prot · G109125 · 1977-12-31 00:00:00 — Detta i sin turförutsätter att man erkänner de fängslades egen organisation som en part somman inom givna ramar kan diskutera med. Utskottethar en mycket märklig attityd i detta stycke, och f ö. också i en rad andrastycken i del här problemkomplexet, vilket jag skall komma till. Mansäger att förhållandet mellan föngar och fängelsemyndigheter inte är ettvanligt partsförhållande av den typ som är jämförbar med den som finns påarbetsmarknaden. Varförär det inte det? Fångarna används ju i arbete. Och om man jämför med den s. k.öppna arbetsmarknaden, så måste man ju konstatera att det där inte råder ettfritt och förutsättningslöst förhållande mellan de parter som man frånsamhällets sida juridiskt erkänner som förhandlingsparter. Även där skerförhandlingarna hela liden under trycket av bestämda sociala och juridiskarestriktioner. Man drar sig inte föratt erkänna, något annat vore ju absurt,all de lönearbetande har rätt att inla etl parisförhållande lill arbetsköparnai trots av att de lönearbetande arbetar i ett begränsat sammanhangoch är utsatta för olika restriktioner som inte drabbar arbetsköparna -kapitalägarna. De löneanställda är ju t. ex. förbjudna att besluta och bestämmaom produktionsmedlen. De äger inte dem - det är kapitalägarna som äger dem. Mendessa restriktioner i schemat hindrar oss ju på intet sätt att godkänna delöneanställda som förhandlingspart. Om man funderar enkelt, förnuftigt ochlogiskt på det hela så finner man att del i grund och botten inte är märkligarepå ett fängelse. Där finns självfallet också ett partsförhållande. Där finnsockså möjligheter att sätta upp en form av förhandlingsorganisation. Sedan ärdet klart att det som är förhandlingsbart måste ligga inom ramen förde allmänna restriktioner som präglar just föngelseförhållandena. Denekonomiska och sociala krisen i samhället har skärpt den sociala utslagningen ochutstötningen. Detta har framkallat bestämda typer av reaktioner från dehärskande, från etablissemanget. Ropen på s. k. lag och ordning, ropen påhårdare metoder, ropen på inskränkning i medborgeriiga fri- och rättigheter,ropen på ökad repression ljuder allt högre från skilda håll. I krisens spårföljer alltid vissa tendenser till desperation och panik hos myndigheterna somtar sig sådana uttryck. Det finns anledning att mycket skarpt varna för sådanatendenser i samhället. Det finns särskilt stark anledning att varna för dengenomslagskraft som sådana tendenser kan ha på de områden i samhället där manhar de mest nedtryckta och dem som har svårast att försvara sin rätt och somredan av olika skäl har sina medborgerliga fri- och rättigheter inskränkta. Detfinns ingen anledning att här blunda för den ökande tendens till våld ochgodtycke, riktad just mot dessa kategorier i samhället, som vi kan se framföross. Jagtycker att det är beklämmande och märkligt att när vpk, som i det här falletstöder sig på en rapport från Svenska röda korset om förhållandena på vissa avlandets fängelser, tar fram de mycket kritiska och negativa omdömen omförhållandena som utredarna från Svenska röda korset har avgivit, då blundar utskottetså totalt för denna problemalik att man inte med en rad kommenterar den. Manyrkar bara blankt avslag på vpk:s krav alt man med hjälp av en allsidig,parlamentariskt sammansatt utredning skall granska vad som egentligenförekommer och hur det står till på föngelserna. Viär också något besvikna på utskottets socialdemokratiska ledamöter, som intaren gammaldags reaktionär attityd till de föngslades organisation och till dessmöjlighet att fö framträda som en förhandlingspart gentemot kriminalvårdsstyrelsen.Vi hade önskat att det rått enighet om dessa problem inom hela arbetarrörelsen,för vilken det här rimligtvis måste vara problem som vi ser annorlunda på änvad de borgertiga krafterna i samhället gör - de som är för det beståendesamhället och som därför naturligtvis också har lättare än vi för atl accepteranedtryckande och repression. Det hade varit bra