prot · G109112 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:112 Förhandlingarnaleddes till en böoan av iredje vice talmannen. Handelsstålsindu-strin, m. m. § 1 Handelsstälsindustrin, m. m. (forts.)Fortsattes överläggningen om näringsutskotlets betänkande 1977/78:45. i (s): hade jag all delta i en interpellationsdebatt iriksdagen. Jag var dä svarande. Tyvärr nödgades jag avbryta debatten på grundav en resa, och jag måste naturiiglvis då förvänta mig tolerans fränmeddebattörernas sida. När jag har fött veta skälen för alt statsrådsbänkenär tom vill jag säga att det är klart att den nuvarande regeringens ledamölerhar rätt att räkna med motsvarande tolerans. diskuterar vi i ulgifteroch deras omfattning. När vinu diskuterar en bit av vår vikliga industripolitik, är del visserligen frågaom stora utgifter, men del är också fråga om hur vi skall fö möjligheter iframtiden att bestämma om utgifter av mera allmän karaktär. Jag tror att vi kanbli överens om alt avgörande för inkomstutvecklingen är vår produktion, framförallt vår industriproduktion. Dagslägelär inte särskill ljust. Den bedömningen gäller tyvärr inte enbartstålindustrin. har vi fåll rapporter om bruttonationalproduktensminskning med i förhållande lill 1976. Under flera är irad har vi nu noterat minskningar. Omvi förväntar oss att vi skall ha en industriproduktion som ger oss underlagetför en rimlig inkomstutveckling, så kan man naturiigtvis säga att avgörande ärinte bara delta ulan fördelningsproblemen är lika viktiga. Men jag tror all vimåste notera att först och främst skall vi ha någonting att fördela. Sverigehar en industri som har givit oss förutsättningar för en god levnadsstandard,men del är viktigt all söka förnya den, forska och vidareutveckla industrin,och i det avseendet är konkurrensen hård runt om i väriden. Det är emellertidlika angeläget atl se till atl man vårdar sig om det man har avproduktionsresurser. Man måste pröva induslrins livskraft, förstärka och förnyadär sä visar sig erforderligt. Dethar sagts lidigare all svensk järn- och stålindustri är av gammall datum. Denhar under skilda perioder fött utslå besvärligheter. Men frågan är omsvårigheterna varit större än under de senasie åren. 1 den nuvarandekonjunktursvackan har vår industri inte klarat konkurrensen på hemma- marknaden.Det lyckades vår järn- och stålindustri med under lidigare nedgångsperioder, dåden t. o. m. kunde ta en relativt större andel av leveranserna inom landet. Dethar inte gått . Stålindustrinssituation präglas nu dels av drastiska minskningar i förbrukningen som drabbatsärskilt två vikliga områden, nämligen varven och byggnadsverksamheten, dels avalt investeringarna minskal runt om i världen och i hög grad i vårt eget land,både i induslribyggen och i maskiner. Varven och byggnadsverksamheten tog underde gynnsammare åren i böoan av 1970-lalet i anspråk av vad somförbrukades av järn, stål och plåt. hade jag anledning erinrariksdagen om att exempelvis produktionen vid NJA av fartygsprofiler, somlidigare var förelagels slörsla produktgrupp, dä endasi uppgick lill en liondedelav tidigare produktion. Farlygspläten tillverkades av bara i enomfattning som var knappt hälften mol tidigare. exempel skulle kunnamångfaldigas - om hur krisen runl om i världen medförde beiydande olägenheierför vår produktion. Ingenundgår atl ta intryck av vad som händer och sker i ens omgivning. Men för enindustri eller en bransch kan inte tillfälliga förändringar uteslulande fäavgöra hur man vill forma den framlida sirukluren. Här möler den egeniligasvärighelen. Hur myckel skall man låta framtidsbedömningar påverkas averfarenheten frän tidigare situationer? Hur skall man väga in förväntningarnaför framtiden? Omman exempelvis uteslulande skulle se till skogsindustrins läge och sedannågot är tillbaka, med stora lager av massa och papper och svårigheterna attexportera trävaror, så skulle det förmodligen verka ganska avkylande förframlidsplaneringen. Men såvitt jag har uppfatlat vill ingen