prot · G10981 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:81 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. §1 Justerades protokollet för den 8 innevarande månad. Om ett svenskt FN-initiativ rörande förhållandena i och § 2 Om ett svensktFN-initiativ rörande förhållandena i och Utrikesministern erhöll ordet för attbesvara Mals () anmälda fråga, 1977/78:280, ochanförde: har frågat mig om regeringen avser la initiativ till attde ständiga kränkningarna av mänskliga rättigheter i och tasupp på dagordningen vid FN:s mänskliga rättighetskommissions just inleddasession. Tillall böria med vill jag framhålla att överiäggningarna i kommissionen äger mm itvå delar, en öppen och en sluten. Under sessionens öppna del tar man uppfrågor om de mänskliga rättigheterna i vissa bestämda länder och områden,nämligen , södra , de av ockuperade områdena och . Jagmåste konstatera att det f n. är utsiktslöst att få nya länder upptagna undersärskilda punkter på kommissionens dagordning. Däremot kommer vi att utnyttjade tillfällen som erbjuder sig alt påtala kränkningar mot mänskliga rättigheteräven i länder, som inte är upptagna på dagordningen. Underden slutna delen av sessionen behandlas en allmän dagordningspunkt, avseendesådana situationer som kännetecknas av grova och systematiska kränkningar avmänskliga rättigheter varhelst i väriden de inträffar. Eftersom förfarandet ärkonfidentiellt, kan jag inte här redovisa vilka länder som kommer attbehandlas under denna dagordningspunkl. Vår allmänna inställning är altpåtalade kränkningar av mänskliga rättigheter också skall föranleda åtgärderfrån kommissionens sida. Svårigheterna att nå konkreta resultat har dock visatsig utomordentligt stora. MATSHELLSTRÖM (s): Jag ber all fö tacka utrikesministem för svaret på min fråga. Tyvärrhar jag fött ett passivt svar, som inte ger mig några förhoppningar om att densvenska regeringen kommer att vara aktiv när det gäller och Umguay,trots all dessa länder hör till dem som i sin politik mest systematisktförbryter sig mot de mänskliga rättigheterna. Det rör sig i bägge ländema om ensystematisk utrotning av oppositionen och om ett försök att Omett svenskt FN-initiativ rörande förhållandena i och skrämma de båda ländernasfolk till tystnad på samma sätt som Pinochet-juntan i sitt land. Det är sammapolitik och samma typ av repression i , och Umguay. Enligtuppskattningar i tidningen finns del i mellan 12 000och 17 000 politiska fångar, 6 000 människor har dödals efter militärkuppen1976. Man räknar med att lusentals fackföreningsledare sitter fängslade. Minsthälften av fackföreningsledarna har enligt Le Mondes uppskattning dödats. Merän 3 000 föräldrar och vänner till politiska fångar har också fängslats. Av demberäknas åtminstone något lusental ha dödals. I Umguay anses åtminstone 50 000människor ha passerat militärfängelserna efter kuppen där. Vi vet all del ibåda ländernas militärfängelser rör sig om medeltida grymhet och tortyr. Dessutomges de artesterade sällan möjlighet att la del av skälen till arresteringen.Deras advokater, släktingar och anhöriga får inte heller veta på vilka grundermänniskorna fängslats. Argentinaoch tillhör alltså de länder som mest hårdhänt och systematiskt brytermot de mänskliga rättigheterna. Jag beklagar därför alt regeringen inte ansettdel förenligt med sina värderingar att driva frågan om kränkning av mänskligarättigheter i och och försöka få upp den på FN:s mänskligarällighetskommissions dagordning. Det förvånar mig också att svaret andas en såpessimistisk syn på möjligheterna att arbeta inom FN:s mänskligarällighetskommission. Svaret slutar med följande mening: "Svårigheternaatt nå konkreta resultat har dock visat sig utomordentligt stora." Meni del svar som utrikesministern gav till gällande densvenska regeringens inställning till möjlighetema alt la upp frågan om Cambodjavid samma sammanträde i FN:s mänskliga rällighetskommission återfanns intedenna pessimistiska syn på arbetet inom kommissionen. I del svaret