prot · G109107 · 1977-12-31 00:00:00 — Frånden fackliga rörelsen och arbetarrörelsen i tror vi inte på tesen: Delblir nog bra med sysselsällningen i bara vi låier slorföreiagen skolaom det. Vihar inte heller längre någon slörre tilltro lill bondekooperationens oftauttalade omtanke om de små orterna och decentralism. Vihar från socialdemokratiskt håll under allmänna motionstiden lagt fram enmotion till årets riksdag med flera och omfattande förslag lill atl säkrasysselsättningen i vårt län. Mol bakgrund av del inträffande och del redantidigare allvarliga sysselsättningsläget förväntar vi oss faktiskt atlriksdagen tar vår motion på allvar och all regeringen vidiar de ålgärder vi begäri vår moiion. Delmåsle finnas en möjlighet atl hitta former för elt styrmedel, så all samhälletkan få en inflytande och samplanera våra råvarutillgångar. Här är del ocksåviktigl all fackel får vara med. Jagblir rikiigl rädd när jag hör hur man på en del håll inom del privaiaskogsbruket resonerar beträffande skogsråvaran. Jagframkaslade fören tid sedan tanken på en lagstiftning om kvotering av virkelill i första hand de sågverk som av regionalpolitiska skäl bör finns kvar isin bygd. tog två representanter för de värmländska skogsägarna tillorda i en frän insändare i en av våra länstidningar, och man avslutade Nr 107 insändaren med följande ord: Vi har köpt vår skog och betalat för den,och vi Måndaeen den avverkarprecis när vi vill. Det skall inte riksdagsmännen lägga sig i. 3 aoril 1978 säger statsrådet om ett sådant resonemang? 1 dagvel vi att sågverken kör med ell osedvanligt lågt kapaciletsutnyti- Om skogsindustrins Jnde,och då är kanske inte behovet av kvotering så stort - det skall jag gärna fnmtid medge. Men vad händer den dag del vänder uppåt igenoch råvaruförbruk- ningen plötsligt ökar? Redani dag kan man anse att situationen för många sågverk i fråga områvaruförsöoningen är prekär, men så fort vi får en uppgång kommer- det vet vi- praktiskt tagel alla sågverk alt slå huvudel i råvarutakel. Jag vill inteplädera för någon detaljreglering, men nog måste väl statsrådet vara enig medmig om att vi ändå måste få till stånd en ramplanering så som situationen i dagter sig? SVENLINDBERG (s): Jag ber all få tacka industriministern för svaret pä mininterpellation. Jag vet inte om det är på grund av gammal vänskap -jag tänkerdå på del svävande innehållet i svaret - som jag inte fått möjlighet alt ta delav svaret . Eller beror det möjligen på kommunikationerna?1 så fall får jag väl la upp frågan med kommunikationsministern. Somframgått av motiveringen i min interpellation sägrundarsig min fråga på deproblem som uppstår om NCB:s aviserade nedläggning av massafabriken iHissmofors i fullföljs. Skogsindustrinär ofta lokaliserad till glesbygder, till orter där den svarar för betydandeandelar av sysselsättningen och där möjligheterna till alternativsysselsättning är små. Nedläggningar av fabriker på sådana orter medför attvärdet pä investeringar i bostader och service kraftigt reduceras. Betydandesamhälleliga investeringar kan visa sig vara värdelösa, vilketbl. a. innebär betydande effektivitetsförluster och fördelningspoliliskaproblem. Ennedläggning av fabriken i med ca 200 anställda kommer också atl fåförödande konsekvenser för både tätort och hela kommunen, om inte någonform av ersättningsindustri kan skapas. De problem som uppslår i samband medföretagsnedläggningar i glesbygd och orter av karaktär är alltförvälkända för atljag närmare skall behöva beskriva dem vare sig förindustriministern eller för någon annan i denna kammare. Dennedläggning som med största sannolikhet nu kommer atl ske i Hissmofors ärdubbelt beklaglig genom atl förädlingen av skogsråvaran inom länet redan förutär myckel låg. Av den skog som avverkas inom är delendast ca 20 96 som förädlas i industrier inom länet. Läggs fabriken iHissmofors ned sjunker siffran till . Avlimmerråvaran är del endasi 57 96 som förädlas inom landskapel , och i ärdet ändå sämre-där är förädlingen