avslå frånaktuella ulbyggnadsplaner inom vår skogsindustri, om erforderligt kapital kanlas fram. rapport som lämnades om del s. k. Ballic Steel-projeklel, eller - som vivardagligen ullryckie del - Gävlevalsverkel, skriver uiredaren direkiör SlureSvensson, förulvarande chef för släl rörelse, bl. a. följande: Vihar eftersträvat att vara realistiska i vår bedömning av den framlidaefterfrågan på produkier ifrån ell sådanl varmbandvalsverk. Om del i våraprognoser finns en felkälla, lorde del snarare vara all vi bedömi marknadsutsiklernanågot för pessimistiskt än tvärtom. Jagtror att det kan vara skäl i att erinra om detta uttalande. Ännu slörreanledning finns att ta del av vad skriver avslutningsvis iingressen till detla betänkande: "Det är min övertygelse alt vår stålförädlingsindustritill det yttersta måste satsa pä kvalitet och rationell produktion föratt hanågon framtid i konkurrensen med de slora slålnationerna. Svensk stålindustrikan inte slå sig till ro med atl blott konstatera de svårigheter somföreligger i olika avseenden. Tvärtom krävs en vilja att gå vidare, allkonstruktivt arbeta för att nå längre." Jaghar inte anfört detta, herr talman, för att finna tröst, utan mera som enuppmaning från en mycket sakkunnig man. Vägledande för vårabedömningar års beslut om stålämnes- verketvar framför allt en bestämd uppfattning om atl svensk järn- och stålindustriinte var förbrukad, utan att vi hade en given plats på marknaden såväl ivårteget land som ute i världen. Här finns malmen och kunnandet, och till detmåste föras resurser för alt kunna förnya och vinna konkurrenskraft. Tilldettakom den erfarenhet som vi gjort om möjligheten att trygga arbete och utkomst ivår norra landsiinda, dar mycket av landels tillgångar finns. Men en obändigverklighet har gjort det svårt atl i höginduslriutvecklingens ochservicesamhälleis tillväxt garantera sysselsättning genom företagsetable-ringarsom grund för samhällsbildningar. Vår slutsats var alt kring landsdelenstillgångar måsle elt framtidsprogram byggas upp. De samhällsekonomiska ochregionalpoliliska hänsynen måste väga minst lika tungt som deföretagsekonomiska övervägandena. Detfanns någonting av motsvarande uppfattning i en programförklaring som den nyaNJA-chefen, nu verkställande direktör, avgav. Han sade altförväntningarna pä avkastningen får kanske sättas lägre för NJA än för andraindustriföretag i landet, men det måste vara ett grundkrav alt vaoe investeringleder till lönsamhet. Minegen kommentar lill delta är alt en sådan uppgift inte är omöjlig att klara,inte heller i ett samordnat företag där staten får ta på sig en extra kostnadför atl balansera de samhällsekonomiska hänsynen mot de rent företagsmässiga. Mankan emellertid inte jämföra effektivitet och produktivitet i verksamheternautan alt bedöma förutsättningarna. För svensk industri i allmänhet har gälltatt den väl tält jämförelser med företagen i de flesta industriländerna, trotsrelativt högt kostnadsläge. Men det har grundats på en rationell produktion,med kvalificerad utrustning, kunnig arbetskraft och rimlig storleksordning påindustrierna och produktionsanläggningarna. Hur skulle det eljest vara möjliglatt vid de svenska järnverken -jag tänker då framför alll pä NJA -produktionenper anställd har legat pä ca 180 lon? 1 har den legat vidungefärligen och i de japanska stålverken pä 30000 lon. I dejapanska handelsstålverken har alltså produktionskapaciteten varit dubbelt såslor som i de svenska. Det har inte samband med att det är skillnad i och försig i kapacitet hos de anställda. Det är deras förutsättningar, utrustningen,tekniken och storleksordningen som varit avgörande. Och det är uppenbarligen såatl den svenska industrin på järn- och stålsidan har delat misstaget med övrigavästeuropeiska industrier att i huvudsak granska varandras förmåga resp. bristpä förmåga lill inbördes konkurrens och för litet och för sent uppmärksammatatt nya nationer, och då främst , sakta men säkert bygger upp enslagkraftig industri. Med