prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — alltså attdel socialdemokratiska förslaget 1976 för skatteskalorna 1977 varfördelningspolitiskt oacceptabelt? Det skulle vara intressant att få den fråganbelyst. Sammanfattningsvisvill jag när det gäller fördelningspolitiken säga att inflationsskyddet inte pånågot sätt utesluter att man vidtar de åtgärder man önskar för att förändraskattebelastningen för olika grupper av inkomsttagare. Man har kritiseratförslaget för att del skulle leda till negativa effekter urstabiliseringspolitisk synvinkel och man har pekat på alt intevarit berett all införa detta system. har utarbetat en rapport ominflationsskyddet med synpunkter från olika länder, där man tillämpat systemet.Så är fallet i , och man har där dragit vissa slutsatser. Låt mig urrapporten citera ett stycke som kan vara intressant: "Medaninbyggda stabiliseringsfaktorer i allmänhet kan vara ett värdefullt tillskotttill andra instrument i den ekonomiska politiken kan omständigheter uppkommaunder vilka de inte har den önskade effekten. Vid 'stagflation' kan t. ex.priserna stiga medan produktionen stagnerar eller till och med går ner som ärfallet i ett stort antal av medlemsländer . Under sådanaförhållanden kan ett progressivt inkomstskattesystem sägas varadestabiliserande om icke åtgärder vidtas för att eliminera samverkan mellanpersonliga inkomstskatter och inflation, något som ett indexeratinkomstskattesystem skulle göra. Detta var en slutsats som uppnåddes i enstudie av det kanadensiska fallet." Detfinns alltså olika sätt att se pä den stabiliseringspolitiska effekten. Jag kanockså nämna att andra konjunkturpoliliska medel självfallet slår en regeringoch en riksdag till buds, exempelvis andra skalteformer, och de kan användas ikonjunklurpolitiski syfte, liksom man gjorde när man sänkte mervärdeskatten 1974. Närdet slutligen gäller den statsfinansiella effekten är det, som jag sade, så attindexregleringen eller inflationsskyddet av skatteskalan inte innebär enskattesänkning utan en utebliven skattehöjning. Skulle en budgetminister, enregering eller en riksdag finna att man hade anledning att öka statensinkomster, står möjligheterna härtill fortfarande till buds, och man kan dåanvända de olika finansieringskällor man tycker är lämpliga i delta fall. Denviktiga skillnaden är att den ansvariga regeringen i det nya systemet tvingasredovisa vilken ökning av statsinkomsterna man behöver ha, vad den innebär förmedborgarna och vart den skall gå, och det kan förhoppningsvis leda till enstörre eftertanke i utgiftspolitiken på det statliga området. Sammmanfattningsvis menar jag att inflationsskyddet i den utformningdet fått i regeringens proposition och som det är tillstyrkt av majoriteten iskatteutskottet innebär väsentliga fördelar, inte minst den attlöntagarorganisationerna kan veta på förhand att, eftersom inflationsskyddetfinns, nominella löneökningar enbart kommer att drabbas av samma skatteandelsom man tidigare haft. Det föreligger alltså ett säkert underiag, som finnskvar år bortsett från de eventuella justeringar som kan göras. Jag ber att få yrka bifall till skatteutskottets hemställan i dessbetänkanden nr 14, 15 och 16. CURTBOSTRÖM (s) kort genmäle: hänvisade till att arbetsgivaravgifterna försvårar desvenska företagarnas konkurrensmöjligheter. Jag har i min hand nr14 , där TCO-ekonomerna presenterar en artikel, som de har rubriceratSänkta arbetsgivaravgifter stärker inte den svenska konkurrenskraften. Detintressanta i denna artikel är en tabell, där rangordnas bland 13industriländer när det gäller arbetsgivaravgifter. Det visar sig att vi liggerpå åttonde plats. Vi har bl. a. ett sådant land som framför oss.Det ofta framförda påståendet att det är denna del av ekonomin, som i hög gradhar försvårat konkurrensmöjligheterna för de svenska företagen, är alltsåfullständigt felaktigt. Jagkan vidare inte tolka vad sade pä annat sätt än alt han menar attlöntagarna vid ett slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften skall fäavräkna detta mot ökade sociala avgifter. Del tycker vi i så fall är riktigt,och det innebär att man tillskapar en ökning av löneutrymmet i enstorleksordning motsvarande det som slopandet av den allmännaarbetsgivaravgiften ger. Jag vill då fråga vari vitsen med propositionensförslag egentligen ligger. Pä vilket sätt underlättar man förhållandena förföretagarna om man accepterar denna tankegång? Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Jag är medveten om, , att man varje gång storaskattesänkningar görs nedåt i skatteskalan och skattetrycket behålls uppåt fårmarginalskalteförändringar i varje inkomstläge. Icke desto mindre anser jag attden skatteskala vi nu har att ta ställning till hade givit för storaskattesänkningar åt dem som tjänar . och för litet åtmänniskor i de s. k. vanliga inkomstlägena. Del har rättats till och kan -det medger jag - få en liten marginaleffekt, men skattebördan läggs riktigt. Sedantycker jag att får göra upp med i frågan om attmisstro folk. sade att de skattskyldiga föredrar s. k. skattefriainkomster i stället för skattepliktiga genom att byta tjänster med varandra. Närdet sedan gäller att göra jämförelser mellan de , som ettindexsystem skulle ha kostat under den i reservationen redovisade tiden, och de30 miljarder kronor som sänkningarna verkligen har kostal, så betyder det baraatt vi har haft en skatteomläggning som omfattat vida mer än vad enindexreglering skulle ha kunnat ge oss. Skillnaden är bara den att dessa 30miljarder kronor helt har kompenserats med statsinkomster i form avskattehöjningar osv. Om vi hade genomfört en indexreglering och tillämpat deborgeriiga partiernas filosofi att dessa Denekonomiska politiken m. m. inteskulle behöva kompenseras, ja då hade vi haft mindre istatskassan. Det går således inte enligt mitt sätt att se det att heltmekaniskt använda ett indexsystem. Resultatet blir oacceptabelt, och man måstehela tiden vidta andra åtgärder för att få de fördelningspolitiska effekterna.Antingen fär man genomföra en större reform som kostar mer pengar eller ocksåfär staten låna upp pengar. Detgår enligt mitt sätt att se det inte att ha ett indexsystem i botten och varjeår göra om skatteskalorna. Och gör vi inte om skatteskalorna måste vi ta inpengar på annat sätt. Jämfört med det är det lika bra att inte alls haindexreglerade skalor. Jagfick också frågan om skatteomläggningen 1977 var helt oacceptabel. Den var intehelt oacceptabel, men den var inte bra. Man lade in . för mycket iskattesänkningar, något som var onödigt. BO () kortgenmäle: Min fråga till gällde inte den av den borgeriigaregeringen och majoriteten i genomförda skatteomläggningen ,utan den gällde det socialdemokratiska förslaget på hös-len 1976, i motionredovisad för , som i sig innebar att en person med , iinkomst fick en i kronor räknat sex gånger större skattesänkning än den somtjänade . Är det fördelningspolitiskt acceptabelt jämfört med detyttrande som har fällt när det gäller indexregleringensresultat? Närdet gäller jämförelsen mellan en indexreglering och de skatteomläggningar somägt rum har min kritik mot reservationen i första hand gällt alt det äromöjligt att se tillbaka och ta hänsyn till bara en variabel. Om vi från 1973hade haft en borgerlig regering skulle då bara en sak ha förändrats ipolitiken: Vi skulle ha haft indexreglerade skatteskalor i stället för enskatteomläggning. Det är det jag menar är orimligt. Mycket annat skulle ocksåha förändrats, och det måste vi ta med i bilden. En ekonomisk politik ellernäringspolitik av det snittet skulle ha lett till exempelvis en ökadtillväxttakt. Men detta är spekulationer - precis som reservationeninte innebär någon analys utan är en ren spekulation. Marginalskatteökningarfår vi genom det här förslaget, medger , Men de betyder inte såmycket, menar han. Men jag tror alt de gör det. Jag menar för min del - och detär inte ett direkt misstroende när det gäller löntagarna i allmänhet ellerföretagarna