bara 12 96; resten transporteras från landskapel och förädlas på annat håll. 126 Transportekonomiska skäl - närmast flottlederna -är den ursprungliga orsakentill all huvuddelen av våra skogsindustrier har lokaliserats lillkustregionerna. Samtidigtkan vi konstatera att knappast några andra industrier är så väl lämpade förinlandslokalisering som just skogsindustrin. Som regional- ochlokaliseringspolitiskt instrument är skogsindustrin överlägsen annan industri.I synnerhet gäller del sågverksindustrin, som inte är storleksberoende i sammautsträckning som övrig skogsindustri. Mentyvärr har vi under senare är nödgats konstalera att länets sågverk har fåttallt svårare att anskaffa den råvara som är nödvändig för alt hållaproduktionen i gång. Det beror på dels att råvaran transporteras ut ur länet,dels att utbudet har varit alltför lågt. Dennabristsituation leder i sin tur till att prisspiralen drivs uppåt. Skogsindustrin,som för länet skulle kunna utgöra en trygg och säker sysselsättning, har pågrund av de skäl som jag här har nämnt förbytts till en ganska otryggsysselsättning kring vilken frågetecknen hopar sig. Deproblem som jag här har beskrivit för är dess värre ingen lilllänet isolerad företeelse utan återfinns i stora delar av landel. Motbakgrund av pågående utveckling vore det naturiigt att kräva en ökad förädlingav skogsråvaran i t. ex. . Så sker också från många håll. Det skullevara lättare för mig all räkna upp de organisationer, representanter förmyndigheter och enskilda inom länet som inte på senare är har ställt krav på enökad förädling än de som har gjort del. Jag instämmer naturligtvis i dessakrav. Men för mig blirdet primära kravet och min bön lill industriministerÅsling: Hjälp oss så att vi inte tappar ännu mer av den skogsindustri som vihar i länet! NärNils Åsling sedan besökte länet uppvaktades han av sinapartivänner, som enligt tidningsreferaten ställde förväntningar på industriministernom ersättningsindustri till Hissmofors som helst baserade sig på förbrukning avskogsråvara. a. framförde de som skäl att de skulle förlora ca . perkubikmeter i pris genom att leverera skogsråvaran till kustindustrin eller tillNorge. Vilka negativa konsekvenser detta skulle få för skogsbruket i länet ärlätt alt föreställa sig. Detframgick vidare av referaten att inte hade några störreförhoppningar i den vägen men atl slörsta chansen låg på sågtimmersidan. Tyvärrmåste jag ge rätt i denna bedömning. Jag säger tyvärr, därför attråvarusituationen f. n. inte medger någon slörre utbyggnad av skogsindustrin. Mångamänniskor har den senaste liden uttalat besvikelse över NCB och de styrandeinom företaget över utvecklingen i Hissmofors. Först lade förelaget ner Äggforsför , nu Hissmofors. Varför då inte salsa pä en ny industri istället? Ja, om det fanns tillgång på skogsråvara skulle del vara ell realistisktkrav på förelaget alt bygga en ny massafabrik i stället för den planeradenedläggningen. Men del uirymmel finns inie . Jagutgår från att när NCB har planerat sina investeringar måste Hissmoforsfabrikenha varit med i bilden. Men av skäl som inte jag känner men som säkert NilsÅsling känner, sannolikt rent företagsekonomiska skäl. Nr 107 har NCB valt att göra sina investeringar på annal håll - i ,osv. Måndagenden Sedan blev det inget råvaruutrymme kvar fören salsning på Hissmofors.Det 3 aoril 1978 alltså enbart de företagsekonomiska bedömningarna som har styrt investeringarna.Skulle de regionalpolitiska skälen haft något avgörande Om skogsindustrins '"'yne över bedömningarna hade sannolikt investeringarna gjorts Hissmofors. Det är en helt vanlig utveckling därmarknadskrafterna själva styr utan atlsamhällsintressena kommer med i bedömningen. Enökad efterfrågan pä skogsprodukter förväntas . Den svenskaskogsnäringen har förutsättningar atl ytteriigare öka efterfrågan på sinaprodukter på världsmarknaden. Bortsett från skogsindustrins nuvarandekapilalproblem kan framtiden te sig ljus. Menändå - på många orter som är beroende