prot · G109150 · 1977-12-31 00:00:00 — Detta skulle öka kännedomen om denordiska ländernas kultur- och samhällsliv och skulle också förbäUra deekonomiska möjligheterna all finansiera tyngre kvalitets-produktion.Televisionen skulle också kunna göra insalser för all vidga språkförståelsen mellande nordiska länderna. Genom att en bråkdel av de resurser, som en ulbyggnad avsalellitverksamhelen kräver, avsätts till nordiska program skulle belydandeinsatser kunna göras på detta angelägna område. Detär viktigt atl ulvecklingen av TV- och radiosamarbeiei mellan de nordiskaländerna inte stannar upp i avvaktan på ett slutligt ställningstagande tillsalellilfrågan. Efter fårg-TV:ns allmänna genombron står nu de storamultinationella elektronikföretagen redo att lansera och massproducera nyaelektroniska apparater och nya massmedier. Det står klarl alt det är hos demultinationella företagen som behoven och intresset finns av alltmer avancerademedier- knappast hos de vanliga människorna. De kommersiella krafterna ståralltså redo att driva fram en informationsexplosion, skapa ett Radionsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. Radionsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. nytt behov av prylar.Samhällel har däremot knappast någon beredskap all möta denna explosion med.Det är därför viktigt alt de statliga ulredningar som arbetar på detta områdefår de resurser som krävs för atl ulan tidsutdräkt bilda sig en uppfattning omutvecklingen och för all kunna presentera konkreia förslag, så att samhälletfår möjligheter atl påverka utvecklingen inom mediaområdet. Meddetta, herr talman, vill jag yrka bifall lill kulturulskollets hemslällan. 1 detta anförande instämde , KerstinAndersson i Hjärlum, , , ochBritt Wigenfeldt (samtliga c). GÖTHEKNUTSON (m): Radio och TV är på intet säll dominerande inom massmedia. Svenskafolket är i hög grad tidningsläsande och tidningsstatistiken anger klart ochtydligt all dagspressen spelar en väl så betydelsefull roll som ljudradio ochTV som nyhetsförmedlare, informatör och givare av förströelse. Mendet finns en väsentlig skillnad mellan dagspressen och veckopressen å ena sidanoch radio och TV å den andra. har i vårt land formen av etl monopol.Medan dagstidningar, veckotidningar och tidskrifter konkurrerar hårt, ochvarje tidning - eller i varje fall de flesta - försöker vinna allmänhetensförtroende och därmed fler läsare, så har radio och TV knappast sammaambitioner. Hade det förhållit sig annorlunda, skulle vi ha haft elt väsentligtbättre utbud av program och programinnehåll än vad som varit och är fallet ivårt land. SverigesRadio har etermonopol och därmed bastå. Ljudradion har ingen konkurrens avnågot annal tjudradioföretag. TV har ingen konkurrens av något annatTV-förelag. Del förekommer visserligen en del konkurrens mellan de bådaTV-kanalerna, men den konkurrensen har mest haft en lika säregen som förargligform, lycker nog de flesta licensbetalare. Antingen konkurrerar TV I med TV 2om del tristaste och mest samhällstillvända programmet eller också bjuder mansamtidigt - ibland - på allrakliva sändningar. Är del en populärserie i ena kanalen är del inte sällan en spännande ishockey- ellerfotbollsmatch i den andra. Detfinns också en annan skillnad, som möjligen kan ses som en konkurrensfaktor.Den beslår i alt mestadels bjuder pä betydligt mera vänslerextrema programoch personligt färgade politiska åsikter av medarbetare än vad gör. MångaTV-titiare uppfaltar det också så, att "tvåan" är tråkigare än"ettan". SkulleTV 1 och ha varil tvungna att leva på all sälja sin produktion på sammasäll som dagstidningar och andra kommersiella tidningar i vårt land, dvs. ikonkurrens med media av samma slag, skulle de båda TV-kanalerna för länge sedanha fält läggas ned. Jagär emellertid övertygad om att programmen i TV skulle kunna bli belydligtpopulärare hos allmänheten även ulan en övergäng lill fri konkur- rens i etern. Del skulleockså kunna ske till lägre kostnader än vad fallet varil. Det visarsig ju alt de båda TV-kanalernas egenproduklion i slor ulslräckning är myckeldyrbar i förhållande till köpta program. Och frågar man publiken, TV-tiitarna,får man vela att egenproduktionen oftasl är mindre populär än den inköptaunderhållningen. VadTV:s programmakare och ledning inte förstått - eller struntat i - är allmänniskorna i allmänhet kräver program som ger förströelse. Det är ganskanaturligt - och fulll legitimt. Efter en arbetsdag tycker ellerKnutsons all de har rält att få koppla av framför TV:n eller kanske t.o. m. en hel kväll. Men då flnner man knappasl all del ena samhällslill-vändaoch mer eller mindre åsiktsförmedlande - politiskt subjektiva -programmet efterdet andra är vad man vill ha. Man tycker renl av atl man har rält att kräva enhel del förströelse i form av god underhållning för den dyrbara TV-licens manbetalar. Nufinns det för all del en hel del program som är av det slag som allmänhetenönskar-även av egenproduklion. Men alllför myckel avprogramutbudet ges med skolmästaraktigt påtvingande eller med politiskt syfte.Frågar man svenska folket på elt vettigt sätt vad man verkligen vill ha, skulledet bli ganska dominerande krav på underhållningsserier, filmer av ordinärtslag - eller låt oss säga bra filmer - och rak nyhetsförmedling i kombinationmed subjektiva reportage. Program av typen "Arvingarna", som nyssförkättrades här, är vad de flesta vill ha; inte gråtrista socialistiska filmerfrån kommuniststater eller reportage om förträfflighet. Nuär det visserligen så, all och dess television och ifortsättningen skall ta hänsyn till minoriteter. Del har man också gjort på eltalldeles speciellt sätt. Den promille av det svenska folket som politisktbefinner sig på den extrema vänsterkanten har man i så måtto tagitutomordentlig hänsyn till i programutbudet. Desto mindre har man emellertidtagit hänsyn till exempelvis de försvarsfrivilligt arbetande i landel, balternai vårt land, eller de religiösa TV-tittarna i övrigt. Kanske ärdessa grupper- nämnda som e.xempel bland många andra - relativt selt så passstora alt TV:s programmakare inte vill räkna dem som minoritet och för denskull ger extremislerna i politikens utkanter sä mycket mera program och uppmärksamhet. Närdel gäller balterna -som ärett av exemplen -är dock dessa en minoritet i vårtland, men de program som har kommil all beröra jusl dem har oftasteller som regel varit av kontroversiellt slag. Minsl två gånger har TV körtfilmen , som handlar om baltiska flyktingar och deras öde iSverige, men den filmen är alll annal än represenlaiiv för verkligheten - denär omstridd - och den har i högsta grad upprört tiotusentals balter som söktsin tillflykt i vårt land. Jag har med stora förhoppningar läst regeringens proposition liksom delbelänkande vi behandlar om radions och televisionens fortsattaverksamhel. Och jag inslämmer mer än gärna i utbildningsminister pregnanta målsäuning att "radio och TV är till Radionsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. Radionsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. för lyssnarna ochtitlarna". Det är vad alllid skulle ha varil men knappaslvarit. Denna självklarhet, som utbildningsministern uttryckte det i gårdagensdebatt, finns det ibland anledning att påminna omoch sannerligen inte baraibland. Många av lyssnarna och tittarna är missnöjda eller likgiltigainför programutbud, sade utbildningsministern och hänvisadetill tusentals brev och telefonsamtal från människor som hört av sig tillhonom. Statsrådet använde orden "många lyssnare och tittare". Det varfaktiskt en så försiktig värdering av antalet alt det rör sig om enundervärdering. Jag skulle tro att en majoritet av svenska folkel är missnöjdmed , främst vad gäller TV. Utbudet och kvaliteten är inte vadman anser sig ha rätt alt begära. Mättenu den proposition vi skall besluta om verkställighet av leda till en ljudradiooch en television med etl programutbud och en kvalitet som bättre svarar molrimliga önskemål och som svarar mot de oerhört väsentliga kraven påoparliskhel, saklighet och balans. Jag hoppas inte för min egen skull utan försvenska folkets, licensbetalarnas. Kritikenmol Radio-TV kan alltså delas upp i två delar. Den ena gällerundermåliga program och dåligt utbud, den andra gäller del politiska missbruketav radio- och TV-monopolet. Närnu en mängd program och balansen och sakligheten inte är vad de borde vara,enligt allmänhetens uppfattning, så är emellertid detta något som en hel delföreträdare för förnekar. Många av dess chefer liksomprogrammakare anser i stället all både TV:ns och ljudradions programval,nyhetsinformation och reportage visar upp höjden av opartisk-hel, saklighet ochbalans. Säger man då att de har fel och hänvisar lill allmänhetens reaktioner iform av anmälningar lill radionämnden, så får man höra av företrädarna förSveriges Radio alt just radionämnden är etl bevis pä att praktiskt tagelallting är bra och O. K. visavi radiolagen och avtalet mellan Radiooch statsmakterna. Hurkan dessa förelr'ädare hänvisa just lill bevis på sin förträfflighet? Jo, radionämnden friar nästan alla anmäldaprogram. Bara ett fåtal fälls eller kritiseras något. När man hör della är det naturligt att man drar den slutsatsen att detär fel på radionämnden, dess sammansättning eller dess reglemente. Åtminstonekommer man till den slutsatsen om man hör till den hälft av svenska folket somröslar på ell borgerligt parli, och jag tror atl även många socialdemokraterdrar samma slutsats. Delär mol den bakgrunden jag väckt en moiion om en ändring vad gällerradionämnden. Jag föreslår i motionen 1976/77:750 all och interegeringen bör utse radionämnden. Jag anför alt eftersom radionämndensstatistik på friande domar blivit etl skalkeskjul för medarbetare inom SverigesRadio som politiskt missbrukar elermonopolel och även för chefer som inte villvidkännas sitt eget ansvar för efterlevnaden av avtalet med staten, då bör radionämndensnarast få en annan sammansättning och striktare instruktioner. Del framstår också som rimligt atl radionämnden - som har den övervakande funktionenöver programverksamhet och skall se till atl avtalets regleroch lagen följs-knyts närmare folkrepresentationen. Del skulle bli fallet omriksdagen i stället för regeringen är huvudman för radionämnden och utser dessledamöter. Enmotion med liknande molivering och samma förslag väcktes i i januari1971 av . Han konstaterade dä att det är otillfredsställande allKungl. Maj:i,dvs. regeringen, som utser ledamöterna i styrelse,också tillsätter radionämnden. Detta med tanke på all radionämnden har attövervaka den verksamhel för vilken styrelsen bär ansvaret. Rikligare vore alten så viklig offentlig verksamhet som rundradion, som därtill drivs imonopolform, ställdes under kontroll. bör därför utsesav , lämpligen för lika som mandatperiod.Radionämnden bör också ha att till avge redogörelse för sinverksamhel. Denmotionen möttes av ett avslag, och kulturutskottel sade i etl betänkande i maj1971 att lidigare avvisat ett liknande förslag och man hänvisade lillstaisutskoitels utlåtande 1970:52. har del emellertid gått riittmånga år, och när jag nu kommer med en utförlig, flera sidor lång moiion är detväl på sin plats att kulturulskotlel 1978 tar upp argumentationen och - om maninte godtar den - med sakskäl tillbakavisar motionens krav. Meningalunda gör kulturutskottel så. Man avstyrker motionen med den torftigaste avalla skrivningar. Utskoltei hänvisar i dagens betänkande, nr 24 s. 59, tillsamma utskotts betänkande nr 1971 -det är alltså det skrevs- och skriver att man inte finner skäl all nu inta annan ståndpunkt. Jagfrågar: På vilka sakskäl från kulturutskottet vilar denna ståndpunkt? Det är jufaktiskt inte kulturulskotlel som tagit ställning ens 1971. Kulturulskotlelhänvisade nämligen då lill stalsutskotlet. Det aren beklämmande likgiltighetför sakskäl som kullurulskottel uppvisar på den här punkten. Ett tidigareavslag kan väl ändå inie vara etl bärande skäl som håller år ? Detskulle säkert vara på sin plats om kullurulskottel. som ju har all svara förradio- och TV-frågorna. åtminstone ville läsa igenom hela den s. k. klämmen ien sådan här moiion. Där föreslås nämligen att radioutredningen skulle fåuppdraget all la in motionsförslaget i sin arbete. När jag avlämnade min moiioni januari i Ool pågick radioutredningen. Hade utskottet läsl nämnda hemställanborde det ha varil naturligt att man också behandlat motionen mtdan tid var. Istället sköt man motionen , så atl inte ens deparlemenlel. somskrivit proposilionen, fån en chans alt ta del av den. Eftersom utskottet inte besvärat sig med att observera den tidsmässigaförutsättningen i min moiion och är enigt i sitt avstyrkande, så vore det fåfänglavmig att ställa något säryrkande. Men jag kan inte underlåta alt niimna delfakium alt en del radio- och TV-medarbelare använder elermonopolel mer ellermindre försåtligt för atl sprida sina egna politiska Radionsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. Radions och televisionens fortsatta verksamhet, m. m. idéer - bl. a. genom vinklingar och kommentarer tillnyhetsmeddelanden -och att detta leder till en mängd anmälningar tillradionämnden. Detta allvarliga förhållande - som innebär ell politisktmissbruk av elermonopolel och övertramp av radioavtalels regler-har framkommitbl. a. i undersökningar som vis;ir alt allmänhetens förtroende för SverigesRadio och dess television minskat. Det aren beklämmande brist på i'espekt föravtaletsreglerom objektivitet och saklighet som en del medarbetare i radio och framförallt i TV ger uttryck för. Jag konsiateraremellertid atl det visst inte gälleral la eller ens en större del av medarbetare. Del finns -jagvill understryka del - väldigt mänga medarbetare i radio och TV som bedriver en"rak" journalislik och förmedlar fakta och nyheter ulan några somhelsl politiskt propagandistiska vinklingar. Det är alldeles utomordentligamedarbetare, som sköter sitt journalistiska jobb på ett korrekt sätt. Men desom politiskt missbrukar elermonopolel och överträder avtalet, som monopoletförutsätter, är ålskilliga, renl av många. Delta bekräftas ibland ocksåoffentligt av TV- och radiomedarbetare. skrev TV-producentenHans Hederberg i all "det är ingen hemlighet alt det finns producenterinom som använder programmen till att driva egna teser. Detfinns de som ser sin egen programverksamhet som en del i en radikal rörelseutanför företaget." Jag skulle kunna ge många fler exempel, menjag stannar här med lanke på den tidsutdräkt som jag har gjort mig skyldigtill. Del slår emellertid klarl att mycket skulle behöva diskuteras beträffanderadionämndens verksamhel och huvudmannaskap. LARSWEINEHALL (c): Först en liten kommentar lill det senasteinlägget, som kom från en person som har goda kontakter med en av mestkonservativa tidningar. Del skulle vara intressant om i den egnaredaktionen och på de egna ledarsidorna bökade ställa samma krav när det gällerobjektivitet och närhet lill verkligheten .som han ställer på Radio.Del skulle beiyda mycket för kulturpolitiken, i varje fall i . Jag kommer i huvudsak att ägna mig ål frågan omregionalisering och decenlralisering av den framtida radio-TV-verksamheten. Menjag vill inledningsvis kort instämma i de synpunkter som gavbeträffande frågan om nordisk TV-salellit. Jag väljer att inte ytterligareutveckla del utan inslämmer i de synpunkter han här anfört. Huvudinriktningen i föreliggande proposition är atl genomomorganisalion lägga grunden fören decentralisering av radio-TV. Del är enfråga . Det kommeratt ta sin tid innan konkreta resultat nås. Men en sakär alldeles uppenbar: En fortsatt utveckling av den gamla sammanhållna modelleninnebär ökade svårigheter för en regional utveckling. Ju större kolossen är,desto mer resurser ägnas och måste ägnas åt koordinering och byråkrati. Regeringen prioriterar i sitt förslag en snabb utbyggnadav distriklsverksamheten. Belräffande formerna för denna sägerdepartementschefen i "Myckeldelade meningar flnns rörande frågan om en utbyggnad av TV:sdistriklsverksamhet skall ske i form av koncentrerade satsningar på ett lilelanlal orter eller om ulbyggnaden skall ske med sikte på alt uOämna de nuvarandeskillnaderna mellan å ena sidan de starka Södra och Västra distrikten och äandra sidan de svagt utbyggda övriga distrikten." Sedan fortsätter han: "Jagär för egen del inte beredd att ge uttryck för någon bestämd mening i dennafråga. Svaret måste bli beroende av en noggrann analys av för- och nackdelarnamed de två alternativen, och jag anser att del är TV-företagel som är bästskickat all utföra den." Departementschefenslutade emellertid detta avsnitt med all framhålla att flera mera"allmänna skäl fören spridning av TV-resurserna" kan framläggas ochatl etl "tungt vägande sådant skäl finns i elt av de centrala motiven fördistriklsverksamheten överhuvudtaget: att ge en rättvisande och representativbild av hela landel." I en motion av m. fl. framförsyrkandel all skall göra etl klarl utlalande om atl de mindredistrikten i första hand bör byggas ut för alt uOämna de nuvarandeskillnaderna. I sitt betänkande säger utskottet sig ha förståelse för önskemålenom prioritering av de små distrikten. "Riktpunkterna bör vara", sägerutskottet, "att möjliga resursförstärkningar i första hand fördelas på desvagt utbyggda distrikten." Ulskollellar alltså klar ståndpunkt i den här mycket kontroversiella frågan. Formernaför decentralisering av verksamhet har ju varit föremål förmycken diskussion, men har lidigare inte gett några bestämdadirektiv. 1966års riksdagsbeslut innebar en rekommendation att "omkring en Oärdedel avprogramproduktionen borde ske regionall". Men lämnade samtidigtSveriges Radio fria händer att besluta om hur decentraliseringen avprogramverksamheten skulle ske. Medanledningav motioner till riksdag yttrade sig kulturutskotiet förförsta gången om formerna för decentraliseringen. 1 del betänkande somriksdagen då biföll angavs atl det var önskvärl alt andelen regional produklionutökades utöver vad som angavs vid riksdag samt att det var önskvärtall vid ökningen av den regionala produktionen i möjligaste månbeaktade behoven uianför storstadsdistrikten. Delfinns anledning att granska det säu på vilket genomförtriksdagens beslut. När del gäller beslul alt ca en Oärdedel av produktionenborde ske regionalt ärdet värt att notera att gång på gång genomolika ålgärder uppsköt genomförandet av det här beslutet. Inte ,dvs. försl , hade nått det av uppsattamålet om en Oärdedel av produktionen ute i distrikten. Detfinns också anledning att diskutera formerna för den här decentraliseringen. 1967/68 producerades av de decentraliserade TV- Radlonsoch televisionens fortsatta verksamhet, m. m. 3Riksdagens protokoll 1977/78:150-151 Radions och televisionens fortsatta verksamhet, m. m. programmenutanför i de mindre distrikten, dvs. i , , ,, , och . Men har de här mindre distriktenbara fått pengar och personal för atl producera 27 "i av dendecentraliserade produktionen. Under den här avtalsperioden har det alltså skett enmycket kraftig koncentration av distriktsproduklionerna till storstädernaGöteborg och , medan övriga landet relativt sett har fått se sin andel avprogramproduktionen kraftigt förminskad. Medan det således byggts uppbetydande produktionsenheter i storstäderna och hart. ex.Norrlandsorterna legal stilla i utvecklingshänseende. Medan ensamthar fåll pengaroch personal för alt producera 195 limmar TV har-för allta elt exempel - de fyra nordligaste produktionsorterna , , Sundsvalloch tillsammans bara fått pengar och (lersonal för all producera 56timmar TV, dvs. den norra halvan av landet av befolkningen och därmed15 % av licensbetalarna har bara fått pengar och personal för att producera 3 ä4 % av TV- och radioprogrammen i landel. ensamt har föll inemot fyragånger så myckel resurser som den här halvan av . Det är mot den bakgrunden som det föreliggandekuliurutskotisulialandel 'är så vikligl. Skall vi kunna nå målsättningarna