prot · G109121 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag skall för min del inte diskutera kungörelsen; jagvill bara konstatera att den - och detta kanske är nödvändigt - innehålleroklara och subjektiva värderingar. Jag tänker då på sådana uttryck som"har avgörande betydelse för sysselsättningen i bygden","synnerliga skäl" osv. Dessulom vill jag uttrycka förhoppningen attdenna kungörelse inte skall kunna användas för att skapa sysselsättning i enkommun om den skapar motsvarande arbetslöshet i en annan. del av interpellationen som berör i rör det sig om enföreslagen nedläggning av denna fabriksenhet och en flyttning av verksamhetentill . 70 arbetstillfällen försvinner från . Lika många lärskapas i . För detta söker koncernen statligt regionalpolitiskt stöd. Ifabriken i tillverkas kylvärmepumpar och kylvärmeåtervinnare för butikeroch andra användningsområden inom kylvärmetekniken. Det är alltså en högtspecialiserad produktion, en produktion som ligger i takt . I Kalmartillverkas värmepannor. Det rör sig alltså om två vitt skilda områden, om tvåvitt skilda tekniker. De anställda i frågar sig förvånat om det kan varavettigt att staten skall träda in med regionalpolitiskt stöd -ett stöd sommedverkar till att göra dem själva arbetslösa - för alt uppföra en nyfabriksbyggnad i för en kostnad av i runda tal 25 miljoner. Dagligenupplever de ju atl de har en väl fungerande produktionsanläggning, attbyggnaden är modern, att det finns möjligheter för utbyggnad osv. Nukan jag bara med glädje konstatera att industriministern inte är beredd altföreslå statligt regionalpolitiskt stöd om inte lar ansvar föran de anställda i bereds fortsatt anställning. Det måste såvitt jagförstår vara det enda vettiga. Och för att nu inga som helst missförstånd skalluppslå, så förutsätter jag att denna formulering självfallet innebär enanställning i och inte ett erbjudande om att fö fiytta lill ennyuppförd fabrik i . Vill industriministern vara vänlig och bekräftadetta? Tillsist, herr talman, en något hypotetisk fråga, som dock har en realistiskanknytning med hänsyn till de uppgifter jag fåll. Anlag att under givnaförutsättningar - dvs. fortsatt anställning i , utvidgning av nuvarandeproduktion i osv. och med hjälp av statligt stöd - den omtalade25-miljonersfabriken byggs. Om produktionen då visar sig olönsam uppkommer kanskekravet på att flytta TeknoTerms produktion från . Omverkningarna av att företag och produktlon flyttas från en kommun till en annan Omverkningarna av att företag och produktion flyttas från en kommun till en annan alltså: Kan en koncern pådelta sätt komma runt befogade villkor när det gäller regionalpolitiskt stödoch hur påverkar det i så fall del utbetalade statliga slödel? Får jag svara på den senast ställda frågan först, rent principiellt.Här blir det i första hand fråga om etl lokaliseringslån, och självfallet harförelaget ett ansvar för att uppfylla de villkor som är förknippade med dettalån. Skulle förutsättningarna för lånet radikalt förändras är företagetsjälvfallet också i princip återbetalningssky Idigt när det gäller lånet liksomöver huvud taget när det gäller det regionalpolitiska stöd som har lämnats idet aktuella fallet. Jagvill inte ge mig in på en hypotetisk diskussion utifrån del här speciellaprojeklet, eftersom det befinner sig på etl stadium av beredning, där det intevore rimligt att ta upp en diskussion om hur beslutet kan komma att gestaltasig. Men min principiella inställning är alltså: Om inte företaget förmårfullgöra de åtaganden det har gjort är självfallet också del regionalpoliliskastöd som har utgått förverkat. HANSPETERSSON I (fp): Jag förstår industriministerns tveksamhet när det gäller alt diskuteraen hypotetisk fråga. Det är möjligl att jag verkar alltför misstänksam, somförsöker konstruera problem som kanske inte uppstår i verkligheten. Bakgrundenär denna, och det är väl knappast någon hemlighet: Det har uttryckts tveksamhetom huruvida förelaget i skulle ha någon framtid som tillverkare avpannor . Där är vi snart, och ett sådant förhållande skulle i siginnebära en nedlrappning av denna verksamhetsgren. Då behövs naturtigtvis ettnytt produklprogram, vilket skulle kunna bestå av kylvärmepumpar ochkylvärmeåtervinnare, dvs. de produkter som framställs i . Därpåberor min tveksamhet och den hypotetiska frågan. Sedanbad jag industriministern om en bekräftelse - och industriministern glömde attge den - på atl de anställningar som det rör sig om skall ske i kommunoch inte innebära ett erbjudande om att följa med till . Får jag komplettera mitt svar till i med altsäga följande. Beträffandefrågan var de anställda i kan beredas fortsalt sysselsättning kan jagsjälvfallet inte ge mig in i en detaljdiskussion. En strävan måste vara attsysselsättning kan beredas på vederbörandes bostadsort, men jag kan inte pådetta stadium låsa förutsättningarna. Vi lar upp en diskussion med förelagetutifrån förutsättningen att de anställda kan beredas sysselsättning i ,men huruvida detta önskemål till punkt och pricka går att uppfylla kan jag inte diskutera. Överläggningen var härmedslutad. § 9 Om den statliga tekopolitiken Industriministern erhöll ordet för attbesvara (vpk) anmälda interpellation, 1977/78:151,och anförde: delsvid vilken nivå mellan dagens knappt 45 000 människor och ett sämstaprognosalternativ av 6 000 människor som jag anser att svensk tekoindustriskall ligga, delsvarför både regeringspartierna och socialdemokraterna avslog vpk:s krav på altskydda nuvarande nivå på sysselsättningen inom tekoindustrin, delsvid vilken nivå jag anser att importandelen inom konfektion och trikå skallstanna och om denna nivå är högre än dagens, delsom regeringen arbetar med någon plan för atl tillskapa alternativa arbeten inomSjuhäradsbygden och om så ej är fallet varför man inte gör det. Regeringens lekopolitikgrundas i huvudsak på följande målsättningar. Vimåste av nationella säkerhetsskäl slå vakt om för landel nödvändigproduktionskapacitet på tekoområdet. Mot bakgrund av de mål för försörjningsberedskapensom har antagils av (propositionen 1977/78:42) kan kapaciteten inombranschen ännu bedömas vara tillräcklig om man undantar vissa avgränsadeområden. Etlsådant undantag är exempelvis bomullsindustrin, där kraftfulla åtgärder harsatts in för att bibehålla en nödvändig produktionskapacitet. Somjag har haft lillfälle att framhålla här i kammaren ärsysselsättningsskäl ingen internationellt hållbar motivering föratt med direktstatligt stöd på sikl vidmakthålla en hel bransch vid en viss storlek. Ävenandra skäl lalar naturtigtvis mot atl i stor omfattning bibehålla produktionsom inte är konkurrenskraftig. Dethar således ännu inte varit möjligt atl hindra en fortsatt nedgång inom storadelar av tekoindustrin. Vi måste därför se till atl nedgången sker med så storhänsyn som möjligt lill de sociala konsekvenserna förde människor som berörs.Vi har här satt in det särskilda äldrestödet för tekoindustrin. En kraftfullbegränsning av lågprisimporten har införts. Regeringen har vidare tagitinitiativ lill en rad åtgärder i syfte all skapa ersätlningssysselsättning påde orter, bl. a. inom , som berörs av nedgången inom bl. Jag har tidigare redovisat dessa ålgärderför , senast vid en interpellationsdebatt . Somen viktig del i regeringens tekopolitik ingår också omfattandeinduslripolitiska satsningar på de utvecklingsbara delarna i branschen. Jagvill här erinra om rationaliseringsstödet som syftar till att ökaeffektiviteten inom konfektionsindustrin, stödet för atl utveckla enframgångsrik export och del extraordinära finansiella stöd i form av särskildastrukturgaranlier som syftar till alt hjälpa den livskraftiga delen avlekobranschen alt komma över den nuvarande krisen. Mot bakgrund av dessamålsällningar för lekopolitiken och det synnerligen Nr 121 omfattande och samordnade batteri av åtgärder som har beslutats -jaghar Måndagenden inskränkt mig till de viktigaste - är det för mig obegripligt hurJörn 17 anril 1978 Svenssoni motiveringen till sina frågor kan beskriva detta