prot · G109109 · 1977-12-31 00:00:00 — Bakgrundenär att 7 miljoner människor i saknar arbete. Vi vet alt många av dessaär ungdomar som aldrig har fått en chans till den rätt som borde vara självklarför alla människor, rätten till arbele. Den aktion som genomförs är denförsta i sitt slag i . Aktionen visar de fackliga organisationernasgemensamma uppfattning och värdering av arbetet som ett led i människornasförsök att förverkliga sig själva och finna en meningsfull tillvaro.Arbetslösheten är värt största gissel och måste på alla sätt motverkas. Ettmisslyckande är bevis på att det samhällssystem som har icke kan gemänniskorna den trygghet som de har rätt att fordra. Om vi icke lyckas lösadessa problem, kan ropen på starka människor på nytt höras och den demokratiskarättigheten att tala och tänka fritt ånyo hotas. I värsta fall kan Europaåterigen kastas in i förödande katastrofer, om icke enbart 7 miljonerarbetslösa människor kan räknas som en katastrof Under alla förhållanden är deten katastrof för de människor som drabbas av arbetslöshet. Visocialdemokrater kan icke acceptera en politik som icke ger människor arbete.När vissa regeringar anser att man bör hålla tillbaka inflationen tillpriset av en arbetslöshet som drabbar miljontals arbetstagare, protesterar vihögt och Ijudligt, även om dessa stater försvarar sig med att ingen behöversvälta på grund av atl det flnns ett utbyggt försäkringssystem. Men arbetet är intebara en försöoningsmöjlighet. Arbetet har ett egenvärde för atl skapa socialgemenskap och svara mot grundläggande mänskliga behov att utveckla och berikatillvaron. Iblandhör man frän den borgeriiga regeringens talesmän att vi här i harklarat oss bättre än andra länder. Detta för inte vara något försvar. För jaghoppas verkligen atl inte ens regeringen är nöjd med de siffror förarbetslösheten som redovisas här hemma. Enligtden senaste räkningen var 92 000 arbetslösa. Det är ett antal som inger oro ochsom måste åtgärdas pä alla sätt. Det är något lägre än för en månadsedan men ungeför 20 000 högre än motsvarande antal . Tilldella antal skall läggas de som genom arbetsmarknadspoliliska åtgärder hararbete eller som går på utbildning. 47 000 var i beredskapsarbete, 62 000 gicki arbetsmarknadsutbildning och 38 000 i utbildning med stöd av den s. k.25-kronan. Tillsammans utgör de nära 150 000 personer. Nuhoppas jag atl ingen uppfattar detta så, att jag vill inräkna dessa siffror iarbetslöshetssiffrorna. Jag har förut sagl, och jag upprepar det, att den endavinsten med en borgeriig regering är an man från det hållet, och då särskiltfrån moderat håll, icke behöver uppleva den vulgärpropaganda som fördes underder tid när socialdemokraterna hade regeringsmakten. Då var alla som gick inågon form av arbetsmarknadsutbildning eller som hade beredskapsjobbarbetslösa. Här har skett en tillnyktring. Men del är siffror som vi måste hamed i bilden när vi diskuterar åtgärder för att ge alla människor arbete. Ochur den synpunkten är den borgerliga regeringspolitiken misslyckad. Visst talademan i valrörelsen om att man skulle skapa 400 000 nya jobb, men ärdet tystom dessa löften. Sysselsättningen inom industrin hargått ned. Jag anfördesiffror på detta och tänker inte upprepa dem . Jag skall barakonstatera att industrisysselsätlningen har fortsatt att gå ned sedan dess.Regeringen och dess talesmän har de varil i regeringsställningbara talat om lågkonjunkturen och skyllt pä atl den är orsaken till alltelände. Men i går spreds nyheten att vi fött en ny konjunkturrapporl, som lalarom ökad export och ökad orderingång till verkstads- och massainduslrin. Trolsdetta talade rapporten också om en fortsatt minskning i antalet sysselsatta. Vadskall regeringen göra åt detta? Det hjälper ju inte med bara enkonjunkturuppgång. Ja, jag har inte sett något förslag från regeringens sida,där man tar upp problemet med en samordnad sysselsättnings- ocharbetsmarknadspolitik. De siffror som jag nämnt avseende antalet i beredskapsarbeteoch i olika slag av utbildning genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder är eltbevis pä att arbetsmarknadspolitiken får dra en alltför stor del avlas:$et för atl målsättningen om allas rätt till arbete skall näs. Så kan del inte fortsättanågon . 