prot · G10968 · 1977-12-31 00:00:00 — 1stället föratt motverka denna utplundring förden borgeriiga regeringen enpolitik som innebär alt kommunalskatterna siiger, alt taxor och avgiftersiiger, atl de indirekta skatterna och vissa punktskatter stiger. Alla dessahöjningar slår, som vi vet, hårdast mol dem som redan har det sämst ställt.Sådan är den borgerliga skattepolitikens inriktning - när det faktiskt finnsålgärder som på ell enkelt och rejält sätt skulle gynna låg- ochmellanin-komsttagarna, barnfamiljerna och pensionärerna, som t. ex. atl slopamoms på maten. Vikan också konstalera all arbetsköpare och storfinans förändra året i följdinriktar sig på att pressa ned levnadsstandarden för det stora flertalet avbefolkningen. Jo, del är synd om den svenska storfinansen, dess vinsterär för låga, som kapitalmarknadsutredningen hävdar. Visseriigen är vinsternafortfarande höga och visseriigen är det bara de varrekordhöga, visserligen pumpade storfinansen ut ur landetföua året, visserligen har den borgerliga regeringen slagit alla tidigaresocialdemokratiska rekord när det gäller miljardrullning lill storfinansen iform av alla slags lättnader, gåvor och subventioner - men lika fullt är det Så lycker regeringen - och låter arbetare och tjänstemänbetala hela den kapitalistiska krisen. Officiellt heter det attstandardnedpressningen är nödvändig för att skydda sysselsättningen och fåförelagen alt investera. Om detta finns det en del att säga, och jag skallåterkomma till det. Resultaten av den politiken har ju inte alllid varil sålysande, med ökande öppen och dold arbetslöshet och sjunkande investeringar. Menanlag att påslåendet vore rikligt. Måste man då inte fråga sig: Vad är det förett samhälle där arbetare och tjänstemän via skattsedel måste finansiera sinaegna jobb för att övervinna ett krisläge? Är inte det ett samhälle som ärövermoget för en planerad ekonomi, som en gång för alla gör slut på inflation,arbetslöshet och ekonomiska kriser? Mångafrågar sig: Varför är den svenska ekonomin i kris? Och vad flr de för svar? Deborgerliga partierna skyller på löntagarnas löner, och den socialdemokratiskaledningen skyller på den borgeriiga regeringen. Men både den socialdemokratiskaledningen och den borgerliga regeringen analyserar krisens orsaker som om delinte funnes några kapitalister, som om det inte funnes några fel på detekonomiska systemet. Regeringen tror på det här systemet. Allt skulle vara bra,om det nu inte vore så att de oansvariga löntagarna log ut så höga löner. Ochför den socialdemokratiska ledningen är själva det ekonomiska systemet ihuvudsak bra, om del nu inte vore så att hade en oduglig regering. Vissthar en oduglig regering. Men så stor är inte dess makt att den ensamavgör den ekonomiska utvecklingen. Det är inte den borgeriigariksdagsmajoriteten som stiftar marknadslagarna, som beslutat om avsättningssvårigheter,som beslutat alt vinstutsiklerna skall vara sådana alt kapitalägarna minskarsina investeringar i produktion i . Vad som ligger bakom är självaverkningssättet hos det ekonomiska systemet. Detlagör inte de regeringar vi haft och har oansvariga för krisläget. Krisen är enanklagelse mot de partier som bundit upp sin politik vid kapitalismensutveckling. Den är en anklagelse mot dem som accepterar all enskildaföretagares möjligheter att slå mynt av ekonomisk verksamhet skall få styra denekonomi, den produktion, varav allas våra liv beror. Denborgerliga regeringen satsar på all kapitalägarna skall behärska näringslivet -det är inget nytt. Den vill ge ett allmänt stöd åt förelagen som helhet - delär vad den kallar "generella" insatser. Den politiken åstadkommerenbart ökade vinster för kapitalägarna. Någon samhällelig styrning av denekonomiska verkligheten vill regeringen inle vara med om. Därförblir inriktningen av regeringens ekonomiska politik en omfördelning av denproduktion de arbetande åstadkommer lill kapitalägarnas förmån. Det är den utvecklingvi sett . Lönlagamas konsumtion skall hållas nereför all vinsterna skall öka-så heter det nästan ordagrant ibudgetpropositionen. Det är nödvändigt, säger regeringen i propositionen,"all öka företagens driftöverskott under de närmasle åren". Den sägerockså att "det är nödvändigt alt hålla tillbaka den privatakonsumtionen" - detla, påslår man, för all minska importen. detju inte riktigt så det fungerar. Del är inte konsumenterna som bestämmer om deskall köpa många importerade varor. Del bestäms i stället av utbudet, detavgörs av produktionsstrukturen och av kapitalels grepp över utrikeshandeln. Helavår utrikeshandel präglas av