priset som god hjälpare på varvs- och slålomrädelbryter den inte bara upp våra marknader, utan bryter den neråtskilligt av den europeiska och för den delen också den amerikanskamotsvarande industrin. Denfackliga rörelsen - och i detta sammanhang främst Metall - riktade redan ibörjan uppmärksamheten på vad som kunde inträffa i fråga om denskärpta konkurrensen. Handelsstälsindustrin, m. m. Handelsstälsindustrin, m. m. gjordeemellertid företagen mindre benägna lill en sädan planeringsdiskussion, mendet ändrade sig efter hand. Somen förutsätlning för stålindustrins framtid kom 1975 in i diskussionen fråganom samverkan mellan handelsslålsförelagen. Försl ingicks en överenskommelsemellan NJA och Domnarvel om bildandel av , vars huvuduppgift varatt utreda förulsättningarna för ett varmvalsverk för breda band. Detfinns anledning framhålla alt grundvalen för överenskommelsen vara ena sidan NJA:s önskemål om alt finna en säker och kontinuerlig avsättning för stälämnenoch intresse av atl fö ökad tillförsel av halvfabrikat föratl kunna expandera inom tunnplåisområdel. Härmarkeras alltså klart inriktningen på en ökad vidareförädling av produkter inomlandel. Vidriksdagsbeslutet om stålämnesverkets utformning har klart angivits denframtida inriktningen på att i huvudsak tillgodose ett behov inom vårt egetland och i en utbyggd vidareförädling. Framlill mitten av var målet för utredningsarbetet beträffande BallicSteel atl valsverket skulle vara i drift . Då meddelades muntligenatt tidpunkten för realiserandet av verkel kunde komma atl skjutas påframtiden, beroende på de ändrade dispositionerna i , skriver StureSvensson. skall alldeles speciellt uppmärksamma det här, så kanherr undvika sådana fadäser som att anklaga den lidigaresocialdemokratiska regeringen för alt ha lagt 80 åt sidan. I millen avoktober var det ju en ny regering. Del blev nya besked under hand och ändradeförutsättningar sä småningom för samverkansförhandlingar. Detär angelägel alt framhålla detta, därför att om ingen förändring skett på detpolitiska planet hade sannolikt de träffade förberedelsernaför förhandlingar med om ägarförhållandet och samverkan med NJA tagitsupp. Då hade också utredningsarbetet om varmbandsvalsverket fortsatt, och förstdärefter hade diskussionerna med Domnarvet om former och villkor för ensamverkan blivit aktuella. 1del helt förändrade lägel fick staten i förhandlingarna mot sig en välsammanhållen motpart bestående av två förelag som naturligtvis också kundetänkas samordna sina resurser och lämna NJA utanför. Observera det psykologisktutomordentligt viktiga alt två förelag här kommer samman som eventuellt kanställa del tredje förelaget, ägt av staten, utanför elt framtida samarbete omicke tillfredsställande villkor uppställes. Utgångslägetför var tveklöst dåligt. Del har utskollel också pekat på.Likvidationshotet var överhängande, och det var därför som vi under sommaren1976 med hjälp av auktoriserade revisorer tillsammans med ekonomiskaavdelningar gick igenom företagets förutsättningar som en förberedelse fördirekta kommersiella förhandlingar. Föriusternaunder uppgick till sammanlagt nära 700 milj. kr. Det harAnders tidigare framhållit. Men stöttad av Domnarvel träffar man för deberörda privatägda företagen en mycket förmånlig överenskommelse, där man fårstatens förhandlare alt bortse från De väldiga belopp som skall lill för en rekonstruktion förstaten ensam svara för. Likaså påtar sig staten föriustläckningsgaranti för denärmaste åren. Det kan ifrågasättas om en större överflyttning av förmåner frånsamhällel till privatförmögenheter skett sedan den tid då kungliga föriäningarvar aktuella i vårt land. Ulskottsmajoritelensäger kort alt har all la slällning lill ell förhandlingsresultat,och det är riktigt. Men även om man är beredd atl läla värdet av ensammanslagning överskugga åtskilligt kan vi inte underlåta att kritiseraförhandlingsresultatet och pä ett par punkter trots allt föreslå nyaförhandlingar. Våravsikt är inte atl så söka