prot · G109161 · 1977-12-31 00:00:00 — Varesig det sägs ul eller ej torde väl alla vara ense om att den kommunalakonsumiionsökningen,som 1977 blev och väntas bli något över 496, ligger en bra bit över vad som kan betraktas som samhällsekonomiskt godtagbart.Volymens expansion måste bromsas upp, och en viss uppbromsning har också redanskett. Enligt min uppfattning borde konsumtionsökningen istort sett begränsas till de som las i anspråk för att fullföljariksdagens lidigare beslut om utbyggnaden av barnomsorgen och äldrevården. Ensådan relativt sett kraftig uppbromsning är kanske inte realistisk att tro på,men om man hamnar på en ökning på borde detta, enligt minuppfattning, kunna betraktas som en acceptabel kompromiss. Omman betraktar den kommunala ekonomins plus och minus, så framgår det allsituationen har förbättrats . Minusposterna, en relativt svagskaiieunderlagsutveckling och en för långsam volymuppbromsning. finns kvarmedan ett antal plusposler tillkommit . Hit kan då räknas altlöneutvecklingen med ganska slor siikerhei blivit någol lägre iin vad landslingoch kommuner räknat med i sina långiidsplaner och budget-beräkningar.Inflationstakten kan i biisla fall nedbringas till 7 a 8 96, och en lägrekostnadsökning kan man väl knappasl ha inkalkyleral på kommunalt håll. Tillplusposierna hör givetvis också avskaffandet av den allmännaarbetsgivaravgiften om 2 96, som väntas besluta om . Förinnevarande år torde man kunna räkna med elt visst överskott för kommunerna,medan 1979 blir besvärligare då uppbromsningenav skalteun-derlagsökningen för1977 års inkomster gör sig gällande. blir en spännandelidpunkt för landsting och kommuner, för då publiceras laxeringsulfallet för1977. Manfår vara klar över atl stora lokala variationer i skatleunderlagsulveck-lingenär att vänta beroende på hur sysselsättningssvårigheier har drabbat olikaregioner. Det är då också värt atl notera att skatten på ersättningen vidarbetslöshet liksom vid sjukdom går direkt lill stalska.ssan och inte kommer Denekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. landstingoch kommuner titt godo. Kraven på kommunala engagemang för atl motverkaungdomsarbetslösheten kommer givelvis också atl belasta kommunernas ekonomi. Tunircgelnborde vara all den offenlliga sektorn å ena sidan vid svag ulveckling inomindustrin skall kunna suga upp en del arbetskraft, precis som skett , medan åandra sidan återhållsamhet i fråga om expansion måste till underenhögkonjunktur. Meddel sagda harjag velat undersiryka hur oerhört viktig den kommunala sektorn ärför vårt lands ekonomi och också hur betydelsefullt del är alt ägnarproblemen största uppmärksamhet. Jag yrkar bifall lill nnansutskoltels hemställan på alla punkter. () kortgenmiile: sade all jag borde skämmas. Jag undrar om herrV'achtmeisler förslår vad jag talat om över huvud laget. Vadärdet siilter främsi som mål försin politik? Vi kanavliisa del idel som händer. Det gäller höjd lönsamhet för företagen. Då siigerKnut Wachlmeisler indignerat: Skulle någon kunna tro att vi vill gynna 300 000företagare på 4,5 miljoner löntagares bekostnad? Men det ärju det som sker- 15miljarder mer för förelagen, . i sänkt levnadsstandard förmetallarbetaren. Den viktigaste reformen är sänkta marginalskatter.Vem tjänar på det, ? Är del låginkomsttagarna ochpensioniirerna som skall dra nytta av delta? Matpriserna får inte sänkas enligt KnutWachlmeisler. Han säger alt motiveringen är all det skulle dölja de verktigakostnaderna för konsumenterna. Nej, , ingenting kan dölja delfaktum att matpriserna stigit pä ell år, trots atl det finnssubventioner av baslivsmedel. Jag är riidd för alt måsle hamycket dimmiga begrepp om hur vanligt folk har det i del här landet, om hantror att de inte insett hur kostnaderna utvecklas. Moderaternasäger: De offentliga utgifterna måste hållas tillbaka - eller sänkas, eller vadman nu kallar det. Motivet är klart: ulrymme måste skapas för sänkta skaller.Där ser vi moderaiernas framtidssamhälle: sänkta marginalskatter