prot · G10972 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag trodde att jag tidigare markerade att näringslivets förmåga attkomma till rätta med sina problem, att fö produktionen i våra olikaanläggningar runt om i landet att öka och att så effektivt som möjligt utnyttjavåra tillgångar, är grundläggande för vår möjlighet att öka vårt välstånd ochskapa trygghet för individerna i det här samhället. Det är uppenbart attgrunden för våra möjligheter är ett väl fungerande näringsliv. Jag har ingenanledning att förneka riktigheten av denna grundläggande värdering. Menjag menar att när samhället med en borgeriig regerings tillskyndan tvingasanvända så mycket av de gemensamma resurserna som man onekligen gör för atttyvärr ofta kortsiktigt - och förhoppningsvis stundom långsiktigt - räddaföretag, måste man också komma ihåg att det ofta innebär att man skapar en svårsituation för konsumenterna. Det här får nämligen olika effekter i form avprisstegringar och kostnader på olika områden som drabbar de enskilda. Närdessa enskilda, som jag påpekade, ofta är de svaga grupperna, de som har detsvårast att klara kostnadsökningar och en realstandardminskning, måste man ägnaspeciellt intresse åt dessa grupper, parallellt med att man på olika sättförsöker stärka näringslivet. Jagtror att det är väldigt viktigt att komma ihåg den solidaritetsaspekt som hörtill det här resonemanget - det gäller solidariteten med de svaga grupperna.Härför krävs olika insatser. En insats som jag anser vara mycket viktig är densom kan göras på det konsumentpolitiska området. Sedankan man, som handelsministern gör, säga att det är svårt att dela uppindividerna i konsumenter och producenter-ofta arman både-och. Det finnsnaturiigtvis stora grupper som inte är det, men i stort äger handelsministernsresonemang sin riktighet. Men vi måste ändå vara överens om att det finns enspeciell form av konsumentpolitik i det här landet, och det är den jag talarom, nämligen den specifika form som rubricerats som konsumentpolitiskverksamhet - en politik för konsumenterna. Jag har här velat peka på att det ärönskvärt, mot bakgrund av den svåra situationen för många människor, attregeringen utvecklar aktivitet för att ytterligare fö kommunerna att inse sittansvar med hänsyn till riksdagsbeslutet och framför allt med hänsyn tillde här svaga konsumentgrupperna. Detär detta resonemanget gäller, och där beklagar jag alltså att handelsministerninte vill medverka till att regeringen i någon lämplig form går ut och Omden kommunala konsumentpolitiska verksamheten gör markeringen omönskvärdheten av kommunernas ökade aktivitet. Egentligen är det ju bara attfullfölja och ge ett faktiskt innehåll åt ett riksdagsbeslut , som jagser det. Det är inte fråga om att lägga nya pålagor på kommunerna, utan det ärfråga om att försöka ge ett faktiskt innehåll åt ett riksdagsbeslut somfattades i stor enighet här i kammaren. Denkommunala konsumentpolitiken är vad det gäller framför allt innehållet,kvaliteten, enligt min mening inte utvecklad på ett tillfredsställande sätt.Här har kommunerna ett särskilt ansvar. Självfallet är det så att mångakommunalmän tyngs av en besväriig ekonomisk situation och därför naturiigen ocksåganska lätt skjuter nya uppgifter i bakgrunden. Just av den anledningen, menarjag, är det så viktigt att regeringen påpekar önskvärdheten och behovet avjust den kommunala konsumentpolitiken. Omdet nu är så att handelsministern absolut vill föra det här resonemanget attkommunerna vet bäst, kommunalmännen vet bäst, så O. K. Regeringen vill tydligengöra det till sin princip, att man skall inte på något sätt påtala detta, manskall inte på något sätt framställa önskemål om ökad aktivitet utifrån regeringenssynpunkt. Skulle man då inte möjligen kunna tänka sig att vi var och en -jag ärberedd att göra det i mitt parti - försöker övertyga våra partivänner på detkommunala planet om nödvändigheten av att aktivera den kommunalakonsumentpolitiken? Är det möjligen så att man skulle kunna få den