pressa de privatägda koncernerna alt derasmöjligheter att bedriva annan verksamhet äventyras. Men vi borde till den nyastälkoncernen också ha överfört vinstgivande egendom. Vi har i reservationenpekat pä i första hand kraftrörelserna. har della väckt uppmärksamhet idebatten, och man förmenar att detta är en demonslrationspolitik. Men dåskulle vi inte ha fört in den. Inte heller skulle vi i vår reservation säga attom socialdemokratin pä nytt kommer i regeringsställning -närmast till handsefter valet 1979-vill vi ha omförhandling på tvä punkter: om den vinstgivandeegendomen, som också skall tillföras som apportegendom, och ommajoritetsförhållandena i de nya företagen. Jag skulle tro all såvälGrängesbergsbolagel som varit medvetna om detla. Frånutskottsmajoritetens sida har man i debatten inte velat uppmärksamma deninlösningsskyldighet frän statens sida som finns i avtalet - eninlösningsskyldighel av en karaktär vars motsvarighet jag aldrig tagit del avoch som innebär atl de tvä privata parterna själva kan begära att fö gä urföretaget men fö med sig enligt beräkningar minst 500 miljoner som värde av detsom de lämnar kvar. Detmesl inlressanla i sammanhängd är ändå förhållandet att man fastställt eltdatum från vilket man tidigast kan påkalla att få träda ur förelaget. Litelegendomligt konstruerat nämns tvä och ell halvt år från utgången av är 1982. Omman lite försiktigt räknar bakåt hamnar man ungeför vid den . Kandet vara en tillfällighet atl den tidpunkten kommer strax efter 1979? Nej,förmodligen har parterna haft klart för sig det motstånd som den fackligarörelsen riktat mot framför allt egendomsöverföringen, bristen påaffärsmässighet i uppgörelsen, ägarförhållandet i bolaget ochmajoritetsförhållandena i styrelsen. Naturiigtvis har man från motpartens sidahaft klart för sig all uppgörelsen inte har träffats utan att man har haftnågon kontakt med de poliliska instanserna pä arbetarrörelsens område. Man kandärför förvänta sig atl om en förändring äger rum vid valet , så skulle detkunna bli fråga om förändringar som de inte skulle vara beredda att godta,ochdärför har de skaffat sig den här garantin. Man måsle alltså koppla helainlösningsproblematiken till vad vi säger i vår reservalion. Där anmäler viintresset att , om vi för tillfälle till det, ta upp förhandlingarpå de här tvä punkterna. Förändringarna på det politiska planet harju så heltändrat förutsättningarna inom järn- och stålindustrin. Vi hade, såvitt vi nu Handelsstälsindustrin,m. Handelsstålsindu-strin, m. m. kanse, fullföljt programmet frän 1976 och genomfört förhandlingarna på det sättsom jag här har nämnt. Nya politiska förändringar kan naturiiglvis också ledalill förändringar i avseende på järn- och stålindustrins framtid. Jaghar lidigare sagl att vi inte avser att försöka så förändra ulvecklingen inomden nya stälkoncernen att man inte nu skulle kunna bedriva elt vettigt uppbyggnadsarbete.Det är i stället tvä viktiga punkter vi har pekat på,och det har vi ingenanledning att på något sätt undanhålla. Detär klart atl regeringen bär huvudansvaret för ett otillfredsställande resultati förhandlingarna. I och för sig är det inte överraskande atl de privaiaförelagen nätt så goda resultat. Del är möjligt atl del inte är medöversvallande entusiasm som regeringen funnit det nödvändigt att låla samhällelvidga sin företagsamhet. Jagtänker inte polemisera mol industriministern eftersom han inte är här. Jagciterar bara elt uttalande som han för någon lid sedan gjorde i Dagens Nyheter.Man förde där en diskussion om del inte är väldigt omfattande socialiseringarsom nu pågår, socialiseringar som genomförs av den borgerliga regeringen.Enligt sade : "Om del slumpar sig sä atl staten ökar sillengagemang i dagens läge är det inte avskräckande, del ar ett uttryck för aktivnäringspolitik." "Omdel slumpar sig sä." Dei är således någol av slumpens skördar som man haratl notera när angelägna samhällsingripanden måste till för atl klarasysselsättning och utkomst för