varutrikesministem betydligt mera positiv. Jag beklagar att utrikesministem i detnu lämnade svaret ger uttryck för en mera pessimistisk syn på regeringensmöjligheter att väcka opinion kring och . Jag kan uttrycka samma beklagande som framförde medanledning av all man lyvärt måste se litet olika på möjligheterna alt driva olikafrågor i FN:s mänskliga rällighetskommission såsom den är sammansatt och såsomdess arbete läggs upp. Jag är också myckel oroad överalt vi har ett såotillräckligt maskineri för all driva frågorna om de mänskliga rättigheterna iinternationella sammanhang och all också kontrollen - i den mån internationellainsatser härför varit möjliga - av alt dessa rättigheter tillgodoses är så svårall genomföra. Det är procedurfrågor i kommissionen som gör all dessa frågor ärså svåra alt fö ett riktigt fast grepp om. Vadjag sade i milisvar, där jag direkt tog upp fråga om vi kundefå med dessa ärenden på dagordningen under innevarande session, har sin grund iatt vi dragit den slutsatsen att det f n. inte finns några förutsättningar att få nyaländer upptagna på kommissionens dagordning för den öppna delen avkommissionens överläggningar. Det är kommissionens sammansättning, dekonstellationer som har uppvisats vid tidigare röstningar i dessa frågor ochvåra erfarenheter av arbetet i kommissionen som har gjort att vi har måst dradenna slutsats när det gäller ett initiativ för att få upp ochUruguay på dagordningen. Detskulle kunna inträffa att ett svenskt förslag, som drevs myckel hårt, skulle fåen majoritet emot sig, och det skulle i sin tur tas som en legitimation av deländer som del är fråga om i detta fall, och - och del ärinte det som vi vill åstadkomma i kommissionens arbete utan vi vill nå positivaoch konkreta resultat. Vivill använda andra vägar, och det gör vi också. Vi kommer, där så är möjligt,att utnyttja alla andra tillfällen alt påtala kränkningarna av de mänskligarättigheterna, och vi kommer efter bästa förmåga att försöka hitta möjligheteralt bevaka rätlighelema för dem som lever under omänskligt förtryck och iförnedring överallt i väriden. Torsdagenden 16 febmari 1978 Omförslagtill rörande .facklig verksamhet på arbetsplatsen MATSHELLSTRÖM (s): har flyktingar tillhörande många olika organisationer -politiska, religiösa och humanitära - anmält och Umguay till FN:smänskliga rällighetskommission. Men det krävs att medlemsstater i FN aktivtarbetar för alt dessa länder skall tas upp på dagordningen. Jag måste dra denslutsatsen av utrikesministerns svar, alt inte aktivt har arbetat föratt få upp och Umguay på dagordningen. Nästa fråga blir sedan om manlyckas på denna väg, men man har tydligen inte försökt driva detta inomkommissionen, och det beklagar jag. Överiäggningenvar härmed slutad. § 3 Om förslagtill rörande facklig verksamhet på arbetsplatsen ArbetsmarknadsministernPER erhöll ordet för au besvara () den 24 januarianmälda fråga, 1977/78:260, och anförde: har frågat mig när jag avser att förelägga riksdagenförslag om fackliga förtroendemän, möten på betald arbetstid ocharbetslivsforskning. Bakgrundentill frågan är alt någon proposition med anledning av nya arbetsrättskommitténsbetänkande inte har tagits upp i förteckningen över de propositioner som äravsedda all avlämnas . Propositionsförteckningenupprättades som remisstiden gick ut. Regeringen ansåg det olämpligtatt sätta upp frågan på propositionsförteckningen innan remissinstanserna hadesagt sitt och regeringen hade hunnit bilda sig en uppfattning omremissutfallet. 