om hela arbetarrörelsen hadekunnat samla sig kring ett krav på en ordentlig granskning av vad som händerute på fängelserna och hur föngarna där faktiskt behandlas. Med detta vill jag rekapitulera kommunisternas krav imotionen 1468. Vikräver alltså för det första att isoleringsstraffet och säkerhetsavdelningarnaavskaffas. Fördet andra kräver vi att Förenade föngars centralorganisation erkänns somförhandlingspart i första hand gentemot och andramyndigheter. Vianser för det tredje att man måste tillsätta en förutsättningslösutredning om förhållandena vid fängelserna. Denna utredning bör enligt vårmening bestå av representanter för Förenade föngars centralorganisation,åt läkemedelsmissbrukare, , Röda korset,vårdpersonalens organisationer samt de sex riksdagspartierna. Med dettayrkar jag bifall lill vpk-motionens yrkanden. Årets budget för kriminalvården är av kända ekonomiska skäl begränsad.Justitieutskottets majoritet har funnit sig böra acceptera de avvägningar avtillgängliga resurser som förekommer i propositionen, och jag hemställer ombifall till de förslag som finns i justitieutskottets belänkande. Närjag säger delta betyder det inte att vi i justitieutskottet och kanske även dei i etl gynnsammare ekonomiskt läge skulle ha kunnat semer välvilligt på några av de ting som vi nu har tvingats att inte ta med. Jagtänker på sådana ting som anstalterna i och . Jag tänker ävenpå Rödjan, beträffande vilken vi har uttalat oss med stor försiktighet när detgäller nedläggningen. Jag tänker också i viss utsträckning på anslagen tillbiblioteksverksamhet. Låtmig dock när det gäller nedläggning erinra om - det är många som har gjort detredan - vad som har sagts från riksrevisionsverkels sida om att man borde kunnalägga ned 300-500 anstaltsplatser. Även om man nu genomför de nedläggningar somär omtalade i budgetpropositionen kommer man inte ens upp lill nedre gränsenför vad ansett möjligt. Det är naturligtvis riktigt attbeläggningssituationen har förändrats under detta år på det sätt somjustitieministern beskriver - antalet interner med långa strafftider har ökatväsentligt vilket ger vissa svårigheter att bedöma framtiden. Jagskulle vilja erinra om vad vi i betänkandet säger just om Rödjan därför att detger en bild av den osäkerhet som alla känner i detta ärende. Vi talar om atlman - om det totalt sett sker en förändring i beläggningssituationen eller omdet finns andra skäl - skall ägna särskild uppmärksamhet åt annexet Rödjan ochäven beakta det nuvarande platsantalet vid huvudanstalten. Men jag vill dcckbestämt understryka att det enligt vår uppfattning skulle vara mer skadligt attinte vidhålla det fattade beslutet om nedläggning än att hålla det helasvävande på det sätt som föreslås i reservationen. Ett ändratställningsi;agande i förhållande till förslagen i propositionen skulle innebäraatt man inger personalen förhoppningar som kanske inte kommeratt infrias. Detär faktiskt enligt min bedömning en sämre situation än ett besked om attnedläggning är förestående - för så vitt exceptionella omständigheter inteuppkommer. GunillaAndré har här talat för ett förslag som kom upp under behandlingen i utskottetoch som innebär att man skulle fördela minskningen av anstaltsplatserna påhuvudanstalten och annexet. Närvi penetrerade detta vid utskottsbehandlingen tyckte många att det fanns vissaskäl för förslaget med hänsyn till de goda resultat som behandlingen vid Rödjanvisat. Men när vi bedömde det från den andra synpunkt som vi har att beakta,alltså med utgångspunkt från de ekonomiska resurserna, fann vi att det var ett tämligenmeningslöst förslag. Därför vidhåller utskottet uppfattningen att Rödjan börläggas ned. LisaMattson beklagade att ingen hade motionerat om anstalten Backen och sade att vii utskottet inte kunde besluta någonting i det ärendet därför att vi inte hade någon motion.Jo, visst hade vi väl kunnat besluta i saken -utskottet harju ändåinitiativrätt, även i sådana här frågor. Men ett faktum är att vi diskuteradeförhållandet mellan