prot · G10940 · 1977-12-31 00:00:00 — De socialdemokratersom var med i distributionsutredningen har inte heller följt upp alla förslagsom lades fram där. Reservanterna har således inte tagit upp två av förslagen -det är bara vpk som fortsättningsvis driver dem - och de gällertillståndsplikt och motsvarande frågor. Vihar skiftande förhållanden på olika orter i det här landet, måste därför vara flexibla, och vi skall även i framtidenhålla vägarna öppna för handelns egen förmåga att anpassa sig efterkonsumenternas önskemål. Eftersom boendeförhållandena varierar så starkt i vårtland måste också handeln visa större variationsrikedom. Vadgäller fråga beträffande varuförsörjningsplanerna vill jagpåpeka att distributionsutredningen inte föreslog någon lagstiftning i dethänseendet. Utredningen, alltså även de socialdemokrater som ingick i den, sadeatt detta skulle vara en frivillig uppgift för kommunerna, och det vann allmäntgehör hos remissinstanserna. De meningsskiljak-tigheter som fanns gällde enbartambitionsnivån för planeringen. Jagsade inte, , att det var kommunerna som skulle fylla iblanketterna som behövs för de uppgifter vi här har diskuterat. Kommunernaskall bara hämta in dessa uppgifter; det är butiksföreståndare och butiksägaresom skall fylla i blanketterna och svara för uppgiftslämnandet. FörKarin vill jag slutligen påpeka alt jag stödde mitt uttalande närdet gällde söndagshandeln på de konstateranden och slutsatser som har gjorts avaffärstidsutredningen. I denna har man gjort en enig bedömning i den härfrågan. Vpk var visserligen inte med i den utredningen, men alla övrigapartier har enats om att kostnadsläget i söndagshandeln inte påverkarprisnivån i en för konsumenten ogynnsam riktning och att såväl söndagsöppna somicke söndagsöppna dagligvarubutiker tillämpar en faktisk prisnivå som är lägreän den rekommenderade prisnivån. () kortgenmäle: Vad gäller frågan om blanketterna fattade jag tydligen , men jag har fortfarande intrycket att det är besvärligt att klara dessafrågor på det lokala planet. har i det sammanhanget ännu intesagt någonting om vilken uppgift en varuförsörjningsplan skulle fylla. Ensådan innebär ju ett engagemang ipte bara mellan respektive butiksägare,detaljhandel och kommun, utan engagemanget omfattar även konsumenterna på detlokala planet, och för min del framstår inte blanketterna som det viktigaste idet sammanhanget - långt därifrån, . Sedanvill jag gärna understryka att har rätt i att man inomdistribulionsulredningen föreslog en frivillig åtgärd i sarriband medplaneringen, nien man slog å andra sidan fast på ett mycket klargörande sättvilken arnbitipnsnivå kommunerna här skulle ha. Vi reservanter har emellertidansett att planeringen är en så central och viktig fråga att vi för den vill haen lagstiftning som klart och tydligt säger ifrån alt kommunerna på ett riktigtsätt skall handlägga de frågor som hänger samman med den. Men inte försöka ge sken av att detta innebär byråkrati. Det är ju fråga omatt verkligen genomföra en planering, så att detinte blir som utskottet förordar, nämligen att det knappast ens finns någonrekommendation utan planeringen blir frivillig och det står varje kommun frittatt genomföra en sådan. Då kan det ju bli så att man genomförvaruförsörjningsplaner i samband med all butikerna läggs ner, men del är jumeningen alt man skall planera på ett sådant sätt att inte sådana händelserbehöver inträffa. Är det fråga om byråkrati? Vadvi saknar, , i vårt samhälle är planering, att vi tänker litetlängre fram i tiden och inte bara ser det som är aktuellt just för stunden.Exempel finns. Alla de räddningsaktioner som har företagits under det senasteåret pekar klart och tydligt på att det hade varit bra med en mera långsiktigplanering på berörda områden. Det gäller i lika hög grad butiksservicen ikommunerna, och inte minst i glesbygderna. KARINNORDLANDER (vpk) kort genmäle: Jag vill bara veta hur uppmaningen från till restriktivitet iöppethållandet inför julen - även ger till känna samma uppfattning - föratt hålla kostnadsläget nere. Såvitt jag kan bedöma påverkar kostnadsläget priserna. () kortgenmäle: Först vill jag svara : Genom att utnyttja befintligaresurser och investeringar får man ett bättreutnyttjande och därigenom lägre kostnader. konstateradedessutom alt priserna i de söndagsöppna daglig-varubutikerna tenderar att ligganågot under de priser som tillämpas i icke söndagsöppna butiker och attstormarknader vanligen tillämpar priser som med 4-5 96 understiger priserna idagligvarubutikerna. Utredningen var enig om att göra detta konstaterande. TillArne vill jag säga att förslaget om varuförsörjningsplaner inte harfallit under bordet utan finns kvar. Men det avgörande är att man understrykerutredningens förslag om frivillighel. Sedan kan kommunerna inom ramen för denkommunala självstyrelsen anpassa systemet efter de lokala förhållandena.Näringslivets och handelns uppgift är ju att tillgodose efterfrågan på varoroch tjänster. I vårt samhälle med valfrihet reagerar konsumenterna och visarvad de vill ha eller inte vill ha, när de gör sina urval i biitikerna. Särskiltpåtagligt är detta i dagligvaruhandeln. Detgår inte, , att styra och reglera fram en varudistribution, somkonsumenterna inte vill ha och som de inte vill betala för. Anpassningen kanhandeln själv bättre än staten svara för genom sin nära kontakt medindividernas önskemål och ändrade köpvanor. Densom vill ha ett samhälle som är mer centralstyrt och leder till planhushållningskall naturiigtvis stödja socialdemokraterna. Det råder ingen tvekan om densaken. Då blir det mer planering. Det har vi hört säga här.Men den som inte vill ha ett sådant samhälle gör klokt i att säga nej till ensådan politik och därmed avvisa reservanternas förslag. Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. HANSALSÉN (s): Vid den allmänpolitiska debatten tillät jag mig att la upphandelsministerns då liggande proposition i dessa frågor. Jag fann den såcentral och viktig för de svenska konsumenterna. Jag hade inte förmånen att hahandelsministern i kammaren vid det tillfället, men ett sådant förhållandeföreligger . Därför skall jag be att helt kort få återkomma på någrapunkter och kanske i något avseende upprepa vad jag sade tidigare. Vihar utskottets belänkande som grund beslut i kammaren. Del är medbeklagande man konstaterar att den borgeriiga majoriteten i utskottet inte pånågon punkt har velat ändra på handelsministerns proposition. Jag tillät mig-ingalunda originellt, eftersom detsamma har sagts från många håll - konstateraall handelsministern efter de många statliga utredningarna på detta område fannskäl för att lägga fram en proposition, som inte en gång blev en tummetuta. Förså är det tyvärr, om man granskar propositionen. Låtmig konstatera att handelsministern i sin proposition och medutskottsmajoritetens lillskyndan praktiskt taget på varje punkt har lämnat deorganiserade konsumenternas synpunkter på varudistribulionens ordnandeobeaktade. Idet remissvar som lämnade krävde KFkraftfulla insatser av samhället. Vi gjorde det utifrån det behov vi hadeavläst förelåg hos breda konsumentgrupper. Konsumentkooperationenserfarenheter visade att exempelvis driftstöd måste betraktas som en normalstödform i glesbygd, om man har ambitionen att trygga konsumenternasvaruförsörjning i dessa områden. Jagkan nämna att konsumentkooperationen i sitt yttrande pekade på att man frånkooperationens sida sökt upprätthålla service i glesbygd. Således fanns 1974 såmånga som 436 kooperativa butiker som drevs av konsumentföreningarna och hadeett underskott på i genomsnitt 0,5 96 av omsättningen. Den genomsnittligaåterbäringen var då . För att täcka butikernas underskott och för attbidra till återbäringen för konsumenterna som handlade i de här butikernasatsade konsumentföreningarna det året ca 10 milj. kr. Antaletbutiker är något mindre i glesbygder. Utvecklingen har gjort detnödvändigt att på några ställen lägga ner ytteriigare ett