moderatepartiansvarige att överväga den formen, om det kännssmakligare och trevligare att aktualisera de här frågorna på partiplanet? Kandet möjligen vara en framkomlig väg för handelsministern att komma ifrån vadsom tydligen är ett principiellt och formellt dilemma i det här läget, ja, dåkan vi möjligen nå samma syfte som jag är ute efter, nämligen en aktivarekommunal konsumentpolitik -aktivare och kvalitativt betydligt bättre. HandelsministernSTAFFAN : Herr talman! Den avslutande fråga som Hans Alsénställde har jag ju faktiskt redan besvarat. Jag har pekat på vad jag anser varabetydelsefullt, nämligen att kommunalpolitikerna med sin kännedom om dekommunala förhållandena också har möjligheteratt på erfarenhetsgrund utveckladetta, så att det inte bara blir en pappersorganisation med en budgetpost utanatt det blir kvalitet i det hela. Slutligen, herr talman, förefaller det som om HansAlsén menar att jag hade gått baklänges på beslut som var fattade av riksdagen.Så är det ju faktiskt inte, utan i propositionen i detta avseendeslog den dåvarande socialdemokratiske handelsministern fast att det inte skullebehövas någon lagreglering - det hade ett flertal remissinstanser sagt. Det äralltså som har en annan uppläggning f. n. HANS (): Jag har inte talat om någon omedelbar lagreglering av den här frågan ioch för sig, även om jag har sagt att det kan tänkas att man får pröva vägenatt göra konsumentnämnderna till obligatoriska nämnder. Vadjag har pekat på är den enstämmighet som utvecklades här i kammaren om detangelägna i att den konsumentpolitiska verksamheten på det kommunala planet komtill stånd och kom till stånd i bredaste möjliga omfattning. Det är detta detgäller. Den dåvarande handelsministern uttalade väldigt klart på den härpunkten, att han verkligen förutsatte att kommunerna skulle upplevariksdagsbeslutet som någonting viktigt, någonting som man hade skyldighet attrealisera. Han lät även den möjligheten skymta, att man eljest fick övervägaandra former. Det menar jag är väldigt viktigt attkomma ihåg och ta fasta på . Omförekomsten av svensk vapenexport till , m. m. Överiäggningen varhärmed slutad. § 3 Om förekomsten avsvensk vapenexport till , m. m. Handelsministem erhöllordet föratt besvara OswaldSöderqvlsts(\pk)der\ anmäldainterpellation, 1977/ 78:115, och anförde: OswaldSöderqvist har frågat mig om vilka slutsatser som har dragits och vilkaeventuella åtgärder som har vidtagits i med anledning avett remissvar från Svensk-brasilianska handelskammaren angående utredningen omökade insatser för svensk export till . I remissvaret sägs att enändrad attityd från att bedöma krigsmaterielexport utifrån allmänpolitiskagrunder till att se det mera kommersiellt kan få stor inverkan på det svenskasysselsättningsläget. OswaldSöderqvist har därtill ställt frågan om det pågår någon svensk vapenexportoch/eller krigsmaterielexport till och, om så är fallet, vad denbestår av. Frågorrörande export av krigsmateriel prövas enligt de riktlinjer som fastställdes av1971 års riksdag. Detinnebär att exporttillstånd för krigsmateriel inte kan ges till stat sombefinner sig i väpnad konflikt med annan stat eller som är invecklad iinternationell konflikt, som kan befaras leda till väpnad konflikt, eller somhar inre väpnade oroligheter. I riktlinjerna framhålls att man vid tillämpningendock bör skilja mellan materiel av utpräglat defensiv karaktär ochkrigsmateriel i övrigt. Dessaregler nödvändiggör, som framhållits i tidigare interpellationssvar i dettaämne, en prövning från fall till fall beträffande rådande politiska förhållanden,arten av materiel och i vilka sammanhang den kan användas. 