anstalten Backen och anstalten Hageby, och vi kom fram tillatt den lösning som föreslogs i propositionen var försvarlig från vårdsynpunktoch ekonomiskt acceptabel. Så visst har vi prövat den saken på det sätt som manrimligen bör pröva de förslag som ställs. Lålmig så övergå till biblioteksreservationen, om jag får kalla den så.Reservanterna yrkar där på en plan för biblioteksverksamheten vidkrimi-nalvårdsanstallerna. Detta yrkande innebär såvitt jag kan förstå att manhar fångat upp äskande att biblioteksverksamheten skallbyggas upp till en kostnad av några hundratusen kronorper år. Skillnaden är atl man från socialdemokratiskt håll vill göra den härupprustningen . Iutskollsbetänkandet redovisar vi att den kommunala biblioteksverksamheten vidkriminalvårdsanstalterna bedrivs enligt avtal mellan de kommunala bibliotekenoch och att ersättningen till kommunerna utgår frånanslaget till biblioteksverksamheten. Om det nu är på det sättet att det finnsavtal mellan kommunerna och statsverket i denna fråga och kommunerna ärmissnöjda med den ersättning som utgår enligt avtalet, förefaller delåtminstone mig rimligl att i första hand kommunerna tar initiativet lilldiskussioner och förhandlingar med statsverket om ändrade ersättningar. Omman har denna grundläggande uppfattning måste man också säga sig att i så fallskall inte gå före och tala om att vi skall satsa mera pengar pådetta område och därigenom försvåra det för dem som skall förhandla. formulering i reservationen heter det att målet för biblioteksverksamhetenbör vara att staten påtar sig hela det ekonomiska ansvaret. Jag villifrågasätta om det verkligen står i överensstämmelse med de principer som vi iövrigt försöker leva efter, nämligen att de intagna vid anstalterna har rätttill samma kommunala service som övriga medborgare, oavsett vilken service detär fråga om. Den synpunkt som anförs i reservationen skulle kunna fö vittgåendeföljder om man överförde principen t. ex. till sjukvårdsområdet. Jag hoppas attdet inte är reservanternas mening att vi skall införa några nya ekonomiskaprinciper i detta hänseende. Jagkan i allt väsentligt instämma i vad i sade om deintagnas fackliga räuigheter. Jag delar helt uppfattningen att det inte ärrimligt att härieda fackliga rättigheter på detta område ur de fackligarättigheter som är beskrivna i medbestämmandelagen, helt enkelt därför atlmedbestämmandelagen -jag är medveten om att inte ser det på detsättet - handlar om förhållanden på arbetsmarknaden mellan arbetsmarknadensparter och i hög grad anknyter till den fria typ av förhandlingar som harutvecklats på detta område . Fackligarättigheter enligt medbestämmandelagen är förenings- och förhandlingsrätt,rätten att sluta kollektivavtal, rätten till viss information, rätten tillkonflikter, fredspliktsproblem och annal sådant. kan inte utan vidare förasöver till andra områden utan är speciellt avpassade för arbetsmarknaden. Jagkan inte se - som säger - parallellen mellan att de intagna påanstalterna utför ett arbele och det arbete som förekommer på den privata ochoffentliga arbetsmarknaden - det rör sig om arbete med delvis helt olikasyften. motion som försvarade talas det om - och han tog också uppdet i sitt anförande - isoleringsstraffet. Med anledning därav kan det varaangeläget att erinra om att isoleringsstraffet avskaffades 1976 somdisciplinstraff och inte längre används. När jag hänvisar till delta brukarJörn säga: "står här i talarstolen och talarutifrån rent formella utgångspunkter." Det är naluriigtvis riktigt, detgör jag. Men det formella måste ligga i botlen på en sådan här diskussion, ochsedan finns det klara linjer för när en sådan åtgärd som isolering elleravskiljande av interner från varandra kan tillgripas. Det finns vissamöjligheter kvar. Detta kan man misstolka om man vill beskriva situationensådan den kan vara i något enstaka undantagsfall men inte som den är normalt.Möjligheten att hålla de intagna tvångsvis skilda från varandra finns alltsåkvar och kan användas om det är