prot · G10972 · 1977-12-31 00:00:00 — Det är denna allvariiga bakgrund som, inte minst, vipolitiker men också andra engagerade personer måste upplysa svenska folket omnär vi ibland tvingas vidta impopulära åtgärder. Gör vi det, i stället för attbara framhålla de negativa sidorna, tror jag att medborgama har förståelse föråtgärderna. Det är dock en överväldigande majoritet av svenska folket som villatt vårt land och vårt demokratiska syslem skall försvaras. STUREKORPÅS (c): Jag tackar försvarsministern för svaret. En bakgrund till mininterpellation var just den undersökning. Attityder till försvar och samhälle,som försvar har publicerat. Undersökningenlyder på att tilltron till vårt försvar avtar. Statsrådetvarnar för alt dra för långtgående slutsatser av undersökningen. Jag ser deninte heller som annat än en varning. Det är därför som jag också bad statsrådetbesvara mina frågor mot bakgrund av annan erfarenhet som han kan ha inomområdet. Detframgår också av svaret att statsrådet tar själva problemet på allvar. Det ärju uppenbart att det finns där, med eller utan undersökningen. Därför måste viarbeta med det med så stort allvar som möjligt. Att dölja de negativa sidornavore lika felaktigt som att överdriva dem. Jag uppfattar mot den bakgrunden denöppna tonen i svaret. Enslutsats i svaret kan väl sättas i fråga. Statsrådet säger alt den logiskaföljden av att man ser mörkt på försvarets möjligheter borde vara att man Nr 72 kräver en förstärkning av försvaret, vilket man alltså inte gör. Fredagenden '"' " logiskt självklar slutsats. Gradenav tilltro till försvaret står inte självklarti förhållande till hur starkt försvaret är i traditionell mening. Däremot ärnaturligtvis styrkan beroende av tilltron. Omtilltron till ''' säkeriigen på att man inte kan se någonframtid efter ett modernt krig. försvaret ' " ' ''S'' ' ' '"* '''°'' P ' traditionellt försvar som Dennasida av försvarsproblematiken är för litet diskuterad. Det är vi överens om.Försvarsdebatten är, som statsrådet påpekar, alltför myckel en fråga omorganisation, utbildning och materiel. Jag håller väl inte helt med om attutbildningsfrågorna kunde diskuteras mindre. Annars delar jag denna statsrådetsuppfattning. Denvikande tilltron är inte nödvändigt en följd av ett tekniskt bedömande avförsvarets styrka eller uttryck för en allmän olust som minne avvärnpliktstjänstgöringen. Det kan vara en moralisk fråga. För det skullemöjligen kunna tala alt förtroendet är minst bland kvinnor och bland ungdom sominte har erfarenhet av militärutbildning. Åandra sidan är det onekligen märkligt att två tredjedelar - varför inte fler rö.? - av den manliga ungdomen står till förfogande för militär skolning underen viktig del av livets känsligaste tid, och så blir resultatet delta. Därförhar jag svårt för att tro annat än att del är något fel på själva utbildningen.Jag anser mig ha viss erfarenhet av utbildning av vuxna, och mot den bakgrundenmenar jag att del är angeläget - här kanske jag chockerar någon -att anförtroså mycket som möjligt av utbildningen till därför pedagogiskt särskiltutbildade lärare. Det skulle kunna ske med civil klädsel på ömse håll och inormal kursmiljö, i varje fall i stor utsträckning. Mångavärnpliktiga kommer med en ambition att göra sitt bästa därför alt de tror påförsvarets nödvändighet. Det är särskilt beklagligt att man inte riktigt kan lavara på denna positiva gmndinställhing. Även den mest positivt inställdevämpliktige kan fråga sig varför han skall förtas personlighet och självkänsla- såsom han själv upplever det - under den första tidens någotlustiga excercis i mycket lustiga kläder. Mycketav våra dagars svårigheter i det här landet kan förklaras under hänvisning tillOlof Palmes regering. När det gäller militärutbildningen kan vi nog även skyllapå och . Jagär fullt medveten om att försvarsutbildningen i vissa delar måste varaspeciell. En inneliggande årskurs ärju en beredskap. Jag menar dockatt mycket av undervisningen skulle kunna ske i civila former, t. ex. den