i allmänhet - att höga marginalskatter ledertill en strävan att utnyttja svarta inkomster; jag talar rakt på sak. Jag ärhelt övertygad om att det är så det förhåller sig. Att sedan den storamajoriteten inte väljer den utvägen - det är jag också övertygad om.Men det finns sådana som gör det, och det är en effekt av marginalskatlehöjningar. Närdet gäller replik vill jag säga: Arbetsgivaravgiften ärsjälvfallet inte den enda orsaken till de problem näringslivet upplever. Menden är en belastning och en bidragande orsak. Och därför kan en nedsättning hjälpa tillatt stärka näringslivets konkurrenskraft. Närdet gäller det ökade löneutrymmet har det varit en debatt om i vilken mån dethar gjorts avräkningar eller inte, där ingen kan säga vad som är rätt ellerfel. Det har varit besväriigt. Men även om man inte utnyttjarlöneutrymmet fullt ul så måste det ändå vara så att ju mindre som är intecknati förväg av tillgängligt förhandlingsutrymme, desto större möjligheter finns detalt nå positiva resultat. Denekonomiska politiken m. m. ERIKWÄRNBERG (s) kort genmäle: Jag anser att det förslag som lades fram av den socialdemokratiskaregeringen var acceptabelt därför att det var förankrat i samtligalöntagarorganisationer. Det blev inte acceptabelt när det gjordes om. Omdet sedan i något enstaka inkomslläge blev sex gånger större skattesänkning ikronor räknat än i något annat inkomstläge så var det en följd av detta. Det harsagt får han givetvis stå för själv. Närdet gäller att misstro någon eller inte är det ganska typiskt att nu säger herrLundgren: Det är svarta inkomster - jag misstror ingen, men har man hög skattär det klart att man försöker skaffa sig svarta inkomster. Mennär jag säger att man gör t. o. m. legala inkomstöverföringar -för det är judet småföretagarna har rätt att göra för att undgå skatt - så blir jag beskylldför att vara misstrogen mot företagarna. Och jag har inte varit det. CURTBOSTRÖM (s) kort genmäle: När det gäller huruvida man avräknatarbetsgivaravgiften eller inte är det bara att konstatera att skrivningen ibelänkandet, där ni säger att man i de pågående löneförhandlingarna får kvittatillkommande socialförsäkringsavgifter mot slopad arbetsgivaravgift, innebäratt ni också accepterar det faktiska förhållandet alt del skett en avräkningför den allmänna arbetsgivaravgiften i tidigare löneförhandlingar. Och när mangör det kan jag inte begripa vad det innebär för lättnad med den härpropositionen - för då blir det en ökning av del kontanta löneutrymmet. Ochsåvitt jag förstår - även om jag inte är speciellt duktig i matematik - måstedet innebära att det inte blir någon förändring i det här avseendet. BO () kortgenmäle: menar att den skatteomläggning som socialdemokraternaförordade blev oacceptabel därför att skattelättnaderna utsträcktesså att de kom att omfatta även breda grupper inom TCO-förbunden. Det tycker jagär ett konstigt resonemang i och för sig. Jag tycker också alt delär besvärande att man bortser från Denekonomiska politiken m. m. de olika negativa effekterav marginalskattehöjningar som vi får i samhället. Vad jag redovisade var baraen negativ faktor. Jag menar att det gäller att utforma ett system förmarginalskattestorleken som gör att man inte låter människorna uppleva alltförstor fördel av sådana transaktioner som inte är inom lagens råmärken. Tyvärrhar man, menar jag, fått en sådan höjd på marginalskatten att man kan stimuleratill detta genom skattesystemet, och det är beklagligt. Det har också mycket avannan negativ effekt. Det är negativt för arbetsviljan, intresset av att skaffasig extrainkomster. Det är negativt frän den synpunkten att en företagare somhar kapitalbeskattning måste ta ut väldigt mycket beskattade pengar ur sinrörelse för att kunna betala kapitalskatten. Detär alltså mänga olika negativa effekter som man får i ett skattesystem medhöga marginalskatter likt det svenska, och det är därför jag kritiseradesocialdemokraternas nuvarande förslag. Jag tycker att det är märkligt