prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — rosenmålar denförhoppningsfulla bilden av stabila ekonomi. har 7,5 miljonerarbetslösa. Där finns 30 miljoner undernärda. Där förs en socialpolitik somredan i utgångsläget är dålig och som på grund av de kommunala finansernassammanbrott nu hotas av allvarliga nedskärningar som kommer att drabba detta samhällesallra fattigaste. Hade inte bort nämna någonting om detta istället för att tala om den beundransvärda stabiliteten? Ett annat land som skymtadeförbi i den långa exposé som höll var , som ju nu tackvare Internationella valutafondens politik har nått en mönstergill ekonomiskordning. är en militärdiktatur. I få länder i Latinamerika- möjligen undantaget - nedpressas de arbetande massornaslevnadsförhållanden så grovt och så radikalt och bedrivs en så systematiskterror mot den un- derjordiska oppositionen.Av vilken anledning framhåller detta som ett exempel på enmönstergill ekonomisk politik? Ser inte att just i detta hansaningslösa sätt att uttrycka sig den bockfot skymtar fram som får Sverigeslöntagare alt se med oro på den åskådning som företräder och denpolitik som han kommer att genomdriva gentemot dem? Denekonomiska politiken m. m. Jag är medveten om att det är vanskligt att föra en debatt med JörnSvensson, eftersom utgångspunkterna för en sådan debatt i regel saknas. Vi harväldigt svårt att finna den gemensamma bas som är nödvändig för en meningsfulldiskussion, men jag skall ändå svara på de frågor han ställde. Förstfrågan om lönekostnadsutvecklingen. Del är en osann uppgift, , attde svenska lönekostnaderna skulle ha stigit mindre än vad andra länders hargjort. Om man sätter arbelskraflskostnadsut-vecklingen i i relationtill den i andra länder, så kan man konstatera att utvecklingen har lett tillatt relativa arbetskraftskostnad per producerad enhet - och det ärdetta som är avgörande för vår konkurrensförmåga - fortfarande ligger högre.Med den politik som vi har bedrivit under den korta tid som regeringen harsuttit har vi lyckats pressa ned dessa relativa arbetskraftskostnader till enbetydligt lägre nivå, I själva verket ligger våra arbetskraftskostnader -om vi nu bortser från produktiviteten, vilket man annars inte skall göra - istort sett på samma nivå som i 14 av våra viktigaste konkurrentländer. Meneftersom vi har lägre produktivitet än dessa andra länder är vår relativakonkurrenskraft fortfarande betydligt sämre. Att konstatera detta innebäringen anklagelse mot löntagarkollektivet eller mot arbetstagarna i vårt land.Det är en redovisning av en statistik som visar hur myckel dyrare del är atttillverka varor i vårt land än i andra länder. Bakom den analysen ligger alltsåtill större delen förklaringen till de mycket stora problem som hela Sverigehar drabbats av och som inte minst drabbar den aktiva generationen, dvs,löntagarkollektivet. Därför ligger det också i hela landets och i helalöntagarkollektivets intresse att vi får rätsida på detta. Det är ju intesärskilt tillfredsställande att lyfta en hög nominell lön, om man inte får någontingför den lönen, och om man inte kan klara landets ekonomi. Denbalans mellan löner och produktionskostnader som krävs för att vi skall kunnasälja till omvärlden och klara vår ekonomi saknar vi , och det är den somvi är helt inriktade på att återskapa. Att gå ut med en bindel för ögonen ochbara slänga klyschor och glosor omkring sig löser inte löntagarnas problem,! Del gör det bara värre för dem. Då är man ute i andra ärenden änatt lösa landets och människornas problem. Och att göra det är i varje fallvad vi är ute efter. Arbetslöshetentog jag inte upp i mitt anförande. Den frågan kommer att diskuteras i morgon.Det är trots allt ett obestridligt faktum att Denekonomiska politiken m. m. icke har löst delproblemet, men vi har löst del bättre än vad andra länder har gjort. Om jaginte är alldeles fel orienterad, så ligger lägst vid jämförelser medandra länder, i varje fall då det gäller statistiken för den öppnaarbetslösheten. Och jag tror