betyder sänktaskatter för folk som har relativt höga inkomster-del kan aldrig bli på annalsätt. Och detla skall alltså betalas med sämre social trygghet - för vad annalär det ni kan åstadkomma? Viskall alltså få ell samhälle där del finns pengar för konsumlion av prylar, avfriiidshus,av maierielll välstånd fördem som redan hardet ganska bra. Vi ärredan en god bil på väg - se på utvecklingen av mark- och fastighetspriser, vadsom händer på konstaukiionerosv. Folk med pengar kan använda dem. Ochbetalningen - den kommer via attackerna mot del sociala reformsysle-mei, deninledda sociala nedrustningen. Del är försämrade sjukvårdsförmåner och högrekostnader för pensionärerna för atl få litet hjälp och vård hemma. Del är de små sakerna, , somräknas här i livet för de Nr 161 människorna. Och del är för deras skull jag är beredd alt stå och la emot Fredaeen den glåpord av . () kortgenmäle: Den viktigaste reformen är enligt vårt program all sänkamarginalskatterna, säger . Nej, vi säger atl det är en viktigreform, för den bidrar till lägre inflationstakt, som gynnar hela vårt folk,inle minst dem som har de lägsta inkomsterna. Socialdemokraternaåterkommer ständigt med påståendet alt indexreglering av skatteskalorna medfören skattesänkning. I själva verket vet lika bra som jag attdet inte är på det viset, utan det gäller en uppbromsning av skattehöjningarna. Kjell-OlofFeldt talar om konstauklioner och alt del kan löna sig att köpa sådana saker istället för att spara. Men del ärju jusl det vi velat motverka genom detvärdesäkra lönsparandel, som fattade beslut om . Kjell-OlofFeldt säger sedan alt han gärna tar emot glåpord av mig för att försvarade småi samhället. Men vem värdet, , som kom med glåpord? Vem taladeom "reaktionens fula tryne"? Kjell-OlofFeldt blev i debatten lidigare liknad vid en klok hund. Det förefaller som omden kloka hunden fltt en släng av rabies,som bl. a. lar sig uttryck i biler vilt omkring sig. Kjell-OlofFeldt försöker söndra och härska, men i det fallet är han inte någon . Skall han försöka söndra och härska bör han använda hederliga metoder. Denekonomiska politiken, m. m. () kortgenmäle: Jag är tydligen ett vandrande menageri - så många djur och människorsom jag underden här debatten hunnit ta gestalt i. Jag känner mig mer kluvenoch splittrad än vad kan ha en aning om. T. o. m. galen blevjag på slutet. Jagtrodde faktiskt inte alt kände sig träffad av min beskrivningav "reaktionens fula tryne". Jag lycker inte del uttrycket passar inrent estetiskt på fysionomi. Menherr Wachlmeisler ochjag förstår inte alls varandra, i varje fall irorjag allvi står mycket långt ifrån varandra när det gäller den verklighet vi talar om. Låloss ta detta med de sänkta marginalskatterna. De skall nu säljas lillmänniskorna genom att man säger: Acceptera att vi kraftigt sänker skatterna förmänniskor som har högre inkomster, så att de får högre levnadsstandard och kananvända mer av pengarna för egen räkning, acceptera att det leder lill att nikommer att få sämre trygghet på ålderdomen, att sjukvårdsförmånerna försämras,att märkliga egepvård realiseras -det utbyte ni får är någolslags resonemang om att inflationen skall bli lägre. Det här går i och för sigigenom i den allmänna argumenteringen från Denekonomiska politiken, m. m. Man sätter in hårda stötar mot människornas levnadsstandard ochtrygghet. Man åstadkommer arbetslöshet och oro för framtiden. Sedan kommerfrågan: Vilken är belöningen? Varför skall människor acceptera allt delta? Jo,skall friden återvända. Via visheten och klokheten hos dem somleder våra storförelag och de som äger dem skall investeringarna växa fram,produktionen öka, priserna sänkas och lyckan vara där. Det är bara det attuppfyllandet av era löften alltid ligger runt hörnet; det kommer alltidefteråt, medan de hårda kraven, de ingrepp som drabbar människorna, är omedelbara,konkreta och påtagliga. Justnu diskuterar vi det val som denna riksdag kan träffa mellan atl ytterligareöka den allmänna utspridningen av pengar