somförklarar motiven för försvaret. Då kan man anknyta till de värnpliktigasnormall ganska fårska erfarenhet av vanliga studier. Umgängestoneni vårt samhälle har förändrats starkt under den senaste generationen.Ordergivning i kommandolon väcker därför naturiigt motstånd hos en ungmänniska, som lätt upplever den som en attityd hos befälet och inte som ennödvändig träning för krigsförhållanden. Enskolning kräver intensiv utbildning . Många värn- 62 pliktiga får också uppleva arbetet så. ärdet emellertid uppenbart att mångavärnpliktiga inte känner sig vara meningsfullt sysselsatta under hela liden.Det kan vara svårt att differentiera utbildningens längd efter behovet avutbildning för olika uppgifter. Eftersom ändå - uppemot -idenna ålder kan betyda oerhört mycket för en människas hela framtid och därmedför samhället måste man ställa det definitiva kravet attden upplevs som meningsfull av de värnpliktiga. Har man svårt att finna ensådan sysselsättning inom ramen för den rent militära utbildningen, bör man kunnalägga in ett studium av samhällsfrågor i allmänhet med anknytning tillförsvarels grundläggande uppgift att försvara vårt demokratiska system. Denundervisningen kan ha civil karaktär. Jaghar upplevt att statsrådet visat en förmåga att okonventionellt taitu med försvarets centrala frågor. Mycket är konvention i den militärautbildningen. Där finns det plats för nytänkande. Det är kanske rent av så, attgrundutbildare och truppförare delvis skulle kunna vara olika kategorier, denförra av mera civil karaktär. Framlidens befäl och värnpliktiga, som på detsättet finge en mera civil utbildning, torde då ha bättre förutsättningar attbära upp ett folkförsvar med stöd av hela folket. Jaghar uppehållit mig mest vid utbildningsfrågorna. Del beror kanske mera på attdet är mitt professionella område än på att vi där finner den dominerandeorsaken till den vikande tilltron till försvaret. En vid diskussion torde kunnavisa på flera och kanske viktigare. Får jag bara som exempel och som avslutningpeka på en företeelse som är allvarlig, men som det är lätt för statsrådet attändra på. Statsrådet bör kunna få slut på det förhållandel altvärnpliktiga används för från försvaret fristående polisuppgifter. Det kanskapa en alldeles onödig aversion mot folk i uniform liksom det kan innebära ensvår konflikt för den värnpliktige själv. Jag kan väl säga att ett nytänkande behövs - det kan jag rentprincipiellt och helt och hållet instämma med i, och det har jagockså försökt tillämpa så ofta som möjligt. Men jag vill replikera till StureKorpås att det kanske även för hans del vore plats för ett nytänkande. Detförslag han framför om att civila lärare och pedagoger skulle användas i störreutsträckning än som är fallet i utbildningen tycker jag ger uttryck för ettgammalmodigt tänkande, där man på något sätt ser nedvärderande på den militärautbildningsrollen. Jag vill påstå att de befälskårer som vi har inte harsamma inställning och inte använder samma metoder som man gjorde för 25-30 årsedan. Vivet att det militära utbildningssystemet ställer speciellt höga krav påpedagogiken. Jag förstår ju alt i sin egenskap av civil utbildareär väl medveten om att man ofta har varit föregångare på det militära fältet,exempelvis när det gällt metoderna för programmerad undervisning osv.Utbildningsmässigt är vi på den militära sidan faktiskt inte något slagsunderutvecklad sektor. Men jag håller med om att läraruppgiflen här är central.Den proposition om en ny befälsordning, som ligger på bord, geruttryck för det sätt, på vilket vi velat angripa dessa problem. Nr 72 ikläda oss rollerna av utbildare, fackmap och ledare. Jag ser det somett Fredaeen den önskemålatt dessa tre roller skall spelas av en och samma person. '''delvis förändrade utbildning, som det nya befälsordningssystemet kommer altmedföra, tror jag att vi skall kunna nå fram till ett bättre resultat. Omtilltron till ' ''örjar analysera detta, torde skillnaderna ibedömningen inte vara så försvaret '° emellan. StureKorpås