prot · G10939 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:39 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. §1 Justerades protokollet för . §2 Meddelande om interpellationssvar 1977/78:60 om ett svenskt FN-initiativ om förstärktskydd för de mänskliga rättigheterna Med hänvisning till riksdagsordningens 6 kap. 1 § får jag meddela attNils interpellation om ett svenskt FN-initiativ om förstärkt skydd förde mänskliga rättigheterna kommer att besvaras i samband medkammarens behandling av utrikesutskottets betänkande om de mänskligarättigheterna. §3 Meddelande om interpellationssvar 1977178:7iom revisionen av statlig verksamhet Jag vill meddela att jag hade for avsikt att besvara in-terpellationennr 73 av . Den dagen passade emellertid inteinterpellanten. Vi har därför överenskommit om att in-terpellationen skallbesvaras . Omåtgärder för att förstöra vissa personregister, m. m. §4 Om åtgärder för att förstöra vissa personregister, m. m. Justitieministern erhöll ordet för attbesvara (vpk) anmälda fråga, 1977/78:163, ochanförde: har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för attförstöra det register som skall hafört över personer som har omhändertagits enligt lagen om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall, LSPV. Enligt skall det röra sigom ett olagligt register omfattande ca 10 000 personer. Omåtgärder för att förstöra vissa personregister, m. m. Detär rätt att polisen registrerar personer som har omhändertagits med stöd avLSPV. Registreringen är däremot inte olaglig. Enligt7 § LSPV får polismyndighet, om fara är i dröjsmål, omhänderta den som påsannolika skäl lider av psykisk sjukdom och är farlig för annans personligasäkerhet eller eget liv. Om den som har omhändertagits inte friges ,skall polismyndigheten genast föranstalta om läkarundersökning. Utfärdas dåvårdintyg skall polismyndigheten genast ansöka om att den som har omhändertagitsskall tas in på sjukhus för sluten psykiatrisk vård. Sker intagning skallpolismyndigheten senast efter intagningen tillställa överläkarenprotokoll rörande de omständigheter som har föranlett ansökningen. Detär självklart att polisen - liksom f ö. alla myndigheter - får föra och bevaraanteckningar om åtgärder som har vidtagits i dess myndighetsutövning. När detsom i detta fall är fråga om en så ingripande tjänsteåtgärd som ettfrihetsberövande måste det t. o. m. anses åligga myndigheterna att se till attdet inträffade dokumenteras. Rikspolisstyrelsenhar i författningssamlingen Föreskrifter och anvisningar för polisväsendet, nr441-1, lämnat instruktioner rörande den lokala personregistreringen. Däri sägsatt person, beträffande vilken inom polisdistriktet verkställts utredning medanledning bl. a. av befarad psykisk sjukdom, skall registreras i det allmännapersonregistret, dvs. det lokala huvudregistret för polisverksamheten. Uppgiftom psykisk sjukdom har betydelse för den prövning som polisen skall göra i t.ex. vapen-och passärenden. Registreringen ligger alltså i linje med polisensallmänna åligganden. BERTILMÅBRINK (vpk): Jag tackar justitieministern för svaret på min fråga. För ungefär ettår sedan diskuterade jag och justitieministern i , somnu påstås vara förstört. står vi här igen och diskuterar ett annatregister. Detär naturligtvis riktigt att polisen måste föra anteckningar och ha endokumentation om de personer som först blivit omhändertagna enligt LTO ochsedan måste bli föremål för åtgärd enligt LSPV. Men vad det här handlar om ärdet vårdintyg som utfärdas av en läkare kanske första gången han träffarpersonen i fråga, utan att tidigare känna till honom. I detta vårdintyg lämnasvissa uppgifter om den omhändertagne, som kan jämställas med en sekretessbelagdsjukjournal. Avdetta vårdintyg tar polisen en kopia som förs in i ett register. Detta är enmycket allvarligare sak än att polisen dokumenterar och protokollför att en åtgärdhar vidtagits. Det handlar enligt vad jag kan förstå inte bara omStockholmspolisen utan också om polisdistrikt på andra håll