prot · G10972 · 1977-12-31 00:00:00 — Detta var viktigt att sägamed tanke på resolutionernas sätt att framhålla kärnkraften som en lösning påväridens, och särskilt , energiproblem. Vi pekade vidare påi-ländernas ansvar att uppmärksamma dessa problem och risker, att hushålla medenergiresurserna samt att utveckla alternativa energikällor. Dessa borde varaanpassade också till u-ländemas behov och verkligen vara tillgängliga fördessa. Jagfinner inte det här vara tillfållet för en mera ingående diskussion om huru-ländernas energiproblem kan lösas. Låt mig dock, för att undvikamissförstånd, erinra om regeringens uppfattning att alla stater har ensjälvklar rätt att själva fastställa sin energipolitik. De villkor och denkontroll som på kärnkraftens område knyts till överföringar från ett land tillett annat innebär inte något ifrågasättande av denna rätt. Sedan lAEA-stadgan och NPTtillkom har kärnkraftens miljö- och Omspridningen av kärnkraftsteknologi till Om spridningen av kärnkraftsteknologi till säkerhetsrisker ocksåinternationellt tilldragit sig ökad uppmärksamhet. I anslutning till detta harbl. a. sökt inrikta verksamhet alltmer på säkerhets- ochicke-spridningsområdet. Inom ramen för stadga och NPT avser regeringenfortsätta arbetet med att söka lösningar på kärnkraftens problem. Utantvekan är det mycket viktigt att uppmärksamma behov på energinsområde. I-länderna har här ett särskilt ansvar att medverka till att geu-länderna valfrihet i sin energiförsörjning. Olika alternativa energikällorsom utgår från särskilda förutsättningar och behov kan här spela enviktig roll. Den pågående energiforskningen bör här kunna öppna intressantamöjligheter. Låtmig avslutningsvis konstatera följande: Kärnvapenspridning är ett hot motväridsfreden. Problemet angår alla stater. En ökad internationellåsiktsgemenskap om behovet av att på olika sätt söka hindra spridning skulleutgöra en betydande framgång. Avgörande är ändå att uppnå en politiskvilja i de enskilda länderna att säga nej till egna kärnvapen. Jag ser fortsatt aktiv medverkan i de internationella ansträngningarnaatt hindra kärnvapenspridning som en mycket viktig del i svensk utrikespolitik. Jag tackar utrikesministern för svaret på min interpellation. Tyvärrger svaret anledning till fler frågor än det besvarar. Påen punkt är svaret konkret: "Regeringen har f n. inga planer på attföreslå några ändringar av vare sig NPT eller stadga." Det innebäri praktiken att regeringen även i fortsättningen är förpliktad attaktivt arbeta för att sprida kärnkraften till främst utvecklingsländerna. Menman måste undra vad inskränkningen "f n." i svaret betyder. Med tankepå de spänningar som finns i regeringen i denna fråga är tydligen ett initiativinte helt uteslutet . i svaret att det nuinte finns några planer men att man inom delar av redanförbereder planer på att föreslå ändringar i NPT och I AEA:s stadga? Det vorebra om utrikesministern kunde klargöra innebörden av "f n. ",speciellt eftersom det i det största regeringspartiets ideologiska tidskriftnyligen förts fram långtgående krav på ändringar av våra relationer till lAEAoch av vår nedrustningspolitik i stort. Närutrikesministern säger: "Det finns inget i vårt internationella agerandesom ger anledning till en sådan tolkning" - som har gjorts iinterpellationen -, då börjar den sakliga grunden för svaret att svikta en heldel. Men också om detta, mer . Förstvill jag här slå fast att debatten inte gäller målsättningen att hindrakärnvapenspridningen. Det är, som utrikesministern sade, en fråga av allrastörsta vikt för vår egen säkerhet och för hela väridssamfundets framtid, attkärnvapnen inte sprids till fler länder och att kärnvapennedrustningen snarastkan börja. gjorde under den tidigare regeringen energiska insatser för att stärkaicke-spridningsfördraget och förbättra kontroll. Debattenhär rör frågan om metoderna att stärka NPT och , och det är på denpunkten jag finner att regeringens agerande vid höstens generalförsamling i FNvarit minst sagt