som att varje antydantill politisk målsättning beträffande den svenska tekoindustrin Omden statliga saknas. tekopolltiken 'de\\.a anser jag mig i stort sett ha besvarat frågor. mig för tydlighets skulllägga till följande. Vadgäller frågorom sysselsättningen och importandelen påtekoområdet är del, som har framgått av vad jag har sagt, enligt regeringenssynsätt inte möjligl att inrikta lekoåtgärderna på alt behålla antaletanställda eller importen vid en viss fixerad nivå. Vadgäller frågan om alt tillskapa alternativa arbeten inom är deolika aktiviteter som regeringen har initierat enligt min mening f n.tillräckliga. Jag är självfallet beredd att överväga ytterligare åtgärder om såskulle visa sig nödvändigt. JÖRNSVENSSON (vpk): Jag lackarför svaret. Jagnoterar att intresset för tekokrisen just inte är på toppunkten iriksdagens kammare. Svaretär som sig bör avgivet på det särskilda språk som jag brukar kalla riksdags-och regeringssvenska. Typiskt för del språket är alt det sällan går atl användaför en rak, enkel och klar kommunikation. Däremot är det mycket användbart närman vill undvika att besvara frågor och ändå synas besvara dem eller när manvill tala intresserat och utförligt om viktiga samhällsproblem utan att fördenskull egentligen säga något. Jag vill ge industriministern den komplimangen atthan hör till kammarens absoluta mästare närdet gäller alt använda den sortensspråk. Han kan nästan mäta sig med både statsministern och oppositionsledaren. Nuär det dock inle bara så att industriministern egentligen inle svarar på minafrågor. Det är också så alt han är oklar belräffande stora delar av regeringensegen syn. Det han sagt stämmer inte med vad han sagt i andra sammanhang.Jag skall återkomma lill den sidan av frågan. Jagtar upp fem skilda punkter av tekoproblemei, som berörs i interpellationen ochi svaret. Förstoch främst säger industriministern atl man inte kan inrikta tekopolitiken på enviss sysselsättningsnivå . Varför inte del? Varför måste manacceptera den totala mållösheten? Varför måste man bara sitta och finna sig iatt tekoindustrin raseras och folk kastas ut i arbetslöshet? Industriministernär väl inte så fixerad vid de mancheslerliberala ekonomiska teorierna att hanfullständigt böjer sig. Ochäven om man nu skulle böja sig för en viss marknadsutveckling som man av en eller annan anledning anser oundviklig, kan man ju ha något begrepp om proportionerna. Även om man inte har en viss styrningspla nering för alt styra fram en viss målsättning för tekoindustrin när det gäller 136 antalet jobb ulan bara har en anpassningsplanering,som avser att följa upp denutveckling som del privata kapitalet och marknadskrafterna driver fram, kan manju fördenskull ha en uppfattning om vardenna utveckling kommer att hamna. Detgår nämligen att kalkylera en målsättning för den totala sysselsättningen. Manvet ungefär hur konsumtionen av tekovaror utvecklas, och det man inte vet kanman beräkna med hänsyn till ändrade ekonomiska förhållanden. Man kan görarimliga kalkyler över köpkraft och konsumtionsmönster, och sådana har f. ö.redan gjorts i en rad skilda sammanhang, bl. a. närdet gäller tekovaror. Om mankombinerar delta med kalkyler över export och import, så får man ett mått påunderlaget för svensk produktion av skilda typer av lekovaror. När man sedanlägger in vad man vet om produktivitetsutvecklingen, kan della underlag vidvarje given nivå i princip översättas i antal arbeten. Industriministernsdunkla och obestämda svar visar bara att man inle alls är intresserad av dettainom regeringen. Del är egentligen delsamma som att man inte är intresserad avhur många människor som skall berövas sina jobb. Med en sådan mållöshet, med ensådan brist på kvantifieringar, kan man ju heller aldrig beräkna anslag ochomfånget av arbetsmarknadsåtgärder, socialpolitiska insatser eller annal. Detär atl lämna tekoindustrins och tekoarbetarnas öde åt slumpen. Det är det jaghar kallat brist på tekopoli-uk. Blandde åtgärder industriministern sedan åberopar är de nya importöverenskommelserna.Lågprisimporten skall skäras ner, lovar . Ja, det är nog bra, menfrågan gäller hur mycket. Skäras ner i förhållande till vad? Det framgår inteav svaret. Vi har fått mycket drastiskt ändrade förhållanden under 1970-talet.1974 var importandelen för konfektion och trikå litet över 50 96, räknat jämntöver på alla produkter. 