antal butiker, ävenom de inte är så många. Men underskotten är betydligt större . Konsumentkooperationensmedlemmar gör alltjämt en stor satsning. och det är ett uttryck förden solidaritet som man känner med de mera utsatta konsumentgrupperna iglesbygd. Konsumentkooperationens krav på samhället för ökad solidaritet medkonsumenterna i glesbygd har i det här läget, kan vi konstatera, tyvärrförklingat ohört. Detenda krav, om man skall vara riktigt konkret, som blivit tillgodosett iregeringens förslag och utskottsmajoritetens belänkande är livsmedelshandlarnassynpunkt om en vägskylt med ordet "Lanthandel" på. Det är i och försig inte oväsentligt, men när det gäller att tillgodose önskemålen frånkonsumenterna i glesbygderna och en tryggad varuförsörjning i fortsättningentror jag att del betyder ofantligt litet. Låtmig i tre punkter sammanfatta den grundläggande kritik som jag finner skäl altrikta mot propositionen och mot utskottsmajoritetens betänkande: 1 princip överlåter regeringen ochutskottsmajoriteten åt handeln att ensam klara konsumenternas behov av varoroch tjänster. Frivilligheten för kommunerna att själva avgöra omvaruförsörjningsplaner behöver upprättas innebär att framför allt företagensbehov kommer att styra detaljhandelns utveckling och inte konsumenternas behov. De stödåtgärder för konsumenternas varuförsörjningsom föreslås är alldeles otillräckliga och ligger dessutom inom ramen för redanbeslutade, tidigare gällande stödåtgärder. Konsekvenserna av regeringens förslag kommer attbli alt småbutikerna i hela landet får en mycket svår situation, och en omfattandebutiksnedläggning inte bara i glesbygd utan också i tätorter kommer med allsannolikhet att bli resultatet. Jagtillåter mig till slut att citera ur ett uttalande som KF:s förbundsstämmagjorde i går: "Under1977 har svensk ekonomi varit utsatt för svårare påfrestningar än någonsintidigare . sedan andra världskrigetsslut har den totala produktionen, sådan den avläses genombruttonationalprodukten, minskat sedan föregående år. Främst har exportindustrinhaft svårigheter att få avsättning för sina produkter. Men till följd avåtgärder, som vidtagits för att förbättra handels- och bytesbalans, harkonsumtionen inom landet minskat, vilket medfört sysselsättnings- och andraekonomiska svårigheter även för många hem-mamarknadsinduslrier och för parti-och detaljhandel. Förkonsumenterna har denna utveckling av samhällsekonomin medfört tvång attbegränsa sin egen konsumtion. Priserna har ökat mer än den för konsumtiondisponibla inkomsten. De speciellt höga prisstegringarna på dagligvaror blirmest kännbara för de ekonomiskt svaga grupperna i samhället, pensionärer ochbarnfamiljer. Sådana prisstegringar motverkar den utjämning av inkomstolikhetersom olika politiska partier säger sig eftersträva och som konsumentkooperationenfrån sina utgångspunkter har att medverka till." Uttalandetfortsätter sedan och avslutas på följande sätt: "Konsum-lionsminskningenkan leda till en kris, som hotar sysselsättningen i dag- 8 protokoll 1977/78:390 Genom attallt fler småbutiker - särskilt i glesbygderna - därmed tvingas upphöra,försämras konsumenternas situation ytterligare. För att motverka dennautveckling är det nödvändigt att samhället utformar ett effektivt driftsstödför att trygga glesbygdsservicen, vilket krävdes i KF:s yttrande om 1975 årsdislribulionsutredning." Deltaär ett krav baserat på de erfarenheter som den svenska kooperationen har, delssom företag, dels som företrädare för de organiserade konsumenterna. Jag trorinte man kan vifta bort detta utan vidare, men jag tycker man spårar tendensertill det i det förslag vi har all behandla. Detföreligger behov av väsentligt större insatser än vad reservanterna velatföreslå, jag vill gärna säga del här och . Men självfallet måste vi motbakgrund av den samhällsekonomiska situationen - de astronomiskabudgetunderskott vi känner och förhållandena för nästa budgetår - böjaoss för att vi inte kan sträcka oss längre än