1971års beslut betydde en modernisering och precisering a v principerna förtillståndsgivningen enligt önskemål. Grunden för bestämmelsernaangående krigsmaterielexport - utrikespolitiska och neutralitetspolitiskaöverväganden - ifrågasattes inte. Omförekomsten av svensk vapenexport till , m. m. Någraändringar beträffande tillämpningen av riktlinjerna har inte skett och övervägsheller inte. Detta är mitt svar på första fråga. OswaldSöderqvists andra fråga kan jag på grund av sekretessbestämmelserna intebesvara i detalj. Så mycket kan jag dock säga att utförseltillstånd har undersenare år lämnats för enstaka partier defensiv materiel. OSWALDSÖDERQVIST (vpk): Jag ber attfå tacka handelsministern för svaret. Somjag sagt redan i min interpellation är bestämmelserna för svensk krigsmaterielexportväl kända, och alla som är intresserade av de här frågorna har läst lagen av år1971 åtskilliga gånger. Det är således onödigt att upprepa det hela än en gång. Vadsom är intressant i det här fallet, liksom i alla andra fall som rör svenskvapenexport, är tillämpningen av lagen och den tolkning som görs avkrigsmaterielinspektionen och chefen för . Det är specielltuttrycket "inre väpnade oroligheter" som möjliggör vida tolkningar.Förekommer det inre väpnade oroligheter i och andra latinamerikanskadiktaturstater? Många brasilianska medborgare, som har föriorat anhöriga ochvänner i regelrätta eldstrider och eldöverfall eller själva blivit sårade,svarar säkert ja på den frågan. Den svenska staten och den svenska regeringengör det inte. Som jag också redan sagt i interpellationen är detta inte någotsom man enbart kan skylla på den borgeriiga regeringen och den nuvarandehandelsministern. Socialdemokratin har ingenting att berömma sig av i de härsammanhangen, fast den nu gärna vill framstå som en radikal vakthållare för deninternationella solidariteten. Detfinns i det rådande ekonomiska läget all anledning att följa vad som händer påden svenska vapenhandelns område. Vapenhandeln lider inte av någon lågkonjunkturoch har inga exportsvårigheter. Frestelserna kan därför bli stora både förföretagen och för regeringen att åtminstone på ett område kunna utnyttja enhögkonjunktur och ta hem begäriiga exportorder. Det i interpellationen citeraderemissvaret från Svensk-brasilianska handelskammaren är bara ett exempel påsådana tankegångar,somjag strax skall visa. Det är starka krafter i rörelseinom svensk rustningsindustri för att få vara med och kamma hem profiter på deninternationella vapenmarknaden, som erbjuder större möjligheter tillförsäljning av krigsmateriel än någonsin, alltifrån kärnvapen tillhandeldvapen. kapplöpningen utgör de svenska exportrestriktionerna ett hinder, hur dåligade än är. Det är bra att handelsministern nu säger att tillämpningen avbestämmelserna inte har ändrats och inte heller skall ändras. Men det är intetillräckligt. Oavsettom tillämpningen av bestämmelserna har ändrats eller inte har de uppenbariigenvarit tillräckligt toleranta för att tillåta vapenexport till medger att utförseltillstånd har lämnats för "enstakapartier defensiv materiel". Det finns således än en gång anledning att taupp en debatt om suddigheterna i den här lagen. Vad är "inre väpnade oroligheter" och vadär "defensiv materiel"? Är det sådan materiel som avses i en notis iGöteborgs-Posten och som lyder: "vill ökavapenexporten till BoforsAB satsar nu hårt på att öka försäljningen av krigsutrustning till delatinamerikanska militärregimerna. För sedan fördes ett partiammunition och raketer från till med ms Amaralina på ca 13000 dwt med destination . gav tillstånd tillförsäljningen . - Vi hoppas nu på liberalare tolkning avbestämmelserna för vapenexporten, säger , , tillG-P." Jagkan föreställa mig vad förslags ammunition och vad förslags raketer som det ärfråga om. Men här har vi återigen en begreppsfråga. När vi talar om defensivaoch offensiva vapen i militära sammanhang, är det inte så mycket fråga omsjälva vapnets tekniska konstruktion utan i stället mera om i vilket sammanhangoch i vilken organisation det används. När det gäller ammunition är det jualldeles uppenbart att det inte går att dra sådana här gränser. Jag skulle bliglad om handelsministern ville stiga upp här och klargöra skillnaden mellandefensiv och offensiv ammunition eller defensiva och offensiva raketer. Jagvill också ta upp en annan fråga, som hänför sig till vad jag