nödvändigt t. ex. med hänsyn till riketssäkerhet, om det föreligger fara för intagens egen eller annans säkerhet tillliv eller hälsa eller för allvariig skadegörelse på anstaltens egendom ellerför att förhindra att intagen utövar menligt inflytande på andra intagna. viftar undan dessa skäl som något som man inte skall ta hänsyn tilloch menar att andra, dunkla repressiva motiv ligger bakom det förhållandet attdessa möjligheter finns. Det är väldigt svårt att föra en diskussion med enperson som inte kan acceptera att det finns andra skäl än de han själv tyckerär bärkraftiga, och det är det vanliga i en diskussion med Svensson.Därför skall jag inte fördjupa mig mer i den här frågan. Jag nöjer mig med aU yrka bifall till utskottets hemställan över helalinjen. (vpk) kortgenmäle: är ju som alla konservativa. När han saknar ordentligaargument, blir han ohövlig. Då beskyller han mig för att sakna sinne för andrasskäl. Det är möjligt att det är en riktig beskyllning, men den gäller i så falllika mycket för . Han saknar ju sinne för mina skäl och vill intealls acceptera dem. Den typ av diskussion vi då för blir något löjlig. Vadgäller frågan om fångars fackliga rättigheter vill de borgeriiga och tyvärrockså socialdemokraterna införa ett juridiskt synsätt, ett rättsligt synsättsom innebär att man skall ha en viss kategori medborgare, nämligen de som finnspå fängelserna, vilka i det avseendet inte skall kunna tänkas ha några somhelst räuigheter. De skall vara berövade de rättigheter som andra medborgare isamhället åtnjuter. De skall inte ens i begränsad mån kunna tänkas ha fackligarättigheter. Menvarför måste man del? Varför är partssiluationen annorlunda innanför murarna påett fängelse än vad den är ute? Det är klart att det är en skillnad, det inser ju varoch en. Men alla partsförhållanden, alla förhandlingar försiggår ju underolika typer av restriktion. Vi har inga förhandlingar som pågår i ett lufttomtrum under absolut frihet. Det finns ju restriktioner i fråga omförhandlingsförhållandena mellan de fackliga organisationerna på den öppnaarbetsmarknaden och kapitalisterna. De försiggår inte fritt. Det finns massorav saker, som det aldrig kan förhandlas om därför att förhandlingsrätlighelernainte gäller. Detär inte alls märkligt att ha fackliga rättigheter för föngarna på ett föngelse.Det är bara det att dessa fackliga rättigheter måste utövas inom de ramar ochmed hänsynstagande till de restriktioner som råder i den speciellafängelsemiljön. Men inom dessa ramar finns ett utrymme av sådant, som mycketväl skulle kunna vara förhandlingsbart. Det är inte märkvärdigare än att man t.ex. inskränker vissa fackliga rättigheter, vissa förhandlingsbara ting i ettkrigstillstånd t. ex., och på den öppna arbetsmarknaden kan del mycket vältänkas att man för sådana restriktioner. När det gäller speciella typer avarbeten, där säkerhetsskäl kan vara särskilt starka eller arbeten som utförs isamband med stora naturkatastrofer eller liknande, kan naluriigtvis inte sammatyp av förhandlingsfrihet råda som i normala fall. Därförärdetinget principiellt märkvärdigt att erkänna denna-som det blir i praktiken -begränsade förhandlingsrätt för föngarna. Det typiska är att det finns enskillnad i synsätt mellan mig och . ser inte detviktiga i att etl medansvar, ett medinflytande och en förhandlingsrätt kan haen positiv och frigörande effekt som ett led i en vettig och demokratiskbehandling av föngarna. HANSPETERSSON i (fp) kort genmäle: talade om att han delade min uppfattning. Därför tyckerjag att det är beklagligt att utskottet inte mera har deklarerat någonviljeinriktning till förändring av föngarnas situation, så att dessa kan föstörre möjlighet att påverka. Om vi över huvud tagel skall komma någonslans inomkriminalvården, måste väriden innanför murarna åtminstone till en del vara likaden värtd som finns utanför. Den värtd eller det samhälle, dit de som sonatsitt brott skall återvända, det öppna samhället, måste i någonform slå igenom även i våra anstalter: ansvaret, medbestämmanderätten,möjligheten att kunna påverka och ulveckla människan utanför fängelset. Sammasaker -ansvar i fängelset, möjlighet till medbestämmande i fängelset, möjlighettill att påverka innanför fängelset, låt vara av mindre omfattning, påverkarockså positivt de människor som finns innanför murarna. Det är alltså enligtmin uppfattning ytterst angeläget att vi nu går vidare. () kortgenmäle: Jag hade tänkt ägna min replik åt , men Hans Peterssonsuttalande gör att jag ändå måste erinra honom om att han står bakom utskottetshemställan. Därför är vi väl ändå i alll väsentligt överens på den här punkten. NärJörn så intensivt tar upp frågan om förhandlingar sker det på ett sättsom om han helt och hållet bortser från de bestämmelser för de intagna som ändåfinns om möjligheter lill överläggningar med anstaltsledningen. Inbördes kande också överiägga i frågor, som är av gemensamt intresse för dem. kan naturligtvis säga: Här kommer vi till den klassiska skillnadenmellan förhandlingar och överiäggningar, dvs. att överläggningar normalt inteutmynnar i en överenskommelse eller ett avtal, medan det däremot iir detnormala i ett förhandlingssammanhang. Jaghar levt, , med situationen atl vara hänvisad till överläggningari att jag vet, att om man sköter det arbetet på etl något så närförnuftigt sätt, kan man komma fram till avtal och förhandlingsresultat som ärrätt så hyggliga. (vpk) kortgenmäle: Det är en ganska lustig situation. måste ju varamedveten om alt det han nu säger i sin replik - att det redan finns vissamöjligheter till inbördes överläggningar, någon form av dialog mellan defängslade och fängelsemyndigheterna, kriminalvårdsmyndigheterna, sådan dennadialog nu är - innebär att han tycker att dessa möjligheter är bra. Detär alldeles utmärkt. Men vad skulle då hindra att de som deltar i sådanaöveriäggningar erkänns rätt att framträda på ett kollektivt och organiseratsätt inom ramarna för de bestämmelser som råder i den här typen av anstalter?Om ger det erkännandet att den här överiäggningsrätten ärfullständigt naturtig, varför kan då inle också rätten atl i organiserad formframträda i samband med sådana överläggningar bli erkänd? Jag kan inte se attdet finns något principiellt hinder mot det. Inga som helst argument haranförts här som från rättslig synpunkt skulle vara giltiga emot att t. ex.Förenade fångars centralorganisation erkänns som en förhandlande part. Sedanmåste väl ändå vara medveten om den aningslösa -jag höll på attsäga nästan naiva - innebörden i vad han säger. är advokat - detär möjligt att han har någon annan kapacitet också - och har levat med den härtypen av överläggningssituationer och tyckt atl de kunnal ledatill bra kompromisser, bra resultat, de också. Ja, men, , detärju fullständigt ointressant. Vadvi diskuterar ärju inte liv och position i samhället. Det ärmycket troligt att han genom olika övertäggningar kan nå resultat i brakompromisser med sina motparter - han som lever utan de restriktioner som råderi etl fängelse, han som lever som en fri medborgare utan att vara fängslad ochkan möta sin motpart på någoriunda lika villkor. Vadvi diskuterar är situationen för de människor som på grund av att de ärfängslade inte kan möta sin motpart på lika villkor utan alltid riskerar altutsättas för det speciella nedtryckande och godtycke som råder i en sådansituation. Det är deras rättsliga ställning, deras integritet och möjligheteratt på ett vettigt sätt föra fram sina intressen i fackliga former som vi skallstärka. påpekade alt i enrapport uttalade att platsantalet på kriminalvårdsanstalterna kunde minskas medytterligare 300-500 platser. I budgetpropositionen har utföriigt redovisats attdetta inle är möjligl f n. Beläggningen främst på de slutna riksanstalternaharju ökat sedan rapporten avgavs. Trotsdetta har vi fortfarande ett visst överskott på platser. Såsom exempel kan jagnämna läget . Denna tid av året utmärks erfarenhetsmässigt av högbeläggning. Det nominella antalet platser på anstalter och