1reservationen 1 vid utskottets betänkande talar vi socialdemokrater omnödvändigheten av en helhetssyn på sysselsättningspolitiken och arbetsmarknadspolitiken.Sammanlagt, herr talman, har vi fogat 14 reservationer vid utskottetsbelänkande, och jag yrkar nu bifall till alla dessa, även om jag intekommenterar dem. Det kommer i så fall andra talare från socialdemokratiskthåll alt göra längre fram i debatten. Mennu åter till vår reservation 1. Vi inleder denna med att framhålla attutskottet konstaterar all den svenska ekonomin och sysselsättningen står införstora problem, alt vår balans mot utlandet är störd, att prisutvecklingen ickehar kunnat kontrolleras, alt klyftorna ökat mellan olika samhällsgrupper, attstatsfinanserna försvagats, atl industrins investeringar minskar, atlbostadsbyggandet faller tillbaka och att energiförsörjningen hotas. Iforisättningen utvecklar vi detla resonemang. Hela reservationen bygger på vårpartimolion 893. Utskottsmajoritetenskrev , och citerar del : "Det relativa kostnadsläget gentemotutlandet måste förbättras och prisstegringar inom landet hållas tillbaka. "Litet längre ned skriver utskollel: "Industri-och näringspolitiken måsle fä en inriktning som främjar investeringar och tarvara på utvecklingskraften i företagen." Hurhar regeringen och den borgerliga majoriteten i lyckats i denna sinföresats? Ja, nog har man lyckats pressa ned kostnadsläget genom att försämradet för löntagarna i vårt land. De har alla fött vidkännas en standardsänkning,som i sin tur har medfört minskad efterfrågan inom landet. Och detta i sin lurmedför problem för t. ex. handels- och servicenäringarna - med minskadsysselsättning som följd. Vi vet alt det förekommer inskränkningar och varselinom handeln . Hur skall ni klara delta problem? Jag ställer frågan ochhoppas fö svar. Nisade att prisstegringarna skulle hållas tillbaka . Vilket måluppnådde ni? För jag kan väl inte tro alt ni hade ännu högre ambitioner påprisstegringar än de som blev resultatet, ett resultat som medförde attSverige kom att ligga pä toppen i prisstegringstabellen i jämförelse med andraländer. Ochhur är det med investeringarna inom industrin? I valrörelsen talades del vinoch brett om hur bra del skulle vara med en borgeriig regering, att industrinskulle få ökade möjligheter alt bygga upp, och allt skulle bli så bra. Harindustrin fält framtidstro? Går investeringarna upp? Ökar byggnadsverksamheten,ökar maskininvesteringarna inom industrin? Nej, i stället har vi en fortsattnedgång i industriinvesteringarna. Bristernai regeringens politik illustreras bäst med vad som hänt på byggnadssidan. Förstlade regeringen fram ett program om statligt byggande. Sen tog regeringentillbaka projekt för 200 milj. kr. som skulle senareläggas, för att komma med ett nytt förslag, där man tidigarelade byggande förungefär samma belopp som man förut hade senarelagt. Det här gäller våren 1977.Vi har dessutom en bostadsbrist i många områden, men trols detta sjönkbostadsbyggandet. Regeringen vidtog inga kraftfulla åtgärder utan den ladeansvaret på kommunerna. Nedgångeninom byggnadssektorn återverkar på hela samhällsmaskineriet. En omfattandebyggnadsaklivitet sätter många människor i arbete också utanförbyggarbetsplatserna. Bygger man lägenheter och investerar i andra byggnaderbehövs mer träsnickerier, mer hushållsmaskiner, mer mattor, fler badkar ochvärmeelement. De som får en bostad efterfrågar möbler, mattor, gardiner,armatur m. m. Ja, uppräkningen kan göras nästan hur lång som helst. Men pådelta område har regeringen varit fullständigt passiv. Vianklagar regeringen för alt den icke har den helhetssyn på närings- ochsysselsättningspolitiken som är nödvändig. Men det kanske är naturiigt mot 2 protokoll 1977/78:109-110 bakgrundav den