menade alt det inte var logiskt av mig alt dra den slutsats jag gjorde.Eftersom man inte har tilltro till det svenska försvarets avvärjande förmågavore det, ansåg jag, logiskt att kräva ett starkare försvar. Men det gör maninte. För mig är nog detta ändå klar logik. Är man angelägen om att vi skallslå vakt om vår frihet och vårt oberoende, att få leva under de friademokratiska förhållanden vi lever under, borde man vara införstådd medalt vi måste skapa bättre garantier och inte tro på de nuvarande. Jag tror attdet är en fråga om kommunicerande käri: har vi ett starkt försvar, som vi hartilltro till, då tror människorna också på vår förmåga. Jag ser det som heltorimligt alt kunna upprätthålla tilltron till den svenska försvarsförmågan, omvi genomför ytterligare försvagningar. Då blir det ett problem att upprätthållaförsvarsviljan. Närdet gäller utbildningen vill jag la in ytterligare en aspekt. Man kan inte heltoch hållet dra paralleller mellan civil och militär utbildningsverksamhet. Idet civila livet utbildas vi för uppgiften att klara en personlig yrkesroll iframtiden. Det gör vi också i del militära. Men därutöver bygger det militärasystemet i liksom i andra länder på att man samverkar i grupper ochibland i mycket stora grupper i form av förband. Därför innebär en del avutbildningen att man helt enkelt måste fungera som en länk i kedjan. Jag villhävda alt det inte flnns någon motsvarighet på den civila sidan. Vi har allanledning alt ställa starka krav på effektivitet även i grupputbildningen. Mentyvärr kan vi inte få fram samma totala utnyttjande av utbildningstiden som närdet är fråga om personlig utbildning. Det här är någonting som vi aldrig kankomma ifrån. Den hänglid som ibland kan uppstå beror inte enbart på att demilitära myndigheterna har organiserat utbildningen felaktigt; man möternaturiiga företeelser som man helt enkelt inte kan göra något åt. Somvi kommit överens om är sakläget inte bra. Vi måste ha ut en vidgad information, och jag vill hänvisa till den debatt som vi hade i massmedia under föregående år angående informationen i skolorna. Total försvaret är en mycket viktig samhällsfunktion, och därför har jag påtalat den brist som funnits just när del gäller totalförsvarsinformationen inom skolväsendel. Jag har under föregående höst haft kontakter med skolmyn digheterna. Efter dessa kontakter hade vi gjort en ungefär samstämmig bedömning. Vi var från försvarels sida och från sida överens om alt informationen inte fungerade som den borde och att vi tillsammans skulle försöka rätta till bristerna. Det är icke acceptabelt att 3796 av lärarna i samhällskunskap, som det har visat sig, över huvud taget icke alls undervisar i ämnet totalförsvarskunskap. Även skolmyndigheterna är medvetna om att del icke är acceptabelt. 64 Jag kan med glädje konstatera att utan några somhelst dekret ovanifrån har detunder ute i länsskolnämnderna och även på annat sätttagits initiativ till en klar förbättring när det gäller försvarsinformationeninom skolväsendet. Det är någonting som jag hoppas skall ge utslag . Jagtror att det är ett sätt att förbättra människornas kunskap och känsla för vad ettfredsbevarande försvar betyder när det gäller att kunna bibehålla demokratin idet här landet. Det kräver vissa uppoffringar och vissa beslut som inte ärpopulära men tjänar ett syfte som vi alla är överens om. Vi är överens om att vi skall ha ett starkt totalförsvar. Vi är överensom att det hos många finns en inställning till försvaret som vi skulle vilja göramera positiv. Sedan kan vi ha olika uppfattningar om hur vi skall nå fram tilldet målet. Närdel gäller min tanke på en differentiering av lärarna inom den militärautbildningen vill jag argumentera ännu något mera. Vi skall ha klart för ossalt de värnpliktiga numera ofta har gymnasieskola bakom sig. De är vana vidskolmiljön. De är vana vid speciallärare på olika områden. Jag sätter i frågaom det inte vore naturligt att ha speciallärare just i ämnen som i och för siginte har