att det inte har funnits någon svensk regeringtidigare som har lagt ned så mycket pengar på sysselsättningsfrämjande ocharbelslöshetsbekämpande åtgärder som den regering som har ansvaret. Dentredje frågan var varför jag stod här och rosenmålade ekonomi - ellerhur det nu var sade. Men jag talade bara om hur det faktisktförhåller sig, eftersom ju en av förutsättningarna för att konjunkturen skallvända uppåt - som alla vi andra men tydligen inte räknar med ochhoppas pä - är att det blir stabilitet i den amerikanska ekonomin och i mångaandra länders ekonomi. Trots allt är ju ändå vad det är, en industriellstormakt på andra sidan . Där har man mänga problem, det skall ingenbestrida, men vi står ju inte här för att diskutera interna problem.Vi talar här om ekonomi. Och för ekonomiska tillfrisknandespelar det som händer i en betydande roll. Isanningens namn bör det väl också tilläggas att sysselsättningen i Amerikaunder det gångna året har ökat med ungefär 3 1/2 miljoner människor. Attarbetslösheten ändå är hög skall inte bestridas, men man skall ha denna siffraför ökningen av antalet sysselsatta i minnet, när man gör sådana nedvärderandebedömningar om som här gjorde. Vidarevill jag säga att jag alllid blir lika förvånad när jag hör gå upp italarstolen och läsa upp sina på förhand skrivna repliker. Vad vi diskuterar här ärregeringens proposition om inriktningen avden ekonomiska politiken. Den propositionen ligger nu på bordel. Den harföranlett en lång motion från socialdemokratiskt håll, som dock inte harresulterat i några konkreta förslag på åtgärder som avviker från dem regeringenhar redovisat. Motionen har resulterat i ett långt och välskrivet yttrande frånfinansutskottet. Vad kan man mer begära som underlag för en meningsfyllddebatt? Och sedan får man bara höra att här har gjort en dåligregering ännu sämre; han har inte kommit med några klara besked. Läs innantilli den proposition som vi diskuterar! Där finner de besked somhan här efteriyser. Menjag ställde en del frågor till som jag hade hoppats att få någotsvar på. Vi försökte faktiskt då vi var i oppositionsställning alt svara påfrågor som ställdes från regeringsbänken. Jagfrågade , eftersom han nu ropar efter ökad stramhet, ökadrestriktivitet i politiken: Vilka områden är det som socialdemokraterna villstrama åt för att åstadkomma den bättre politik ni påslår er kunna åstadkomma?Är del de enskilda hushållen som skall få mindre pengar över? Är det destatliga utgifterna som skall skäras ner, och i så fall vilka? Är det dekommunala utgifterna som skall skäras ner, och i så fall vilka? Är det destatliga och kommunala investeringarna som skall krympa, och i såfall i vilka hänseenden? Är det bostadsbyggandet som skall skäras ner? Dettror jag inte vågar gä upp och säga efter alt ha lyssnat till KnutJohanssons anförande . Vadär det dä ni vill ha? Det kunde också vara befruktande för den här debatten altfå något annat besked någon enda gång än bara de här klyschorna som rinner urherr . Kom och säg konkret hur ni vill ha politiken, så skalljag gärna lyssna och gä upp och säga vad jag tycker är fel och vad jag tyckerär rätt! Kommer ni med kloka förslag är jag inte sämre karl än att jag skallföra dem vidare och försöka tala för dem. Men dä skall det vara kloka förslagsom löser problemen, inte okloka förslag som gör våra problem ännu värre ochännu större. Intekan väl tro att vi skulle ha varit i en bättre situation iSverige om vi inte hade vidtagit den nedskrivning av svenska kronan med 15 96effektivt som vi har gjort under det här året och som vi tvingades göra pågrund av den politik som tidigare fördes i det här landet. Vi tvingades göranedskrivningen på grund av den politiken, för att lägga en grund för den bättrepolitik som ropar efter. Det är en utomordentligt konstruktiv åtgärdsom lägger grunden för detta. Vihar sagt nej till ytterligare arbetsgivaravgiftshöjningar, vi har pressat nerkostnaderna, vi har förbättrat skatten och vi har lagt en grund för en godavtalsrörelse. Men detta finns inte med i bilden när går upp idebatten. I stället vill ni höja arbetsgivaravgifterna ytteriigare och skapaännu större bekymmer för ett tillräckligt belastat svenskt näringsliv somhar svårt att klara sysselsättningen. I stället går ni runt i landet medkampanjer om Meidnerfonder, som verkligen inte, vad man än må säga om dem iövrigt, kan utgöra någon nämnvärd stimulans för enskilda människor att försökabygga upp de företag och göra de produkter som i allra högsta gradbehöver . Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Vi har i vår reservation föreslagit två grundläggande förändringar iden ekonomiska politiken. Den ena är att ett antal förslag tillskattesänkningar som allvariigt försvarar finanspolitiken icke skall genomföras.Det är mycket konkret, . Den andra är en lång rad åtgärder för attförbättra investeringsklimatet och öka investeringarna -åtgärder som t. o. m.finansutskottets borgeriiga majoritet tycker det ligger en hel del i mentydligen inte - för skull - vågar föreslå . Jagskall svara på en fråga till. ställde frågan, om visocialdemokrater skulle vara beredda alt acceptera en lika hög arbetslöshet somi . Lät mig förklara det hären gäng till för . Det finnsingenting i ormsamarbetet som tvingar länderna alt föra samma politikbeträffande sysselsättningen. Det säger är i själva verket att endämpad inflation är oförenlig med full sysselsättning. Del är en uppfattningsom och den försökt Denekonomiska politiken m. m. bekämpa i allainternationella sammanhang, för den innebär att man accepterar ocksåmotsatsen-att inflation kan bekämpas med arbetslöshet. Del är beklagligt attSverige nu fått en ekonomiminister som omfattar sådana läror. Sedansade - en liten kulturhistorisk notis - att det var om hugenotternaman sade att de ingenting lärt och ingenting glömt. Det är fel, var i stället om bourbonerna man sade detta efter den franskafebruarirevolutionen. Det är intressant att konstatera att hugenotterna fannspå , inte . De var religiöst och socialtprogressiva, men bourbonerna var reaktionära. Därför hade mera rättän han anar; det är reaktionärerna, och i alla länder, somingenting lärt och ingenting glömt. Sedankanske jag i min tur får ställa en fråga: Vad anser egentligen omdet svenska industrisamhällets förutsättningar? Det är en ganska viktig fråga . ägnade ett långt avsnitt av sitt tal åt att förklara hur visocialdemokrater har förstört den svenska ekonominoch ruinerat dess förmåga att utveckla sin livskraft. anförde han egentligenbara ett exempel på alla de misslyckanden som orsakat detta, och det varutbildningspolitiken som inte skulle tagit tillräcklig hänsyn till kvaliteten.Som exempel på socialistisk skördetid är väl utbildningspolitiken inte särskiltväl valt, eftersom den genomförts i all enighet. Mendet blir ännu besynnerligare när i slutet av sitt anförande hyllardet svenska industrisamhället. Han talar om dess höga internationellakonkurrenskraft och menar alt det tillhör de mest moderna och effektiva i helaOECD-området och att t. o. m. utbildningsnivån bland de anställda tillhör dehögsta i världen. Omdetta är resultatet av den socialistiska skördetiden, av politiska försummelseroch misstag, borde medborgarna önska sig den politiken tillbaka. Det finnsockså tecken på att en sådan önskan nu breder ut sig bland människorna. (vpk) kortgenmäle: retirerar för fulla segel i lönekostnadsfrågan. Nutalar han om något annat än tidigare, nämligen om nivån på de olika ländernaslönekostnader. Det är inte alls det saken gäller utan vad som har skett sedanbörjan av . Det har inträffat en kraftig förskjutning tillde svenska exportföretagens förmån. Kan verkligen de vinster som gjorts underhela , i ett enda års lönerörelse - till rågapå allt en dålig sådan - så fullständigt ha utraderats att de utarmatexportkapitalet? Det är det som framstår som orimligt och som vi skalldiskutera. HerrBohman säger att det är så svårt att diskutera med mig eftersom han och jaginte har någon gemensam bas. Jag tycker tvärtom att det är mycket lättare attdiskutera, om man inte alls har några gemensamma utgångspunkter. Det är framförallt mycket intressantare men också för farligare ochmera avslöjande. Visstär det riktigt att och jag inte har någon gemensam bas. Vi som ärsocialister kallar del inte för stabilitet när folket svälter. Vi som ärsocialister tycker inte heller alt en ekonomi är sund när den håller sig med enstående armé av arbetslösa och undersysselsalta. Vi som tillhör arbetarrörelsenhär i kallar det inte heller för framsteg och tillväxt när den socialautslagningen i all sin skoningslöshet ständigt ökar. Vi använder inte helleruttryck som "en lycklig stabilisering" eller liknande klichéer närmilitärdiktaturens för sin politik mot de brasilianska massorna. Denekonomiska politiken m. m. Anledningen till att det är svårt att diskutera med äratt vi inte rör oss med liktydiga begrepp. Jag vill påminna om bok 1984för att möjligen skall förstå vad jag syftar på. Vi menar olikasaker med begrepp som frihet, demokrati osv. Ifrågan om produktionskostnaderna skulle jag vilja begränsa mig till att be herrJörn att t. ex. slå upp statistik. Det är en objektivinternationell organisation. Det räcker att bläddrar i denstatistiken och ser litet på produktionskostnads- och arbetskraftskostnadsutvecklingeni olika länder för alt han skall finna förklaringarna till en stor del av debekymmer som vi brottas med här i . Det är vår regerings uppgift attkomma till rätta med dem och vi skall också göra det - om vi fär ha hälsan,höll jag på att säga. Jagmedger, , att jag slarvade med källan till mitt citat. Men jagtycker alt det kanske gjorde min liknelse ännu bättre att det gällde bourboneroch inte hugenotler. Jag åberopade ju likheten mellan socialdemokraterna ochifrågavarande flyktingar för att visa hur tokig er politik var, och då passardet ännu bättre med bourbonerna än med hugenotterna, om jag rätt har förståttKjell-Olof Feldts egen karakteristik av de två grupperna. Kjell-OlofFeldt frågade mig vad jag ansåg om det svenska industrisamhälletsförutsättningar. Jag har en känsla av att det finns få i denna kammare somunder de gångna åren har talat så mycket som jag har gjort om det svenskaindustrisamhällets goda förutsättningar, om vad det har betytt för vårtvälstånd att ha ett mångfasetterat näringsliv av svensk typ, alt ha haftskickliga arbetstagare, företagare och innovatörer - som det så vackert heter -som har skapat det välstånd som vi politiker sedan har kunnat utnyttja ifördelningspolitiskt hänseende och för att bygga upp det Reformsverige som vihar varit så stolta över och som har gjort att ligger i täten.Del beror ju på det svenska industrisamhällets utomordentligt godaförutsättningar. Menär verkligen omedveten om att del inträffade en förändring igrundsynen på och attityden gentemot det svenska industrisamhället inom detsocialdemokratiska lägret , Denekonomiska politiken m. m. dä man präglade begreppetDen nya aktiva näringspolitiken och dä man ägnade sig åt misstänkliggörandekampanjer emot näringslivet, då man gjorde gällande att det fordrades statligplanering, statlig styrning och statlig reglering, ökat statligt företagandeför att lösa våra problem, då man låste handlingsfriheten i det ena hänseendetefter det andra och gjorde det allt svårare för näringslivets utövare? Underden perioden minskade rörligheten och flexibiliteten och anpassningmöjligheteni näringslivet. Del är en av de försyndelser som jag vägar anklaga socialdemokraternaför. Hade ni inte drivit den politiken , påverkade av vadsom hände på sina håll utomlands, hade den gamla svenska gemenskapsandan ochkompromissandan varit kvar, liksom förståelsen för vad näringsidkare ochföretagare betydde för vårt välstånd, då hade vi stått mycket bättre rustade än vad vi gör, sedan ni drivit den politiken. Försök inte all konkurreramed mig i fråga om grundsynen på det svenska näringslivet och dess möjligheter. Detär just mot bakgrund av min syn på näringslivet som jag slutade mitt anförandemed att citera något som jag tyckte var väldigt bra i den socialdemokratiska reservationen.Men det skall man tydligen akta sig för alt göra, för nu är inte Kjell-OlofFeldt nöjd ens när jag med välbehag citerar vad socialdemokraterna självaskrivit i en reservation. Då vänds del emot mig. Hur skall man bära sig åt föratt vara till lags, frågar man sig naturiigtvis. Sedanfick vi plötsligt höra att två viktiga förändringar har socialdemokraternaföreslagit. Fördet första säger man nej till de skattesänkningar som regeringen har genomfört.Det måste alltså innebära att kostnadsbelastningen skulle vara större på delnäringsliv som vi nu alla slår vakt om. Det måste innebära att det skall blisvårare för enskilda företag att hävda sig, svårare att bereda sysselsättning,svårare att klara problemen, svårare att öppna nya och bygga ut gamla företagän vad fallet har varit genom vår politik. Vihar bedrivit en skattepolitik som vi är övertygade om är välståndsfrämjande.Det är huvuduppgiften för oss bakom det skatteförslag som vi har lagt fram. Detär inte för att ge den ena eller andra personen, det ena eller andra företagetvissa förmåner, utan det är för att göra det lättare för människorna att träffavettiga avtalsuppgörelser. Det är för att stimulera människor till nyaarbetsinsatser. Det är för att göra det möjligt för mänga små företag attnystarta och att leva vidare. Det är det som ligger bakom vår politik. Intelöser man alla de problem som ligger inbäddade i denna målsättning genom attsäga nej till de skattejusleringar som vi har föreslagit. Fördet andra har socialdemokraterna, säger , föreslagit en radåtgärder för att förbättra investeringsklimatet. Jag ger inte mycket för deinsatserna - när de är förenade med åtgärder som är direkt riktade motföretagandet som sådant, när man fortfarande driver Meidnerfon-derna som en avhuvudpunkterna för den socialdemokratiska politiken , när man sägernej till de skatteförslag, som just är ägnade att vidga möjligheternatill att göra nya investeringar, och när man lägger fram ell lagförslag i dagför att förhindra utdelning av vinster , när man talar om övervinster idet läge som vi befinner oss i då lönsamheten i det svenska näringslivetligger på en nivå långt under vad som har förekommit. Hurskall man kunna tro på det slaget av politik? Sedantill frågan om den västtyska politiken. Jag kanske tar fel, men jag har bestämtför mig att i tidigare debatter har man från socialdemokratiskt håll ställtupp kravet på att dämpa inflationen mot kravet pä alt hålla sysselsättningenuppe. Om man bedriver en alltför hård an-tiinflationspolilik så riskerar mansysselsättningen, och sysselsättningen är för oss det primära - den tesen harjag hört från socialdemokratiskt håll. Jag har personligen bestridit den, mendet är inte mot den bakgrunden vi liksom de flesta andra ekonomer - och detkommer och ni andra också att inse - ansåg att detvar omöjligt för att leva vidare i ormen. Jagskulle kunna förklara det här själv, men jag skall i stället läsa upp ett litetavsnitt ur en artikel om växelkurser och stabiliseringspolitik av professornvid . Jag citerar honom därför att ni då i varjefall inte kan rikta all er kritik mot mig utan får rikta den även mot denfrånvarande . Han säger det väldigt bra, och jag skulle inte kunna sägadet bättre: "Man tycker då att erfarenheterna och lärdomarna från BrettonWoods-systemet borde ha varit i färskt minne och att detta skulle ha lett tillett undvikande av nya misstag av liknande slag." Det gällerväxelkurssamarbete." I stället skulle det visa sig att just redanunder " - av ormsamarbetet - "begick allvarligamisslag i fråga om koordineringen av både stabiliseringspolitiken ochlönepolitiken med de övriga ormländerna. Dessa misslag skulle senare visa sigomöjliggöra ett kvarstannande i valutaormen, trots ett par devalveringar.Misstagen kan helt enkelt inte bero på något annat än bristande förståelse iriksbanken, flnansdepar-tementet" - dvs. det dåvarande finansdepartementet- "och hos arbetsmarknadens parter av innebörden av fasta respektiveröriiga