i vårt land. Jagkan inte förstå varför polisen skall förvara dessa inträngande uppgifter - och att så sker har också bekräftats. Dessa vårdintyggrundas ju på läkarens bedömning av symtom utan att någon grundlig utredningutförts. En sådan görs först när personen kommer till sjukhuset, och om det gälleren tillfällig, akut situation för vederbörande, är saken därmed ur världen.Det är då allvarligt att polisen ändå förvarar detta i en tillfällig situationutfärdade och litet diffusa intyg. Detmåste på denna punkt vara en lucka i lagen, herr justitieminister. Vad jag ärintresserad av är om justitieministern anser att man bör se över lagstiftningenpå denna punkt. Vidareär tydligen också medborgarkontrollen över polisen otillfredsställande. Detfinns visserligen en parlamentariskt sammansatt kommission med representanterför fyra partier, men jag skulle vilja fråga justitieministern om han villmedverka till att man breddar denna kommission. Omåtgärder för att förstöra vissa personregister, m. m. Såvitt jag förstår av inlägg är vi överens om att detinte är något att erinra mot själva registreringen av det inträffade. Vad BertilMåbrink nu talar om är att det tas en kopia av vårdintyget som ingår i akten. Detär enligt vad jag har inhämtat skiftande praxis ute i landet i fråga omförvarandet av kopior av sådana vårdintyg. Det kan naturligtvis diskuteras omsådana behöver finnas kvar i akten. I varje fall skall polisen när en frågasedan uppkommer, där man har att bedöma personens beskaffenhet, inte lita tillvårdintyget utan ta reda på vad som har hänt efteråt. Har personen intagits,skall man hämta in aktuella uppgifter om hans psykiska status. Jagkan nämna att det finns en arbetsgrupp som i ett större sammanhang skall göraen översyn av LSPV. I uppdraget ingår att man skall ta upp tillämpningen avLSPV, och där kommer också sekretessfrågorna in. Jag vet inte om denna översynkommer att föranleda några direkta bestämmelser om vårdintyget, men i ettaktuellt fall har en anmälan skett till JO angående sådant vårdintyg, och vifår avvakta vad JO:s utredning i det ärendet leder till. BERTILMÅBRINK (vpk): Jag förstår att de åtgärder polisen i de här sammanhangen vidtarnaturligtvis måste dokumenteras, men jag vill inte kalla detta för enregistrering. Registrering anser jag är något helt annat. Med registreringförstås att man för upp personer i ett register och i samband därmed biläggervårdintyg o. d., och det är en allvarlig åtgärd. Jag delar inte uppfattningenatt en sådan åtgärd hör samman med LTO och LSPV. Attpolisen måste föra protokoll över de åtgärder som vidtas och dokumentera vadsom skett är en sak. Men att föra upp personer i ett register och därvid bifogavårdintyg, som sedan släpar med handlingarna år , det är oerhörtallvarligt. JO häller visserligen på att utreda den här frågan, men detpolitiska ansvaret för frågan i stort har ändå justitieministern. Det är härfråga om vad justitieministern anser om de förhållanden som nuråder inte bara inom utan också inom andra polisdistrikt ochom han finner dem tillfredsställande, och det är fråga om vilka åtgärderjustitieministern anser att man måste vidta. Frågan om medborgarkontrollen ärviktig i det här sammanhanget, och man bör undersöka om man kan förbättramedborgarkontrollen genom att bredda den parlamentariska kommission som nufinns. Jag vill inte föregripa den utredning som justitieombudsmannen gör idet speciella fall som är anmält till honom, men det resultat som JO kommerfram till kan naturligtvis leda till att man tar upp de frågor vi härdiskuterar. Jagvill emellertid särskilt framhålla att vad gäller sekretessynpunkten såföreligger större säkerhet beträffande de uppgifter som finns i polisregistrenän vad som är fallet i samband med läkarsekretessen. Polisregistren äromgärdade med sekretess genom en särskild lag, där det noga anges vilkauppgifter som kan lämnas ut till utomstående. Överläggningenvar härmed slutad. §5 Om svenskundervisningen för invandrare Statsrådet erhöll ordet för att besvaraInga