direkt med utbildningen i själva försvarstekniken att göra. Del kangälla sådant som information om samhället och motiven för försvaret.Utrikespolitiken hänger också samman med delta. Del kan gälla sådant somkrigslagar, folkrätt m. m. Jag skulle tro att det ofta kan gälla den renttekniska utbildningen i skötseln av komplicerad materiel. Man har ju inte barabössor och kanoner utan oerhört mycket annat. Jag nämner detta bara som exempelpå områden där det sannolikt vore värdefullt för hela miljön att man fick umgåsmed civila lärare. Det vore värdefullt även för de militära lärarna. Närdet gäller logiken i att man skulle kräva ett starkare försvar därför alt maninte tror på det nuvarande vill jag säga, alt vi måste räkna med all del finnsärliga människor som uppfattar den nuvarande väridssitualionen med de storavapenarsenalerna som så kuslig att de kan komma till den ståndpunkten att detallra bästa alternativet kanske inte är ett traditionellt militärt försvar.Delta är självklart inget argument från min sida ulan ett försök alt förklaravarför många människor har svårt att vara med. Jagtror alt det som regel är bra lärare inom försvaret -jag har upplevt del. Jaghar just haft väldigt mycket kontakter med ungdom i denhär situationen, och jag har överraskats av att de upplever mycket av denmilitära utbildningen på det sätt som jag har skisserat. Det är möjligt alt jagoch dehär fel, men för tilltron är det vikliga hur de upplever situationen. Dehar inte betecknat utbildningstiden som hänglid i vanlig mening, ulan del ärmånga som känner att det , när värnplikten börjar ta slut,liksom inte finns mera att göra på deras område. Då känner de alt de lika gärnakunde vara hemma - men av rättviseskäl och annat måste de vara kvar. Jag tror altdel är mycket viktigt att använda just den liden på ett meningsfullt sätt. 5 protokoll 1977/78:72-74 HANSLINDBLAD (fp): sade kyrkominislern alt han beklagade att så många människorhade lämnat kyrkan . Det är inte ett statsråds uppgift att säga: Jagvet bättre än de där människorna vad de skall tycka och göra. Del här är enprincip i en demokrati. Människors värderingar, enskilda ställningstaganden ochuppfattningar skall de få ha. Det är inte statsmakternas uppgift att säga atten opinion är felaktig. Varje organisation och politiskt parti skall givetvisbilda opinion och la ansvar, men del är inte statsmakternas uppgift att göradet, utan vi har som politiker ett ansvar. Blandmånga exempel är delta ett väldigt viktigt. Man kan också diskutera om det ärriktigt att skall ha en uppfattning om hur många skivor bröd viskall äta per dag. Det är väl inte heller statsmakternas sak alt säga: Du skalltro på ett försvar, du skall ha en försvarsvilja av den och den arten. Vi vetgivetvis att det påverkar tilltron till oss internationellt om vi har en starkeller svag försvarsvilja. Erfarenheten talar för att i ett läge av hot stigerförsvarsviljan kraftigt. Det härden gjort i de flesta länder, och det finnstecken på detta i också. Vid hot ökar människors vilja alt försvara.Men det har naturiigtvis långsiktiga effekter om en opinion är svag. Det blirsvårare att rekrytera, det blir svårare att motivera för utbildning osv. Omväridenstilltro till beslutsamheten hos vår regering och vår militära och civilatotalförsvarsledning kan minska, och likaså omväridens tilltro till våraförbands förmåga. Så visst är det en viktig uppgift för alla som menar all detär väsentligt att satsa resurser på försvar att också själva som politikerdelta i opinionsbildningen. Här har vi nog misslyckats i mycket. beslöt1970 om ett nytt planerings- och ekonomisystem för försvaret, där ett avmotiven sades vara att del skulle öka möjligheterna till en försvarsdebatt ochockså till kunskap, som är så viktig. Man kan vara överens om att det inte ärstatsmakternas uppgift att säga vilka värderingar människor skall ha, menstatsmakterna har ett ansvar att ge människor möjlighet till information ochkunskap, i skolan och på andra sätt. Det tycker jag också har, i sitteget