människorna. Regeringenhar tagit på sig ett stort samhälleligt engagemang i företagen. Det är ettengagemang som jag i huvudsak betecknar som socialisering av förlusterna päförelagens villkor. Det gäller i allra högsta grad den uppgörelse som vi nudiskuterar. Förde mänga människorna i vårt land som är beroende av järn- och stålindustrin ärden viktigaste uppgiften nu att grunden läggs för en industri som blir effektivoch konkurrenskraftig. Del är ett väldigl arbete, som vi redan inlett. Den nyakoncernledningen tycks ha ett bra grepp om utvecklingsarbetet och en vettiginställning lill behovet av samverkan med de anställdas organisationer ochkommunerna. Densocialdemokratiska riksdagsgruppen har inte låtit några känslomässigabindningar till de lidigare besluten om stälämnesverket ochverksam-hetsuppläggningen, eller prestigen, avgöra vår bedömning av den nuföreslagna stålkoncernen. Vi accepterar alt utvecklingsgängen nu blir en annanoch att tidsförskjutningar för godtas i fråga om viktiga dellösningar. Till demräknar vi självfallet det stålämnesverk som beslutade om 1976. Enligtvår bestämda mening skall detta ämnesverk fogas in i den strukturplan somSSAB:s ledning nu arbelar med. Investeringarna blir dä inriktade på bådebasråvara, malm och ämnen sami en utbyggd vidareför-ädlingsindusiri. Jag skullegärna vilja fråga , som efterlyst åtskilligt här åtskilliga gånger,vilken ny lyp av sysselsänning jusl kombinationen mellan att under ett vettigttidsutrymme ägna uppmärksamheten åt både basrävaran - den metallurgiska delen -och en utbyggnad av vidareförädlingsindustrin, som skall kunna kompenserabortfallet av åtskilligt av det somkan komma atl inträffa, skall ge. Vitillåter oss alltså hysa en mera optimistisk uppfattning om den svenskahandelsslålsinduslrins möjligheter än den som kommit tilluttryck i direktör slutsatser och regeringens proposition. Denindustristruktur och sysselsättning som vi har lämnar inte något utrymmeför all ge upp vikliga områden. Ingen vågar nu säga att vi kan avvecklaåtskilligt av exempelvis vår järn- och stålindustri därför alt andrasysselsäitningsmöjligheter står till förfogande. har importenav järn, stål och plåt ökat väsentligt och motsvarat, såsom det har framhållitstidigare, en andel av av de produkier som används i . För intesärskill länge sedan var importandelen . Detär inte något, utslag av prolektionism att säga att vi borde kunna åsladkommaen produktion av mycket av vad vi importerar och därmed kunna trängatillbaka importen. Med andra ord: vi bör inom landets gränser kunna erövramarknader åter, liksom vi bör kunna konkurrera effektivt på utlandsmarknaden.Trotsalltärde bedömningarom konsumtionsökningen i världen som gjorts för denärmaste 10-15 åren att konsumtionsökningen blir ca . Denbedömningen gjordes av internationella prognosinstitut . Delkanske mest intressanta är dock alt de prognosinstitut som har gjortmotsvarande bedömningar för exempelvis den Nabsethska ulredningen harkommit fram till näsian exakt samma resultat. I Nabseths utredning sägs altökningen visserligen blir den här anförda men atl en förskjutning avtyngdpunkten för ökningarna sker till andra områden i världen. Jagsåg en artikel i som redovisade de nya planerna för ekonomiskoch industriell aktivitet i , där man uppger att man skall öka bl. Det låter mycket, men det innebär attFolkrepubliken skulle förbruka omkring järn och stålper capita. I är motsvarande förbrukning . En mångfaldliknande jämförelser skulle kunna göras, där naturiiglvis skalan från 50-60kilo upp till är utomordentligt rik. Delfinns således en framlida utvecklingspotential som ärenorm. Även om ländersomärstadda i industriell och ekonomisk utveckling kommeratl söka bygga upp enegen industri för alt lillvarataoch tillmötesgå efterfrågan, är del intesjälvklart att huvudvikten frän deras sida kommer atl läggas vid exporten föralt de skall fö tillgång lill kapital. Jag tror alt flera länder än kommeratl i ökad omfattning söka tillgodose sina egna och sin närmaste omgivningsbehov, vilket torde innebära att pressen från exempelvis mot deneuropeiska järn- och stålmarknaden kommer alt lätta. Dessutom kommer svenskindustri som leverantör av kvalificerad utrustning och medverkande i byggandeav hela anläggningar att kunna dra fördel av själva utbyggnadsprocessen iåtskilliga länder. 