nämndeinledningsvis och som har med begreppet "inre oroligheter" att göra.När ni gav det här tillståndet till vapenförsäljning till , enligt G-P, övervägde ni då i över huvud taget detbegreppet? Eller nöjde ni er med att det inrikespolitiska läget i är"stabilt", oavsett om den stabiliteten uppehålls med terror och mord? Omförekomsten av svensk vapenexport till , m. m. Handelsministern : Herr talman! Jag skall efterkomma den framförda önskan att geett exempel på raketer och ammunition som kan bedömas vara offensiva resp.defensiva. För att ta ett exempel på defensiva raketer bedömer jaganti-ubåtsraketer som något i det sammanhang som tog upp inteoffensivt. De kan inte användas till något annat ändamål än det avsedda. Detär riktigt att vapenhandeln inte har någon lågkonjunktur, och det är jubeklagligt. Man måste ändå konstatera att de som framför allt ägnar sig åtvapenhandel är stormakterna. Anledningen till att man över huvud taget påsvenskt håll är intresserad av att ha en egen krigsmaterielindustri är att maninte vill bli helt beroende av import av krigsmateriel från stormakter. Detskulle ur neutralitetssynpunkt skapa bindningar, förpliktelser som vore djuptolyckliga, så som vår utrikespolitik är utformad. För att det över huvud tagetskall vara möjligt att med en rimlig ekonomi ha någon form av egen tillverkningav krigsmateriel fordras att man också bedriver någon form av export. Sammaförutsättning gäller också om man skall ha någon möjlighet till utbyte avinformation på området. Det är inte något självändamål och i och för sig intesärskilt behagligt att koncentrera resurser på export av Omspridningen av kärnkraftsteknologi till krigsmateriel, men för attgöra denna verksamhet acceptabel har vi utformat riktlinjer, som företagen haratt leva efter. Förordningensskull vill jag också säga att det inte finns någon annan lag på detta område,, än en allmän bestämmelse om exportförbud för krigsmateriel.Sedan finns det en möjlighet för regeringen att göra undantag från dennalagparagraf De riktlinjer som vi talarom är alltså inte i lagform utan i formav en proposition från handelsministern , när det diskuterades vilkariktlinjerna skall vara. Dessa riktlinjer är grundade på en offentlig utredningsom noggrant gick igenom för- och nackdelar och hur man skulle klara dennaförvisso svåra balansgång. (vpk): De här argumenten känner vi mycket väl igen. De har upprepats under desenaste 20 årens diskussioner och debatter i denna fråga, kanske ännu tidigaref ö., ända sedan det först blev aktuellt att syna vad svenska företagexporterade för vapen strax efter andra väridskriget. Argumentenär alltså gamla och handelsministern har över huvud taget inte gått in på attsvara på de frågor som jag ställde i det här konkreta fallet, liksom i så mångaandra fall - vi har tidigare debatterat liknande frågor och kommer kanske attgöra det igen. Det gäller bedömningen av om det förekommer interna stridereller inre öppna oroligheter. Handelsministern har uppenbarligen tolkatsituationen i så som han tidigare tolkat situationen i ochi andra stater. Där förekommer alltså inga interna stridigheter, inga öppnainre oroligheter. Detär självklart svårt att utarbeta bestämmelser. Jag känner väl till utredningenoch allt som har legat bakom de här bestämmelserna och tillämpningsföreskrifterna.Det ekonomiska argumentet är naturligtvis viktigt. Kan man få en vapenindustriatt tillverka i större serier, sjunker givetvis kostnaderna per produceradenhet, och det drar vi nytta av till vårt eget försvars bästa. Det är ettargument som också har använts . Men det ursäktar inte att man gångpå gång - det här är bara ett nytt exempel på vad som har förekommit och, somjag har sagt förut, även under andra regeringars tid - tillåter export avvapen, defensiva eller inte defensiva, till stater där det uppenbariigenförekommer stora interna motsättningar och där det uppenbariigen förekommerrena stridshandlingar. Viuppvisar alltså i detta sammanhang som stat en dubbelmoral, ett dubbelansikte.De här