prot · G109109 · 1977-12-31 00:00:00 — Detsom kan förefalla principiellt viktigast i de socialdemokratiskareservationerna är förslaget att man skall lagstifta om samhällskontroll vidnedläggning av förelag. Som utskottet påpekar förfogar samhället redan i dagöver ett stort antal instrument för atl få informationen om förändringar iföretagen och för all påverka de förändringarna. Frågan är, om en lagstiftningav den lyp som reservanlerna tycks tänka sig, i någon nämnvärd utsträckningskulle öka möjligheterna alt påverka förelagen. Jag är tveksam om det. Densocialdemokratiska argumenteringen i motioner, i reservationer och i debatten är inte särskilt övertygande. Omjag förställ reservanterna rätt, så anser man inte all en lag omsamhällskontroll vid företagsnedläggelser skulle användas för alt förhindra enönskvärd strukturomvandling. Det är ju alldeles klart att föråldradeanläggningar måste läggas ner och ersättas av nya. Vad som ibland kan varaönskvärt är atl kunna fördröja nedläggningar . Regeringen har ocksåvissa instrument för detta. Några infördes sä sent som . a. pä det s. k. 75-procenlsbidragel och delvis också på 25-kronan,även om dess huvudsyfte är alt motverka kortiidspermilteringar i företag somhar framtidsutsikter. Det pågår dessutom en översyn av stödet tillnedläggningshotade förelag. Syftet med den översynen är alt ge oss bätlreinstrument all påverka nedläggningar och driftinskränkningar av olika slag. Altde berörda löntagarorganisationerna bör engageras i de bedömningar som dä fårgöras är för mig en självklarhet. Samtidigtsom reservanterna kritiserar företagsnedläggelser och vill ha en lag somförhindrar en del av dem säger man all man eftersträvar en mer offensivsysselsättningspolitik. Det är också det viktiga. Näringspolitiken ochsysselsättningspolitiken måste ha en offensiv inriktning. Det harjag ocksåunderstrukit i det här anförandet. Därföranser jag all det allmänt hållna kravet pä lagstiftning motföretagsnedläggelser bara kan gälla begränsade insatser i vissa enskilda fall.Det skulle av den anledningen vara av värde, om oppositionens företrädare i denhär debatten kunde ge några exempel pä konkreta företagsnedläggelser, där enlagstiftning skulle ha gett regeringen några handlingsmöjligheter, som man inte förfogar över. Det allmänna talet i reservationen och i molionen gernämligen inte någon större vägledning om vilka fall man haft i åtanke när manformulerat sitt krav. Detråder inte några delade meningarom själva principen. Vad man skulle kunna kallaobefogade företagsnedläggelser bör inte komma lill stånd. Däremottycks del råda delade meningar dels om samhällets och de fackligaorganisationernas möjligheter alt med de medel som står till buds och mednya insatser av liknande slag motverka sädana nedläggningar, dels ommöjligheten av atl en ny lag mol företagsnedläggelser skulle fä några större positivaeffekter. Bevisbördan i det här fallet åvilar dem som rest förslaget omlagstiftning. Jaghar, herr talman, tagit upp några av de socialdemokratiska reservationerna.Andra kommer väl i debatten att ta upp andra punkter, där vi har olikauppfattning. Del gäller, som jag och lidigare utskottets företrädare påpekat, imånga fall detaljer. Det gäller bl. a. åtgärder för ökad jämställdhet mellanmän och kvinnor och bidraget till arbetarskyddsfonden. Ståndpunkterna är välkända sedan lidigare. De gäller inte målen för arbetet ulan de lämpligastemetoderna att uppnå dessa mål. Att ökad jämställdhet mellan män och kvinnor ären av de viktigaste samhällsfrågorna för 1980-lalet är helt uppenbart. Arbetskraftensålderssammansättning kommer atl förändras under del närmaste årtiondet. I dearbetsföra åldrarna kommer de yngre att bli fler och de äldre alt bli förrefram till mitten av 1980-talel. Därefter är del främst de som är mellan 45 och64 år som kommer att öka i antal. Först får vi alltså en föryngring och därefteren föråldring av arbetskraften. Befolkningen i arbetsför ålder kommer att ökaungefär i takt med totalbefolkningen under 1980-lalet. Antalet barn iskolåldern kommer alt sjunka. Pensionärerna kommer däremot att öka i antalunder samma lid. Denojämna svenska befolkningspyramiden leder alltså till svängningar iarbetskraftens ålderssammansättning. Det kommer alt påverka problemen på olikadelar av arbetsmarknaden. Inte minst kommer det alt prägla upplevelsen av varde största problemen finns. Så kommer exempelvis problemen för de unga altframstå som allvariigare än tidigare, helt enkelt därför att ungdomarna blirfler. 1976fanns det drygt 1(X) 000 16-äringar. Det antalet stiger nu från är till är föratl under 1980-talels första hälft uppgå lill mer än 120 000 per år.Tonåringarna blir alltså betydligt fler. Det kommer att skapa ett tryck både pågymnasieskolan och på arbetsmarknaden. Detär därför inte bara mot bakgrund av dagens svårigheter för ungdom påarbetsmarknaden som jag lagt fram en proposition om ålgärder motungdomsarbetslösheten. Det harjag också gjort i vetskap om atl allt slörreungdomsgrupper kommer alt behöva samhällets stöd i framliden för att föutbildning och för att kunna vinna fotfäste pä arbetsmarknaden. Behovetav särskilda ungdomsåtgärder kommer att beslå även i goda lider och kommerkanske rent av att växa. Det är ett behov som vi måste möta. Annars kan vi intesteg för steg förverkliga den ungdomsgaranti som skall tillförsäkra allaungdomar arbete eller utbildning. Ungdomarnassvårigheter på arbetsmarknaden är alltså påtagliga och riskerar att så förbli.Därför behöver de särskilda ungdomsåtgärderna byggas ut. Det gäller inte minstden grund som vi i propositionen om ålgärder mot ungdomsarbetslösheten har lagttill ett nytt system för varvad utbildning och Menuppmärksamheten kring ungdomarnas situation får inte tillåtas överskugga delfaktum att problemen är stora också för åtskilliga äldre på arbetsmarknaden.Den ökande förtidspensioneringen är ett tydligt tecken på delta. Utslagningenav äldre och handikappade från arbetsmarknaden till förtidspensionering måstemotverkas. Utslagningen berör både män och kvinnor, men del tycks vara männensom är hårdast drabbade. 1skogslänen är orsaken markerad brist pä arbetstillfällen. I storstadsområdena,som också har en hög utslagning, rör del sig främst om sociala problem. De mänsom där står utanför arbetslivet är i allmänhet ogifta, ofta frånskilda. De harhaft en stegvis alll svagare kontakt med arbetsmarknaden, allt längrearbetslöshetsperioder som övergått lill all de ställts utanförarbetskraften. markeras den övergången definitivt med förtidspension. Enmindre uppmärksammad form av utslagning gäller de ålderspensionärer som villmen sällan har möjlighet att jobba vidare på någol sätt . Väldigtmänga blivande pensionärer skulle vilja arbeta i någon form efter den s. k.normala pensionsåldern. Genom rätten till delpension har vi gett dem som önskardet en viss möjlighet att stegvis trappa ner sin arbetsinsats före denordinarie pensionsåldern. Det finns mänga som upplever den möjligheten som befrielse, men det finns andra som skulle vilja göra en moisvarandenedlrappning efter del att de uppnått pensionsåldern. Något sådant finns det i praktiken mycket små möjligheter till, tyvärr. Anlalelpersoner minskar, som jag tidigare sagl, tillfölligi undernågra år. Det bör kunna utnyttjas för konstruktiva insatser. Åren fram till mitten av 1980-talelkan komma att bli den lämpligaste periodenunder överskådlig tid att genomföra vissa angelägna reformer för de äldre påarbetsmarknaden. Jag tänker dä, herr talman, bl. a. pä insatser molutslagningen från arbetsmarknaden och för en mer flexibel pensionsålder, medverklig och av alla erkänd rätt all gå kvar i arbetet på hel- eller deltid intebara fram till utan också efter . Dengrupp för vilken sädana reformer genomförs minskar i antal. Det bör görareformerna lättare atl genomföra - inte minst därför att den äldrearbetskraftens insatser kommer att värdesättas mer i takt med att de någotäldre blir förre. Då bör vi skärpa kampen mot utslagningen från arbetsmarknadenoch för allas rätt till förvärvsarbete så länge man kan och vill - även efterdel man har böoat uppbära ålderspension. Underdetla anförande överlog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. ()kort genmäle: Del fanns naturligtvis mycket i den nye arbetsmarknadsministernsinlägg som man har anledning att instämma i, men del hade jag inte avsett atlägna min korta repliktid ät. Arbetsmarknadsministern var synneriigen optimistisknär han riktade blickarna långt bort , men vad vi saknade var välnärmast oron för dagen. Del är klart att man bör vara optimistisk införframtiden, men man skall ju också vara realist för dagen. Det är ändå rättoroande att industrisysselsättningen har minskat så kraftigt som den hargjort, dvs. med 100 000 jobb under den här regeringens två första är. Detta ärmyckel oroande. Alt sysselsällningen har ökat inom den offentliga sektornhjälper oss inte på grund av de väldig problemen av regional karaktär -sysselsättningen minskar i bygder där den offentliga sektorn inte ger någottillskott. Jag lycker därför att man bör kunna fordra avarbetsmarknadsministern att han känner oro och ansvar för dagens situation ochtalar om för oss vilka konkreta åtgärder som sätts in för att ökaindustrisysselsätlningen. Närherr säger att arbetslösheten bland byggnadsarbetarna var högre på1960-talet än nu är det ett rasande dåligt argument atl komma med, och dethjälper föga atl säga till de 10 000 arbetslösa byggnadsarbetare som vi har : Ni skall inte vara oroliga, för det var många fler arbetslösa på1960-talet! finns det visserligen också anledning att se närmare på de därsiffrorna - del var ett procentuellt lägre antal då - men del är ganskaointressant. 10 96 av byggnadsarbetarna arbetslösa, och vi behöver ettökat bostadsbyggande. Delta bör vara alldeles tillräckligt för alt motivera attvi sätter fart på bostadsbyggandet i stället för att tala om att arbetslöshetenvar högre . Detär riktigt att vi är ense om arbetsmarknadspolitiken och menar alt vi skall setill att alla människor som är utan sysselsättning skall sättas i arbete genomarbetsmarknadspoliliska åtgärder. Detta är alldeles klart - och det vore juunderiigt eljest, eftersom den moderna arbetsmarknadspolitiken ändå hartillkommit genom socialdemokratins försorg. Vadvi har föreslagit i reservationen pä denna punkt är minsann inte bara litet häroch litet där, utan vi har tagit upp väsentliga frågor. Att vi redan i denstora principiella reservationen har tagit upp frågor som rör näringspolitikoch alll möjligt annat beror på all vi har tagit hänsyn lill sysselsättningenpå sikt. (vpk) kortgenmäle: kommunisterna har i molionen 835 ställt krav på ettkrisprogram, som vi kallar det, mol utslagning, rovdrift och förstörelse avmänniskor. Det förslaget har utskottet avvisat. Utskottet kan inte ställa sigbakom kravet på ett program av detta övergripande slag,säger man. Utskottethänvisar till alt den officiella sysselsättningspolitiken bl. a., som det står,skall "inriktas på åtgärder som ger den enskilde möjligheter att medverkai arbetslivet efter sin förmåga". Det är en intressant attityd frånutskottets sida när man försöker tänka närmare över innebörden. Bakom alltdetta ligger ju problemet: Hur ser man på den sociala utslagningen ochulslöiningen? Jag vill ställa en fråga till arbetsmarknadsministern i anledningav detta. Tidigarehar vi hört en representant för moderata samlingspartiet försöka förklarastörningar, svårigheter att klara arbetslivet, utslagning och utstöt- ningmed privatiserade orsaker: man har haft besvärliga hemförhållanden, man harhaft det svårt i det personliga livet och därför hamnat i en situation där maninte klarar det moderna arbetslivet. Är detla också den folkparlis-liskearbetsmarknadsministerns uppfattning? Inom vpk ser vi del nämligen pä raktmotsatt säll, atl den centrala förklaringen - som naturligtvis inte täcker allafall hundraprocentigt men som täcker de flesta - är en helt annan. Fördel första har dessa skenbart privata skäl naturligtvis en samhälleligbakgrund. 1 familjelivet avspeglas också de samhälleliga värderingarna,konkurrensen, hänsynslösheten, det bristande intresset för medmänniskor osv.För det andra - och det är det centrala - är del just den stigandearbetslösheten, de onormala prestationskraven och den dåliga arbetsmiljön somskapar utslagning och som ger upphov till fattigdom, störningar och neuroser.Och konkurrensmentaliteten driver på detla. Jagvill fråga : Ser bakom utslagningen dessa socialaorsaker, dessa samhälleliga orsaker, eller är han för en förklaringsmodell avden undanglidande och privatiserade modellen, som ju bekvämt förvandlarutslagningen till den utslagnes eget fel? Får jag först konstatera alt tydligen i stort deladede principer som jag försökte anföra för arbetsmarknadspolitiken pä litet längresikl. Han var däremot undrande om jag inte hade mer att säga omarbetsmarknadspolitiken i det kortare perspektivet, den oro som han menade attdet finns anledning att hysa för dagens situation. Och visst, IngemundBengtsson, skall det väl sägas atl vi önskade en bättre arbetsmarknadssituationi än den vi nu kan konstatera att vi har. är kanske värt, herr lalman, alt då också påminna om all just den här dagenär det rader av demonstrationer och strejker i flera andra länder som visar från framför allt lönlagarnas sida har anledning alt vara betydligt merkritisk än man är här i . Regeringen och den majorilet som slår bakomregeringen här i har känt ett mycket stort ansvar för att hållasysselsättningen uppe i del korta perspektivet. Vi har ju inte lämnat detta ätsidan. Tvärtom, som jag sade i mitt anförande, har större insatser gjorts avden nya regeringen än kanske någon gäng tidigare , sävisst har vi intresserat oss för det här problemet. Vihar utnyttjat de instrument som den socialdemokratiska regeringen arbetade medi sin arbetsmarknadspolitik fram lill 1976. Vi har också under Per Ahlmarksledning funnit nya former för arbetsmarknadspolitiken och utvecklat den. Jaghoppas att det skall kunna vara möjligt att även i fortsättningen lyckasförändra vår arbetsmarknadspolitik i förhållande till den utveckling som sker iekonomi och näringsliv. Jag har f ö. också antytt att en viktig åtgärd är attnu försöka ta vara på det intresse som böoar växa fram i en rad förelag, somhar ett kommande nyrekryteringsbehov, och stimulera dem till alt om möjligttidigarelägga nyanställningarna. Det centrala ärju,, alt regeringen har lyckats att lägga engrund i sin ekonomiska politik för en bättre arbetsmarknad. Jag vill bestämthävda att genom de ålgärder som diskuterats från denna talarstolhar regeringen lagt den grunden. Vad skulle del ha inneburit, ,för industrisysselsättningen om priserna pä svenska exportvaror legal 20 96högre än de gör ? Det ärju vad socialdemokraterna föreslagil genom attställa sig vid sidan av besluten om devalveringar och vissa skattelättnader ochvilja alt lägga nya bördor på näringslivet. Detta har diskuterats här tidigarei dag, och jag skall inte upprepa sifferexercisen utan bara slå fast att detrör sig om en 20-procentig skillnad, som naturligtvis skulle ha varit tilloerhörd nackdel för svenskt näringsliv i konkurrensen pä världsmarknaden. Delskulle ha gett utslag i en försämrad sysselsättning. Fårjag så ta upp den sektor som har visat elt visst inlresseför i dagens debatt, byggnadsverksamheten. Denna verksamhei kännetecknas bl. a.av att det krävs långvariga förberedelser innan ett bygge kan startas.Planering och projektering sträcker sig normall och krävermedverkan från olika samhällsorgan. Inte minst bostadsbyggandet är i sittförberedande stadium beroende av åtgärder frän olika samhällsorgan. Den nedgångi bostadsbyggandet som vi har upplevt under ett antal är är en följd avbristande aktivitet och framtidstro som ligger många är tillbaka i tiden. Antaletpåböoade lägenheter var lågt - för lågt tycker vi i regeringen. Det vardrygt 52 000. Antalet påbörjade lägenheter var dock slörre än 1975, ett är dåIngemund själv salt i regeringen. Då understeg antalet 52 000. Inför1978 är förutsättningarna goda för ett bostadsbyggande som klart överstiger1975 och låga nivåer. Anpassningen av lånetaket tillkostnadsutvecklingen kommer alt ske på ett snabbare och smidigare sätt äntidigare, och del finns garantier för atl kredilförsörjningen kommer attfungera tillfredsställande. Sänkningen av de garanterade räntorna för detbostadsbyggande som påböoas 1978, ett förslag som snart skall taställning till, kommer att ha effekter på igångsältningsviljan. Olika åtgärdervidtas för att förbättra planerings- och projekteringsläget i kommunerna.Uppgifterna om bostadsbyggandet av året tyder ocksåpä en ökning med 20 96, vilket stämpier överens med det uppställda målet ifinansplanen. Ökningen av bostadsbyggandet kommer därför att bidra lill enförbättring av sysselsättningsläget. Också ombyggnadsverksamheten påbostadsområdet och energisparande ålgärder i byggnader har successivt ökatunder senare år och kommer alt fortsätta alt öka och ytterligare förbättrasysselsättningsläget. tyckte inte att det var bra alt jag hänvisade till situationen blandbyggnadsarbetarna . Jag hade inte ursprungligen tänkt göra del,men jag gjorde det därför att det frän socialdemokratiskt håll har sagts här idebatten att man byggde till den siste byggnadsarbetaren. Det var inte så,. Det var bara det jag ville påpeka med det anförda. Och jagtror atl det är klokt att ha litet perspektiv pä hur det har sett ut förbyggnadsarbetarna under den lid vi har haft regeringsansvaret men också underden tid dä var med och hade regerings- ansvaret.Situationen ärju den, , att den arbetslöshet förbyggnadsarbetarna som inregistreras i arbetslöshetskassorna har legat över 1096 vid ett flertal tillfällen. F. n. är vi . Vi beklagar självfalletatt vi har sä pass många arbetslösa inom byggnadssektorn, och vi har, som jagnyss redovisat, vidtagit ålgärder för alt fö i gång byggnadsverksamheten på ettpåtagligt sän. Och jag är övertygad om att när vi summerar 1978 kommer detockså att visa sig i facil att vi har lyckats. Fårjag så ta upp fråga som jag faktiskt tyckte var svårfångad. brukar vara klar i sin argumentering, men den här gången hade jagsvårt att riktigt förstå vad han ville komma ål. Det intressanta i frågan varemellertid: Vad vill vi göra för de socialt utslagna? Det är jag beredd att taupp en diskussion med om. Det lär vi också fö möjligheter allgöra vid ett flertal tillfällen framöver. SomJörn väl vet föreligger nu ell utredningsbetänkande frånsysselsättningsutredningen, som jag finner mycket intressant. Del är ule päremiss, och vi skall förelägga en proposition i anledning därav tillhösten. Där finns mänga förslag om hur vi skall möta del problemet altmänniskor häller på att slås ut från den reguljära arbetsmarknaden. Jagpersonligen tycker att den ökade förtidspensioneringen är oroande; det sade jagredan i milt huvudanförande. Alt man då på olika sätt försöker ge dem en chansatt komma tillbaka pä den reguljära arbetsmarknaden är ett exempel pä åtgärdersom jag gärna vill peka på, och jag vill fråga om inte också hanär beredd att sluta upp kring dem. Det här är ålgärder som det huvudsakligenmåsle ligga i samhällels ansvar all klara. Därför kommer jag att göra allt jagkan för att föra en aktiv politik, som hjälper de socialt utslagna och andrasvårt handikappade tillbaka till arbetsmarknaden, hjälper dem över huvud tagetatt fö en dräglig tillvaro, socialt och ekonomiskt. Det är huvudsakligensamhällets ansvar att klara det. Om del värden deklarationen Svenssonville ha, så har han alltså fött den. ()kort genmäle: säger atl den borgeriiga regeringen har lagt en grund i sinekonomiska politik till den framtida sysselsättningen. Där delar jag inte hansmening. Vi har en helt annan uppfattning om den ekonomiska politiken, men denhar diskuterats vid tidigare tillfällen och det är inte min uppgift att göradet . Närdet gäller bostadsbyggandet och byggnadsverksamheten fäste jag uppmärksamhetenpä atl det var länge sedan - - vi från socialdemokratiskthåll såg vart det barkade hän. Vi föreslog en rad konkreta åtgärder,som alla syftade till ökat bostadsbyggande, och man hade varit i förd rnedhögre bostadsbyggande om man följt våra förslag. Detpåståendet är häpnadsväckande, atl genom regeringens olika insalser har desvenska priserna sjunkit . Jag tror inte att med någonframgång kan inbilla så många människor det. för ni bestämma er. Har vi eninternationell konjunktur som gör det svårt för oss atl sälja våra vanligaexportprodukter - eller har lönerna varil för höga? vilketargument ni skall föra fram, vi förnekar bestämt sambandet med våra löner, Detfinns branscher och företag som säljer myckel bra på väridsmark-naden oberoendeav de påstått höga lönerna. Jagbegärde ordel nu för alt säga ett par ord om lagen om förelagsnedläggningar;jag hann inte med det förra gången, eftersom rusar i väg så fort. RolfWirtén sade att bevisbördan ligger hos förslagsställarna. Men har vi ändå intehär i gäng efter annan upplevt alt bl. a. industriministern tillfrågatsom vad som skall göras när nedläggningar är på tal. Då svarar man sländigt attdel blir företagsledningarna som för sköta det. För oss ärdet därför självklartatt vi - även om vi har skaffat oss en del andra instrument - behöver enlagstiftning som ger samhället ökade och fördjupade möjligheter all aktivareingripa vid företagnedläggningar. Visserligenär det sant att man när det gäller arbetsmarknadspolitiken ochsysselsättningspolitiken gjort större insalser än någon gäng tidigare-det harman varil tvingad till; annars hade ni fött höra på annat från vårt håll, fördå hade arbetslösheten varil större. Men vi beklagar atl så har behövt skegenom att ni har gjort för litet när det gäller byggnadsverksamheten, för altbara ta ett enda exempel. (vpk) kortgenmäle: Om jag var oklar i min fråga till arbetsmarknadsministern, så skall jagförsöka formulera mig klarare i den här repliken. Omman har elt svårartat sociall utslagningsproblem, måste del man vill göra åtdet i hög grad bero på hur man förklarar utslagningen. Del som jag tyckte varintressant var atl del i debatten här kommit fram i princip två olikaförklaringsmodeller. Frågangäller: Blir man utslagen därför att man inte orkar med produktionslivets ochdet sociala livets påfrestningar, eller är det sä att man inte orkar medpåfrestningarna därför alt man redan blivit föremål för de första stegen i ensocial utslagningsprocess? Frånmoderat håll har man här fört ett resonemang som innebär att man använderen privatiserad förklaringsmodell. Man går tillbaka lill folks privataförhållanden, skapar en bild av hur privata neuroser växer fram och hur detskapar en personligt betingad otillräcklighet inför de krav som produktionslivoch samhällsliv i övrigt ställer. Motdet ställer vpk en helt annan förklaringsmodell, en samhälleligförklaringsmodell. Vi säger att det är produktionslivets tilltagande orimligakrav, prestalionshetsen, den förljugna konkurrensideologin, rovdriften medmänniskor, den dåliga arbetsmiljön och nedbrytande faktorer i denna omgivningsom kommer ett växande antal människor atl drabbas av störningar, som sedankommer atl utgöra steg i en ekonomisk och social utslagningsprocess. Vigör gällande att A och O, den mest grundläggande faktorn, i denna utslagnings-och sociala uisiöiningsprocess ärdet förhållandet att del finns ettotillräckligt antal stabila arbeten, stabila sysselsättningsmöjligheter, iförhål- lande till det antalmänniskor som behöver en stabil och trygg försöoning. Denna bristandeöverensstämmelse är kanske den viktigaste motorn i ulslagningsprocessen. - Detär vår förklaringsmodell. Beroendepå vilken modell man väljer hamnar man i helt olika politik. Då skulle jagvilja fråga den arbetsmarknadsministern om han ställer upp på denmoderata förklaringsmodellen eller om hans synsätt ligger mera i linje med densamhälleliga förklaringsmodell som jag här har redogjort för och som vill sesamhällsprocessens utstötningsmekanismer som det mest grundläggande ochprimära.