av skogsindustrin känner människorna oroförsin framtid. Den oron är välgrundad. Vi har nämligen en kraftigtöveretablerad skogsindustri. Den skönjbara bristen pä skogsråvara har drivitfram utbyggnader , eftersom många företag därigenom har försökt"muta in" råvaruutrymmet för framtiden. Industrinsråvarubehov motsvarar nu om kapacitetenutnyttjas så myckel som det är praktiskt möjligt. Med den standard och dentillväxtförmåga som våra skogar har kan skogen geindustrin tillgång till råvara i medeltal per årutan alt de framlida möjligheterna till tillväxt i skogen urholkas. Trolsdenna obalans har industrin planerat för en fortsall kraftig expansion avanläggningar som direkt förbrukar vedråvara. Om industrin tillåts bygga utenligt sina planer uppslår ell råvarubehov på omkring 100 miljoner skogskubikmeterper är vid fullt kapacitetsutnylijande. Ensådan obalans mellan tillgång och efterfrågan på skog kommer att ge upphov tillkraftiga prishöjningar på vedråvara. Erfarenheter från gerklart belägg för detta. Den redan snabba takten i strukturomvandlingen kommerdärigenom att öka drastiskt med fabriksnedläggningar, sysselsättningsproblem,arbetslöshet och regional obalans som följd. Eltstudium av strukturproblemen inom sågverksindustrin belyser i klartext deproblem vi har framför oss. Den nuvarande sågverkskapacilelen är ca 17 miljonerm . Den åriiga produktionen av sågade trävaror har under 1970-talel varit12-13 miljoner m. Det borde med olika åtgärder kunna vara möjligtatt upprätthålla en kapacitet på ca 15 miljoner m-*. Men detla förutsätter attsågverkens råvaruförsörjning kan tryggas. Försörjningenav råvara är ell problem på både kort och lång sikl. Trols alt produktionen i sågverken bara uppgått till ca 11 miljoner m har många förelag haft problem med råvaruförsörjningen. Dessa problem har också gjorl sig starkt gällande i län som som har en så låg egen förädlingsgrad. Orsakerna lill problemen är i huvudsak atl skogsägarna av privalekonomiska skäl inte har funnit del intressant atl avverka. Orsakerna lill de minskade avverkningarna är i huvudsak två. Mänga skogsägare fyllde sina skogskonton under de goda åren före 1977och föreden prissänkning som 128 skett innevarande säsong. Man kan därför räkna med att när högkonjunkturenkommer, sä kommer också en stark efterfrågan på virke, som sannolikt kommer atlkraftigt driva priserna uppåt. De som då kommer att drabbas hårdast ärköpsågverken. Erfarenheten visaratt dessa på många håll hårde största problemenatl erhålla råvara under högkonjunklurår när priserna på råvaran ligger pätopp. Virkesbristen gör alt de själva - för att klara råvaran - medverkar tillatl driva prisspiralen uppåt. Industriministernframhåller i interpellationssvaret att en fortsatt strukturomvandling inomskogsindustrin är nödvändig. I det avseendet är vi helt överens. Jag är heltmedveten om att man inte kan lägga en död hand över den nuvarande strukturen. Menvi har redan kommit i den situationen - med en överetablerad skogsindustri -alt elt priskrig på råvarumarknaden i stor utsträckning kan styra en fortsattstrukturomvandling. Uppstårett priskrig i en högkonjunktur, så blir innebörden att i konkurrensen områvaran kommer förelag med egen skog atl klara sig. För företag som har egenskog men är beroende av köpvirke kommer likviditeten att vara avgörande för omde klarar sig eller inte. Företag som inte har egen skog kommer inte att klarasig. Med delta som bakgrund måste följande frågor ställas: Skall den som ägerskog få avgöra vilka industrier som skall finnas kvar? Skall skogsägarna fåstyra skogsindustrins strukturomvandling? Ensådan utveckling skulle vara olycklig av många skäl. Men den skulle i synnerhethelt omöjliggöra önskemålen att bibehålla den regionala struktur somskogsindustrin nu har. NilsÅsling hänvisar till de styrmedel som regeringen redan nu har genom 136 a S ibyggnadslagen. Den förtjänar i och för sig sin egen historia. Vi vet attcenterpartiet- så när som på en regeringskollega till de bådaövriga