederbörande fackminisler, och att detta skulle vara en ny och revolutionerandeordning. Men så är det inte. Det är en ordning som i hög grad tillämpades påden gamla regeringens tid, och det tycker jag är helt naturiigt. Jag förstår aUOlof ansåg au kommunministern var den rätte att svara på enfråga om ökat stöd till folkrörelserna, eftersom ärendet sorterade under hansdepartement. Jag förstår också att tyckte atl justitieminislern varden rätte att svara på en fråga om åtgärder mot vålds-och egendomsbrott avbilburen ungdom. På samma sätt förstår jag att ansåg attsocialministern var den som borde ta sig an en fråga om de allmännabarnbidragen etc. Det är således en på praktiska grunder fotad ärendefördelningsom tillämpats såväl förr som . Vadni egentligen vill försöka få folk att tro genom er reservation äralt dennuvarande statsministern skulle vara mindre flitig i svarandestolen än denföregående. Inte ens det stämmer. Under /76 besvarade frågor, medan under /77 besvarade fyrafrågor. I ingetdera fallet var det särskilt många, men ändå en liten ökning. Omman begrundar en del av det som sagts i kammardebatter i denna sak, verkar detkanske närmast som om det för socialdemokraterna är en fråga om etiketisbrottnär någon annan än statsministern svarar. Sådan statusjakt härjade inte vårasinnen vi var i opposition och fick nöja oss med att någon annan änen statsminister svarade på våra frågor. Fördet tredje kommer ni i reservationen med det ur olika synpunkter märkligapåslåendet alt gransknignen gett vid handen att det under den nuvaranderegeringens tid inte finns någon fast praxis i vad gäller svar på frågorsominnehåller kritik mot enskilda. Däri ligger inbyggt att det härvidlag skett enbetänklig förändring jämfört med vad som gällde . Det är inte korrekt. Jag har gått igenom ett stort antal protokoll ochkan tveklöst påstå, alt om det är så, att man menar att praxis svajat under detsenaste året, är det helt i enlighet med tidigare praxis. Det svajade nämligenprecis lika mycket eller litet förut. Nuär detta i och för sig hell likgiltigt ur granskningssynpunkt. Regeringen kanmåhända enligt socialdemokratisk mening anklagas för diverse, men inte gärnaför att frågor med ett visst innehåll framställs i kammaren. Det har nämligeninle regeringen någon konstitutionell rättighet att lägga sig i. Jag förstårsåledes inte vem reservanterna i det här sammanhanget vill sparka på.