syn som jag tyckte mig ana i en intervju med industriministern iRadio . Industriministern fick frågan vad regeringen tänktegöra sett utifrån synpunkt. svarade atl när det gälldeglasindustrin hade regeringen lyckats bra med stödet till den manuellaglasindustrin, när det gällde skogsnäringen var situationen bekymmersam, men iKronobergs län var det inte så illa ställt. Hurär framtidsutsikterna inom dessa ivå näringar i den del av landet som jagkommer ifrån? Tvä glasbruk är i konkurs och de anställda vet ingenting om sinframlid. Södra skogsägarna har tagit upp MBL-förhandlingar med de anställda omnedläggning av sågverk i och neddragning av driften vid massa- ochpappersbruken i Strömsnäs bruk och Delary. Och tycker man ändå atlsituationen inte är så fariig i del här lägel - tillsammans är del 500människor som hotas att bli utan sysselsättning. Och om industriministern i enregering mot denna bakgrund anser att man har lyckats bra eller atl del inte ärså illa ställt, då begriper inte jag hur vi skall kunna klara framliden i dettaland -då ser jag inget slut på våra bekymmer! De 400 000 nya jobb somcenierpariislerna hartalat om blir då bara en vision, som knappast finns ens ideras drörnvärid. I vår reservation 2 vill vi därför ha samhällskontroll närdel gäller nedläggningen av företag. Detla förslag kommer andra att sedankommentera. Någonting måste göras på dessa områden. 1reservationerna 9, 10. 11 och 12 tar vi upp frågor som anknyter lill dehandikappades situation på arbetsmarknaden. Rätten till arbele skall inte baraomfatta dem som förelagarna räknar till "A-laget" - jag hoppas nimärker citationstecknen - utan den rätlen skall gälla alla människor. Varje årblir nära 2 000 ungdomar pensionerade, och vi har 29 000 ungdomar under30 år som har förtidspension. Vilka är det då som blir pensionerade? Enundersökning vid handikappforskningen i visar att det inte är arteller grad av handikapp som är avgörande för arbetsmöjligheterna, om manundantar den grupp som har sländigt behov av värd, ulan pension får den somicke kan få ett jobb! Kort uttryckt kan man som svar på frågan: Vilka ungdomarpensioneras? säga alt det är de som inte kan få någol arbele. Har inte vi häl-i ett ansvar för dessa? Svaret måste vara elt klart ja! 1reservationen 9 konstaterar vi att utbyggnaden av den skyddade verksamhetenavstannat och att detla har försvårat de handikappades ställning. Vi har krävtalt sysselsättningsutredningens betänkande Arbete ät handikappade och förslagetom näringshjälp skall bli föremål för en snabb behandling samt att förslagetskyndsamt och med förtur föreläggs . Vi har fått avslag på dennahemställan, men jag hoppas, mot denna bakgrund och de handikappades situation,an del finns riksdagsledamöter som sviker sina utskottskamrater och röstar förreservationen - för de handikappades skull och för utvecklingens skull! Ireservationerna 10 och 12 föreslår vi en höjning av bidragen till drift avenheten Rir arbetsprövning/arbetslräning och drift av skyddade verkstäder.Dessa två verksamheter har en direkt anknytning lill de handikappades situationi värt samhälle. När den enskilda och samhälleliga arbetsmarknaden ickesvarar upp mot sitt ansvar för atl ge alla arbete måste vi bygga särskildaverkstäder, men sådana som efter riksdagsbeslutet skall kunna drivaslika bra som alla andra industrieroch i stiftelseform. Staten skall fr. o. m.den 1 januari 1980 ta över ansvaret för driftsunderskotten i denna verksamhet. Nuhårde statliga bidragen till skyddad verksamhet legat stilla under några år.Detta har lett till att de nuvarande huvudmännen - kommuner och landsting - harmåst ta på sig en ökad procentuell andel av driftsunderskotten. Dprta kan intevara riktigt, mot bakgrund avart del är staten som är ansvarig förarbetsmarknadspolitiken. Vi föreslår därför alt statsbidragen ökas med 1 000kr. Detta skulle hjälpa kommunerna i deras hårt ansträngda ekonomi,och särskilt betydelsefullt skulle det vara för de glesbygdskommuner somfortfarande är huvudmän och som