till företagen och konkreta, påtagligaåtgärder som skulle ge effekt både när det gäller sysselsättningen och när detgäller att göra vardagen litet lättare för människorna. Då återvänder man lilldetta allmänna tal. Vänta bara, säger man, tills företagen väl bestämmer sigtor att det är förenligt med deras intressen att hjälpa människorna - då kommerde också att göra det! Jaghar uttryckt min bestämda uppfattning, att här leder regeringen påen väg, där det är de många människorna som kommer att få betala. KNUTWACHTMEISTER (m) kort genmäle: Gåut, , och fråga de vanliga löntagarna vad de tycker ommarginalskatterna! Läs vad TCO sade om 1972 års skatteutredning! TCO ville därgå längre i marginalskattesänkning. Det måste löna sig att arbeta, . Beträffandepensionärerna har beslutat att deras standard icke skall sänkas; vihar beslutat atl folkpensionerna skall vara inflationsskyd-dade. Viförstår inte varandra, , och jag beklagar att vi genom dagensdebatt inte kommil närmare varandra. Benämningen den kloka hunden har inte jag hittatpå; det är en uppsatt socialdemokrat som givit den"hedersbenämningen". Det finns en betydande samstämmighet i de många rapporter, analyser ochprognoser om den ekonomiska utvecklingen i som publicerats under densenaste tiden av forskningsinstitut, organisationer, banker och internationellaorgan. De är alla försiktigt optimistiska, även om graden av tillförsiktvarierar. De pekar alla på en förbättring-somliga talar om en svag förbättring,andra om en något snabbare och starkare. De talar om en svag ökning avtillväxten, om en fortsatt låg privat och en fortsatt hög konsumtion,om låga invesieringar och kraftiga förbättringar av handelsbalansen och om enklar dämpning av prisstegringarna. Jag kan citera en sammanfattning: "En konjunkturuppgångär alltså på väg, så långt är alla överens. gårsakta och börjar från en ovanligt låg nivå. Den internationella konjunkturenförbättras endast långsamt, och detla begränsar våra möjligheter till en snabbåterhämtning. Det väsentliga är dock att vi nu - genom en lyckad devalveringoch ett återhållsamt löneavtal - lyckats justera vårt kostnadsläge." Finansutskottetsmajoritet tycks ha ungefär samma uppfattning om den ekonomiska utvecklingen.Man noterar förbättringarna under de gångna månaderna. Man ser ljusa inslag ibilden framöver, men man betonar också problemen och svårigheterna. Finansutskottetsminoritet tecknar en helt annan bild, liksom . Så långt äroppositionen konsekvent. Vad som än händer i den ekonomiska utvecklingen, vilkabeslut som än fattas så heter det: Regeringens ekonomiska politik harmisslyckats på praktiskt tagel samtliga områden. Man talarom försvagning,omsnabbt växande problem,om ökade ekonomiska och sociala klyftor, om en nära nogkatastrofal försämring, osv. Jagbåde hoppas och tror att nuvarande regeringspartier kommer att bilda regeringunder flera perioder. Men jag måste säga att jag också hoppas att de intekommer att bilda regering under så många årtionden att de riskerar att drabbasav samma självgodhet, samma sätt att fördöma allt som andra människor ochpartier gör och samma sätt att dölja och förvränga fakta som tycks ha drabbatdel lidigare regeringspartiet. Jagskall tala om i första hand två saker, nämligen om offentliga flnanser och omskatter. Detreviderade budgetförslaget innehåller en rad förändringar på både inkomst- ochutgiftssidan jämfört med det ursprungliga budgetförslaget. Då det gällerinkomstsidan är del framför allt den allmänna inkomstutvecklingen i samhälletoch avskaffandet av den allmänna arbetsgivaravgiften som motiverar nyaberäkningar. Båda sakerna medför en försvagning av budgetens inkomstsida. Denallmänna arbetsgivaravgiften betyder /79 3,4 miljarder, inte 4miljarder, som oppositionen har fått för sig. Det är en betydande minskning avstatsinkomsterna. Men om beslutet flr avsedd effekt, nämligen att påverka vårkostnadsnivå och stimulera till ett mera normalt resursutnyttjande i vårekonomi, är del väl använda pengar. Det bidrar till