1976 hade andelen drastiskt stegrats till 67 96. Under1977 tordeden ha stigit till ca 75 96. Till vilken nivå skall den då skärasner? Om man vill bevara den nuvarande sysselsättningen inom konfektion ochtrikå måste man av allt att döma ner till i närheten av nivå. Menefter vad jag kan läsa mig till är del inte delta regeringen strävar efter. Detskulle nämligen kräva att man skar bort hela eller slörre delen av importenfrån mer eller mindre renodlade fascistländer som , , Hongkongoch . Det är vad vpk har krävt i olika sammanhang. Del är också motden bakgrunden vi kritiserat den socialdemokratiska oppositionen, som å enasidan säger atl den vill behålla sysselsättningen inom teko och å andra sidansäger alt den vill acceptera en importandel av 70-75 96. Det menar vi är tvåmål som är oförenliga med varandra. Om man över huvud taget har någol som helslbegrepp om vilken sysselsättning man vill bevara, då måste man också kunna angeåtminstone vilken importnivå som är den önskvärda. Jag frågar alltså på nytt:Vad anser industriministern vara en önskvärd nivå för importen? Och med vilkensysselsättningsnivå är denna nivå förenlig, enligt hans mening, ifall övrigafaktorer förblir oförändrade? Vidarevilljag kritisera den medvetet oklara karaktär regeringens talesmän alltförofta ger åt sina uttalanden i tekofrågan. Olika talesmän för regeringspartiernagör nämligen helt motstridiga offentliga uttalanden. De säger en sak omde är folkpartister, en annan sak om de är centerpartister. De säger en sak iKinna, en annan sak i Slockholm. De säger en sak om de är lokala riksdagsmän,en annan sak om de är ministrar. Och industriministern själv generar siguppenbarligen inte för alt säga ett när han är ute på lokalplanet och ell annalnär han står i . Närindustriministern var i sade han all det inte alls var fråga omatt minska sysselsättningen inom den statliga tekokoncernen - detta i polemikmot den propaganda som bl. a. den lokala vpk-gruppen gick ut med i samhälletden dagen. Men sade han enligt riksdagsprotokollet attregeringspropositionen i frågan byggde på förulsätlningen att 1 500-2 000 jobbinom koncernen skulle bort. Närindustriministern var i sade han: Vi har inte råd att förlora ettenda tekojobb. Det var naturligtvis ett populärt yttrande. Men sadehan i att det är "ofrånkomligt att acceptera en fortsalt nedgånginom lekoindustrin". Varförger inle folk ute i och på andra orter etl raktbesked? Varför säger han en sak i och en annan sak i ? Varförinte säga det han tänker - nämligen alt regeringens politik går utpå att lekoindustrin skall fortsätta minska sin sysselsättning och alt NilsÅsling i princip inle ser något slut på den processen eller i varje fall inteär beredd atl ange någon miniminivå där man kan länka sig alt processen larslul Den16 mars sade industriministern i att 1976 och kapacitet inomtekoindustrin var mer än tillräcklig sett ut beredskapssynpunkt. Och hanförutsåg ytterligare nedskärningar . Min fråga är återigen: Vidvilken nivå skall detta sluta? Industriministern tycks antyda i sina yttrandenatt det finns ell slags miniminivå, som är betingad av försörjningsberedskapenvid en eventuell avspärrning. Var ligger denna miniminivå? Och är det denminiminivån som så att säga utgör regeringens faktiska målsättning förtekoindustrin? Någon uppfattning om della måsle väl ändå somindustriminister ha. Det är ju meningslöst all fatta beslut om enförsörjningspolilisk målsättning och sitta i och utforma enproposition om en försörjningspolilisk målsättning om man inte vet vad denegentligen innebär. Hurär det möjligl att ha en så dogmatisk och 1800-talsmässig syn påindustriutveckling, marknad och konkurrens