ommångfald och variation i programutbudet och ta till varaprogrammöjlighelerna i olika delar av landet måste orterna uianför storstädernafå de nytillkommande resurserna. Dagens fördelning, där avproduktionsresurserna för radio och TV i är lokaliserade tillStockholm. och medan hela det övriga landet - hela landetutanför storstadsområdena - får nöja sig med att dela på av resurserna,måste brytas om det skall vara någon mening med att lala om decenlralisering. När har tagit slällning tillkulturpolitiska och regionalpoliliska frågor har begreppet decentraliseringalltmer kommit att slå i centrum. Det har ansetts viktigt att kultur- ochnäringsliv får en sådan fördelning i landet att likvärdiga samhällsmiljöerskapas i alla delar av landet och atl verksamheterna sprids till mänga regioner. Det har också i många sammanhang konstaterats att radio-och TV-verksamheien ärett viktigt led i vårl samhälles kulturpolitik. Iproposilionen sägs alt radions och televisionens kulluransvar måsle förframtiden bli starkare markerat. Därför är del viktigt alt radio- ochTV-produklionen förankras på fler platser i landet än i storsläderna. Regeringens förslag om all av produklionen skall skeregionall fär konsekvenser för Stockholmsproduktionen. Det blir inte bara stoppför nya resursförstärkningar i . får för framtiden räkna medminskade produktionsresurser, dvs. delar av nu befinlliga produktionsresursermåste utlokaliseras från Siockholm till andra orter i landel. När ulskollel slår fast alt riktpunkten bör vara attmöjliga resursförstärkningar i första hand fördelas på de svagt utbyggdadistrikten, innebär det att fullföljer tidigare fattade beslut vadgäller regionalpolitik och kulturpolitik i andra sammanhang. Del betyder alt de fem miljoner människor som boruianför storstadsområdena nu kan räkna med att programmöjligheterna i dehärolikadelarna av kommeratt tillvaratas på ett annat sätt . Jaglolkar ulskottsbelänkandet så atl de - räknat i produktionsresurser -mindredistriktskonloren runt om i landet, efter många års slillestånd ellertillbakagång, nu skall få resursförstärkningar för att kunna öka produktionen.Jag tolkar det också så att storstäderna nu måste finna sig i atl under någraår arbeta med de resurser som de fått sig tilldelade under den gångnaavtalsperioden. Storstäderna har ju ändå 93 "') av resursernaför produktion av radio- och TV-program i . Det är då inte orimligt attde får ge sig till tåls , medan resurserna byggs upp i övriga . Ulskottsbelänkandetkan ses som ett svar på frågan om ulbyggnaden av TV:s distriklsverksamhet skallske i form av koncentrerade satsningar på etl lilel antal orter i landel ellerom ulbyggnaden skall ske med sikte på all uOämna skillnaderna mellan orternauie i landet. Jag uppfattar det så alt utskottet menar att det är rimligt nu uOämnar skillnaderna mellan orterna i första hand. Jag skulle frånutskottets sida gärna vilja ha bekräftat all denna min tolkning är riktig. Avslutningsvisvill jag ställa några frågor till departementschefen. Del tog, som jag tidigarenämnt, innan nådde den grad av decentralisering somriksdagen rekommenderade 1966. Del kan därför vara av intresse alt diskuteratakten för genomförandet av dagens beslut. Ipropositionen sägs atl det bör vara möjligt att redan nästa budgetår bygga ulden regionala riksprogramproduklionen med omkring en veckotimme samt alt underårel starta regionala TV-sändningar inom en region. Det skulle betyda att viredan nästa år fick en nyproduktion av TV-program ute i distrikten om 52 timmarför sändning i rikskanalen. Nuhar det från de nuvarande TV-kanalernas sida hävdats all en sådan härutläggning av nya timmar inte bör ske nästa budgetår utan atl utläggningen böranslå, så atl man bättre skall kunna planera verksamheten och ulvecklingen. Omdenna rekommendation från TV-kanalernas sida förverkligas, betyder det all delinie blir någon ökning av TV-produklion i distrikten . Istället skulle de 50 s. k. reformmiljonerna, som skall besluta om, gåtill andra ändamål.