har en väl utbyggd verksamhet på della område.Det finns kommuner där den skyddade verksamheten är bygdens största industri.Dessutom harhöjningen,sedd lett längre perspektiv, också betydelse för kommuneroch landsting, då man vid avlösningen skall ta hänsyn till de belopp somkommunerna avlastas när staten tar över ansvaret. Om man nu inte höjerbidraget, kommer det att gynna staten och missgynna denuvarande huvudmännen. Kanni riksdagskolleger som är aktiva kommunalmän gå emot det socialdemokratiskaförslaget? Då skall ni inte heller komma och klaga på attkommunerna har dålig ekonomi. Ni medverkar själva till denna utveckling genomalt icke ge nuvarande huvudmän för arbetsprövning och arbelslräning och förskyddade verkstäder en välbehövlig ökning av statsbidraget. Jag vädjar till eralt stödja den socialdemokratiska reservationen. Och i handikappfrågorna har vivår reservation nr 11 när det gäller utbildning av handikappade i förelag.Detla har diskuterats, och frågan kommer också an diskuteras senare här. Låtmig säga: Delta är också ett led i vår syn på de handikappades rätt till arbetei vårt samhälle. ber jag att få yrka bifall till samtligasocialdemokratiska reservationer som är fogade till utskottsbetänkandet. (vpk): Det är med en känsla av overklighet som man stiger in i den härarbetsmarknadspolitiska debatten. Jag har i går gått runt pä varven och diskuteratproblematiken där. Jag har sett de många arbetslösa ungdomarna på och andra platser. Och när man då kommer in här och finner atl hela dennaväldiga sociala problematik - massarbetslöshetens och utslag-ningensproblematik - är reducerad till ett antal ganska marginella och tillfälligaadministrativa åtgärder som skall skyla över arbetslöshetens allra värsta yttremanifestationer, dä får man en stark känsla av overklighet. Härfinns inga perspektiv. Här finns inga försök alt gå till roten medarbelslösheisproblematiken och följaktligen ingen som helst politiskt vettig,verklighetsbetonad och realistisk grund för en utformning av svenskarbetsmarknadspolitik. Det är ju inte med hjälpav del kontanta arbetsmarknadsstödet som vi skall garanteraallas rätt till arbete. Det är inte genom all bereda folk sex månaderstillfälligt beredskapsarbete och sedan lämna dem därhän som vi skall garanteraalla människors rätt till arbele. Att hänvisa arbetslösa ungdomar lillsamtalsterapi är inte ett sätt atl garantera den mänskliga rätten till arbete.Och inte heller kommer man lösningen närmare om man visar upp den uppenbaralikgiltighet för den sociala ulslagningens och utslötningens problematik somavspeglas i arbetsmarknadsutskollels betänkande här . Där sätter man dennaulsiötning inte på någol sätt i relation till de djupgående samhällsmekanismerna,till del ekonomiska syslemet, utan exempelvis vpk:s motion med krav på åtgärdermot utslagning avfärdar man på några få rader med den motiveringen att en heldel av de åtgärder som vi kräver och de frågor som vi lar upp inte hör tillutskottet. Jaghar märkt, herr talman, att det blivit alll vanligare under den borgerligaregimen att försöka motverka politiskt fruktbara diskussioner i kammaren omstora 5;ociala problem genom att spalta upp dem i administrativa detaljer ochständigt säga till dem som vill ha en mer djupgående diskussion: Del där hörinte hit utan det får vi ta - det hör till elt annat utskott,inte detta. Och den tekniken har tillämpats med slor fermitet just när detgäller dagens ärende. Härhar exempelvis både vpk och socialdemokraterna motioner omsysselsättningspolitiken i stort, där vi försöker anlägga ett principielltperspektiv, var och en utifrån sina utgångspunkter. Socialdemokraterna har enmycket ambitiös motion. Vi har också en utförlig moiion, som tar upporsakssammanhangen och som framlägger förslag till ett stort sysselsättningspolitisktprogram. Men detla är inte intressant alt diskutera enligt utskottet, ulan manfullständigt struntar i alt över huvud taget behandla vpk:s sysselsättningspolitiskamotion. Närdet gäller den socialdemokratiska