motsägelsefullt. Densom lyssnar på den här debatten får kanske intrycket att den handlar omkomplicerade frågor. Det är i så fall ett felaktigt intryck. Huvudfrågan är ikorthet: Skall centems irrationella åsikter om kärnkraften tillåtas försvåra-och kanske omöjliggöra - vårt lands arbete för att stärkaicke-spridningsfördraget och lAEA? Frågankan också formuleras så här: Skall irrationella kärnkraftspolitiktillåtas förstöra goda samarbete med u-ländema i FN i frågor som berörnedrustningen? Bakgrundenär att liksom det stora flertalet andra stater i väriden är medlem avdet internationella atomenergiorganet, I AEA. En svensk, , ärsedan många år chef för lAEA, den högsta svenska posten inom FN-systemet. NärSverige ratificerade stadga förpliktade vi ossatt arbeta för kärnkraftens spridning och då speciellt i . Detframgår klart av stadgans artiklar II och III. Sverigehar vidare ratificerat "fördraget om förhindrande av spridningav kärnvapen - det s. k. NPT eller icke-spridningsfördraget. Enligt artikel 4 idetta fördrag förbinder sig att aktivt verka för spridning avkärnkraften och då speciellt i . Centerpartietmotsatte sig vid behandling inte ratificeringen av dessa tvåinternationella förpliktelser. var ledamot av dåNPT-fördraget behandlades. Det var då ledande centerpartister häri motionerade om "ett päriband av kämkraft-verk längs "och under ordförandeskap uttalade sigför en svensk satsning på den plutoniumladdade s. k. bridreaktorn. SedanFälldin diskuterat frågan med och några amerikaner har jucenterns kärnkraftspolitik fått en annan inriktning.Centerns åsikter om kärnkraften står nu i klar motsats till vad harförpliktat sig att arbeta för på det internationella fältet. Eftersomju bara stöds av en fjärdedel av väljarna borde kanske det här intespela någon större roll, men saken kompliceras onekligen av attutrikesdepartementet styrs centerpartistiskt. Centerstyret iUD har resulterat i att höst i FN läste uppcenterinspirerade anföranden som antyder en begynnande omvärdering avlAEA-stadgan och icke-spridningsfördraget. Och vad som kanske på kort sikt ärvärre: Dessa centerpartiuttalanden vänder sig mot många energiskaansträngningar att utnyttja kärnkraften för sin industrialisering i kampen motsjukdom, svält och fattigdom. RegeringenFälldin, som här på hemmaplan för en förvirrad och osam-manhängandeenergipolitik, är förmäten nog att inför ge råd tillu-länderna om vilken energipolitik de bör föra. Om detta inte vore Omspridningen av kärnkraftsteknologi till Omspridningen av kärnkraftsteknologi till centerpolitik, så vore detnågot av en internationell skandal. Denfrämsta anledningen till att jag interpellerat utrikesministern i den härfrågan är att FN under maj-jiini skall genomföra en extra generalförsamlingkring nedrustningsfrågorna. Som utrikesministern sade i sitt svar kommerspridningen av kärnvapen och I AEA:s verksamhet att stå i centrum för deförhandlingar som skall föras där. Därför är det viktigt att här i fåklargjort vilken politik regeringen bestämt sig för i dessa frågor. Blir detcenterns linje, eller blir det den politik som motsvaras av åsikterna hos trefjärdedelar av ? Dettaär en betydelsefull och central fråga, eftersom den påverkar våraförutsättningar att samarbeta med i det internationella nedrustningsarbetetoch kanske också våra möjligheter att över huvud taget driva enkonstruktiv nedrustningspolitik. Mångau-länder satsar nu energiskt på att utnyttja kärnkraften i sinautvecklingsprogram. Den långa raden av u-landstalare i FN:s lAEA-debatt gavklart besked om den saken. F. n. har fem kärnkraftverk i drift. Redanom kommer ytteriigare tolv att ha tagit kärnkraften i sintjänst. Om detta säger generaldirektör bl. a. följande: "Medutgångspunkt från faktisk erfarenhet tror de flesta av oss, att billig energi -alltmer i form av elektricitet - är lika absolut nödvändig för att höjalevnadsstandarden i , som den är grundläggande för att bevara ochutveckla våra industristater. Utan billig energi får vi stagnation,arbetslöshet och föga