La/itz (vpk) anmälda fråga, 1977/78:156, tillarbetsmarknadsministern, och anförde: har frågat arbetsmarknadsministern vilka åtgärder han ämnarvidta för att tvinga arbetsgivarna att följa lagen om rätt till ledighet ochlön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Frågan har överlämnatstill mig för besvarande. Enligtlagen är arbetsgivaren skyldig att ge utländsk arbetstagare som behöversvenskundervisning ledighet för att delta i sådan undervisning. Arbetsgivarenär också skyldig att betala arbetstagaren lön . Lageninnehåller vissa garantier för att arbetstagaren skall få sin rätt till undervisning.Om arbetsgivaren åsidosätter sina förpliktelser blir han skadeståndsskyldig motarbetstagaren och i vissa fall mot dennes fackliga organisation. Närdet gäller invandrare som tagit anställning här i landet före den 1 januari1973 förutsätter lagen att utbildningen av dessa invandrare skall genomförassuccessivt fram till . För att skapa ytterligare garantier fördenna kategori ändrades lagen 1976. Genom lagändringen förlängs arbetsgivarensskyldigheter , om han har försummat att ge ledighet och lön inom denföreskrivna tiden. Berörd arbetstagarorganisation får då i samråd medarbetstagaren besluta om när ledigheten skall börja. Ledigheten skall dockbörja . kommer tvist mellanarbetsgivaren och organisationen skall organisationens beslut gälla intilldess tvisten har prövats av domstol. Organisationen har sålunda s. k.tolkningsföreträde. Avvad jag nu har sagt framgåratt lagen innehåller tillräckligt kraftfullasanktioner mot försumliga arbetsgivare. En ytterligare skärpning av lagen ärdärför inte nödvändig. Det är snarare en fråga om att informera invandrarna omvilka möjligheter lagen ger. Detta är en uppgift bl. a. för de fackliga organisationerna.I samband med att lagändringen trädde i kraft fick de fackliga organisationerna1 milj. kr. i statliga bidrag för att genom uppsökande verksamhet påarbetsplatserna informera invandrarna om lagens innehåll och allmännabetydelse. Härefter har organisationerna fått ytterligare bidrag för sammaändamål. Regeringen har senast i tilläggsbudget I för innevarande budgetårföreslagit att ytterligare . skall ställas till organisationernasförfogande. INGALANTZ (vpk): Först skalljag be att få tacka för svaret. Lagenom svenskundervisning på betald arbetstid, som trädde i kraft ,omfattar två kategorier invandrare: dels "nya", dels"gamla" invandrare. Som gamla invandrare räknas de människor somkommit till . För dem skulle lagen upphöra att gällaår 1978 - man hade räknat med att de då skulle ha hunnit genomgå undervisning isvenska språket. För de gamla invandrarna var också lagens bestämmelsermjukare: arbetsköparna fick på sig att låta invandrarna genomgå sådanundervisning. Eftersom det hade uppmärksammats att arbetsköparna inte följtlagen gick med på att förlänga lagen med för attde skulle kunna fullgöra skyldigheten att låta invandrarna genomgåundervisningen i svenska. Lagenhar dock haft synnerligen dålig genomslagskraft. har majoritetenav invandrarna inte ens påbörjat den kostnadsfria undervisning som de harlaglig rätt till - av de gamla invandrarna har fått sin lagligaundervisning, och , när det bara återstår , har mer än dubbelt så mångarätt att erhålla undervisning. Detär mot bakgrund av de siffrorna som jag har frågat vad man på regeringshålltänker göra. Men som framgår av svaret tycker man i regeringen tydligen inteatt det är något problem. Det sägs i svaret att "lagen innehållertillräckligt kraftfulla sanktioner mot försumliga arbetsgivare. En ytterligareskärpning av lagen är därför inte nödvändig." Jag anser däremot att mankan konstatera att det blir nödvändigt att skärpa lagen och att vidta åtgärderför att den skall följas - den fungerar uppenbarligen inte . Sedantycker jag att skjuter över ansvaret för lagens till-lämpning på defackliga organisationerna. I svaret framstod det som om det vore invandrarnasfel att arbetsköparna i det här fallet har underlåtit att följa lagen. Jag ärbesviken på