5 protokoll 1977/78:79-82 Om.förslagtill rörande .facklig verksamhet på arbetsplatsen Beredningenav delta ärende pågår nu inom . Arbetet äremellertid komplicerat. Det rör sig om inemot 50 remissyttranden på sammanlagtmer än 350 sidor. Remissinstanserna är i många fall inbördes mycket oeniga.Särskilt gäller del omfattningen av det fackliga arbetet och arbetsplalsmötenasamt kostnaderna för reformen. Allvarlig kritik har riklats mot vissa avförslagen från föreningsrättsliga och andra arbetsrättsliga utgångspunkter.Samhällets neutralitet till parterna på arbetsmarknaden har också satts ifråga. Delkrävs lid för analyser och överväganden. Även lagrådets yttrande bör inhämtas.Ett regeringsförslag kan därför inte föreläggas för behandlingtidigare än . Jag ber att få lacka arbetsmarknadsministern för svaret på min fråga,men svaret ger inte besked. Del lyder på att regeringen har beslutsångest närdet gäller den här frågan. Jagvet att Per under valrörelsen gick ut och talade mycket väl om möten påbetald arbetstid, och jag kan inte tänka mig att Per skulle göra del omhan inte också avsåg alt man, om han fick chansen, vilket han sedan fick genomvalresultatet, skulle klara ut den av begärda reformen. Nuär det dessutom så att de här frågorna, som nya arbelsrättskommitlén har lagtförslag om, är ett block, en enhet. Det är helt enkelt så att ommedbestämmandelagen skall få sådant ulfall som man har fömlsett när manstiftade lagarna, så måste de här komplementen till om både regionala fackligaförtroendemän och om rätten till möten på betald arbetstid. I hela blocketligger också nödvändigheten alt klara ut frågan om forskning. Låt mig bara säga någraord om regionala fackliga förtroendemän. Föratt inflytandefrågorna skall ha någon som helst betydelse på de småarbetsplatserna krävs att man för fram regionala fackliga förtroendemän. Ominte kommer det att betyda all vi även i fortsättningen - precis som -får ha två arbetsmarknader, en arbetsmarknad med de stora företagen, därinfiytandefrågoma regleras på ett hyggligt sätt, och en arbetsmarknad med desmå arbelsplatsema, där vi inte för samma möjlighet. Del är naturligtvis intebra, inte heller för småföretag, att hamna i det läget. På , närmedbestämmandefrågorna kommer all anses som en naturiig del av arbetet, är detklart all de små förelagens möjligheter att konkurrera om arbetskraft blirsämre, vilket betyder att de problem som finns på små arbetsplatserkommer att ytterligare öka. Folk kommer helt naluriigl att söka sig tillarbetsplatser, där man har möjligheter alt påverka sin egen sitiiation och denkollektiva situationen, hellre än till en arbetsplats där man inte har sådanamöjligheter. Attregeringen kan ha problem är förståeligt, med tanke på den anstormning somkommit från arbetsgivarsidan. Både SAF, ochandra företagsorganisationer stormar verkligen mot del här förslaget. Och vadregeringen nu har att göra är att ta ställning för eller emot Det är densituation som råder. LO och TCO har ju i sina remisser helt klart och entydigtsagt att man vill ha förslaget genomfört. PerAhlmark säger också i sitt svar att ett regeringsförslag inte kan läggas framförrän . Del är sorgligt därför alt, som jag redan påpekat, ettsådant förslag är en fömlsätlning för att MBL skall ut. Det står i svaret: " kandärför inte föreläggas för behandling tidigare än tillhösten." Jag vill ställa frågan till Per : Skall detta göras? När det gällerneutraliteten skulle jag också vilja ställa en fråga: Vadanser Per om förslaget från nya arbetsrältskommiltén angåendeneutraliletsdelen? De enda som har fört fram den tanken är SAF och andraföretagsorganisationer. Torsdagenden 16 febmari 1978 Omförslagtill rörande .facklig verksamhet på arbetsplatsen Regeringens målsättning är att förelägga en proposition förbehandling under höstriksdagen. LarsUlander säger att det har varit kritik enbart från arbetsgivarsidan. Jag antaralt han då räknar in och iarbetsgivarsidan, inkl. sina egna partivänner i Landstingsförbundets ochKommunförbundets styrelser. Landstingsförbundetanför att förslaget är i "mindre grad anpassat till de krav som ställs på landstingskommunal verksamhet" och att det är "pånågra punkter knapphändigt och oklart". Vidare: "Styrelsen förutsätter altförslaget inte utan vidare bearbetning läggs till grund för lagstiftning ." "Denlagstiftningsmetod som kommittén har vall är behäftad med sådana bristerbeträffande precision och klarhet att lagen inte ger den ledning vid enkommunal planering som en