1detta sammanhang, herr talman, bör det vara angeläget att söka samverkan ocksåmed andra länders induslrier, exempelvis den österrikiska stålindustrin, inomramen för den statliga koncernen . Den framgångsrikaindustripolitiken från detla förelags sida har fört det fram till Handelsstålsindu-strin, m. m. Handelsstålsinduslrin, m. m. enposition bland världens främsla, med en verksiimhei som sysselsätter omkring 85000 personer och med just anläggningsarbeten världen över som viktiga inslag iuppgifterna. Delfinns, och kommer atl finnas, många nationer som efterfrågar svensk medverkanoch svenskt slöd för att kunna exploatera sina tillgångar. En aktiv internationaliseringär därför viktig, om vi inte skall ge upp våra möjligheter att på ett rimligtsätt exploatera eller utnyttja våra egna basråvaror och genom vidareförädlingtillgodogöra oss dem hemma och exportera. Naturligtvis erfordras härförytterligare forsknings- och ulvecklingsarbele. Mankan naturligtvis ställa sig frågan: Varför är vi inte lika framgångsrika påmarknaden som exempelvis i fråga om järn, plåt och stål? Svaret bordeligga i atl på detta område har vi inte sett om vårt hus, som jag tidigaresagt. Vi har inte investerat i teknik, utrustning och samordning. Uppgiftenär att ta igen de förlorade åren. Det kommer att kosta mycket av pengar ochansträngningar och erfordra en grundligare planmässighet, i vilkenomstrukturering och utbyggd förädlingsverksamhet tidsmässigt samordnas i denordning vi ställer anspråk på i fråga om vad som betecknas som socialtacceptabelt. Till detta måste vi ge mening och innehåll. Förändringari sociall acceptabla former är i princip krav på tidsmässigt diskussionsutrymmemellan företagsledning och anställda, gemensamma ansträngningar föratt finnalösningar, samhällets medverkan för alt fö fram annan sysselsättning omnedläggningar eller begränsningar är oundvikliga. För della måste vi ha lid ochråd. Först om dessa garantier ges kan en i och för sig angelägenomstrukturering finna förståelse. Tillsist, herr lalman. På de orter där brytningen i gruvorna försiggår och pä deorter där järn och stål produceras och förädlas har medborgarna rätt all slällakrav på samhället som garant för trygghet till arbete och utkomst. Vi anser detytterst viktigt att en samordningsplan för de mindre handelsstålverkendiskuteras med den nya stålkoncernen . Föratt man skall kunna fö vissagarantier för gruvhanteringen bör man undersöka om skrotanvändningen i verkenkan begränsas till vad vi harilandet av den varan,och i övrigt basera järn-ochstälframställningen på ämnen med malm som utgångsmaterial. Regeringoch riksdag skall också kunna följa det fortsatta utvecklingsarbetet inom SSABoch beträffande de mindre handelsstälverken, inte minst för att bevaka alt desamhällsekonomiska och regionalpolitiska hänsynen för spela den roll vitillmäter dem i sammanhanget. Jag yrkarbifall till de socialdemokratiska reservationerna. () kortgenmäle: I mitt anförande sade jag atl socialdemokraternasställningstagande, att godkänna riktlinjerna för det nya företaget men alt inte vilja godkänna förhandlingsresultatet, var eltmärkligt agerande. Ännu märkligare är det att reservanterna säger att de skallriva upp det resultat som har förhandlats fram med och Slora Kopparbergefter ett eventuellt regimskifte. Detta påstående är allvariigt av två skäl. För delförsta undergräver det förtroendet för staten som förhandlare. Kan man intelila på det avtal man ingår med staten även om del skulle bli enregimförändring? Det är i varje fall en praxis som har varit rådande i kommuneroch landsting sä långt tillbaka jag kan minnas. Del är en ny och farlig principsom reservanterna här knäsätter.