det svar jag har fått; jag hade trott att man var beredd att setill att lagen skulle efterföljas. Jag har inte sagt att det inte är något problem. Jag intresserar migtvärtom ganska mycket för det här problemet. Det är helt riktigt på det visetatt åtskilliga invandrare som har rätt till betald ledighet för undervisning isvenska inte har fått ta del av den förmånen. Hur många det är fråga om vet viinte - uppgiften om är bara en uppskattning, som inte har något underlagi någon undersökning. En sådan undersökning pågår dock f n. Vaddiskussionen nu gäller och vad föreslår är att man skall vidta särskildaåtgärder - förmodligen syftar hon på någon lagändring - för att situationenskall kunna förbättras. Jag har emellertid svårt att föreställa mig vad det ärför slags lagändring som skall vidtas. Det finns redan en lag som stadgarskyldighet för arbetsgivaren att ge undervisning på betald arbetstid, och detfinns däri också bestämmelser om rätt att vidta mycket hårda sanktionsåtgärder,varför jag svårligen kan tänka mig att lagbestämmelserna skulle kunna skärpasytterligare. - Dock kommer de att dessutom skärpas ytterligare fr. o. m. den Ijuli genom att respittiden utgår för arbetsgivarna att meddela undervisningtill de s. k. gamla invandrarna. Vadjag tror är viktigare att diskutera än lagändringar, som f ö. knappast hinnerträda i kraft före , är att intensifiera informationsverksamheten,så att invandrarna får kännedom om den rätt de har på det här området och ävenkunskap om att de kan kräva den rätten tillsammans med de fackligaorganisationerna. INGALANTZ (vpk): Om oroar sig, varför är han då inte beredd att göranågonting åt den här frågan, så att invandrarna får sin svenskundervisning?Det är ju stora grupper av invandrare som ställs utanför denna lagligarättighet. Därför menar jag att det behövs åtgärder - skärpningar ilagstiftningen. Den lagstiftning som finns - och som tycker är hård- räcker i alla fall inte, eftersom det bara är av de gamla invandrarnasom har genomgått denna utbildning när återstår av den tid det härgäller. Det är uppenbart att man inom måste vidta någraåtgärder för att tvinga arbetsköparna att följa lagen, så att arbetsköparnafår ta initiativ för att se till att lagen efterföljs. Jag tycker att det bordevara en naturlig skyldighet, så att man garanterar att lagens intentionerföljs. Jag är fortfarande förvånad över att man tydligenfrån regeringens sida accepterar detta otillfredsställande förhållande. Det vore intressant att höra vad har för idéer om vad somskall göras. Det är ju lätt att stå här och säga att man är förvånad över attingenting görs och att ingen lag ändras. Men i vilken riktning skall lagenändras? Vad kan man göra mer än vad som står Arbetstagarnasorganisationer har tolkningsföreträde, de kan bestämma att undervisning skallske och de kan bestämma när undervisning skall ske. Ifall arbetsgivaren integår med på detta kan de stämma arbetsgivaren till ansvar, och han kan bli dömdför det och åläggas att betala skadestånd. Jag förstår inte riktigt vad mandärutöver skall göra. Lagen har alltså ändrats i och med att skyldigheten attge undervisning till invandrare som kom in till före januari 1973förlängs . Dessutom har man satt in bidrag förinformationsverksamhet i fackets regi utöver den miljon som man från början ansågskulle vara tillräcklig. Det finns inga andra åtgärder, som är praktiska ochger resultat, än att facket skärper sin bevakning av arbetsgivarna på det härområdet. Omsammansättningen av viss samrådsgrupp för datafrågor INGALANTZ (vpk): Det är klart att det finns åtgärder att vidta om man är beredd att göranågonting i den har frågan. Man kan t. ex. höja skadeståndet, och det finnsockså andra åtgärder som man kan vidta för att ytterligare tvinga arbetsköparnaatt följa den här lagen. Det måste vara möjligt att finna sådana åtgärder. Jagtrodde nämligen att man inom regeringen var bekymrad över den här låga siffran.Det är därför som jag har frågat vilka åtgärder som man från regeringshållämnade vidta