möjligheter att öka arbetskraftens produktivitet." generaldirektör har inför också pekat på debegränsade olje- och gasreserverna. Han har konstaterat, att de s. k.alternativa energikällorna bara kan ge marginella bidrag till väridensenergiförsörjning under detta århundrade. "Den enda ytteriigareenergikälla, som är lätt tillgänglig för omedelbar energiproduktion i storskala, är därför kärnkraften. Man bör hålla i minnet, att varje 1 000 MWkärnkraftverk sparar olja . T. o. m.minimiprojektionerna för kärnkraftens utbyggnad visar, att vid 1900-talets slutkommer kärnkraften att producera elkraft, som motsvarar mer än hälften avväridens nuvarande årliga oljekonsumtion." Trotsatt generaldirektör inför FN alltså konstaterat att de s. k. alternativaenergikällorna endast kan ge marginella bidrag till energiförsörjningen underdetta århundrade, så ansåg i sin röstförklaring i generalförsamlingenden att bör satsa på dessa alternativaenergikällor. Denna förmyndarattityd skadar naturligtvis vårt lands hittillstämligen goda anseende bland . Och det är milt uttryckt synneriigenolämpligt att en regering som själv inte har någon energipolitik står i FN ochtalar om för u-ländemas regeringar vilken energipolitik de bör satsa på. Bakomden centerpartistiska ambitionen att avråda u-ländema från att skaffa sigbillig energi genom att utnyttja kärnkraften ligger bland andra skäl också deni och för sig goda tanken, att man därmed hindrar spridningen av kämvapnen. Nustrider det resonemanget mot texten och andan i icke- spridningsfördraget, sommer än 100 stater står bakom. Men vad värre är: det är också sakligt sett ettmeningslöst argument i dagens värld. Jagskall citera några rader ur en , som överiämnades tillgeneralsekreteraren . Bakom rapporten står tolv enhälliga experterfrån lika många länder- öst, väst, u-land och alliansfria. De skriver så här: "Civilakämkraftprogram - och med dem i varierande grad den tekniska expertis och detklyvbara material som krävs för militära program - har spritts över helaväriden . hade 19 länder kärnkraftverk i drift, ochytteriigare 10 länder kommer att ha dem 1980. Experimentreaktorer körs i över50 länder. När det gäller de flesta industriländer och många utvecklingsländerfinns det inte längre allvarliga tekniska eller ekonomiska hinder för attstarta ett kämvapenprogram. De enda hindren för horisontell spridning är nupolitiska: skyldigheter man åtagit sig genom icke-spridningsfördraget,regeringamas eget förnuft och de exempel som ges avkärnvapenmakterna i avtal som reducerar deras kärnvapenarsenaler. Det ärnaturiigtvis den fortsatta kärnvapenkapprustningen - inte i sig självspridningen av den fredliga användningen av kärnkraften - som hotarfreden." Såser alltså dagens verklighet ut. Det finns tekniska och ekonomiskahinder för kärnvapenspridningen. Man måste därför i stället koncentrera sig påde politiska faktorer som påverkar de enskilda regeringarnas beslut. Därmed ärockså den tanke som låg bakom det svenska agerandet i fjof höst i FNirrelevant. Icke-spridningsfördraget,NPT, är en av dessa politiska faktorer som påverkar regeringens agerande närdet gäller kärnvapnen. Utrikesministern ger i sitt svar en beskrivning av NPTsom kräver en kommentar. Hon räknar upp de fyra gmndpelarna i fördraget. Kärnvapenstater skall inte ställa kärnvapen tillicke-kärnvapenstaters förfogande. Länder utan kärnvapen åtar sig att avstå från attanskaffa sådana. Kärnvapenstaterna åtar sig att förhandla uppriktigtom kärnvapennedrustning. Alla stater har rätt att utnyttja kärnkraften förfredliga ändamål, och undertecknarna avfördraget "förbinder sig att underiätta fullständigast möjliga utbyte avutrustning, material samt vetenskaplig och teknisk information för kärnenerginsfredliga användning". Utrikesministemsreferat av den fjärde huvudprincipen var ofullständigt. Hon glömde berätta attvi hkliskiJÖrbundit oss att underlätta spridningen av kärnkraften. Underden förra regeringens tid bmkade huvudintresse riktas mot det tredjegrundelementet. Vi gjorde