kapitalistisk planlöshet. Förädlingsgraden inommånga sektorer av näringslivet i är låg och det förhållandel gör hänvisas till importerade varor för att tillfredsställa vissakonsumiionsönskemål. Vi är självfallet inle motståndare lill utrikeshandel.Men att utrikeshandeln ser ut som den gör beror inle på konsumenterna utan påatt den är helt styrd av storfinansen och exportföretagen. Funnes det någotsådant som en mera övergripande samhällelig planering av såväl produktion somutrikeshandel, skulle import och export kunna styras så all de svarade molvarandra ulan atl del skulle gå ut över de arbetande. Alt påslå altkonsumtionen skall minskas med hänvisning lill bytes- ellerhandelsbalansproblem är svepskäl och ingenting annat. Enminskad konsumtion, som förordas av regeringen, innebär också minskadefterfrågan på varor som tillverkas inom landet. Del slår inte alls selektivtmol importen. Del verkliga skälet för atl hålla nere konsumtionen är altregeringen den vägen tror sig kunna öka tillgångarna för kapitalägarna. De somtjänar på della är de kapitalägare som säljer för export - för andra, de somsäljer på den svenska marknaden, innebär den politiken minskade försäljningsmöjligheter.Det är alltså inle omtanke om näringsliv som dikterarregeringspolitiken utan främst omtanke om de ledande kapitalägarnas vinster,dvs. de slora exportföretagen. Det är i och för sig inte märkvärdigt - det ärhelt följdriktigt så länge vi har en borgeriig regering. Vi lever i eltekonomiskl system där drivkraften är atl ge ägarna så slora vinster sommöjligt. Vad företagen sysslar med, om det är produktion som är bra förmänniskorna eller inte eller om det är ren spekulation, kvittar förelagsägarnalika. Vinsten ar det avgörande. Eftersom företagen ser lill sitt egetbästa söker de alla driva upp produktion av varor som ger vinst - ochresultatet av det blir med jämna mellanrum atl de förstör sina egnavinslulsikler, alt det blir överproduktion och avsättningssvårigheter. Del ären grundorsak till den nuvarande krisen. Härtillkommer all svenska förelag inte tillräckligt har salsal påproduktionsutveckling och förädling. Det är också, som erkänns ibudgetpropositionen, så atl har tappat tekniska försprång som landettidigare har haft. Däremot bedriver samma förelag en alltmer omfattandeinvesteringsverksamhet i andra länder. som de satsar allt mindre påutvecklingen av svensk industri i - industriinvesteringarna minskade jumycket kraftigt - växer samma företag utomlands. Risken finns verkligenalt de svenska kapitalägarna, den svenska storfinansen, inte bara åstadkommerregionala problem inom landet - risken finns att de förvandlar hela Sverigetill ett . Delsom också är allvariigt i krisen är alt den äger rum trots att statenssatsningar för det privata näringslivet är slörre än någonsin . Företagenflr merbidrag och subventioner . Del visar atl del finns ellgrundfel i denekonomiska politik som förs. Detla grundfel är, menar vi, all man satsar på eltfortsalt kapitalistiskt samhällssystem. Regeringenoch kapitalägarna försöker smyga sig undan sitt ansvar genom atl hänvisa tillkostnadsläget. Del är huvudlinjen. De pastarätt lönerna ökade så mycket under1975 och 1976 alt della har orsakat problem för den svenska exporten och all vidäri har orsaken til krisen. Låt oss granska detla litet, för det stämmer inlemed fakta. Lönekostnadsutvecklingen per producerad enhet låg t. o. m. 1975 påen ungefär oförändrad nivå gentemot omväriden, räknat . 1976 var detår då lönekostnaderna per producerad enhet ökade. Men vi har då att göra medett enda år, och della skulle inte nämnvärt påverka den svenskaexportsiiuationen, eftersom det också är andra faktorer än priserna som avgörexporlmöjligheterna. Mennu är del så att de svenska exportföretagen inle bara ökade sina prisermer än omväriden, utan del gjorde de också I973-I975. Och underåren 1973 och 1974 hade de svenska företagen en mera gynnsam s. k.kostnadsutveckling än omväriden. De svenska exportföretagen gjorde under dessaår mycket slora vinster - det var de åren som del allmänt talades omövervinster. Denna högprispolilik, som de svenska exportföretagen bedrivitunder - också i jämförelse med andra länders exportförelag ochinflationstakten utomlands - kan inle förklaras av för slora löneökningar iSverige i jämförelse med omväriden. Men exportföretagens högprispolilik varadeså länge att den kan ha satt sina spår i lappade marknadsandelar och försämradeexportmöjligheler. Varför talar regeringen aldrig om del? Det är alltså intelönerna och arbetsgivaravgifterna som orsakade högprispolilikenunder . Denna