borgeriiga partierna gick emot förslaget när det röstades igenom i dennakammare. Jag hoppas alt nu har kommit underfund med alt destyrmöjligheter som paragrafen ger regeringen är nödvändiga för att hindra enogynnsam utveckling. Mendet räcker inte med denna paragraf Om vi t. ex. skall kunna bibehålla denförädlingsgrad i skogsindustrin som vi har inom , så behöver vibåde en priskonlroll pä virket och en leveransskyldighet av råvara till deindustrier .som samhället bestämmer sig för skall vara kvar i enstrukturomvandling - om regeringen är beredd atl medverka till en sådanplanering. Industriministernssvar kan förhoppningsvis tydas sä, alt regeringen i arbetet med detskogspolitiska programmet överväger atl föreslå styrmedel som kan göra detmöjligt att tillvarata samhällets och de anställdas intressen i en fortsattstrukturomvandling. Jag ber att få fråga : Är del en riktig tolkningfrån min sida? Iregeringens instruktion lill länsstyrelserna för del fortsattaarbetet med länsplaneringen slår del uttryckligen att bör arbetamed siktet inställt på att försöka öka förädlingen av skogsråvara inom länet.Det låter sig lätt sägas men är svårare an åsladkomma, med lanke på de 9 protokoll 1977/78:106-108 näsianobefintliga möjligheter samhället nu har alt påverka utvecklingen. Även om jaghar förståelse för an inte nu vill avslöja de styrmedel somregeringen eventuellt kan komma alt föreslå, vill jag ändå ställa följandefråga lill industriministern: regeringen beredd all föreslå ålgärder som t.ex. kan skapa underiag förall planera förenökad förädling av skogsråvaran inomJämtlands län? Jagär medveten om svårigheterna. Inte minsl vad jag själv här nu har framförttalar därför. Men jag vill sammanfatta mig så här. I en fortsattstrukturomvandling är det både önskvärt och nödvändigt att denna kan ske efteren långsiktigt utarbetad plan, sä att de regionalpolitiska intressena kantillgodoses och så alt omställningsproblemen för både de anställda ochsamhället blir så lindriga som möjligt och omställningen kan ske i sociall acceptablaformer. Är regeringen beredd alt utarbeta en sådan plan, eller anserindustriministern fortfarande att de fria marknadskrafterna bäst sköter de härfrågorna själva? Ävenom man kan hysa förståelse för all industriministern inte redan nu vill låsa sigi detaljer eller avslöja regeringens planer, vore det önskvärt om ville redogöra för de alternativa ålgärder han kan länka sig för attåstadkomma en planerad utveckling av skogsindustrin. Del är ett krav som ställsav de många människor som hotas av arbetslöshet eller som starkt oroar sigför sin framlida sysselsättning. Även om jag själv inte är interpellani harjag begärt ordet för attanlägga några synpunkter, eftersom de här frågorna har ett stortregionalpolitiskt intresse. Densvenska skogen är en av vårt lands allra främsta tillgångar. Skogen ochiräfibern är en förnyelsebar råvara. Del är alliså en råvarukälla som aldrigsinar. Den svenska skogsindustrin är också landets utan jämförelse störstanettoexportör. Det betyder atl exporten av skogsprodukter, lill skillnad frånt. ex. verkstads- och bilindustrin, innehåller en mycket liten andel importeraderåvaror. Enexpanderande skogsnäring har alltså slor positiv betydelse för handelsbalansen.Men minst lika betydelsefull ärden för vår regionalpolitik. Vi måsle därförskapa en skogspolitik som ger förutsättningar för atl öka virkesproduktionenmed en mot denna väl avvägd avverkning. Målsättningen bör kunna nås underhänsynstagande till berättigade miljövårdskrav och tillgodoseende av andragruppers behov av markutnyttjande. Särskilti två av interpellationerna har de regionalpoliliska aspekterna dragits fram.Gunnar aktualiserar råvaruförsörjningsproblem för redan etableradesågverk i inlandel, medan även behandlar skogsinduslrin urlokaliseringspolilisk synpunkt Han berör del hillillsva-randelokaliseringsmönslrei ined företrädesvis kustlokalisering och de nackdelar förinlandet detta har lett till. Jagkan hålla med interpellanten om