motionen plockar man ut några fåisolerade punkier ur deras sammanhang och lar upp dem till en ganska summariskbehandling. De mänga vettiga krav och synpunkter som finns inte bara ivpk-motionen utan också i den socialdemokratiska motionen kommer över huvudtaget aldrig lill debatt i något meningsfullt sammanhang. Hela debattenreduceras till elt byråkratiskt smågnetande, där orsakerna lill den ekonomiskakrisen, utslagningen och problematiken när det gäller sysselsättningen överhuvud taget inte kommer till behandling. Detta, kammarledamöter, är enreducering av folkrepresentalionens politiska roll som är synnerligenoroväckande. Mankan, menar vi, inte ha del på det sättet att man diskuterar smådetaljer utanatt ta upp sammanhangen. Man kan inte ha det på det sättet att ju merpolitikerna talar i allmänna fraser och allmänna paroller om rätten tillarbete, ju mer stiger arbetslösheten. Ju mer de talar om jämställdhet mellanmän och kvinnor, ju mer ökar diskrimineringen av kvinnorna i den ekonomiskakrisens spår. Vi måste gå till botten med det här problemet. Vi måste börjafrän början och diskutera orsakerna för att därmed kunna lägga upp ett programför att bekämpa arbetslöshet, utslagning och social ulsiötning i samhället. Det är för oss i vpkväldigt svårförståeligt hur man över huvud taget kan startaen diskussion om sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik utan att se degrundläggande ekonomiska mekanismerna i det samhällssystem som finns. Del måsteändå vara en utgångspunkt för hur man bekämpar arbetslöshet att man erkännerdet faktum att del kapitalistiska produktionssystemet har sina speciellaegenheter. Det leder med jämna mellanrum i profitjaktens spår lill enöverinvestering. Man bygger ut produktionskapaciteten snabbare än vadefterfrågan hinner med, och så kommer ell läge, där delar avproduktionsapparaten måste raseras för att anpassas till efterfrågan. Det lederlill ökad utslagning och arbetslöshet. Vihar också det förhållandel att kapitalägarna med vissa periodiska mellanrumdrar sig ifrån branscher, regioner och länder som ger mindre vinst. De skuddarstoftet av sina fötter där och fiyttar över sina intressen till andra branscher,regioner och länder. Delta tillsammans med ökad monopolisering skaparbranschkriser, kapitalflykt och ökad nationell arbetslöshet. Detlaingår alltså i ett mönster av kriser och vågrörelser, där vi för Sverigesvidkommande lika väl som för andra kapitalistiska länder kan iaktta atl varjeny nedgång blivit djupare och varaktigare och vaoe ny uppgång svagare. Förvarje nedgång och för varje uppgång lämnar samhällsmekanismen efter sig ettökande antal utslagna, ett ökande antal undersysselsaita, arbetslösa osv. Kapitalismenär med andra ord oförmögen alt skapa arbele åt alla. Den nu rådande krisenutgör en del av ett längre tidsavsnitt i väridskapitalismens utveckling somböoade omkring 1965. Det kännetecknas grovt tagel av minskad allmän tillväxttakt,härdare utslagning och en allmänt stark tillväxt i skaran av öppet ochdolt arbetslösa, undersysselsaita, deltids- och tillfällighetsa rbelare. Detär dessa inre motsättningar som speglas i dagens alltmer absurda och upprörandesvenska verklighet. Skriande sociala behov och viktigt tekniskt nyskapande fårstå tillbaka. ropar hundratusentals människor på stabilt ochmeningsfullt arbele. Människornas behov formligen ropar pä insalser av händeroch hjärnor, pä samma gång som tiolusenials ungdomar förtidspensioneras ellerpassiviseras. I spåren av samhällssystemets förfall kommer social tragik ochpolitisk cynism. Denklassiska svenska arbetsmarknadspolitiken grundlades pä 1930-ialei. Med ErnstWigforss i ledningen byggdes den upp på en tillämpning av Keynes och Beveridgesidéer. Full sysselsättning proklamerades som huvudmål. Ökad efterfrågan viastatsbudgeten skulle enligt det här synsättet kvantitativt öka produktionen ochsuga upp de arbetslösa. Genom en viss social omfördelning och utjämning skulleefterfrågan allmänt hållas högre och stabilare. Denna