alltid ett huvudnummer av att kämvapenstaterna måsteuppfylla sitt löfte i NPT;s artikel VI och inledakämvapennedmstning. Det är ju den fortsatta kärnvapenkapprustningen som utgördet största hotet mot icke-spridningsfördraget. Och om kärnva-penmaktemainleder kärnvapennedrustning vore det det mest betydelsefulla Omspridningen av kärnkraftsteknologi till Omspridningen av kärnkraftsteknologi till bidrag som kan ges för attstärka NPT-regimen. RegeringenFälldin har förskjutit tyngdpunkten i NPT-politik. är det plötsligt- i god centerpartistisk anda - den fredliga kärnkraftens spridning enligtartikel 6 som är huvudproblemet. Den argumentationslinjen inleddes medstatssekreterare tal i generalförsamlingens första utskott den 1november 1977, då hon sade: "Kärnkraftensframtid som energikälla är omgiven av viktiga osäkerhetsfaktorer. I Sverigepågår nu grundläggande omprövningar av kämkraftens roll." Regeringenfullföljde sedan med röstförklaringar och rådettill att avstå från kärnkraften. Innanjag går in på det faktiska händelseförioppet i FN bara ytteriigare några ord omde fyra NPT-principema. Utrikesministernsäger att fördraget bygger på en balans mellan dess olika delar. Litet längre fram säger hon: "Balansen är utsatt för allvarligapåfrestningar." Det är också riktigt. Men vad utrikesministern tydligen äromedveten om, är att hon själv genom sin beskrivning av NPT bidrar tilldessa allvarliga påfrestningar. De fyra grundelementen sorteras avutrikesministem i tre kategorier. Det tror jag är ett allvarligt misstag. som alliansfri stat verka för att stärka NPT-regimen, bör man acceptera defyra grundprinciperna utan att gradera dem. Om en av dessa fyra grundpelareöverges rasar hela NPT-regimen. Till något sådant bör naturiigtvis Sverigeinte bidra. Denförsta av de två resolutioner som röstade för efter röstförklaringarhade framlagts av med och som medförslags-ställare.Eftersom UD inte distribuerar någon översättning av dessa för den svenskakärnkraftsdebatten intressanta texter, skall jag här läsa in några paragrafertill protokollet. "Erkännerbehovet att säkra försörjningen av nukleär teknologi, material och utrustning,föratt möta världens energibehov, och att det sker på ett ickediskriminerandesätt enligt artikel IV i icke-spridningsfördraget och i enlighet medfrämjandet av kärnkraftens fredliga användning." "Noteraröverläggningarna vid den internationella konferensen om käm-kraften och dessbränslecykel, som hölls i , , arrangerad avI AEA, och konferensen om överföring av kärnkraftsteknik, som hölls iPersepolis, , , vilka båda bekräftade detbetydelsefulla och växande bidrag, som kärnkraften kommer att ge för att mötaalla länders energibehov, inbegripet utvecklingsländerna." "Anserdet angeläget att den accelererade spridningen och utvecklingen avkärnkraftsteknologin inte ska öka risken för spridning av kärnvapen eller andraanordningar för kärnsprängningar och är övertygad om, att dessa bådamålsättningar inte står i motsättning till varandra." Och en operativ paragraf: "Understrykerbetydelsen av gemensamma ansträngningar att studera tillfredsställandearrangemang för en tillräcklig tillförsel av kärnkraftsbränslen och annanmateriel och anordningar, som är nödvändiga för ett effektivt genomförande ochdrift av nationella kämkraftsprogram, utan att inkräkta på resp. kämcykelpolitikeller internationellt samarbete och kontrakt för kärnkraftens fredligaanvändning, under förutsättning att överenskomna säkerhetsanordningartillämpas." Denandra resolutionen var framlagd av en lång rad . Den antogs enhälligtutan omröstning efter en svensk röstförklaring. Det kan kanske vara av intresseatt se vilka formuleringar ställde sig bakom i denna resolution: "Övertygadom att överföring av teknik för fredlig användning av kärnenergi för utvecklingkan ge stora bidrag till det allmänna framåtskridandet." "Bekräftardet ansvar stater, som är avancerade på kärnkraftsområdet, har för att främjautvecklingsländernas legitima kärnkraftsbehov genom att medverka ifullständigast