att manupplever socialdemokratiska förslag som bra men det borgerligaförslaget som helt oacceptabelt just därför att man förbättrar för storalöntagargrupper inom TCO-förbunden. Det finner jag synnerligen märkligt. Andrevice talmannen anmälde att och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. (vpk): Debatten är ännu mer bedräglig än den var föregående år.Tidigare har det varit en debatt mellan socialdemokrater och borgerliga om vemsom mest gynnat de breda löntagargrupperna, ett bedrägligt resonemang som gettsken av att dessa löntagargrupper skall få skattesänkningar. försdebatten om samma fråga på samma sätt. Deborgerliga och socialdemokraterna försöker ge sken av att arbetare ochtjänstemän i det här landet kommer att fä skattesänkningar på omkring 2 000kr. och ännu mer i de högre inkomstlägena. Det är en ohederlig debatt, sominte klart anger att de kommunala skatterna och de indirekta skatterna har ökateller kommer att öka. Kommunalskatterna kommer att öka i sådan grad att det förde breda grupperna inte blir tal om skattesänkningar utan tvärtom; de kommeratt upptäcka att av allt det vackra talet blev det skattehöjningar. I ställetför rosor blev det törnen. Mendet finns ett nytt inslag som inte har varit med tidigare, och det är frågan ominfiationsskyddade skatteskalor, eller med ett annat uttryck indexregleradestatsskatter. Denna indexreglering är en fortsättning på den borgeriigaregeringens övervältrande politik. Det är fråga om övervältrande av skatterfrån stora inkomster och förmögenheter till de normala inkomstskikten, deinkomstskikt där huvudparten av arbetarna och tjänstemännen befinner sig. Delär dessa människor som i framtiden i allt högregrad skall bära kostnaderna i samhället om den borgerliga politiken får råda.Det är del som moderatledaren och ekonomiministern menar medskattesänkningar. Alla minns väl valaffischen från med uppmaningen:Är du trött på skattehöjningar, rösta då på . Skattesänkningarför stora inkomster, för spekulalionsvinsler, för inkomster som är arbetsfria- dvs. inkomster från aktiespekulation o. d. - och framför allt en sänkning avskatterna för förelagen, det är skattesänkningar som avsågs ivaltalen. Alladessa sänkningar måste betalas, och de som tydligen skall betala är justarbetare och tjänstemän. Sådan är den borgeriiga regeringspolitiken. Sådan ärden skattepolitik som styrs av och som den folkpartistiske budgetministernsnart skall försvara här i kammaren. Denunder förda skattepolitiken har markant urholkat den progressivastatsskatten till förmån för de proportionella skatteskalorna. Statsskatten flerfaldiga tillfällen sänkts som kommunalskatter ochmervärdeskatten, momsen, höjts. Detta medför att den fördelningspolitiskaeffekt som skulle ha blivit resultatet av den progressiva statsskatten harföriorat i betydelse - en progressiv skatteskala är ju ett instrument för atträttvisare fördela utgifterna så att de med höga inkomster står för en störredel av skattebördan än de med små inkomster. är inte bara fråga om hur inkomstsidan skall fördelas, utan det är i högstagrad också fråga om utgiftssidan. Som har anfört gynnaskapitalel av stora gåvor från statsinkomsterna, dels genom gynnsammaavdragsmöjligheter och dels genom bidrag i alla möjliga och omöjliga former.Dessa pengar har skattebetalarna, arbetarna och tjänstemännen, jobbat ihop. Densortens fördelningspolitik gynnar kapitalisterna och dem som har arbetsfriainkomster. Ärdet då fråga om en ny skattepolitik som bedrivs av den borgerliga regeringen? Nej,inte när det gäller urholkningen av den progressiva statsskatten och inte närdet gäller höjningarna av kommunalskatter och moms. De sistnämnda skatterna ärproportionella och drabbar inkomsttagarna lika, oavsett om inkomsterna är småeller stora. De drabbar i sin orättvisa mest dem som har låga inkomster, medanförhällandet borde vara det omvända sä att de med höga inkomster och de medarbetsfria inkomster betalar mer. Kommunalskatternahar skenat i höjden framförallt , och det beror på den ökninginom vård- och servicesektorn som kommuner och landsting har fåll la på sig.Kostnaderna för denna borde bäras av den progressiva statsskatten. har detvarslats om höjningar av kommunalskatter på , och det är idet sammanhanget inte fråga om någon omfördelningspolitik. På samma sättförhåller det sig med momsen. Allt detta är välkändainslag i skattepolitiken. De är inte heller nya Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. för den borgeriigaregeringen. Ett nytt inslag är däremot den ännu större överväliringen av bördanpå de arbetande. Regeringen har föreslagit att inflalionsskyddade skatteskalorskall införas , trots att man i propositionen påstår att delfortfarande rör sig om ett skatteprovisorium. När de borgeriiga ochsocialdemokraterna har avslagit kommunisternasmotioner som berört frågor om en förändring av skattepolitiken, har de avfärdatdessa med att vi skall vänta på de tre skatteutredningarna. De har använtskatleutredningarna som ett självändamål för att slippa diskutera en annanskattepolitik med utgångspunkt i de förslag som vpk för fram. Jag förstår atten sådan debatt skulle ha blivit besvärande. Nuär del emellertid inte aktuellt att invänta utredningarnas färdigställande,utan nu vill borgarregeringen införa indexreglering innan skalleutredningarnaär färdiga, i varje fall innan de lagt fram sitt slutbetänkande på regeringensbord. Då går det alltså bra, och det bevisar bara att allt tal om att vänta ochse vad utredningarna kommer fram till endast är ett självändamål. Indexregleringenav skatteskalan, eller som regeringen föredrar alt kalla den, inflationsskyddför inkomstskaiteskalan, innebär att det i framliden kommer alt överflyttasytterligare bördor på dem med lägre inkomster i förhållande till dem med dehöga inkomsterna. Regeringen påstår t. o. m. att denna indexreglering ärfördelningspolitiskt neutral - detta för att försöka bluffa invånarna i landetatt inte vara negativa till denna indexreglering. Den s. k. inflalionsskyddadeskatteskalan är inte fördelningspolitiskt neutral, den är ett instrument föratt gynna höginkomsttagarna på bekostnad av dem med lägre inkomster. kommertroligen budgetministern att hålla ett försvarstal, men den som bara betänkeratt priser och löner inte följs åt finner att det är en bluff som de borgerligagenomdriver. Fränvpk:s sida säger vi nej till en sådan inriktning av skattepolitiken som inflationsskyddetskall innebära. Vi säger också principiellt nej till urholkningen avslatsskalleskalan. Vi gör detta därför att vi hävdar att man skall föra enannan skattepolitik - en politik som innebär att de proportionella skatternasorättvisa försvinner. Tyvärr är vi ännu ensamma om sådana konkreta förslag häri kammaren. Viupplever en inflationslakt som är större än någonsin i modern tid. , , drev en kampanj om att manskulle hejda inflationen. Denna kampanj hade som syfte att försöka förmålöntagarna att hålla igen lönekraven genom påståendet att det är lönerna som ärinflationsdrivande. Frånvpk stod vi dä ensamma i kritiken mot det resonemanget. Det fanns de somhävdade att det är en automatik i en marknadsekonomi att löneökningar orsakarinflation. Vi hävdade att lönen inte i sig är inflationsdrivande, och detta harunder verkligen bevisats av den verklighet vi slår i. Detsenaste årets reallönesänkning har knappast stoppat inflationstakten.Inflationen är fortfarande rekordhög. statens pris- ochkarlellnämnds senaste utredning har priserna på dagligvaror under årets uppgått till 16 96. En jämförelse mellan och oktober1977 visar att prishöjningarna inte på något sätt ser ul att avta. De ligger pånära 17 96. Den utvecklingen drabbar också de lägre inkomsterna hårdare än dehögre. Del är också här som en inflationsskyddad skatteskala slår ännu hårdaremot arbetarna. Kom inte sedan och säg att den är fördelningspolitiskt neutral!Kom inte i fortsättningen och påstå att om lönerna hålls igen så kommer inflationenatt sluta! Det är väl detta som åtminstone