tillämpningsföreskrifterna - som alltså är undantag från lagstiftningen,om man nu skall vara rent formell på det planet - är ett sätt att försöka geoss ett vackert ansikte utåt, men i realiteten uppträder vi på samma sätt somalla andra vapenexportörer. Vi blir ju inte bättre av att skylla påstormakterna. Det är klart att de är värre än vi, men det gör inte oss bättre. Manborde ta större hänsyn till det inre politiska läget i stater som vill köpavapen av oss. Annars kommer vi alltid i samma moraliska konflikt, som jag anseroch som handelsministern också borde anse att vi hamnar i när det Om spridningen av kärnkraftsteknologi till Vi börpå ett helt annat sätt beakta vad som verkligen pågår i Nr 72 en stat somBrasilien. Det finns överväldigande material och bevis. Jagupprepar min fråga än en gång: När ni gav tillstånd till den härvapenexporten, övervägde ni då inte alls de inre politiska striderna och deöppna striderna inne i ? HandelsministernSTAFFAN : Herr talman! Det ingår i de riktlinjer som vi har attgöra de här övervägandena. Det har också gjorts. Låt mig hänvisa herrSöderqvist till vad som står på s. 127 i , om han vill ha en typ av grundmaterial som kan användas i sambandmed sådana här bedömningar. Dessutomhar det gjorts en noggrann bedömning av vilken sorts materiel det är fråga om,vilket jag har understrukit. Överläggningenvar härmed slutad. § 4 Om spridningenav kärnkraftsteknologi till UtrikesministernKARIN SÖDER erhöll ordet för att besvara () den 15 decemberanmälda interpellation, 1977/78:100, och anförde: tar i sin interpellation upp vissa frågor med anknytningtill fördraget mot spridning av kärnvapen (NPT) och det internationellaatomenergiorganet, lAEA. Han hänvisar därvid särskilt till överföring avkärnteknologi och den senaste generalförsamlingen i FN. "Avserregeringen att inför internationella fora föra fram förslag om ändring avicke-spridningsfördragets(NPT) artikel 4 och IAEA-stadgan,som båda förpliktarvårt land att aktivt arbeta för att sprida kärnkraftteknologin till främstutvecklingsländerna?" Innanjag svarar på denna fråga vill jag kort beskriva de sammanhang där den hörhemma. Kärnvapenspridningär något av en ödesfråga för mänskligheten. Att söka hindra denna är därför enav det internationella samfundets viktigaste uppgifter. medverkar sedanlänge aktivt i det internationella icke-spridningsarbetet. Atthindra spridning går ytterst ut på att söka förbättra vår säkerhetspolitiskasituation. Här tänker jag inte bara på säkerhet. Vad som står på spelär i stället en säkrare tillvaro för alla länder, rika och fattiga, länder medeller utan kärnkraft, med eller utan kärnvapen. Somett instrument i sin strävan att medverka till att minska-och helst heltundanröja - riskerna för spridning av kärnvapen till ytteriigare stater fästerregeringen den största vikt vid icke-spridningsfördraget (NPT). Omspridningen av kärnkraftsteknologi till får de stater som harkärnvapen inte ställa sådana till andra staters förfogande. Länder utan egnakärnvapen åtar sig att inte själva skaffa sådana. Dessa är de centralaelementen i NPT och inrymmer en politisk viljeyttring som är ytterstbetydelsefull. Förutomdetta innehåller NPT bl. a. en viktig artikel som innebär ett åtagande avfördragsanslutna kärnvapenstater att vidta effektiva åtgärder för minskning ochverklig nedrustning av sina kärnvapenarsenaler. NPT:s icke-kärnvapenstatergodtar å sin sida kontroll av lAEA över all kärnkraftsverksamhet. NPT:sartikel IV, som särskilt nämns av , slår fast allastaters rätt att utan diskriminering nyttja kärnkraften för uteslutandefredliga ändamål. Vidare förordas här internationellt samarbete, inklusiveöverföringar av kärnteknologi. särskilda behov skall härvidbeaktas. NPT, såväl som stadga, förutsätter uttryckligen attinternationell kontroll skall vara knuten till sådan kärnkraftsverksamhet. Meddenna sammanfattning har jag pekat på några av de viktigaste förpliktelser ochrättigheter som icke-spridningsfördraget innehåller. Fördragetbygger på en balans mellan