häkten var då 5 400och det tillgängliga antalet platser 5 000, medan beläggningen inte var fullt 4100 platser. Beläggningssiffran var 3 800 platser. Både på öppnaoch på slutna lokalanstalter är beläggningen 81 96. Det bör dock framhållas attden lägsta belastningen förelåg på häktena. Marginalerna är alltså inte längreså stora som . Detta gäller särskilt när de nedläggningar hargenomförts som diskuterades i samband med budgetpropositionen . Motden bakgrunden är det också en mycket begränsad nedläggning som regeringen harbeslutat och sedan redovisat i årets budgetproposition. Fråganom vilka anstalter som skall läggas ner har övervägts synnerligen ingående inomkriminalvårdsstyrelsen och . Alla kända faktorer avbetydelse har vägts mot varandra. En utgångspunkt har därvid naturligtvis varitatt de principer som slagits fast kriminalvårdsreform inte rubbas.De fackliga organisationerna har varil inkopplade. Man har vid dessaöverväganden noga beaktat bl. a. möjligheterna att bereda personalensysselsättning på intilliggande anstalter. Det är f ö. främst hänsynen lillpersonalen som gör att vi har så pass lång framförhållning innan beslutet måsteha genomförts. En stor del av arbetet har bedrivits inom den projektgrupp åtvilken jag har uppdragit att ingående kartlägga anstaltsbeståndet och dra uppriktlinjer för framtiden. Dethar gjorts gällande att det funnits anledning att avvakta etl bältrebeslutsunderlag innan beslut fattats. Jag anser emellertid att i ärendet harförelegat alll det beslutsmaterial som rimligen har kunnat tas fram. Man får haklart för sig att inte själv styr utvecklingen utan attbeläggningen främst beror på brottsulvecklingen samt verksamheten hosdomstolar, åklagare och polis. Det är därför inte möjligt att ställa säkraprognoser om beläggningen på anstalterna. Som har framgått av vad jag har sagttidigare visar dock enligt min uppfattning det material som finns tillgängligtatt utrymme finns för vissa ytterligare nedläggningar av öppna platser. Mot denbakgrund som jag nu har angelt och då budgetläget gör sparsamhet nödvändigfattade regeringen det aktuella beslutet. Jagvill här skjuta in att det just nu finns tjänstser lediga på häktet iMariestad. Även det talar i sin mån för att beslutet i frågan inte bör uppskjutas.1 sammanhanget kan påpekas att regeringen också överväger ett förslag omändring i fråga om Tidaholmsanstalten, som medför att personalen på anstaltenökas. Det har också gjortsgällande att, när nedläggning sker, den inte bör Jagmedger gärna att Mariestadsanstalten och Rödjan fungerar bra och atl, om Rödjanläggs ner, kommer att sakna öppen lokalanstalt. Man kanemellertid i sammanhanget inte begränsa sig bara till länet utan måste se påhela den aktuella kriminalvårdsregionen. Den omfattar och Älvsborgslän. Där finns också den öppna lokalan-stallen Ollestad med 40 platser utanförBorås. Om det skulle behövas, har vi också den slutna lokalanstalien iVänersborg och den öppna riksanstalten i att tillgå Förslagihar också väckts om alt, i stället för en fullständig nedläggning, antaletplatser skulle skäras ner dels på Rödjan, dels på Mariestadsanstalten. Jag villunderstryka att en sådan lösning i stort sett skulle eliminera den besparingsom har åsyftats med regeringens beslut. Erfarenheten visar nämligen att det,såsom har framhållit, vid en sådan åtgärd inte alls går att uppnåsamma personalminskning och besparing i övrigt som om en hel anstalt läggs ner. Avslutningsviskan jag försäkra alt både och departementet noggrantföljer beläggningsulvecklingen inom kriminalvården, så att resursernafortlöpande kan anpassas efter behoven. Som framgår av budgetpropositionen ärvi också i färd med att ytteriigare bredda kunskapsunderiaget på området. Detär tänkbart att en sådan fördjupad kunskap gör det möjligt att - i linje medriksrevisionsverkets rapport - gå längre i anstaltsnedläggningar än vadregeringen nu har förordat. 1 dagsläget anser jag dock att regeringens beslututgör en lämplig avvägning. LISAM.-TTSON (s) kort genmäle: