prot · G109116 · 1977-12-31 00:00:00 — Sedanförsvarade del oproportionerligt höga IDA-anslagel och försvarardärmed också den lägre kvalitet på del svenska bislåndel som blir en följdhärav. Men han har ju själv suttit i den biståndspoliliska utredningen ochvarit frän i sin kritik mot . Jag förstår inte riktigt konsekvensenhärvidlag. Bara en kort fråga: Skulle inle de 100 milj. kr. som visocialdemokrater vill spara på IDA-anslagen kunna användas på ett sätt sombättre motsvarar målen för vår biståndspolitik? Bör inte det självklara svaretpå den frågan leda till att vi, när vi snart skall börja diskutera den sjätteIDA-påfyllnaden, drar konsekvenserna och sänker de oproportionerligt högasvenska IDA-anslagen? Internationelltutvecklingssamarbete m. m. (vpk) korlgenmäle: Jag håller räkning för alt han erkänner all det är svårtatt nå ul med biståndsinsatserna i länder med maktstrukturer som den iexempelvis . Ungefär så ullryckle sig . Måsteman inte dra vissa slutsatser av detta? Man kan inte bara fortsätta och sägaatt de här länderna är så oerhört fattiga. Det finns ytteriigare enviktig sak när del gäller målen för vår biståndspolitik: vi skall också nå utlill de fattigaste. Det gäller inle bara de fattigaste länderna. Eller hållerregeringen och på all springa ifrån det viktiga tillägget atthjälpen också skall nå ul till de fattigaste befolkningsgrupperna? Tidigarehar jag också frågat , om han kan kommentera RRV:s studierbeträffande och landanalysen av , Jag har då helt honom talaom vilka slutsatser han drar. BeträffandeCuba sade alt del gjorts klara ekonomiska framsteg. Del är säkertriktigt, och del skall vi glädja oss ål, för då har del ju visat sig alt deltaär ett land där de svenska biståndsinsatserna verkligen har givit effekt närdet gäller de breda folklagren -för det är ju det det handlar om också. Men jagkan inte vara beredd all härav dra slulsatsen att vi bör upphöra med bislåndet.Det är andra bevekelsegrunder bakom och andras önskan att dra inbiståndet, Cubabefinner sig just nu i den situationen att det skall börja försöka allytterligare bygga ut på basis av de framsteg som gjorts. Härför krävs fortfarandestora biståndsinsatser. Då säger man från de borgerliga partiernas sida: Nej,vi vill inte vara med om all stödja en fortsatt utveckling - avundervisningssektorn, hälsoseklorn osv. Så långt får del inle gå i ett u-land-då drar vi undan stödet. Det är ju i realiteten vad ni gör. att orsaken till att ni går så våldsamt hårt åt ochskall ta bort biståndet är solidaritet med och Internationelltutvecklingssamarbete m. in. ideras kamp för självständighet och frigörelse. Tillslut vill jag ställa en fråga till , Han har skrivit enreservation i biståndspolitiska utredningen om all ingen bindning skallförekomma av bislåndet. Varför är så tyst om det nu? Det blir jut, o, m. en höjning av bindningen från regeringens sida till 675 miljoner. Varreservationen till intet förpliktande? Mig veteriigt har inteavlämnat någon reservation lill detta belänkande om höjningen av bindningen. DAVIDWIRMARK (fp) korl genmäle: Till vill jag beträffande planeringen avarbetet i utskottet säga att det arbete vi uträttat i ulrikesulskollethar varit inriktat på att alt vi skulle få den här propositionen just det datumvi fick den, så ingenting har försenats i arbetet. är klart att det också i stor utsträckning beror på socialdemokraternasinställning om vi nu snabbt och effektivt kan gå igenom alla de här vikligafrågorna. Och det hoppas jag att vi skall kunna göra under vårriksdagen. Beträffandede särskilda programmen tyckte jag alt del sken igenom i vad att även hon tycker att del underden här titeln finns många värdefullaprogram. Då är del ju faktiskt mera fråga om en gradskillnad mellan regeringensskrivning och den inställning som har. Men jag vill säga attanser man alt det här inslaget är ett värdefullt komplement, vilket jag sadealt del var, så måste det leda lill att man inte inskränker anslagen ochmöjligheterna att göra de insatser som anses önskvärda. Den socialdemokratiskalinjen skulle innebära en betydligt minskad ram - man stramar åt utan altegentligen ha angelt några riktiga skäl. Jagkonstaterar med glädje att i fråga om södra har vi många gemensammasynpunkter. Jag vill bara peka på det faktum att vi från regeringssidan ärberedda att ur anslaget för katastrofbistånd också finansiera insatser i södraAfrika, som kan visa sig nödvändiga utöver de särskilda anslag som finns förfrontstaterna och befrielserörelserna. Detta gör all den nominella skillnadenpå 50 miljoner inte är exakt - i verkligheten är den myckel mindre. Till Slure vill jag säga alt mittresonemang om stämmer mycket väl överens med de åsikter jag redovisade ibiståndspoliliska utredningen i ett särskilt yttrande. Jag tror inle alls attde pengar vi satsat på skulle ha kunnat användas lika bra bilateralt. Depengarna har hjälpt till att mobilisera mycket av nya pengar från andra länder,vilket gjort att IDA:s insatser för fattiga länder kunnat ökas med fieramiljarder dollar. StatsrådetOLA , som meddelat all han i samband med behandlingen av detta ärendeämnade besvara dels Mals Hellsnönis (s) anmälda fråga, 1977/78:389,om biståndssamarbetet mellan och Patriotiska fronten i , delsBertil Mfli'//«As(vpk)anmälda fråga, 1977/78:392, omhumanitärt bistånd lill den palestinska , erhöll ordetoch anförde: Det har riktats en del kritik mot alt får tvåbislåndsdebalter - den vi för nu och som gäller nästa års budget och den vikommer all föra i sluiei av maj om bisiåndspoliiikens långsiktiga inriktning. Dethade såvitt jag kunnat förslå funnits två möjligheter att undvika della.Riksdagen kunde ha väntal med budgeldebatten lill dess principproposiiionenvar färdigbehandlad. Det hade vartt fullt möjligt och hade på intet sätt möttnågot motstånd från regeringens sida. Den andra, och enda återstående,möjligheten hade varit alt regeringen väntat med att lägga fram sinprincipproposition lill och då fåll den behandlad med detårets budget. Men det har såvitt jag uppfattat ingen velat förorda. Avde kritiker som uppträtt i denna debatt har , i linje med gammaltradition, varit den fränaste. har en helt annan utgångspunkt ände flesta av oss andra. Han gillar inle den svenska biandekonomiska modellen,och när del gäller är det bara de marxist-leninistiska som fallerBertil Måbrink och hans parti i smaken. Det är bara med de länderna som Sverigeskall samarbeta. Något stöd för en sådan politik har inle i den svenska opinionen. Och vad som måhända är ännuviktigare: han har heller inget stöd fören sådan politik ute bland u-länderna.Bertil Måbrink har vidare - och det är inle heller någon nyhet - ingenting lillövers för Värtdsbanken och . Där bör inte vara med. Om denna BertilMåbrinks hållning är ungefär detsamma alt säga som när det gäller valav samarbetsländer: det finns inget stöd för en sådan hållning i den svenskaopinionen. Och framför allt: del finns etl mycket aggressivt motstånd mot delsvenska vpk:s inställning hos de som vpk anser vara bättre än de andraall samarbeta med. Inleheller är någon vän av , om jag förstått honom rätt.Slure slulsatserärdock inte lika långt gående som gillar så all säga all och får 100 milj, kr,mindre än vad regeringen föreslagit. Vad Slure fortfarande inteiycksfalla, trots all han nu har haft meränelt år på sig.äratt om hade gåttin för alt minska sin IDA-andel - det var det som densocialdemokratiska oppositionen föreslog vid förra årets budgelbehandling -hadevi riskerat all spräcka hela förra årets påfyllnadsförhandlingar när del gällernya medel lill , Jag tror faktiskt inle, herr talman, all vare sig SlureEricson eller någon annan svensk representant hade vågat se i ögonenefter en sådan bedrift, är och förblir värdefullaste resurs förlån på mjuka villkor. Pånågot sätt tycker jag kanske all hållning, dvs, eii öppelredovisai nej till , är mera renhårig och framför allt meralogisk än den hållning som intar. OmSture kritik i övrigt är att säga att ifall det nu är på det viset allhan tycker att biståndsbeloppen är för små för alt vi skall kunna Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. upprätthålla biståndetsrealvärde, hade del gått bra att föreslå all de ökas. Kan man göra deomsluvningar man har gjort inom bislåndsbudgelens ram, hade man kunnat göraomsluvningar också inom den loiala statsbudgetens ram och sett lill altbiståndet blev större än vad regeringen föreslog. Men det har gjort. Inte någon annan socialdemokrat heller har gjort det, Slure Ericsonmenar all del kan man inte göra, eftersom den fören valhäntekonomisk politik. Om det är bara att säga att ifall vi hade tagit något somhelst intryck av de recept på hur den ekonomiska politiken skall föras, somkommit från socialdemokratiskt håll, hade situationen varit ännu värre. ex.-vilket socialdemokraterna varmt förordade - avstått från att devalvera,hade vi inte kunnat förbättra den svenska bytesbalansen. Jag tror att det ärsvårt att få någon politiker eller någon nationalekonom att ställa upp ochförklara på vilkei säll detta skulle ha gjort det lättare för att föraen generösare biståndspolitik. Närdet gäller frågor om bistånd och om mänskliga rättigheter, som upp, finns det anledning påpeka all just de brister som biståndsarbetetär lill för att avhjälpa, brister när det gäller ekonomisk och socialutveckling, läskunnighet m. m., också försvårar utvecklingen mot ettdemokratiskt samhällsskick. Vi kan alltså inte, precis som ocksåpåpekade, mäta demokrati med samma måttslock när det gäller ochutvecklade länder. En annan viktig faktor är kravet på långsiktighel ibiståndssamarbetet, Etl avbrytande av samarbetet med hänvisning lill brott motmänskliga rättigheter måste givetvis prövas myckel noga. Del är ingenhemlighet att regeringen betraktar läget i t, ex, med stor oro.Allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter och terroraklioner förövasbåde från regeringssidan och frän dess motståndare. är del klart attvissa delar av det svenska bislåndet gynnar betydande grupper av den fatligabefolkningen. Uppgifternaom terror mot befolkningen i norra , som också log upp ochsom han hämtat från den konservativa brittiska tidningen , harinte gått att få bekräftelse på, och av allt all döma är de inte korrekta. Detär heller inte, såvitt har kunnat finna, påståendena om alt ungdomarflygs till för politisk indoktrinering. Vadgäller vårt bistånd till kan jag bara påminna om beslut attlåta biståndet upphöra i och med att löpande avtal går ut. Det är redan på vägall ersäiias av samarbeie i andra former. moliv för den förändringenvar alt inte längre tillhör gruppen de fattigaste . När man läser utrikesutskottets betänkande är del, trots den debatt somhar förts, framför allt en sak man slås av, nämligen den breda politiskasamling som finns i kring en ambitiös biståndspolitik. Jag säger detäven om menar alt jag har dunkla avsikter när jag påpekar att detfinns bred samling kring vissa politiska mål också i det här landet. ochannal kommer del givelvis all voteras om. Men redan nu slår det klart att riksdagensbeslut kommer alt bli att vi avdelar av våra samlade resurserför internationellt utvecklingssamarbete, att vi avskriver alla utestående lån tillde av våra programländer som tillhör gruppen de fattigaste och att viytteriigare utvidgar stödet till befrielsekampen i södra . Delär en bra och progressiv politik som därmed tar gestalt. Uppslutningen kringden är glädjande, men kanske inle så alldeles självklar. tillhör redani dag de viktigaste bidragsgivarna till internationellt utvecklingssamarbete,både när del gäller vårt direkta bistånd och när det gäller stödet till deinternationella biståndsorganen. Vi har dessutom en biståndspolitik som i högregrad än många andras förs på egna villkor. Till delta kommer att visjälva dras med besvärtiga ekonomiska problem. Deneniga vilja att gå vidare som utrikesutskottets belänkande är ett uttryck förkunde kanske i stället ha varit en enighet om att göra hall. Mankunde ha sagt: Låt oss nöja oss med de 3,5 miljarder vi ger i bistånd. Låt ossvänta med skuldavskrivningen eller helt avstå från den. Låt oss nu i förstahand se om vårt eget hus. Vivet hur både opinionen och politiker kan svika när den egna ekonomin är i olag,arbetslösheten växer och kampen hårdnar om en krympande kaka. Då blir defattiga länder som behöver vår solidaritet lätt lågprisländer som hotar vårsysselsättning. Därförär del viktigt alt riksdag är beredd all bygga ut vårainternationella insatser. Vi skall göra det i solidaritet med människor somlever under oändligt mycket sämre villkor än vi. Vi måste också göra det imedvetande om det betydande ekonomiska beroende som finns mellan värtdensländer, fatliga som rika - etl beroende som växer för var dag. Det är rikligarealt tala om samarbete än om u-hjälp. Det är naturligtvis de fattiga ländernas människorsom lider mest, men den växande klyftan mellan välstånd och armod i världen kanbli etl hot mot hela den internationella ekonomin. Oljekrisenför har mer än någonting annat fåll oss att inse detta. Genombeslut av etl antal oljeproducerande länder förändrades i ell slag vår egen ochväsivärldens ekonomi i grunden. Mångdubblingen av oljepriserna fick ocksådrasliska verkningar för de oljelösa och i hög grad också förmaktförhållandena i världen. "En ny ekonomisk världsordning" är intebara en vision. I något slags mening, fast kanske inte just där man tänkte sig,har den blivit en handfast verklighet. Grundläggande förändringar ivärldsekonomin är redan på väg. Vid sidan av gapet mellan ochinduslristater växer nya klyftor fram mellan en grupp vilkas ekonomisnabbt expanderar, och en annan grupp som sitter fast i fattigdomensdesperation. Dettalas mycket om del underskott i bytesbalansen som dragit på sigoch de krav detta ställer på oss när det gäller att låna utomlands. Ett avhuvudmålen för vår ekonomiska politik är att återställa balansen genom altexponera mer och konkurrera effektivare också här hemma. De stora utlandslånvi lar leder lill en växande minuspost av räntor och Internationelltutvecklingssamarbete m. m. 4 prolokoll 1977/78:116-117 Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Inför den utvecklingen visar alla oro, och det med all rätt. Menlåt oss ell ögonblick jämföra den svenska ullandsupplåningen med denskuldsällning som många ivingals lill. Våraräntebetalningar på utlandslån utgör i åromkring av inkomsterna frånSveriges export. För gruppen fattigare går i genomsnitt ,dvs, så myckel, av exporten till att betala räntor och amorteringarpå utlandslån. Vårsamlade upplåning i utlandet motsvarar av bruttonationalprodukten. Demest drabbade har tvingats ta på sig en utländsk upplåning somsvarar mot av deras bruttonationalprodukt. Vikunde möta oljekrisen med utlandslån som höll uppe köpkraften och värnadesysselsättningen. Ett bra lag kunde vi också kompensera oss för mångdubbladeoljepriser genom alt själva ta bättre betalt för vår export. De fattigau-länderna utan olja drabbades både av flerdubblade oljepriser och av rasktstigande priser på varor som de måste köpa utifrån. De allra fattigaste hadeinte ens möjlighet alt låna sig till en smidig anpassning till förändringarnai värtdsekonomin. Fattigdomen log ifrån dem deras valfrihet. De var "ickekreditvärdiga". De lovades ökat bistånd, men löftena visade sig som såmånga gånger tidigare vara av föga värde. Delhärar bakgrunden till Svertges initiativ alt skriva av biståndsskulderna för defattigaste länderna. Dessa länders skuldbörda i förening med en svag ekonomisktillväxt och ell otillräckligt bistånd är ett hot mot deras utveckling. Detär ingen tvekan om alt det svenska initiativet satte fart på de internationellaförhandlingar i frågan som gått i stå efter den s. k. nord-syddialogen. Viföljde upp vårt beslut med konkreta förslag lill riktlinjer och diplomatiskaktivitet inför väridshandelskonferensens, , minis-lermöie i fören månad sedan, vilken helt ägnades åt skuldproblemen. Mankanske inte kan säga att minislermölel i våren succé-del blir sällaninternationella förhandlingar om fattigdomens problem - men del varotvivelaktigt etl viktigt steg framåt. Efter segslitna förhandlingar uifäslesig alla industriländer att söka genomföra åtgärder för all förbättranettoflödet av resurser lill de hårdast drabbade , bl, a, genom altanpassa villkoren för gamla bislåndskrediier lill nya, mer förmånliga villkor,Slorbri-tannien, och annonserade åtgärder liknande desvenska. Trycket på och andra länder all följa efter har ökat betydligt. Enöversyn av hur i-länderna konkret lever upp lill resolulionen skall göras isamband med världshandelsorganisationens möte . Del är ändå viktigt att se skuldfrågan också i ett loialluivecklingssammanhang. Alt ha stora utlandslån behöver i och för sig inte varanågonting negalivi. Lån lill projekt som leder den ekonomiska utvecklingenframåt ger nya resurser och kan återbetalas i etl fallande penningvärde.Underskott i betalningsbalansen under ell övergångsskede som klarasmedutlandslån är en politik som också kan behöva lillgripasav u- Det är faktisktockså på det viset, att de som lyckats bäst med att få i gång en snabbekonomisk utveckling också ökat sina skulder mer än andra. Det gällerbåde oljeländerna och andra rikare . Derikare upplåning har dessutom - och det är ganska viktigt attpåpeka det - varit bra också för industriländerna och värtdsekonomin i desshelhet. Vad lånat i västvärldens banker har de nästan lill sistakronan använt för köp på i-ländernas marknader. Detsamma kan f ö. också sägasom det bistånd som har fått. Enbart inom EG-områdel lär order frånu-länderna som en följd av den här upplåningen ha betytt tre miljoner jobbeller, om man så vill, tre miljoner färre arbetslösa. Detär också intressant att notera att arabländerna nu gått förbi när detgäller export från och att de rikare f n, utgör desnabbast expanderande marknaderna för industriländernas export över huvudtaget. Sånära sammanvävd är alltså värtdsekonomin. Vi kan inte tala om relationernamellan i-länder och som om de bara gällde förhållandet mellan givareoch mottagare. Tillsammans måste vi finna vägar för all utnyttja väridensresurser, så all vi kan ge drägliga levnadsvillkor åt alla människor. Del ärnågot i grunden snett i en väridsekonomi, där å ena sidan maskiner går för halvfart och tiotals miljoner människor är arbetslösa i industriländerna och där åandra sidan behoven av skolor, hus, maskiner, fordon, verktyg och mycket annatär praktiskt taget obegränsade i . Från den insikten måste vi nu studera former föralt få lill stånd massiva resursöverföringar till länder i utveckling, så attcentrala behov hos dem kan tillgodoses och industriländernas ekonomier samtidigtstimuleras. Miljökonferensensekologiska slagord - "en enda värld" - har efter oljekrisen ocksåfått en påtaglig ekonomisk innebörd. Men det betyder ju inte all vi lever i enenad värld. Klyftorna är stora, även inom gruppen . Med ett växande antalu-länder kan vårt samarbete alltmer bygga på direkt ömsesidiga fördelar, laformen av ell växande utbyie av varor och tjänster. Det kräver i sin turförändringar i det svenska samhället, för all vi skall kunna anpassa oss ny internationell arbetsfördelning och nya konkurrensvillkor. Samtidigtskall vi vara medvetna om att u-landsexportens inverkan på vår ekonomi ännu sålänge är ganska begränsad. Detär alliså viktigt -jag har understrukit det - all inse att deländer vi kallar inte är någon homogen grupp. Spännvidden är stor bådepolitiskt och när del gäller ekonomisk styrka. Vårt samarbete måste anpassasdärefter. Förde fattigaste kommer vanliga biståndsinsatser länge att förbli detviktigaste vi kan göra för alt bidra till deras utveckling. Dessa ländersekonomiska tillväxt har underde varit 1/per är,mot 3 "nför mellangruppen . Deras marknader är små och deras möjligheter attutnyttja handelsförmåner på de rika ländernas marknader begränsade. Det är ihög grad också deras möjligheter att klara en omfattande skuldsättning. Vad debegär av oss är ett solidariskt stöd. De kan inte pressa Inlernationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. fram del i kraft av attvara starka. Men de har rätt all få det, därför alt de är svaga. Delär också därför som del svenska biståndet så starkt inriktas just på defattigaste länderna. Det är därför som vår skuldavskrivning begränsats justtill gruppen de fattigasie länderna. Det är också därför det är rimligt all vi,som i fallen med rikare såsom och , l.åter biståndssamarbetetsuccessivt avlösas av andra former för samarbete. Detär också naturiigt att vi gör särskilda ansträngningar för att finna nya formerav samarbeie med just de fattigaste , t. ex. på industrialiseringensområde. Rikare länder, som och - fler skulle kunna nämnas -har inte haft särskilt stora svårigheter att dra till sigindustriinvesteringar. Vad vi som har ansvar för biståndssamarbete börstimulera lill är att kunnande och kapital från svensk industri kommer också defattigare till del för projekt som tillgodoserderas grundläggandebehov och som svarar mot deras egna planer och prioriteringar. Vidgatindustriellt samarbeie är ett av de viktigaste krav reser. Vi kanläsa det i deklarationerna om en ny ekonomisk världsordning. Vi får reda på deti direkta kontakter med inle minst de som för den mest ambitiösasociala och ekonomiska poliliken. Närregeringen nu vill tillgodose detta önskemål innebär del inle att vi på etlotillbörligt sätt "blandar ihop" bistånd och affärer. Vad del handlarom är inte all kommersialisera biståndet utan att mobilisera industrin förutvecklingsarbetet i . Det är för en sådan samverkan vi försöktfinna praktiska former. Nästan alla är nationellt oberoende, även om de strävarefter all vidga sin ekonomiska och politiska självständighet. Men i södraAfrika väntar människorna fortfarande pä att få det politiska oberoendet. IRhodesia fortsätter den vita minoriteten att trotsa befolkningsmajoritetenskrav på demokratiska val och frihet all bestämma över landets framtid, INamibia förhindras FN all ulövasin legilima uppgift, alt medverka lill att gebefolkningen rätten all styra i sitt eget land. ISydafrika tar makthavarna till allt hårdare metoder för att motarbetamajoritetens rättmätiga krav på förändringar. Infördetta kan inte omvärlden stå likgiltig och passiv. Varhelst människor förnekassin frihet angår del oss. 1 södra handlar del dessutom om en öppen ochogenerad rasism. Det finns i vårt land en bred uppslutning kringsträvan alt bekämpa detta förtryck. Regeringen har också skärpt Sverigeshållning mot apartheidpoliliken, bl. a. genom att i FN arbeta för enresolution mot nyinvesteringar i och här hemma förbereda en egenlagstiftning mot kapitalöverföringar till apartheidstalen. Vi satsar också nu mer äntidigare på - att stödja apartheidpolilikens offer i och utanförSydafrika, - att hjälpa de kringliggande länderna att ta emot enständigt ökande ström avfiyktingar från , och , - att vidga det långsikliga utvecklingssamarbetet medde fria nationerna i södra och - att stödja befrielserörelserna i deras civilaverksamhet. här sammanhanget vill jag besvara en fråga av . Mot bakgrundav ett intervjuutlalande av ZAPU-ledaren har Mals frågat mighur jag ser på utvecklingssamarbetet mellan och Patriotiska fronten ochatt klargöra vilka principer som gäller för delta bistånd. Patriotiskafronten bildades av befrielserörelserna ZAPU och . I juni1977 beslöt regeringen att bidra med 5 milj, kr, till frontens civila verksamheti och , Bidraget fördelades lika mellan de båda , , fattade regeringen beslut om ytterligare 10milj. till Patriotiska fronten, liksom tidigare fördelat lika mellan ZAPUoch . Delta bidrag har ännu ej till fullo förbrukats. Föratt ge underlag för planeringen av samarbetet under / 79 harrörelserna uppmanals att inkomma med framställningar avseende denna period.Inom den finansiella ram för stöd till befrielserörelser m, m. i södra föreslagits finns del utrymme för ökade insatser för rörelsernainom Patriotiska fronten. Regeringen följer noga utvecklingen i och äräven beredd att la i anspråk katasirofmedel om behov skulle föreligga.