harkommit underfund med och därför är så till den milda grad tyst om . SAF:sregering har själv slagit hål på dess argument. Nuges inte möjlighet att lägga fram ett komplett alternativ till skattepolitik,men del finns anledning alt här ändå något beröra den princip som vpkförespråkar i debatten om våra skatter. Vihar som grund för vårt ställningstagande att det är människor med de högainkomsterna som skall betala förhållandevis större del i skatt än de med mindreinkomster. Fördetta fordras att de kommunala skatterna minskar eller i stor omfattningförsvinner i sin nuvarande form - detta för att de är proportionella. Sammasak är det med de indirekta skatterna, och då framför allt momsen på mat. Detbehövs en förändring av avdragssystemel och ett slopande av de fiesta avdragen.De avdrag som måste komma i fråga skall vara avdrag direkt från skatt och intefrån inkomst, som hela liden gynnar just de högsta inkomsterna. Vidarekrävs införande av ett syslem med produktionsskatter beräknade i förhållandetill företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning. Skärpt kamp motskatteflykt och skattefusk med en skärpning av beskattningen avkapital och kapitalvinster måste till. En stats-kommunal progressiv enhelsskaltsom överför merparten av de kostnader som kommunerna har till enprogressiv skatt skulle omöjliggöra försvagningarna av den omfördelande effektsom den progressiva skatten har. Grundlinjen är alltså en kamp för minskadeskattebördor på lönarbetarna, barnfamiljerna och pensionärerna och ökadeskatter på stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulalionsvinsler. Samtidigtmåste landsting och kommuner säkra nödvändiga inkomster för en aktiv socialreformverksamhet, utbyggd kultursektor, planerad regionalpolitik och intensiv miljövård. I de konkreta frågor som kan debatteras har vpk framlagt enmotion som tar upp en del av de förslag som bör ingå i en genomgripandeskattereform. Vi har i motionen ställt en rad förslag som motverkar de negativaeffekterna av skatteomläggningen och som åstadkommer en reell skattesänkningför lönarbetargrupperna. Detär först och främst förslaget all den allmänna arbetsgivaravgiften skall slopasför kommuner och landsting. Delta skulle inte bara neutralisera denkostnadsfördyrande effekten för kommunerna av skalleomläggningen utaninnebära en direkt minskning av deras kost- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. nåder och därmed enförbättring av deras ekonomi och möjligheter att hålla nere de kommunalaskatterna resp. bygga ut reformverksamheten. Men jag skall inte gå närmare inpå dessa frågor - dem kommer att ta upp senare under debattentillsammans med vårt avslagsyrkande på regeringens förslag till sänkning avarbetsgivaravgifterna. Huvudlinjeni vårt förslag till skatteförändring aren ändrad fördelning tilllåg- och mellaninkomstgruppernas bästa. Vi säger nej till en förändring avskatteskalan och föreslår ett slopande av momseffekten på livsmedel. Dettakommer verkligen att lätta skatterna för låg- och mellaninkomstskikten. Det ären stor orättvisa att det finns en proportionell indirekt skatt på livsmedel.Det är till livsmedel och dagligvaror som den utan jämförelse största delen avarbetarinkomslen går när den höga hyran väl är betald. Det är utifrån dessarealiteter som vpk har slagits för att få bort momsen på mat. Viföreslår också att den momshöjning som de borgerliga genomtrum-fade i vårasslopas och att vi i första hand återgår till den förra momsnivän för de övrigavarorna. Vi kan konstatera att socialdemokraterna den gången var med oss närvi ville stoppa momshöjningarna. Det tyckte vi var ett steg i rätt riktning. Vpkföreslår vidare att kommunerna ges ytterligare just för attdärigenom hålla nere de kommunala skatterna. Föratt få bort effekten att även de med höga inkomster tjänar på momssänkningenoch slopandet av momsen pä mat föreslår vi att skatterna skärps för dem medhöga inkomster. Inom vpk är vi konsekventa även när vi lägger framskatteförslag.