att den här industrisektorn är mycket vällämpad atl sättas in i ett regional- och lokaliseringspolitiskt planerings- Men tyvärr ärvi för sent ute, vilket också gav uttryck för isill anförande alldeles . Även om man med det program som föreslås av 1973års skogsutredning skulle uppnå en successiv ökning av den årligabrutloavverkningen kan man inte räkna med något större utrymme för utbyggnad avpappersmasseindustrin i vårt land. Det som snarare kan förutses är en fortsattavveckling av mindre och omoderna enheter och motsvarande förstärkning avmarknadspositionen för kvarvarande större och livskraftiga industrier. Takteni den här utvecklingen bör styras av flera olika hänsyn, bl. Dessutom anser jag all integrationen bör gå längre, säatt vi i minsta utsträckning blir exportörer av pappersmassa, som trols allt äratl betrakta som råvara. bör alltså undvika alt vara endasi ettråvarulevererande land. Men här kommer även handelspolitiska frågor in som intehör till den här debatten. Sågverksindustrinhar haft en snabb utveckling . Mänga små och medelstora sågverkhar vuxit fram i inland. Det aren positiv utveckling. Mellan sågverks-och pappersmasseindustrin råder knappast någon konkurrens om råvaran.Fördelningen mellan sägtimmer och pappersved är egentligen given redan vidavverkningstillfällei. Sågverksindustrinsynes vara en näringsgren som har sin bästa lönsamhet vid mindre och medelstoraenheter, i synnerhet om de är lokaliserade inom en region med råvarantillgänglig inom rimligt avstånd. Men även sågverksindustrin borde gå längre iförädling av den svenska skogen. Fler sysselsält-ningstillföllen och bättreutnyttjande av råvaran skulle åstadkommas om man inte som stannade vidsågade och i bästa fall hyvlade trävaror. Alltför slor andel av sågverksproduktionenlämnar den producerande regionen och landet i obearbetad form. Även lövvirket,främst björk, bör kunna vidareförädlas- i synnerhet som avsättningen tillpappersmasseindustrin minskar eller kan komma atl minska i takt med ökadkonkurrens från utvecklingsländer som har gott om kortfibrig råvara. Närindustriministern i sitt svar berör sågverkens råvaruförsöoning tycker jag atlhan något ensidigt håller sig lill den bristande limmertillgången. Tolkningenav läget är helt riktig, men jag tycker atl han försummar att peka på behovetav vidareförädling. Det är fråga om strukturell omvandling som innebär såvälnedläggningar som utbyggnader, säger industriministern i sill svar. Jag vill iuttrycket utbyggnader lägga inte bara en utveckling mot ökat råvarubehov utanen utvidgad verksamhet mot andra produkter med del svenska träet som råvara.Jag hoppas att industriministern tar med de förutsättningarna iutredningsarbetet även om ulredningen primärt inte har detta till uppgift. Iövrigt är jag enig med industriministern om att förutsättningarna förskogsindustrins framlida utveckling ändrats i flera avseenden. Och detta harskett under pågående arbete skogsutredning. Det betyder bl. a. anman tidigare inte räknat med de kraftiga marknadsförändringar som kännetecknatde senaste årens långt utdragna lågkonjunktur och en hårdnande konkurrens påtraditionella marknader som vi tidigare inte varit vana vid.Den här erfarenheten torde få betydelse både för synen påpappersmas-seinduslrins struktur och för rytmen och storleken på avverkningen ivåra skogar. Jagär ändå helt övertygad om att vi kommer atl även i fortsättningen få fullavsättning för svenska skogsprodukter på olika marknader. Det skogspolitiskaprogram som skall utarbetas får därför inte präglas av de nya erfarenheter vifått . Samhället måste satsa på ett skogsbruk med högreambitionsnivå än . Dethandlingsalternativ som skogsutredning förordar är en bra grund förett kommande beslut. Del innebär bl. a. alt samhället också måste salsa långtmer av resurser . Sådana satsningar kommer att ge återbäring i formav tryggad sysselsättning, ökad export och förbättrad handelsbalans för vårtland. Kravei på en planmässig och ökad skogsproduktion borde kunna förenas medandra viktiga intressen, såsom god skogsmiljö, naturvård och hänsyn till andranäringsgrenar där skogsmiljön utgör en integrerande del. Också jag skulle naturligtvis som många andra kunna bidra med enskildring av det antal arbetstilirällen som kan försvinna i våra resp. hemlänunder de strukturförändringar som pågår inom skogsnäringarna och som vi vetdelvis är nödvändiga. Här har interpellanterna utförligt redovisat den rollsom råvaruförsörjningen spelar i del här sammanhanget. Del är närmast för attfå ställa en fråga till industriministern pä den punkten som jag begärt ordet. Industriministernoch jag träffades i Ool somras i i för atl inför ettsågverksforum diskutera just de här problemen. Jag redovisade för min del denoro man har anledning alt känna med hänsyn tagen till de regionalpoliliskakonsekvenser som skulle bli följden om marknadskrafterna fick arbeta fritt. Jaggav också exempel på atl sågar som fött lokaliseringspolitiskt stöd numera varholade lill sin råvaruförsörining, och jag frågade vad industriministern somansvarig dels för industripolitiken, dels för regionalpolitiken ville göra förall garantera möjligheleralt leva vidare förden typen av verksamhet som är heltavgörande försysselsättningen i våra glesbygder. Jag fick då del någolöverraskande svaret av induslriminislern: Jag kan ju inte lägga mig i vilkasågar som skall läggas ned. Numedger industriministern att de här problemen finns och alt de kan bliutomordentligt bekymmersamma för olika regioner, och han säger: Vi arbetar medde här frågorna i departementet. Delär naturiigtvis väldigt angelägel atl få vela vilken inställning industriministerni dag har till det ansvar som samhället bör ta för alt klara de frågor somgäller råvaruförsörjningen till just de känsliga arbetstillfällen som vi härdiskuterar. Jagvill alltså fråga: Hur ser industriministern på det här? Skall problemet hur viskall uinyilja våra råvaruresurser vara en fråga uteslutande för branschen ochför branschbedömningar? Inledningsvis, när regeringen var ny, gav bådeindustriministern och jordbruksministern uttryck för en sådan Nr 107inställning. Eller inser industriministern numera att det är nödvändigt altvi den lär en planerad hushållning under samhällets ledning ochansvar för hur vi 3 jjppjj skall utnyttja råvaran? Viär väl alla medvetna om att det tar tid att arbeta fram ett näringspolitisktprogram för skogan. Här kan vi alltså befinna oss i en q skogsindustrins akut situation förexempelvis sågverksförelagen. Vilka ålgärder är industri- framtid ministerni ett sådant läge beredd alt vidta för atl trygga råvaruförsörjningen för ett förelag som vi båda kan vara överens om all del ur allmänregionalpolilisk synpunkt iir uiomordeniligi angelägel all bevara, exempelvisute i en glesbygd? Det har varit intressant att lyssna till debattörerna här, som hargivit en bred redovisning av de synpunkter som sätter sin prägel på situationeni skogsindustrin. Om jag skall våga mig på ett sammanfattande omdöme, så är detatt vi i stort sett är ganska överens om all problemen är slora förskogsindustrin, men atl det dock inte finns anledning att överdrivasvårigheterna, eftersom man kan räkna med att skogsindustrins marknadssituationsuccessivt kommer att förbättras under senare delen av del här året. Vi skallframme pä rimligen ha en hygglig balans inom den här branschen igen.De problem vi har är alltså av relativt kortsiktig natur, vilket inte hindraratt de för branschen som helhet, men framför allt för enstaka företag, kan varamycket allvarliga just för dagen. Genomgåendeär för debattörerna alt de vill ha en ökad planmässighet i denstrukturförändring inom branschen som kommer. Jag kan i och för sig ge demrätt i atl det är inte bara önskvärt utan angeläget att enheter, som bedömskunna överieva i framliden i kraft av sin tekniska och kommersiella livskraft-det må vara massafabriker eller sågverk - inte slås ut i detta skede, närbilden är mera svart än den behöver vara i det längre perspektivet.