atl förbättrasysselsättningen och därmed människors trygghet, och det medför en framtidaförstärkning av statsfinanserna. Oppositionenvill bevara denna avgift. Självfallet - höga löneskatter är ju en huvudlinje isocialdemokratisk politik. Socialdemokraternas väg att förbättra vårtkonkurrensläge, alt sälja mera varor genom att höja priserna, är åtminstoneoriginell. Genom en 4 96 högre avgift och 15 96 högre växelkurser skulle vikunna sälja mera! Men var skulle vi ha lyckats bättre? Det är väl ändå så attett huvudskäl till att del nu finns en del ljusa inslag i den ekonomiska bildenär att vi har förbättrat vårt kostnadsläge. Socialdemokraternahar lagt fram en rad förslag om nya inkomster och utgifter. De resulterar,säger man, i ett budgetunderskott på knappt 38 Denekonomiska politiken, m. m. 4 protokoll 1977/78:161-162 Denekonomiska politiken, m. m. miljarder, kanske 35-36 istället för närmare 42. Del är verkligen att - som det med orätt heter om detursprungliga förslaget men som man med rätta kan säga om detta alternativ -"ge en missvisande bild av den slatsfinansiella utvecklingen". Ennärmare granskning av effekterna /79 visar bl. a. följande: Inkomsternaför allmän arbetsgivaravgift och för inflalionsskyddade skatteskalor börberäknas till andra belopp. Kostnaderna för energipolitik har man i vanligordning räknat fram litet för snabbt. Från sakliga och tekniska utgångspunkterkan man ifrågasätta om en del av de många skattehöjningarna verkligen kan geeffekt /79. Jag noterar att man utlovar - utan att räkna in den -ännu en skattehöjning i samband med en kommande skatteomläggning. Och man ärmedveien om alt man kanske bör tänka på kommunerna då man vill höja deraslöneskatter. Deföreslagna inkomslförändringarna torde ge -I- 5,8 miljarder, inte -t- 8,4. Ochde föreslagna utgiftsförändringarna torde ge -4,7 miljarder, inte -4.3; detlavid visserligen någol osiikra men dock genomgående för oppositionen viilvilligaberiikningar. Det betyder all skillnaden mellan de båda alternativen för1978/79 är drygt I miljard. Del iir inle någon imponerande siffra, dåstatsutgifterna beriiknas lill drygt 156 miljartter. Detger verkligen inte någon grund förtal om större mått av slalsflnansielltansvar, i synnerhet om förbättringen - somliga skulle säga den marginellaförbättringen - uppnås genom bl. a. högre löneskatt, alltså högre kostnader förvåra varor, och mindre inkomstskattereform, alltså högre inkomstskatter förmänniskorna . Skulle det vara så all regeringen hade slösatvåldsamt, så gäller det i precis lika hög grad oppositionen. Jag lycker nu inlealt den benämningen är riktig. Självfalletskulle jag vilja redovisa elt lägre budgetunderskott. Men jag vill inte uppnåett sådant genom att, i en situation då resursutnyttjandet i vårt samhälle ärlågt, ytterligare höja skatterna med allvarliga följder för sysselsättning ochvälfärd. Och jag vill inle uppnå del genom en lägre aktivitetsnivå, högrearbetslöshet och sämre social trygghet. Därför menar jag att den gjordabudgetavvägningen är försvarlig, att den präglas av en hög social ambition i entid av lågkonjunktur, just den sociala ambition som vån parti har stått för ochsom vill sälta ett och annal frågetecken för. Jagnoterar atl oppositionen, efter atl på flera sidor i sedvanlig ordning ha sattsina betyg, inte har kommit lill annat än marginellt annorlunda siffror. Och såsiiger man - vilket är praktfullt, ty det förefaller som om socialdemokraternagjorde entré i svensk politik först - att man har "tvingatsacceptera det utgångsläge som regeringens ekonomiska politik har skapai".Jojo. Denna regering har också tvingats acceptera ett utgångsläge som entidigare regeringspolitik har skapat. Men del flnns en skillnad, och det ärdenavgörande skillnaden i svensk politik . Vi är beredda att sägaatt vi hade ett medansvar för samhällsutvecklingen också som opposition.Socialdemokraterna tycks inte vilja ta ell sådant ansvar. Vi har också i kompletteringspropositionenredovisat de statsfinansiella perspektiven på . Det är på sedvanligtsätt en karlliiggning av statsinkomsteroch statsutgifter under kommandefemårsperiod. Det är ingen plan och det är inget politiskt program. Del är enbelysning av vad redan fattade beslut kan innebära. Vikonstaterar alt långtidsbudgeten är en bestämd varningssignal, att de storabudgetunderskotten nu är ofrånkomliga men alt budgetunderskott av omfattningenca 40 miljarder inte kan fortsätta år . Det skulle medföra enbegränsning av det framtida handlingsutrymmet. Vi framhåller också att det ifortsättningen blir nödvändigt med en synneriigen restriktiv utgiftsgranskningoch en fortlöpande omprövning av pågående aktiviteter. Detär alltså fel när oppositionen säger alt regeringen inle drar några slutsatserav analysen i långtidsbudgeten. Men det är rätt att något detaljerat programför statsinkomsternas och statsutgifternas ulveckling inte nuredovisas. Så brukar ju inte heller ske. Långtidsbudgeten är ett underlag förfortsatt arbete med kommande statsbudgeter, och del arbetet kommer förvisso attpräglas av ansvar för samhällsekonomi och statsfinanser. Jagvill också säga några ord om skattepolitiken. Del är förbluffande attsocialdemokraterna också i detta betänkande och i denna debatt fortsätter en sådjupt osaklig debatt som de har fört så förut under de gångnaåren. Vi har ett omfattande underlag för en mera seriös debatt om våraframlida skatter. Vi har bl. a. tre stora skatteutredningars betänkanden. Vi harenmängd remissvar på dessa betänkanden. Vi haren del undersökningar av hur vårtskattesystem fungerar. Vi borde kunna vara ense om några utgångspunkter för enfortsatt debatt. Sverigehar sannolikt de högsta skatterna i världen. Det samlade skatteuttaget -alltså summan av alla statliga och kommunala skatter och avgifter-var 1977omkring 53 96 av våra samlade inkomster, mot 41 96 i början av 1970-lalet. Mångamänniskor är kritiska mot vårt skattesystem, mot utformningen och tillämpningenav reglerna, mot skattenivåerna. Den kritiken må på olika punkter varaberättigad eller inte, men den finns, och den är växande. Detär inte lätt att finna alternativa system. Våra skatter är så höga, och detförsvårar reformerna. Vi måste söka lösa våraskatteproblem på olika vägar. och en ofrånkomlig väg - är att begränsa den offenlligakonsumtionslillväxten. Det finns nämligen inget skattesystem, hur djupsinnigtdet än är, som kan klara hur stora krav, hur stora uttag, som helsl. Människori vårt land ställer stora krav på samhällets insatser på olika områden -utbildning, vård, kommunikationer, arbetsmarknad osv. -och är, Irorjag, ocksåberedda atl betala tämligen höga skatter. Men det finns en gräns. Man villockså ha en väsentlig del av sin inkomst för egen konsumtion, för mat, bostad,kläder, resor osv., och de flesta finner det nog också rimligt alt de självaskall betala huvuddelen av kostnaderna för dessa ting och inte medverka ienorma subventionsomgångar. Och torde vi vara mycket nära Denekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. dengräns som nuvarande skattesystem klarar av med rimliga krav på effektivitet ochrättvisa. Vihar kunnat studera en undersökning om människors inställning lillvåra skaller. skall vi inte övervärdera resultatet av sådana undersökningar-intervjufrågor är inte alltid klara och entydiga, och vi vet att det flnnsmånga uppfattningar och missuppfattningar om våra skatter. Men undersökningenger ändå en belysning av vad människor tycker och tänker om våra skatter, ochmånga av resultaten stämmer också väl överens med vad vi på annal sätt veteller tror oss vela. Undersökningen ger en oroande bild. Många människor ärmissnöjda. De menar att nuvarande skattesystem är orätlvisi. De lycker altskatterna, framför allt marginalskatterna, är för höga och att många människorsmiter undan skatt. Därförmåste vi reformera vårt skattesystem. Del är en av våra mesi angelägna socialareformer, en av vår mest angelägna rättvisereformer. Del är därför beklagligtall så mänga för en så osaklig och osann debatt om våra