växelkurser." Dettauttalande vet jag att flertalet svenska ekonomer står bakom. Jag vet också attde internationella ekonomerna står bakom det. är väldigt ensami sin kritik av regeringens handlande på den här punkten. Men jag tror att hanså småningom komrner att tänka om. Tillsist: När vi haft våra debatter här, och jag, har jag iblandtyckt att varit alltför arg, och pär jag sagt det har han blivitännu argare - och det kan jag förstå. Men jag tror all meningsutbytet ossemellan vinner på att föras i mer sakliga termer. Jag vill därför uttrycka minmening om debatten genom att citera en liten vers som talar för sig själv ochsom också talar tjll . Det är inte Mors lilla utanföljande vackra rader, som kanske kan få avsluta den här debatten: Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. "Somna från alltsatans gräl fly från sorgebrunnen vakna med en sommarsjäl och en ros imunnen". ERIKWÄRNBERG (s): I debatten om den ekonomiska politiken spelar självklart skatterna enmycket stor roll. Sedan flnansutskottet dragit upp de allmänna riktlinjernaför den ekonomiska politiken tillkommer det skatteutskottet att i detaljgranska och utforma skattepolitiken, och det är om dessa frågor jag har föravsikt att hålla mitt anförande. Jaghar alltså inte för avsikt att gå in på något ekonomiskt resonemang som liggerinom finansutskottets beredningsområde. Men låt mig ändå, herr talman, innanjag mera går in pä skatteproblematiken i detalj, erinra om vad jag tycker ärskatternas viktigaste uppgift, nämligen att tillföra samhället de skatter ellerinkomster som är nödvändiga för att betala samhällets utgifter. Jag är intefrämmande för att skatterna kan användas till mycket annat i styrande syfte,men det finns gränser för möjligheten att driva konjunkturpolitik också medskatterna om man bortser från skatternas primära uppgift, nämligen attfinansiera utgifterna. Närman nu från borgerligt håll försöker skylla ifrån sig ansvaret för det storaglappet mellan statens inkomster och utgifter på andra och menar att dettaglapp beror på dem som tidigare hade regeringsansvaret, tycker jag ändå - trotsrisken för upprepning - att det kan vara befogat med en liten historisktillbakablick. År1974, när realinkomstökningarna var som bäst, ville de borgerliga sänkaskatterna åtskilligt mer än vad socialdemokraterna föreslog och försämrabudgetunderskottet ytterligare. var fortfarande inkomstnivån hög, mentendensen att vilja försämra budgetsaldot höll i sig hos de borgerliga. I varjelottdragning som jag kan erinra mig som gällde pengar var detsocialdemokraterna som höll igen och de borgerliga som ville öka budgetunderskottet, I1976 års valrörelse var det ingen hejd på löftena om bättre förmåner och sänktskattetryck. Man menade att landet orkade med hur mycket som helst i form avökade statsutgifter och minskade skatteinkomster. Jag har ett bestämt intryckav att man så ofta upprepade orden "förmånerna upp och skatternaner" att man trodde på vad man sade. Alltnogså tog lättsinnet helt överhanden när man kom i regeringsställning.Detta har beskrivits så förut att jag här inte tänker gå in på detmera än till den del det är berört i skatteutskottets betänkanden inför dagensöveriäggning. Vadjag med min inledning velat slå fast är att del inte går att bortse frännödvändigheten att staten skall betala sina utgifter, vilket jag menar att deborgerliga partierna gjort, därtill uppmuntrade av åtskilliga ekonomer somhelt nonchalerat budgetunderskottet. getunderskottet tagitastronomiska proportioner har inte varit särskilt angenämt. De grupper avmedborgare som heller inte fält ut någonting av den stora julgransplundringenunder den borgerliga regeringens första tid - och del är de stora bredafolklagren - har fält känna uppvaknandet särskilt svårt. Låtmig så övergå till skatteutskotlets betänkande nr 14. Där behandlas delssänkningen av den statliga skatten och sjömansskatten för är 1978, dels förslagtill ett automatiskt verkande inflationsskydd för den statligainkomstskaiteskalan med start .