möjliga överföring av utrustning, materiel och teknologi, underöverenskomna och lämpliga internationella säkerhetsanordningar genom lAEA påett icke-diskriminerande sätt för att effektivt hindra spridning avkämvapen." "Påminnerom de skyldigheter under internationella avtal och kontrakt, som ett antalsådana stater iklätt sig för att underlätta fullständigast möjliga utbyte avutrustning, material samt vetenskaplig och teknisk information för kärnenerginsfredliga användning." Och ett par operativaparagrafer: "Förklararatt användningen av kärnkraft för fredliga ändamål är av stor betydelse för denekonomiska och sociala utvecklingen i många länder." "Uppmanarstaterna att förstärka existerande program för kärnkraftens fredligaanvändning i utvecklingsländema, för anskaffandet av installationer, utrustningoch nukleärt material och information, liksom för träning av personal förkärnkraftens fredliga användning." Bakomdessa färska resolutionstexterståralltså regeringen . Var och en kan jubedöma om dessa paragrafer stämmer överens med regeringen här hemma. Denröstförklaring som avgavs på den senare resolutionen innehöll bl. a. följanderåd till u-ländema att avstå från kärnkraften: "Kämkraftsom energikälla skapar speciella problem och medför speciella risker. Som viser det underiåter resolutionstexten att - på ett tillfredsställande ochlämpligt sätt - ta hänsyn till de olika svåra aspekterna av frågorna. Blanddessa är överväganden angående säkerhet och miljöskydd, som berör alla sidor avfredlig kärnkraft, liksom kärnvapenspridningen. Minregering fäster stor betydelse vid ansträngningarna att öka tillgänglighetenav energi, inte minst för utvecklingsländernas behov. Här har särskiltindustriländema ett ansvar att med högsta prioritet bl. a. ta ledningen för ensamlad energihushållning och att utveckla bättre alternativa energikällor.Dessa bör anpassas till utvecklingsländernas behov och verkligen görastillgängliga för dem." Utrikesministernsreferat av detta avsnitt i röstförklaringen i sitt svar var litet tendentiöst. Kommer regeringvid den kommande extra generalförsamlingen Omspridningen av kärnkraftsteknologi till 3 protokoll 1977/78:72-74 Omspridningen av kärnkraftsteknologi till att gå vidare på deninslagna vägen och råda att avstå från kämkraften och i ställetuppmana dem att satsa på vind, sol och jordvärme? På den punkten gavutrikesministerns svar här tyvärr inte något besked. Detfinns tecken som tyder på att det inom det största regeringspartiet pågår ettnytänkande i dessa frågor och kring nedrustningspolitiken i allmänhet som ärillavarslande. Och här återvänder jag till innebörden av orden "f n. "i utrikesministerns svar. NobelpristagarenHannes , somju enligt statsminister spelat en mycket viktig rollnär centems nuvarande kärnkraftspolitik formulerades , harobserverat motsägelsen mellan centems inställning till kärnkraften och detaktiva stödet till lAEA. I en artikel i idépolitiska organ formulerar han det krav som blir den politiskaförlängningen av de två svenska röstförklaringarna i FN höst. HannesAlfvén skriver så här: "Vadkan vi då göra? Först och främst ompröva hela vår avspännings- ochnedrustningspolitik. Om vi finner att den har utsikt att bli av nytta iframtiden, skall vi naturligtvis fortsätta med den. Men skulle vi finnamotsatsen, skall vi inte dra oss för att avslöja hyckleriet och att lägga ompolitiken. Provstoppsavtal och nedrustningskonferenser i all ära, men varförskulle de bli annat än fortsatta besvikelser eller i bästa fall nålsting. Vistöder lAEA - som energiskt sprider nukleär teknik över hela väriden och somdärigenom kanske befrämjar atomrustningama mer än den motarbetar dem. Alltdetta måste klariäggas." Hanskriver vidare att det nya läget "fordrar en revidering av den gamlasvenska freds- och nedrustningspolitiken". Det gäller enligt professorAlfvén att "koppla samman vår fredspolitik och vårkärnkraftspolitik". Skall man se de två svenska röstförklaringama i FN höst som det första steget i en sådan