för att ytterligare utöva påtryckning, eftersom siffrorna visaratt det inte räcker med vad som har gjorts. Atttiden har förlängts beror ju på att man inte har klarat utbildningen.Man kan naturligtvis förlänga ännu och ytterligare försinkagenomförandet av lagens intentioner - att invandrarna skall gessvenskundervisning. Men det kan väl inte vara önskvärt. Det enda förslag jag här får är att man skall höja skadestånden förarbetsgivare. finns det mig veterligen ingen övre gräns för de skadestånden,så den åtgärden är ganska mycket ett slag i luften - och det har jag en känslaav att inlägg i största allmänhet har varit. Överläggningenvar härmed slutad. §6 Om sammansättningen av viss samrådsgrupp för datafrågor Budgetministern erhöll ordet föratt besvara () anmälda fråga, 1977/78:115,och anförde: har frågat mig om jag är beredd att kompletterasamrådsgruppen för datafrågor med företrädare för riksdagensoppositionspartier. Samrådsgruppen fördatafrågor är ett samrådsorgan inom regerings- Omsammansättningen av viss . Gruppen harsåledes rådgivande funktioner i viktigare datafrågor som bereds inomregeringens kansli. Samrådsgruppen kommer därvid att behandla dels frågor avpolicykaraktär som berör de principiella riktlinjerna för regeringensdatapolitik, dels frågor som berör enskilda dataprojekt. Det är alltså intefråga om någon utredning på det datapolitiska området utan om en internarbetsgrupp. Jagvill understryka att samrådsgruppen inte skall överta någon beslutsfunktion.Någon ändring avses inte vare sig i departementens eller i myndigheternasberednings- och beslutsfunktioner. Myndigheterna skall alltså även ifortsättningen vända sig till sitt fackdepartement i dessa frågor, och frågornakommer att beredas inom fackdepartementen i vanlig ordning. Eftersomsamrådsgruppen för datafrågor skall vara ett rådgivande organ inomregeringskansliet och medverka till att utforma regeringens ståndpunkt i olikadatafrågor finns det enligt min mening inte anledning att komplettera gruppenmed företrädare för oppositionspartier. LENNARTPETTERSSON (s): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Vihar en fin tradition i det politiska livet här i att oppositionen börvara representerad i det förberedande reformarbetet för att därmed allaviktigare synpunkter skall få komma fram, innan det politiska beslutsfattandettar vid. Vi finner nu tyvärr att den borgerliga regeringen börjat tumma pådenna princip, när den tillsatte den s. k. samrådsgruppen fördatafrågor utan att oppositionen blev representerad. Arbetsuppgiften för dennagrupp är ingalunda liten. Den skall nämligen enligt det pressmeddelande somgavs ut lägga grunden för den första samlade svenska datapolitiken. Det tordekräva betydande utrednings-och arbetsinsatser, och mycket riktigt har det tagitfem sidor av direktiv för att beskriva vad gruppen skall göra på olika områden. Nusäger att det ingalunda är någon ny utredning som har tillsattsutan endast en högst normal intern beredningsgrupp till stöd för arbetet medregeringens datapropositioner. Där får oppositionen inte vara med. Låt mig då, ,få ställa ett par frågor till er: Om det inte är någon utredningsgrupp utan endast enintern beredningsgrupp, hur kan det då komma sig att man ger ut fem sidoroffentliga riktlinjer eller direktiv för gruppens arbete? Hur kan det komma sig att man i dessa direktivradar upp åtminstone nio olika områden som gruppen skall utreda och lämnaförslag om - alltifrån hur bättre skall involveras i detdatapolitiska arbetet till frågor som rör systemstruktur och de anställdasinflytande över datatekniken? Detfinns många fier frågor att ställa, herr statsråd, med anledning av de direktivsom getts ut, men dessa kan räcka i en första omgång. Slutsatsen är ändå heltklar: Vad det här är fråga om är inget annat än ett försök från denborgerliga regeringens sida att utestänga oppositionen från viktiga delar avutredningsarbetet på det datapolitiska området. Det tycker jag rimmarspeciellt illa med den skriftliga ambition som man också