som den industriministern redovisarhär och har redovisai i andra sammanhang? Med denna gamla manchesierliberalismblir ju allting som händer i ekonomin någon sorts oundviklighet. Tekokrisenblir någonting obönhörligt som man bara måsle underkasta sig. Hör bara på vadindustriministern säger i olika sammanhang: Sysselsättningsskäl är ingenhållbar motivering för att med statsstöd upprätthålla en bransch - produktionsom inte är konkurrenskraftig skall inle bibehållas. Så låter del: passivt ochundergivel, en underkastelse under de s. k. marknadskrafterna. Delär självklart att så länge vi lever och verkar i ett kapitalistiskt samhälle såmåste var och en inse att man inte kan fullständigt åsidosätta de ekonomiska lagar som därfinns. Men också i ett kapitalistiskt samhälle kan Nr 121 ekonomiska lagarfås att fungera på skilda sätt. Vi vet alt även de privata Måndaee rlenkapitalägarna åsidosätter konkurrens och teoretiskt renodlade marknads- 17anril 107S Det kan naturligtvis också staten göra genom olika åtgärder.Konkurrenskraften är nämligen inget givet som , .. man bara underkastar sig.Den kan påverkas genom olika prissältningsme- , ,. toder, genom lägrekapitalkostnader, genom restriktioner mot ren dumping osv. Men det förutsätteratl man verkligen företar medvetna åtgärder och att man följer upp dem. Man kaninte bara ösa ut hundratals miljoner i stöd åt privatföretagen och sedan intepåverka vare sig medlens användning eller ägande- och maktförhållandena inombranschen. Fördet femte är industriministern förvånad över atl jag anklagat regeringen föratl sakna målsättning för tekoindustrin. Men en sådan anklagelse är väl ändåhelt berättigad. När själv inle vet hur många som skall avskedas,när han inte vet vilken imporlnivå som skall eftersträvas, när han inle vel varminimigränsen går fören beredskapspolitiski acceptabel inhemsk tekoproduktion,ja, då har man ju ingen tekopolitik. Vel man inte vart man syftar, kan man integärna ha någon politik för ett sådant mål. Nuhänvisar till sin redogörelse i - interpellation inlämnats. Där har han, enligt utsago, lagt fram ellprogram för alt skapa alternativ sysselsättning. Vad är det för något hanbenämner alternativ sysselsättning? Ja, inle var del myckel han kom med den 11april, om man får tro protokoll. ,och skall ingå i den grå zonen. De kan också tänkas få direktlokaliseringsstöd, inte bara lokaliseringslån. Det skall alltså vara en del iansträngningarna alt skapa alternativa arbeten i stället för den lekoindustrisom vacklar. Men vad ger det för jobb? Det ger inga jobb, det är ju bara ettlöfte alt kan få stöd, om någon privatföretagare vill ställaupp och begära sådant, dvs. om det finns lokaliseringsbara företag. Men för atlskapa sådana gör ju regeringen ingenting. Atl hitta lokaliseringsbaraprivatföretag tillhör som bekant inte del lättaste. Dethar lillsatls en arbetsgrupp inom länsförvaltningen, säger industriministernvidare. Den har fån pengar för alt leta upp ersällningsproduktion. Ja, den harju blivil sorgligt ryktbar på kuppen, höll jag på atl säga. Den här gruppen harbl. a. sysslat med dels. k. Indevoprojekiet, som blivit något av en länsskandali . Det är projeki som, enligl företagareföreningens chef, hittillsgivit fem arbeten. Statsföretaghar fått 2 milj. för atl söka ersällningsproduktion. har inget kommitul av detta. Vi vet också att statsföretag pressas av den ekonomiska krisen ochav krav från många bygder. Sedannämner industriministern som en del i del - som han säger - medvetna batteri av åtgärder han har låtit genomföra rationaliseringsstödet. Ja visst, jag tvivlar inte etl ögonblick på alt det kan vara riktigt att i eneller annan form - kanske inte i just den här formen - understödja en rationalisering inom delar av tekoindustrin. Men det var inte det jag frågade efter, utan jag frågade efter sådant som kunde skapa alternativ sysselsättning, 139 förrationaliseringsslödet skapar ju inte ny sysselsättning. Man kan säga att detskyddar vissa av de existerande jobben, genom att ge dem