reservanterna gjort. Jag tvingaskonstalera att vi med all sannolikhet tvingas återkomma till denna fråga, ochdå i ett läge där handelns situation är betydligt besväriigare och därkonsumenternas situation är ännu mera prekär. Detta är beklagligt, men jag ärviss om att min uppfattning i detta fall kommer att bekräftas . Med detta ber jag, herrtalman, att få yrka bifall till reservationerna. Det finns sakersom är helt nödvändiga för att en bygd skall överieva. Dit hör tillgången pådagligvaror. En fortsatt nedläggning av dagligvarubutiker anser jag varaförödande på många områden i delta land. Vi hotas av en fortsattbutiksnedläggning i glesbygd i en omfattning som är så stor att krafttag måstetill. Iglesbygdsområden måste driftsstöden betraktas som en normal bidragsform, såatt affären kan finnas kvar. Även försörjningsställen för drivmedel bör få delav driftsstödet. Jag anser att driftsstödet till försörjningsställe i glesbygdmåste vara ett offentligt inslag i samhällets åtgärder för att skapa godtagbaraförhållanden för glesbygdsbefolkningen. Förall ge största möjliga stöd till de butiker som bäst behöver stödet, bör dettavara så utformat att det tar hänsyn till de speciella omständigheter som finnsvid skilda tillfällen. Därför bör formerna på stödet kunna prövas. Jag hoppasdock alt man inte prövar formen med stöd med 2 96 på omsättningen, somdistribulionsulredningen föreslagit, utan kommer att gå andra vägar. Samhälletmåste ta ett avgörande ansvar för att butiksnedläggningarna inte fortsätter. Inuvarande skede, med lågkonjunktur, arbetslöshet och sviktande omsättning förmånga butiker, är det en uppenbar risk för butiksnedläggningar i storomfattning, om inte stödet blir betydligt kraftigare än vad som är föreslageti propositionen. Vi måste ta vårt ansvar och ge glesbygdens människor denservice som de är berättigade till. Då krävs kraftigt uppräknade bidrag iförhållande till vad som föreslås. Nukan vi visa solidariteten med glesbygdens människor genom att stödja ettförslag om kraftigt ökat driftsstöd till försäljningsställen i glesbygd. Jagtror också det är nödvändigt att förslaget om kommunala varuförsörjningsplaneruppfylls och blir en allmän företeelse . Beslutenbör kunna fattas så nära de hjälpbehövande som möjligt, och så snabbt sommöjligt. Därför anser jag det nödvändigt att beslutet om stöd tillglesbygdsbuliker kan fattas av länsstyrelserna. Jag har därför ansett, i denmotion som jag m. fl. står för, att beslut om drifts- och investeringsstödskall kunna fattas av länsstyrelserna. nöjer jag mig med att yrka bifall till de reservationer som finnsfogade till utskottets betänkande. Jag ber om ursäkt för att jag begärt ordet igen. Jag skulle egentligeninte ha gjort det, men jag kände att jag var tvungen att göra del, när StenSvensson förenklade debatten på ett sådant sätt som han gjorde avslutningsvis.Han sade ungefär som så, att väljer kammaren och reservanternasförslag, då väljer kammaren ett reglerat samhälle - kammaren väljer regleringar.Jag måste säga, , att när man försöker förenkla debatten på ettsådant sätt är man ute på hal is. Vadär det vi gör inom vår marknadsekonomi? På den punkten tror jag t, o. m.handelsministern delar min uppfattning när jag säger att i vår marknadsekonomimåste vi, med hänsyn till de människor som är beroende av vissautvecklingstendenser i samhället, göra vissa regleringar och vidta åtgärder föratt stödja dessa människor. Det är ju i det perspektivet man skall seförslaget från oss reservanter. Vi har den uppfattningen att här krävs delinsatser från samhällets sida för alt stödja konsumenterna, och då tycker videt finns motiv för att gå in med en lagstiftning som ger kommunerna i uppgiftatt genomföra varuförsörjningsplaner. Detär klart att det bottnar i vissa värderingar, och jag kan förstå att StenSvensson och moderata samlingspartiet har den värderingen att vi inte skall geoss in och reglera på området. Man menar: Låt de fria marknadskrafterna spelaså långt det är möjligt - sedan rättar vi till de värsta olympligheterna. Såser emellertid inte vi på frågan. Men kom sedan inte och säg att vi kräver ettreglerat samhälle. Syftet är ju all skapa en ökad frihet för de människor somdel här är fråga om. Jagskall bara nämna några siffror för att skall förstå att det är enutveckling på gång som ändå kräver insatser från samhällets sida. hade vi 10 000 dagligvarubutiker. Av dem sålde ungefär 8000 för mindre än 3 milj, kr, . Den senaste uppgiften visar att f. n.finns det 7 000 små enheter - dvs. antalet har minskat med 1 000 enheter . mannen lades 632livsmedelsbutiker ned . Närman ser en utveckling av detta slag frågar man sig: Är det felaktigt att gå inoch vidta sådana åtgärder att människor även i exempelvis glesbygderna kantillgodogöra sig en acceptabel service på detaljhandelns område? STENSVENSSON (m): När pläderar för ökad lagstiftning, så pläderar hansamtidigt för ökad lagreglering. Ju mera lagstiftning, desto mera reglering fårvi. Det innebär, om man drar ut konsekvenserna, att vi går över till ett systemmed mera politisk planering som leder till styrning och dirigering. Närdet gäller varuförsörjningsplanerna måste även de kommuner som inte har behovav att upprätta särskilda varuförsörjningsplaner tvingas att göra detta. ARNEBLOMKVIST (s): Det är ju mycket som vi har ålagt kommunerna att klara. Men jag kaninte se, , att den här saken skulle innebära så stora svårigheterför kommunerna, inte minst med tanke på de remissyttranden som avlämnades isamband med distributionsutredningens betänkande. Då visade det sig ju attexempelvis kommunernas representanter hade en positiv inställning tillvaruförsörjningsplanerna. STENSVENSSON (m): Regeringen har vid uppläggningen av den här propositionen valtfrivillighet för kommunerna. Men i propositionen, , finns det ettkrav pä planering, om man önskar få statsstöd. Då må:5le man alltså framläggaen plan. Enligt vår åsikt är detta ett bättre alternativ, om man vill undvikaonödig byråkrati och centralstyrning. ARNEBLOMKVIST (s): tror jag vi har kommit fram tillskillnaden mellan våra uppfattningar. Vi anser att varuförsörjningsplaneringenskall ske på ett sådant sätt all man tidigare vidtagit åtgärder om en butikskall läggas ned. Det är i ett sådant läge som handelsministern vill att kommunernaskall göra en planering, men en planering där kommunerna själva avgöromfattningen av verksamheten. Handelsministern : Herr talman! Anledningen till att jag vill framföra någrasynpunkter är den att situationen onekligen förändrats sedandistributionsutredningen lade fram sina förslag. Det allmänna ekonomiska lägetär annoriunda och därmed också handelns situation i olika avseenden. Det somgör att man f n. uttrycker oro för handeln och pekar på olika svårigheter - trotsatt handeln är en näring som kännetecknats av en utomordentligt storeffektivitet och förmåga att anpassa sig och fullgöra sina betydelsefullauppgifter - har i mycket hög grad att göra med att försäljningsunderlaget förhandeln, dvs. den privata konsumtionen, utvecklas svagt. Detta beror delvis påatt de samlade resurserna i samhället f n. ökar mycket långsamt. I självaverket kommer bruttonationalprodukten att minska . När dessutom framförallt kommunerna genomför omfattande skattehöjningar och därmed drar resurserfrån privat konsumtion till offentlig konsumtion kommer försäljningsunderlagetför handelns del att svikta ännu mera. Jagtror att man bör vara medveten om att det här är ett betydelsefullt problem . Slutsatsen måste då det gäller handeln och ekonomin i största allmänhetbli alt krafterna inte får inriktas på att skapa ett antal nya skattekrävandestödformer. Vi kan inte mer och mer försätta oss i en belägenhet där branschefter bransch, och även handeln, har att leva på bidrag. Dessa bidrag måste jutas någonstans. Och de tas från skattebetalarna, varför det i änden på repetkommer att bli besvär med försäljningsunderlagets utveckling. Det gäller t. ex.att inrikta sina krafter på att på det