lag av denna omfattning måste ge." Bakomdessa yttranden står också lunga socialdemokratiska kommunalpolitiker- OlovLekberg, , , , och många andra.De har alltså riktat allvariig kritik mot lagförslaget. Omvi skulle ha lagt en proposition för behandling under vårtiksdagen, hade vitvingats alt vara klara med en lagrådsremiss eller för någon vecka hade vi haft på oss efter del att remisstiden gått ut för attöverarbeta de mängder av synpunkter som kommit in i remissvaren och sedan klaraav en lagrådsremiss och en proposition under vårriksdagen. Vi kommer att ta kontakt med arbetsmarknadensparter för att diskutera del vidare lagstiftningsarbetet. Vi tänker inteforcera fram en produkt på några fö veckor, utan vi vill att det förslag somläggs på bord skall vara genomtänkt. Jag uppfattar Per på det sättet att en proposition skall läggaspå kammarens bord i den här frågan. Om ordet kan innebär någon glidningskulle jag vilja att Per preciserade detta. Om.forslag till rörande facklig verksamhet på arbetsplatsen Påfrågan om vilka som har yttrat sig för att detta snart skall genomföras villjag säga alt både LO och TCO har kommit med mycket grundliga yttranden; de hargått igenom frågan punkt för punkt och ställt sig bakom den nyaarbetsrättskommitténs förslag. och arbetsgivarorganisationer - de ärju arbetslagarnas motparter på den kommunala och den landstingskommunala sidan!All man där kan ha de här synpunkterna må vara hänt, men för mig framstårändock löntagarorganisationernas krav, och även kravet på ett snabbtgenomförande, såsom det väsentliga. Jagskulle fortfarande vilja veta om ordet "kan" här bör likställas medordet "skall". Jag har ju redan gett ett klart besked: del är regeringensmålsättning alt lägga en proposition på bord för behandling under höslriksdagen. Nusäger : Ja, se och skall maninte bry sig så mycket om, för de är "motparter"! Därmed för han juåt sidan en rad av sina egna ledande partikamrater! Man kan ju se på vad de juridiska instanserna yttrat. Hovrätten för ÖvreNorriand är mycket kritisk till fiera opreciserade och oklara uttryck i denföreslagna lagtexten. Kammarrätten i pekar på att utrymmet för skildatolkningar är betydande. Försvarets civilförvaltning, ,, , , ordförandenai arbetsdomstolen -alla har de en rad olika synpunkter från juridisk ochlagteknisk synpunkt, som man inte bara kan nonchalera. Tänk,om man bara skulle säga: Vi stmntar i det! Därmed skulle man då också ha sagtatt vi struntar i remissopinionen och att vi struntar i om vi lägger fram enprodukt som är genomtänkt eller inte. LARSULANDER (s): Jag skulle vilja fråga Per vilken utredning som inte när dengranskats av remissinstanser har fått kritik. Del finns naturiigtvis inte någonutredning över huvud tagel, som inte har blivit utsatt för kritisk behandling. Dettaär ju en fråga om vad man har i botten, vilken vilja man har och vad man harför intresse av ett genomförande av en utrednings förslag. Jag hävdar bestämtatt om den viljan hade funnits inom regeringen skulle regeringen mycket väl hakunnat klara av att komma med en proposition redan under vårtiksdagen. Sedansäger också Per att det är regeringens målsättning, men vad ligger idetta? Skall det komma ett .sje/jow/worfe av målsättningen, eller är det baraen målsättning, så att man enbart om det blir politiskt möjligt för regeringenavser att fö igenom ett förslag i de här frågorna? Regeringens målsättning är alt förelägga en proposition förbehandling under höstriksdagen. Det är alltså regeringens avsikt att göra del.Jag kan inte vara klarare än så. Menom menar att del är bristande vilja från vår sida, undrar jag: Vadär då en remissomgång till för? När del är 350 sidor som nästan 50remissinstanser samt mängder av människor i olika organisationer och institutionerhar yttrat sig om och kommit med synpunkter på - positiva och negativa - skallman då bara säga att man struntar i allt detta? Vilägger i stället fram en lagrådsremiss och sedan en proposition, där vi tarhänsyn till remissinstanserna. Och