agerande. När vi diskuterar de här frågorna skall den debatten ökamänniskors möjlighet att få kunskap. Debatter skall, så långt möjligt, gälladet som är reella frågor. Jagvill bara ta ett i tiden mycket näraliggande exempel. Det förs nu i endiskussion om huruvida man skall dra in kustartilleriregemenlet där eller inte.Den förs ibland i termerna: Skall ha ett försvar? Skall det finnasmilitära resurser på ? Den diskussionen borde ha förts i den härkammaren för , när vi efter en försvarsdebatt beslöt att detinte skulle bli tio nya lunga kuslartilleribalterier ulan bara sex. Då skulleman ha fört diskussionen: Skall ett av dessa vara vid , eller skallvi öka antalet för att kunna ha tungt artilleri på ? Då skullediskussionen ha förts. Då hade den varit reell. blir det kanske inte någottungt kustartilleri på . Och är det egentligen ointressant omdenna utbildningsapparat ligger där eller inte. Delmå vara en regionalpoliliskt intressant fråga, men det är icke någonting somvare sig underiättar eller försvårar försvarsdiskussionen och människors kunskaperom de reella frågorna. Det sades inte flaska när del reella beslutet fattades,huruvida det skall finnas en marin resurs av detta slag eller inte, utandiskussionen förs när det gäller den rena utbildningsapparaten, som ärnödvändig för att fixa folket men som egenfligen inte har någonting medkrigseffekten att göra. Har vi förbandet är det klart att det skall kunna mobiliseras. Jagkan ta exempel från många sammanhang. De motioner på detta område som väcks häri kammaren och de debatter som förs gäller ofta saker som i och för sig har medförsvaret att göra men som inte bidrar till all öka människors kunskaper. Vi måsteha förpliktelsen att hjälpa till att ge så mycket som möjligt av information. Planeringssystemethar inte givit vad vi trodde. Debatt har inte förts om hur de resurser visätter till knyts till olika tänkbara mål. Det kräver eftertanke, inte minstinför den nya försvarsulredningen, hur man skall ge människor en rejäl chansatt få information. Där har vi som politiker en stor förpliktelse. Jagtycker del ligger myckel i vad försvarsministern sade, nämligen att politikernamåste förklara och själva bilda opinion. Är vi beredda att sälta till så mycketresurser, måste vi också förklara för människor vad vi har för motiv för detta.Där har väl nästan alla av oss brustit. Det kanske inte alltid är populärt allgöra det, men det är en nödvändighet. Det är ett ansvar vi måste ta, både infördet vi beslutar och inför människorna i vår omvärld. Låt mig ytteriigare något kommentera vad sade om civilalärare och, som han uttryckte sig, ämnen som inte direkt hade med denförsvarstekniska utbildningen att göra. Närdel gäller de fall som anförde som exempel förekommer detta redani dag. Det är exempelvis inte alls ovanligt när det gäller försvarsupplysning.Även när det gäller viss teknisk materiel kan del vara civila lärare. Jag villbetona att det väsentliga är att den som undervisar är kompetent. Jag vill integöra någon skillnad mellan dem som står i uniform och dem som är civila. De äri samhällets tjänst oavsett om de har civil eller militär status. Dentekniska utbildningen av lärarna inom försvaret är av sådan kvalitet att denväl mäter sig med den civila. Det märker vi på det sättet att vi harsvårigheter alt behålla personalen, därför att den är så eftertraktad på dencivila marknaden. Jagförslår fuller väl att ungdomar som kommer från den civila skolan och till denmilitära undervisningen upplever den som en helt annan miljö och haranpassningssvårigheter. av rättviseskäl har värnpliktiga inne utan att kunna utnyttja tiden på ettmeningsfullt sätt är sådant som jag hoppas att vi skall komma till rätta med.Del är ett av de problem som jag räknar med att den kommande försvarskommitlén,som också skall se över värnpliktsfrågorna, skall titta på. Vi måste haeffektivitet i utbildningen. Viss spilltid kan vi aldrig undvika på grundav aU vi måste utbilda i förband, men att inte alls utnyttja tiden