sammankoppling? StatsministerFälldin har ju själv utpekat som den person som .starktideologiskt påverkat honom i kärnkraftsfrågan. Är nu i fård med attskaffa sig samma inflytande när det gäller svensk nedmstnings-politik? Detvore bra om utrikesministern kunde ge ett bestämt besked på den punkten här . Centernskärnkraftspolitik påverkar UD:s agerande när det gäller lAEA även på ett annatsätt. a. tycks det finnas centerpolitruker som ägnar sig åt partipolitiskcensur av det pressmaterial som av UD sänts ut till svenska massmedia. Denveckosammanfattning från svenska FN-delegationen för veckan 7-13 november 1977som sändes ut till pressen i innehöll ett referat av vad sade inför generalförsamlingen. Jag citerar ettavsnitt: "Eklundredogjorde bl. a. för årets om kärnenergin och dess problem.Konferensen bekräftade att kärnkraften är nödvändig och oersättlig somenergikälla både , menade . framgick också avanföranden av representanter från , att deras kärnkraftprogram nunått en hög utvecklingsgrad." version av samma pressmeddelande som UD distribuerade till pressen här iSverige lyder samma textavsnitt så här: "Eklundredogjorde bl. a. för årets om kärnenergin och dessproblem." Här finner man ingenting om att kämenergin är nödvändig ochoersättlig som energikälla både , inte heller något om vadu-landsrepresentanterna hade att säga. Jaghar inte studerat andra pressreleaser, så jag vet inte hur vanlig den härformen av partipolitisk frisering av UD:s informationsmaterial är. Kanske kanutrikesministern berätta om hur centercensuren utövas? Stryker man bort förcentem obehagliga informationer på den politiska avdelningen eller sköts detjobbet av pressbyrån? F.ö. måsteman fråga sig hur de journalister känner sig som blir utsatta för dennapartipolitiska frisering av den nyhetstext de producerar; det finns ju ensamvetsparagraf i joumalistavtalet. Och hur känns det för de journalister utepå tidningarna som skall basera sitt skrivande på centercensurerat undertag?Jag har observerat att en av våra allra största morgontidningar skrev en långledare med den censurerade texten som främsta källa. Fårman här i i sin hand en nyhetstext från FN-delegationen, då bör denockså vara skriven i och inte vara en text som snickrats ihop av någonnitisk centerpartist på UD. Det är faktiskt ett renlighetsvillkor att centernspartipolitiska ambitioner inte får styra nyhetsförmedlingen från FN:sgeneralförsamling till svenska massmedia. Omspridningen av kärnkraftsteknologi till gör i sin interpellation vissa påståenden om Sverigesagerande i FN i samband med generalförsamlingens behandling av rapportsom jag gärna vill bemöta och något kommentera. Delsanser att röstförklaringarna som framfördes från svensk sidaskulle tyda på att regeringen anser att kärnkraften bör förbehållasindustriländema, dels anser han att det svenska agerandet var motsägelsefullt. Vadgäller förmodan om förbehåll framgår det klart avutrikesministerns svar att alla länder har en självklar rätt att självafastställa sin energipolitik. torde f ö. så väl känna till en avgrundtankarna i svensk utrikespolitik, att han vet att stöderprincipen om staters suveränitet i utformandet av den egna politiken. Ocksåpå frågan om agerande varit motsägelsefullt har utrikesministern gettett entydigt svar och redovisat bakgmnden till de svenska inlägg som gjordes isamband med behandlingen av och de resolutioner som väcktes ianslutning därtill. Eftersom jag hade tillfälle att följa behandlingen i FNvill jag emellertid framföra några ytteriigare synpunkter. framställeri sin interpellation det svenska agerandet som om Omspridningen av kärnkraftsteknologi till det vore unikt. Dessutomger interpellationen och inte minst anförande intryck av attdebatten om lAEA enbart rörde betydelsen av att sprida kärnkraft till flerländer. Så var emellertid inte fallet. I det sammanhanget vill jag anföra skulle kunna tala om socialdemokratisk censurering när man betraktar deturval av paragrafer i resolutionerna som här föredrog - jag skallåterkomma till detta.