har angett idirektiven, nämligen att man vill ge ökad insyn och ökat inflytandepå det här området. säger att det är en fin tradition att ocksåoppositionspartier deltar i beredningsarbetet. Ja, den traditionen finns ochhar funnits när det gällt offentliga utredningar - undantagen har där varit få.Men den har som sagt gällt offentliga utredningar, icke medverkan iregeringsarbete. Där har det i vart fall inte funnits någonsådan tradition. Jag menar att när det gäller beredning inom regeringskanslietär det naturligt att det är regeringspartierna som medverkar i det arbetet. Omdetta vore en offentlig utredning skulle jag finna det naturligt att gruppenhade en bredare sammansättning, men som klart framgår av svaret är det ettsamrådsorgan inom . Sedantycker jag att icke borde vara bekymrad över att deriktlinjer som har sammanställts i ett skriftligt dokument omfattar fem sidor.Lennart borde inte vara bekymrad utan tillfredsställd överatt på det sättet ha fått en fyllig redovisning. Omsammansättningen av viss samrådsgrupp för datafrågor StatsrådetMundebo säger att det är fråga om en intern arbetsgrupp, vars uppgift är attmedverka i regeringsarbetet inom . Det är där den finns. Dåfinner jag det extra anmärkningsvärt, herr talman, att det bland de personersom har utsetts att delta i den här samrådsgruppens arbete finnsriksdagsledamöter från de borgerliga partierna som inte har någon anställninginom . Det är alltså en annan grupp än en internberedningsgrupp, det är ingen tvekan om det. Jag har ytterligare en fråga, herr talman. När mangår igenom direktiven här finner man att en mängd arbetsuppgifter räknas upp,och en av dessa arbetsuppgifter är att följa beredningen av datapolitiskafrågor inom olika departement. Hade det varit en intern beredningsgrupp inomregeringskansliet med klart avgränsade uppgifter i enlighet med detta hadesjälvfallet inte alla de utredningsuppdrag behövt anges som beskrivits i riktlinjernaför gruppens arbete. Jag är ledsen att har en så alldeles bestämduppfattning om den här gruppens uppgifter och finner att det utan minsta tvivelär på det sätt som han själv säger. Jag har gett ett svar på vilken uppfattningjag som ordförande i den här samrådsgruppen har. Det är inte bara min utanregeringens syn på samrådsgruppens uppgift. Omsammansättningen av viss samrådsgrupp för datafrågor OmLennart utan minsta tvivel finner att samrådsgruppen har en annanuppgift beklagar jag att jag inte kan övertyga honom om att den uppfattningeninte stämmer med verkligheten. Jag har som sagt angivit den syn som regeringenhar och som jag som arbetsgruppens ordförande har. Någon annan uppgift än somframgår av svaret har inte gruppen. Skulle uppgiften förändras kommersjälvfallet gruppens sammansättning också att förändras. Det är nog, herrstatsråd, i så fall fler än jag som har missuppfattningar på den här punkten.Vi kan exempelvis titta på de utskottsbetänkanden som lagts fram i riksdagenunder senare tid och som berör datapolitiska frågor. Där hänvisas gång på gångtill den här samrådsgruppen i datafrågor som en ren utredningskommitté. Jag kanexempelvis citera ett kort stycke ur utbildningsutskottets betänkande nr 8, somnyligen lades på bord. Så här stod det: "Datasamordningskommitténsbetänkande ADB och samordning är en av utgångspunkterna för detutredningsarbete som regeringen uppdragit åt en samrådsgrupp fördatafrågor att fullgöra. Gruppen har till uppgift att utarbeta 'de riktlinjersom krävs för en medveten datapolitik'. Riktlinjerna skall i första hand avseförhållandena inom statsförvaltningen. Gruppen bör emellertid enligt uppdragetvara oförhindrad att behandla även andra problem som den anser har beröring medden fortsatta datoriseringen i samhället." Ärdet inte en utredning som här beskrivs så frågar jag: Vad är då en utredning? Det är, som framgår av utbildningsutskottets skrivning, en samrådsgruppför datafrågor. Om oklarhet om detta förelegat hos Lgn-nart ellernågon annan hoppas jag att den nu har skingrats. LENNARTPETTERSSON (s):