skatter. Marginalskatternaär ett av huvudproblemen när det gäller våra skatter. Men marginalskatten ärjuinle någon speciell skall för höginkomsttagares lönehöjningar ellerextraförtjänster. Vi måste se de statliga och kommunala skatterna i sillsammanhang och också i sitt sammanhang med vår socialpolitik. Och vad händer dåför de många som har en årsinkomst om exempelvis 40 000, 50 000, 60 000, 70 000eller ? Jo, först har vi ju den kommunala skatten, i genomsnitt 29kr., alltså 29 96 av inkomsten. Sedan har vi en stalsskalt om i dessa skikt26-48 % av inkomsten. För många har vi slutligen inkomstprövade bostadsbidragoch kanske inkomstrelaterad barnomsorgsavgift. Det betyder att för mångamänniskor i vad vi brukar kalla vanliga inkomstskikl är den sammanlagdamarginaleffekten 80-90 96, i undanlagsfall bortåt 100 96. Är det då så märkligtalt människor börjar fundera, alt somliga kanske förändrar sin arbetssituation,inte av sociala och mänskliga skäl, utan av skatteskäl? Del börjar löna sig allfiffla, och då är det oroande, mera med hänsyn lill samhällssolidaritet ochtilltro än på grund av statsinkomsternas volym. Ochså har vi höginkomsttagarna, de som har inkomster på 80 000,90 000, 100 000 kr.eller mera. De har varje år-oberoende av regering-fån allt högre skatt - intealla, men många. Den statliga inkomstskatten har visserligen ofta sänkts-ocksåhöginkomsttagare harju skikt av lägre inkomster och färalltså del avsänkningarna i de skikten - men kommunalskatten har höjts, och den är kännbarför höginkomsttagare. Många har en marginalskall om 85-90 96, och i deskikten handlar det bara om skatt, eftersom bostadsbidrag normall inie finnsmed i bilden. Detmå vara alt debattörer och partier vill förneka de problem som våra högainkomstskatter, kombinationen av kommunalskatt och statsskatt, medför och villfortsätta att låta inflaiionen höja skatterna för människorna. Men verklighetenhar sin viig, vad som än sägs i tal och artiklar och utskottsbetänkanden.Människorna känner skatterna, de känner dem om årsinkomsten är 25 000, 75 000eller 175 000 för atl nämna några siffror. deflnner sitt sätt att handla. Delär därför intressant och litet beklagligt att konstalera atl iett långt avsnitt i sitt anförande kritiserar mig och för atl vivill sänka marginalskatterna och alt visar så ringa förståelseför egen del för de problem som flnns i vårt skattesystem, så ringa vilja föregen del att medverka lill reformer som betyder rimligare inkomstskattesystem.Vi har i regeringsförklaringen sagt atl vi vill inflalionsskydda skatterna, ochdel har vi gjort. Vi har sagt all vi vill sänka marginalskatterna, och det harvi gjort och kommer vi stegvis att göra. Vi har sagt att vi vill verka för allkommunalskatternas ökning begränsas - del har vi gjort och det kommer vi attgöra. Detär rätt som säger attjag tycker att det är betydelsefullt attminska marginalskatten, och jag tror atl del är många också inomsocialdemokratins led som har den uppfattningen. Sedanfunderade över hur långtgående mina ambitioner är. Jag skallgärna svara. Somliga referat kan ibland vara ofullständiga, men riksdagensprotokoll ger fortfarande en fullständig dokumentation av vad som sägs. Jaglycker atl det är väsentligt att sänka marginalskatten, men jag finner det intesärskilt meningsfullt att börja ett propositionsarbeie med att alldeles bestämtfixera en skattesats innan man bestämmer sig för vilka andra förändringar somman vill göra i elt skattesystem. I och för sig är det inte orimligt atlmarginalskatterna skulle stanna vid 50-55 96 för de människor som har inkomsterpå 50 000,60 00 och , men avgörande ärju vilka förändringar som man iövrigl gör av inkomstskatlesyslemet. Vad gör man med grundavdragen? Ja, ärdeoförändrade eller höjs eller sänks de eventuellt till någon annan nivå? Vad görman med andra avdrag osv? Därför är det inte till särskilt mycken nytta attmera fixera siffror. För mig ärdet fullt tillräckligt att säga atl vi bör sänkamarginalskatterna och hålla igen de kommunala skatterna.