ärfelaktigt, och det skall vi verkligen försöka komma till rätta med. Menjag vill ändå balansera den här debatten en aning. Det behövs väl några undersökningartill för att visa om det här verkligen är en bestående utveckling. Men detfinns faktiskt andra tendenser som går i helt motsatt riktning. De frivilligaförsvarsorganisationerna i landet har ca 700 000 medlemmar; medborgare somhelt frivilligt på eget initiativ går in i dessa organisationer. Och antalet äri stigande. Både det formella antalet deltagare i organisationerna och antaletdeltagare i ulbildningskurserna har ökat betydligt . Antalethemvärnsmän är nu större än t. o. m. under kriget. Särskilt markant ärungdomens stora intresse för frivilligförsvarel. Många intresserade ungdomarmåste avvisas - i vissa fall måste mer än hälften av dem som söker sigtill organisationerna avvisas därför att pengarna och utbildningskapaciteteninte räcker till. Dettavisar att det bland en stor grupp medborgare dock finns en ökad förståelse ochett ökat engagemang. Det är jag givetvis som försvarsminister utomordentligttacksam för. Jag tar inte upp detta för alt bevisa att problemen inte finns,men för balansens skull har jag velat påpeka att tendenserna är motstridiga. Jagvill sluta med att säga vad jag sade i denna kammare , när dennafråga delvis var uppe till debatt. Undersökningen ger dock ett belägg för attmajoriteten av svenska folket uppskattar vårt försvar. Jag är inte övertygad omatt vi om man gjorde motsvarande enkäter rörande andra samhällssektorer - detskulle förresten vara intressant - skulle komma upp i så positiva tal som vitrots allt fick i beredskapsnämndens undersökning av den svenskaförsvarsviljan. Jag är glad för de ytterligare upplysningar som statsrådet lämnade ochsom skulle kunna tyda på att det också finns en annan tendens. Det som ärviktigt är emellertid - och det är vi överens om - att det dock finns ettproblem. Man kan inte säga att försvaret är bra så länge en majoritet tyckeratt det är bra. Det är alltid en svaghet i försvaret så länge det finns en endai förbandet som inte förstår varför han är där. Det är alltså något mycket mertotalt i detta än i andra sammanhang, och därför går det inte heller attjämföra med andra grenar av samhällssystemet. Viär överens om alt det ställs speciella krav på lärare och befäl, men det ställsockså speciella krav på den ungdom som skall ställa upp. Det är problem med denegativt inställda. Jag vet inte i vilken utsträckning man löser de problemengenom att dessa inte tas ut till utbildning eller hör till dem som lämnarutbildningen . Vi skall inte förlänga debatten, men jagtror alt detta är ett problem som statsrådet bör titta på, liksom på problemetvad man skall göra för att en stor andel av en årskull skall klara den härutbildningen. Jag måstehelt kort kommentera detta. StureKorpås menaratt så länge det finns någon enda i förbandet som inte är nöjd medförhållandena är det inte bra. Jag kan ge honom delvis rätt - helt bra blir detaldrig. Det är inte helt bra att vi för denna debatt om en väsentligsamhällsfråga inför en i stort sett tom kammare. Men varken ellerjag vill väl för den skull säga att demokratin inte fungerar här i landet. Detperfekta tillståndet uppnår man aldrig. Även om jag hoppas på förbättringar iutbildningssystemet, förbättrade värnpliktsförhållanden osv., har jag faktisktinte den ambitionen att man skall kunna säga att allt är bra. Detta är en storsektor som är utsatt för förändringar. Jag skall gärna medge att man på denmilitära sektorn under tidigare epoker kanske hade litet svårt all hänga med iförändringens vind. har man emellertid på denmilitära sektorn i vissa avseenden gått före. Det är min förhoppning att vigenom att bortse från tidigare bindningar skall kunna angripa dessaförsvarsproblem på ett okonventionellt sätt. Därigenom hoppas jag att vi skallnå ökad förståelse för försvarets behov. Överläggningen var härmedslutad. §7 Föredrogs och hänvisades 1977/78:90 tillarbetsmarknadsutskottet §8 Föredrogs och hänvisades