bättreförutsättningar, men det skapar inga nya jobb i stället för den storaneiiominskning som kan väntas inom tekobranschen. Detsamma gäller äldrestödet.Det är en defensiv, upprätthållande åtgärd som avser att hindra alt vissa jobbgår förlorade innan förflutit. Men de skall ändå förloras, del ärirols alll meningen, och del skapas inte ett enda nytt jobb genom äldrestödei,som kan ge beslående underlag för sysselsättningen inom . Det ärålgärder som inte hör lill den delen av industripolitiken, utan lill dendefensiva arbetsmarknadspolitiskt inriktade delen. Älvsborgsläns landsting är angeläget om att få bygga vårdhem. Men enligl deuppgifterjagharharman inte fån ett öre i statsstöd fördel. Och jag frågar: Ärdel också ell led i regeringens skapande av alternativ sysselsättningspolitikför länet? Detenda konkreta industriministern kom med var lokaliseringen lillBorås av en enhet från industriverket. Del är ju bra. Men jag vill fråga: Hurmånga jobb ger det i förhållande till de ca 10 000-15 000 jobb inomtekoindustrin som f n. vacklar, och som, om ingen drastisk ändring i den fördapoliliken sker, kommer alt försvinna . Kortsagt: Regeringen har ingen uppfattning om hur många jobb som kommer atlförsvinna inom teko med nuvarande politik. Man har ingen målsättning för hurmånga jobb som skall tillskapas. Man gör inga investeringar. Man har ingetprogram och ingen plan, där man samordnar observationer av problemen och denväntade sysselsältningsminskningen med ålgärder för framtiden. Man öser ulstatliga pengar ulan att veta vad de skall ge och ulan all veta varSjuhäradsbygden skall hamna. Bara en sak är klar för , och det äruppenbarligen alt tusentals jobb skall bort inom teko. Om nu det är så klartför honom som det tydligen är, alt döma av en lång rad yttranden tillriksdagsprotokollet, tycker jag att han skulle säga det rent ul när hanbefinner sig i . Jagskulle vilja sluta med alt fråga: Vad är regeringens målsättning förSjuhäradsbygden? Skall den totala sysselsättningsbasen i bygden under årenframöver minska, skall den öka eller skall den behållas vid den nivå som denhittills haft? Och om industriministern väljer att besvara frågan, som jag troratl han kommer att göra, med att sysselsättningsbasen skall bibehållas, hurskall de tusentals jobb som då förioras inom tekoindustrin, i enlighet med vadsom är förenligt med regeringens syn, kunna ersättas? Hur skall dessa åtgärder,som industriministern redovisade den II april, någonsin kunnaersätta etl så stort sysselsättningsbortfall? Vad planerar regeringen i ställetför att skydda sysselsättningen inom ? Försl och främst vill jag betona för att regeringen harvaril och är iniensivt sysselsatt med den problematik som han lar upp i sininterpellation. Vi är naturtigtvis oroade av nedgången i sysselsättningen inomlekobranschen, och vi har - för att nu upprepa etl yttrandeav mig som citerade - inte råd alt föriora ett enda jobb inomsvensk tekoindustri. Det är otvetydigt så. Men frågan är, om man vill bedrivaen realistisk debatt, vad vi har för instrument atl hävda sysselsättningen pånuvarande nivå. Den diskussionen, som vi har fört här i kammaren ett antalgånger, är också den väsentliga, eftersom det är den som avgör hur polilikenskall utformas. Tyvärrhar vi med våra handelspolitiska ambitioner, som det råder bred enighet om häri kammaren, inte möjligheter att låsa sysselsättningen i tekobranschen till enviss, bestämd nivå f n. Låt oss ha detta klart för oss som en meningsfull basför den här diskussionen. Jagtycker nog alt är litet vårdslös med sina framtidsprofetior. Hanlalar här om en minimiprognos på 6 000 sysselsatta i tekoindustrin. Jag undrarvar den siffran kommer ifrån. Det är i varje fall ingen prognos som vi frånindustridepartementets sida har tagit fram. Det skulle vara inlressanl att fåveta detta - om nu inte helt enkelt är ute för att skapapessimism i branschen och måla upp en svart och dyster framtid. Vihar problem , men man måsle ändå komma ihåg alt del uppenbart ändå finnsljusa inslag i bilden.