sina olika delar. Bl a. lAEA-kontrollen innebär atticke-kämvapenstaterna accepterar viktiga inskränkningar i sin nationellasuveränitet. En motprestation härtill kan anses vara det NPT säger om staternasrätt att nyttja kärnkraft för fredliga ändamål och att samarbeta på dettaområde. Fördragets krav på förhandlingar om kärnvapennedrustning är en annanviktig del av denna balans. Motdenna bakgrund vill jag svara på fråga. Regeringen har {. n.inga planer på att föreslå några ändringar av vare sig NPT eller stadga.Det finns inget i vårt internationella agerande som ger anledning till en sådantolkning. Regeringenfortsätter ansträngningarna för att öka anslutningen till NPT samt stärka ochförbättra det internationella kontrollsystemet som ett led i det oerhörtviktiga arbetet att hindra kärnvapenspridning. Denbalans mellan förpliktelser och rättigheter som jag inledningsvis beskrev varen förutsättning för NPT:s tillkomst. Balansen är utsatt för allvariigapåfrestningar. Någon internationell enighet råder nämligen inte om tolkningenoch tillämpningen av fördraget i alla dess delar. Icke-spridningsdebatteni FN och i andra internationella sammanhang präglas av att u-landsgruppen alltstarkare kräver fri och icke-diskrimine-rande tillgång till kärnteknologi. NPToch stadga åberopas härvid. Dessa krav måste vidare ses i samband medprincipen om ökad teknologiöverföring till och strävan att förändraden internationella ekonomiska strukturen. Dess värre förefaller emellertid enav de bärande tankarna i NPT, nämligen att kärnkraft inte skall tillåtas ökarisken för spridning av kärnvapen, i denna diskussion att ha kommit iskymundan. Dennautveckling har i tiden sammanfallit med att många i-länder, för att komma tillrätta med de ökande riskerna för spridning av kärnvapen, funnit det angelägetatt skärpa kontrollkraven vid export av kärnkraftsteknologi. har aktivtmedverkat i detta arbete. Några av de nya åtgärder som vidtagits i denna riktninghar föranlett kritik och misstänksamhet från u-landshåll. har talatom diskriminering från i-ländernas sida. Detta måste bygga på beklagligamissförstånd. De åtgärder som vidtas för att söka hindra kärnvapenspridning ärnämligen lika för alla icke-kärnvapenstater, både rika och fattiga. Inbyggt ihela icke-spridningsfrågan finns däremot en diskriminering av helt annat slag,nämligen den mellan kärnvapenstaterna å ena sidan och alla övriga länder å denandra. Icke-spridningsfrågornakommer att inta en framträdande plats vid den särskilda sessionen omnedrustning med . Det förefaller sannolikt att denna ihög grad kommer att präglas av den situation som jag just har beskrivit.Erfarenheterna från de senaste sessionerna med ochIAEA:s generalkonferens talar härvidlag sitt klara språk. Vägledandefördesvenska förberedelserna förextraförsamlingen härvidlag är i alla händelservårt intresse att verkligen motverka spridning. StureEricson finner det svenska agerandet vid den senaste generalförsam-ligen motsägelsefullt. Tilldetta vill jag erinra om följande. Två större resolutioner antogs vid senastegeneralförsamlingen med direkt anknytning till kärnkraften ochkärnvapenspridningen. Båda resolutionerna antogs först efter omfattandeinformellt samråd. Resolutionerna fick en uppenbar prägel av kompromiss.Sverige röstade för en av dessa. Vi motsatte oss inte att den andra antogs utanomröstning. Viavgav från svensk sida röstförklaringar till båda texterna. I röstförklaringarnaerinrade vi om det intresse som alla stater har av att ingen kärnvapenspridningsker och underströk starka stöd för NPT och kontrollsystem.Vidare betonades kärnvapenstaternas särskilda ansvar att stödjaicke-spridningsansträngningarna genom nedrustning av sina egna arsenaler avkärnvapen. Det svenska intresset att främja dessa frågor var avgörande för vårtstöd för resolutionerna. Ibåda röstförklaringarna beklagade vi från svensk sida vissa oklarheter itexterna. Vi underströk att kärnkraften medför särskilda problem och skaparsärskilda risker, däribland spridning av kärnvapen.