kommunala området hålla tillbaka demycket hotande skaltehöjningar som avtecknar sig vid horisonten. Det gäller attpå det allmänna ekonomiska planet se till att vi med gemensamma krafter får enekonomisk utveckling, som ger stadga åt vårt land, och att vi kommer till rättamed de olika problem vars existens vi alla är starkt medvetna om just . Attde allmänna villkoren har förändrats på detta sätt och att situationen fördistributionen därför har en annan karaktär än när distributionsutredningenlade fram sitt betänkande hindrar inte att det finns allvarliga problem förenademed glesbygdsbutikernas situation och de många människornas möjligheter attklara sin försörjning av dagligvaror ute i glesbygder. Med glesbygder menar jagdå inte bara delar av inre stödområdet utan också t. ex. ,för att la ett nära liggande geografiskt exempel. Strävan måste väl här varaatt så långt det går finna vägar att skapa en egen livskraft hos butikerna. Jagsäger "så långt det går", eftersom jag är helt på det klara med , även om en del av de förslag som jag lagt fram i propositionen leder tillpositiva resultat, därmed inte kommer att kunna undanröja alla svårigheter. Mendet bör ändå vara en rimlig första strävan att skapa en egen livskraft hosdessa butiker. Jag tycker att det är en markerad svaghet i det omfångsrikabetänkandet från distributionsutredningen, som arbetade i bra , att detdär knappt finns en sida som tar upp frågan hur man kan hjälpa affärerna att sålångt det går stå på egna ben. präglas i stället aven så långt gående regleringsiver att även socialdemokraterna föranletts att imotioner frångå huvudförslag i dess betänkande. Men,som jag redan sagt, även om de olika förslagen i syfte alt skapa en förbättradegen livskraft - som jag kallar det - hos detaljhandeln visar siig ge positivaresultat, måste man vara inställd på alt sälta in olika former av stödåtgärder.Sådana förslag har också lagts fram i min proposition. Man kan naturiigtvisalltid diskutera hur stora belopp som skall tas i anspråk. Jag noterade alt enav de föregående talarna konstaterade - och det har jag självfallet storrespekt för - att man vid statsfinansiella överväganden tvingas att begränsasig till mindre krav på sådana anslag än man kanske egentligen skulle önskasig. Självfallet fordras det en stor lyhördhet för hur utvecklingen kommer attgestalta sig och en beredvillighet att lägga fram nya förslag i denutsträckning som de statsfinansiella hänsynen tillåter detta. Jagvill beträffande driftsstöd bara säga att dessa ändå representerar en farligprincip. Det är lätt att acceptera tanken när man ser den på papperet. Menbutiker som ligger nära sådana som får stöd hamnar i en försämrad belägenhet,inte minst psykologiskt. Man måste ändå sätta sig in i de många enskildamänniskornas arbetsvillkor. Hur känner sig den som bor utanförSkellefteå och inte får något driftsstöd, trots att han arbetar hårt för altklara sig, medan den som bor utanför får det? Detta upplevssom orättvist. Startarman en verksamhet med driftsstöd, skapar man lätt gränsdragningsproblem, ochman kommer till slut upp i mycket omfattande statsfinansiella åtaganden. Densom vet all han kan påräkna ett föriusttäck-ningsstöd måste bl. a. rimligentänkas anstränga sig mindre än om han var tvungen att försöka få verksamhetenatt gå ihop med hjälp av andra stödformer som är tillgängliga. Detär därför som denna återhållsamhet finns i propositionen.Av-gränsningsproblemet, som jag talar om, mellan den ena och den andra butikenoch svårigheten att skapa rättvisa finns naturiigtvis inte inom KF. I enjättekoncern som KF stör det ju inte om en butik som ligger utanförSkellefteå inte får stöd, medan en affär som ligger ytteriigare någon mil bortfrån staden får stöd. Men eftersom en stor del av varuförsörjningen faktisktsker i regi av sinsemellan konkurrerande enheter, måste man ta dessa hänsyn,herr talman. HANS (): Jag tycker att handelsministern uppträder i talarstolen ungefär som denståndaktige tennsoldaten.