Keynesianska politik varnaturligtvis en stimulans åt del kapitalistiska systemet, men den innehöllockså många ansatser som riktade sig mot kapitalistklassens intressen. Dettaarv från Keynes och har gradvis raserats, och den borgerligaregeringen har varit särdeles framgångsrik i detta raserande. Den ena sidan avden klassiska politiken, statens aktiva roll, har starkt ökat, men insatsernahar i gengäld skett allt öppnare på det privata kapitalets villkor. Denandra sidan av politiken har mer eller mindre övergivits. Även socialdemokratinaccepterade då den regerade utslagningen och uppdelningen av arbetsmarknaden iA-, B- och C-lag. Istället för en omfördelning genom beskattningen av de rika har det kommit meroch mer skatt på nödvändighetsvaror och mindre pä kapital och förmögenhet.Detla representerar en anpassning till nya behov hos en kapitalism varsmotsättningar djupnar. De arbetande får betala försöken att hålla profiternauppe med statsstöd. Monopolism och spekulation ökar inflationen, ökar priserna,men det är lönerna och inte kapitalel som försvara för återhållsamheten.Sociala utgifter i samhället ägnas alll mindre ät att utveckla och stärka dearbetandes positioner och alltmer till att nödtorftigt och tillfälligtomhänderta av kapitalismen slagna och skadade människor. 1970-talets politiksådan den förs av den borgeriiga regeringen är en slor reträtt från den linjeErnst Wigforss stod för. Svensksysselsättningspolitik av saknar alla fasta mål. I officiella beräkningarbuntar man ihop heltids- och deltidsarbetande. Man anger hur mycketsysselsättningen behöver öka för att alla skall få arbete. Man fastställer intevad man skall definiera som full sysselsättning. Man diskuterar inte vid vilkennivå av kvinnornas ekonomiska frigörelse målsättningen försysselsättningspolitiken skall sättas. Alla proportioner saknas, och i och meddet blir också alla åtgärdsprogram sädana all de över huvud taget inte står inågon relation till behoven och målen. Det anges inte som målsättning alt manvill minska utslagningen eller fä tillfällighets- och koritidsarbetare övertill varaktiga och fullständiga arbeten. Hela politiken kännetecknas avflytande begrepp, brist på målinriktning och praktiska ålgärder som ärotillräckliga och vidtas fullständigt i blindo. Detverkliga utgångsläget i svensk sysselsättningspolitik är ungefär följande: Denfaktiska sysselsättningen mätt i antal heltidsarbeten minskar. Full ocheffektiv sysselsättning - dvs. ersättning för arbeten som försvinner, arbete åtalla arbetslösa, ekonomisk självständighet åt alla kvinnor, heltidsarbete åtflertalet av deltidsarbetarna samt bestående arbeten ät tillfällighetsarbetarna- skulle kräva en nettoökning med ca 900 000. Vadkräver lösningen av elt så enormt problem? Det är enligt värt sätt att seomöjligt att tänka sig denna fråga enbart i ett traditionellt parlamentarisktperspektiv. Främst fyra ting framstår som nödvändiga för en lösning avarbetslöshets- och ulslagningsproblemet: En bted folklig och fackligmobilisering och aktivitet för krav på rän lill arbele. Omfattande förändringar inäringslivets struktur och linjerna för den teknologiska utvecklingen. Utvidgning av denfdrsamhälleligade delen av produktionslivet och ingrepp mot storfinansensmaktställning. På sikl övergång till ettsocialistiskt produktionssätt och upprättande av en socialistisk planekonomi. Givetvisär hela denna lösning en fråga på sikl - den är i sig själv en samhällsprocess,vars naturiiga slutpunkt är övergången lill ett annat Vpk:sprogram för kamp mot kris och arbetslöshet utgörs av en rad åtgärder ochspecialprogram. Dessa beror av och stöder varandra. Förutsättningen för derasgenomförande är en bred och medveten aktivitet bland de arbetande och enberedskap att med konkreta kampåigärderge eftertryck åt ställda krav, såvällokall som nationellt. Jagskall här försöka sammanfalla de vikligaste punkterna i vpk:ssysselsältningsprogram för kamp mot kris och arbetslöshet. Vi menar att delärett sådanl program man skall diskutera.