när regeringen dessutom avser att i detvidare arbetet på lagsliftningsprodukten ta kontakt med arbetsmarknadensparter, skulle vi då strunta i det också? Skulle vi ha forcerat frampropositionen ? - Jag tycker att det skulle ha varit mindreansvarsfullt, och därför har vi inte giorl del. Om.förslag till rörande .facklig verksamhet på arbetsplatsen LARSULANDER (s): Kontakten med arbetsmarknadens parter är ju redan tagen. Vi harremisserna från LO, TCO och SAF, och vi vet vad de vill. SAF säger blankt nejtill detta. Vad mer vill man veta från det hållet? LO och TCO säger att manvill ha detta genomfört enligt kommitténs förslag. Vad vill man veta mer fråndet hållet? Denhär typen av åtgärder kan man naturiigtvis använda om man vill skjuta frågan påframtiden. Men jag begriper inte hur en arbetsmarknadsminister skall kunna föfram mer precisa uppfattningar från arbetsmarknadens parter än vad man har föttfram i remissomgången. Ett antal remissinstanser -jag harnämnt några - har framför allt från juridisk utgångspunkt satt frågetecken ikanten och uttalat klar kritik beträffande delar av det här lagförslaget. Då ärdet väl naluriigl för regeringen att, innan man lägger fram en lagrådsremissoch proposition, ta kontakt med arbetsmarknadens parter för att resonera omsådana problem. Jag betraktar inte kontakter med arbetsmarknadens parter somett sätt att förhala frågan utan som ett sätt alt vidga förståelsen förvarandras synpunkter och fördjupa värdegemenskapen i det svenska samhället. Jag måste ytterligare en gång framhålla att LO och TCO har sagt att manvill ha detta genomfört i enlighet med kommitténs förslag. Del finns juridiskexpertis hos båda dessa organisationer. SAF, som likaså har juridisk expertis isin organisation, har sagt blankt nej. Varförhar det blivit på detta sätt? Jo, helt enkelt därför alt man har olikaintressen. Det finns nämligen anhängare av den filosofin alt så fort någontinggynnar arbetarparten måste det missgynna arbetsgivarparten. Därför ärnaturligtvis SAF:s inställning begriplig. Men regeringens inställning är inte Omökat antal parkeringsplatser for handikappades fordon begriplig, om man villlägga fram en proposition - för det är helt möjligt eftersom dettainte är någon stor sak i och för sig. Regeringen måste ju ha vetat om alt deltavarit på gång och förberett en massa jobb. Somjag sade i mitt första inlägg uppfattar jag det så att man använder de härargumenten därför att man via dem kan slippa ta fighlen i regeringen nu undervåren. Man skjuter även på den frågan. Överiäggningenvar härmed slutad. §4 Om ökat antal parkeringsplatser för handikappades fordon Kommunikationsministern erhöll ordet föratt besvara (vpk) anmälda fråga, 1977/78:279, ochanförde: har - mot bakgrund av en dom av omtillämpningen av den s. k. fiytiningslagen - frågat mig dels om regeringenämnar vidta åtgärder för att garantera parkeringsplatser för handikappade,dels hur detta problem skall lösas. Parkeringsplatserkan genom lokala trafikföreskrifter reserveras för t. ex. rörelsehindrade.Sådana föreskrifter meddelas f n. av trafiknämnderna. Regeringen har emellertidi proposition 1977/78:81 om vissa kommunala trafik- och irafiksäkerhetsfrågorm. m. föreslagit att irafiknämndernas uppgifter i delta avseende skall förasöver till kommunerna. Del bör enligt min mening ankomma på lokala myndigheter altta ställning till behovet av föreskrifter. Dendom som syftar på kommer enligt uppgift att överklagas. Jag villemellertid erinra om all den rör frågan om flyttning från en parkeringsplatsreserverad för lastbilar. Enligt min mening bör man därför inte dra såvittgående slutsatser som har gjort om domens betydelse för andrafall. Jagvill också erinra om alt rörelsehindrade har möjlighet all få dispens frånparkeringsföreskrifter. Sådana dispenser -som enligt regeringens beslut den 28oktober 1976 efter gäller i hela landet - kan medges avtrafiknämnden. Slutligen kan nämnas att regeringen i den nyssnämnda propositionen har föreslagit ett förtydligande tillägg i lagen(1957:259) om rätt för kommun att utlaga avgift för vissa upplåtelser å allmänplats, m. m. Genom tillägget klariäggs att kommunen har möjlighet all befriarörelsehindrade från skyldighet alt betala avgift på avgiflsbelagdparkeringsplats. (vpk): Alt jag ställde frågan om vad regeringen avseratt göra för allgarantera de handikappade parkeringsplatser har främst två orsaker. Viupplever i storstäderna - och då främst i - att trafikproblemenständigt ökar. Kollektivtrafiken försämras ständigt, och därigenom Dennaökade privatbilism orsakar förutom miljöförstöring också storaparkeringsproblem. Föratt i viss utsträckning råda bot på parkeringsproblemen och därigenomtrafikfarliga situationer har låtit forsla bort fordon frånparkeringsplatser, reserverade för handikappade eller för yrkestrafik, menockså från rent trafikfariiga platser. Domen i har upphävtkommunernas möjligheteratt hålla de reserverade platserna fria till dem som deär reserverade för. Föralt de handikappade skall kunna delta i arbetslivet och i kulturlivet fordrasatt de som har speciella fordon också garanteras parkeringsmöjligheter. Demöjligheterna har påtagligt försämrats efter tingsrättens utslag. Lagen räckerinte till eller i vart fall inte den tolkning som rätten gjort. Detfinns i ungefär 145 parkeringsplatser reserverade förhandikappade. Delta är alldeles för litet, även om dessa parkeringsplatserendast används av dem som de är avsedda för. Efter rättsutslagel används dessaplatser i än högre grad av andra bilister än handikappade. De handikappadekommer inte åt sina platser. Många tvingas nu alt avstå från att delta i arbetslivet,att låta bli att gå på teater och i affärer eller att delta i andra aktiviteterbara för all kommunen inte längre för forsla bort de bilar som parkerats"fel". Omen handikappad ändå anser sig vilja delta i del normala livet - och det måstehan väl fö - kan han tvingas att själv felparkera och därigenom fö sin bilbortforslad på grund av att den parkerats på ett trafikfarligt sätt, exempelvisnära ett övergångsställe, en gatukorsning e, d. Alternativet är alltså inte pånågot sätt tilltalande eller acceptabelt. Delär utifrån dessa problem för de handikappade och även för yrkesförarna som jagställt frågan till kommunikationsministern. Men jag har gjort det även av enannan orsak, nämligen det inhopp som kommunikationsministern gjorde ipressdebatten och kallade kommunens bortforsling av bilar för hetsjakt påprivatbilismen. Var det så att mäktiga kapitalintressen, som bilindustrin,ellervissa Östermalmsinvånare var hotade? Kommunikationsministern försvaradeprivatbilismens utbredning och försvarade därigenom också nedrustningen avkollektivtrafiken. Det är en allvarlig inställning som landetskollektivtrafikminister har gett uttryck för. Svaretfrån kommunikationsministern är alltså jaså. Yrkeschaufförer och handikappadekommer inte alt fö någon som helst hjälp från regeringen för att derasspeciella parkeringsplatser skall kunna hållas rena från obehörigt parkerande. Omökat antal parkeringsplatser för handikappades fordon Mycket, det mesta kanske, av det som sade i sin replikvar fel och ovederhäftigt. Därför skulle jag kanske inte bry mig om att bemötadet. Jag vill dock påpeka ett par saker. Förstoch främst avsåg tingsrättens utslag inte P-platser för handikappade ulan enP-plats reserverad för lastbilar. Därför är del, som jag sade i milt svar, nogså att har dragit för vittgående slutsatser för andra fall än Torsdagenden 16 febmari 1978 Omökat antal parkeringsplatser för handikappades fordon det som avsågs i detaktuella rättsfallet. TommyFranzén säger nu att antalet P-platser för rörelsehindrade i är förlitet. Det vill jag inte bestrida eller ha någon bestämd åsikt om. Men är detså ligger det på kommunens eget ansvar all reservera fier parkeringsplatser förrörelsehindrade. Del är en sak som det finns möjlighet till enligt de ändringari lagen som den nuvarande regeringen har vidtagit och som jag nämnde i mittsvar. TOMMYFRANZÉN (vpk):