högprispolilik var dikterad av storföretagensvinstbegär. Man kan alUså säga att det är den svenska storfinansen som genomsin egen prispolitik grävt den grop den nu själv delvis faller i. Och såförsöker man tillsammans med den borgerliga regeringen ge lönlagarna skuldenhärför. Detär också så atl kristendenserna i den svenska ekonomin ligger längre tillbakaän 1976. har i genomsnitt häften klartlägre tillväxttakt än övriga kapitalistiska stater. Det är utifrån delta somvårt parti ställer sina förslag om en väg ut ur krisen. Vi vet atl det systemvi lever i inte kan existera utan kriser. Därför måste politiken riktasig mol detta system, som helt styrs av vinstjaktens logik. Vårpolitik måste ha som syfte att underiätta övergången lill en socialistiskplanhushållning. kräver en annan inriktning av politiken. Politikenmåste inriktas på att försvara löntagarnas levnadsstandard motstorfinansens och regeringens attacker. Lönlagarna skall inle behöva dra in pånödvändig konsumtion. Jag vill i sammanhanget understryka all vi inte delarden borgeriiga definitionen av begreppet "levnadsstandard". Diträknas inte bara mängden konsumerade varor - dit hör andra socialt nödvändigating och rättigheter, dil hör en bättre livsmiljö såväl i arbetslivet som underfritiden. Men under krisen angrips levnadsstandarden på alla dessa plan. Krisenslår inte bara mot varukonsumtionen - den slår också mot möjlighelerna lillförbättrad sjukvård, den slår mot förbätlringarav pensionärernassituation, den slår mol barnomsorgen, den slår mol människors psykiska hälsa,den slår mot tryggheten och den slår mol levnadsstandarden i den allsidiga ochrikliga mening som vi vill lägga iii i begreppet. Menvi vet alt för de många är konsumtionen verkligen inte alls för stor . Vivet alt den politik som angriper löntagarnas konsumtion förs för atl gebolagen slörre vinster och slörre makt. Därför motsätter vi oss bestämt ennedskärning under 1978-1979 av levnadsstandard och konsumtion för lönlagarna,pensionärerna och barnfamiljerna. Detkapitalistiska vanslyrel av svensk ekonomi och den regeringspolitik somunderstöder detla vanslyre har försall landet i ell allvarligt läge. Menskulden härför och bördorna av det skall inte läggas på löntagarna, därför alten nedskärning av konsumtionen minskar bara ytterligare efterfrågan i ekonominoch förväuar därigenom krisen och arbetslösheten. Inriktningen måste vara attsatsa på att hålla uppe lönlagarnas levnadsstandard. Det bör ske dels genomförbättrade barnbidrag och förbättrad samhällelig barnomsorg, dels genom enverklig förbättring av pensionärernas ställning men också genom en offensivlönepolitik. Men det krävs också en energisk kamp mot infiationen. Vi kräverdärför prisstopp, hyresslopp och kamp mol prishöjande indirekta skatter, iförsta hand momsen på mal. ,och borde känna sig något generade när de möter väljare, vilkamed fagra löften lurades all rösta borgerligt i senaste valet. Det är verkligeninle mycket kvar av dessa löften. I själva verket har del mesta av regeringenspolitik gått i motsatt riktning. Och det är kanske tur för de borgeriigapartierna all svek i kärnkraftsfrågan är så framträdande atl detskymmer sveket i andra frågor. Vadhar det blivit av löftena om kamp mol stigande priser, hyror och skatter?Vallöftena har svikits över hela linjen, och del grundligt. Prisernahar stigit kraftigare än någonsin . Chockartadeprisstegringar på de mesl nödvändiga varorna, bl. a. livsmedel, harkännetecknat utvecklingen under hela den borgeriiga regeringstiden. Dellåter kusligt, men det är ändå elt faktum atl med nuvarande skattesysteminnebär dyrare livsmedel för konsumenterna ökade inkomster till statskassan. Ommatpriserna siiger med en hundralapp, så flr och elt par tior lilli statskassan. Det är en följd av momsens konstruktion. Även prisstegringarnablir alltså skalleobjekl. Hurverklighetsfrämmande ter sig inte vallöfte om 400 000 nya jobb molbakgrunden av den stigande arbetslösheten! Hur många jobb har försvunnit sedanregeringen trädde till? Hur många jobb hålls kvar med konstlade metoder såsom25-kronan och andra subvenlionsformer lill företagen? Hur många arbetslösahålls utanför statistiken genom andra ålgärder i AMS-regi etc? Varjeåtgärd som bidrar lill alt förbättra lägel för dem som saknar Jobb ärnaturligtvis välkommen. Men del går inte atl dölja den verkliga arbetslöshetenmed dessa åtgärder. Hur många nya Jobb skapas med regeringens politik? Del ärden frågan de arbetslösa siäl|er . De ställer den med särskild tyngd motbakgrund av de fagra löften som gavs inför valet. fårvi besked om hur många jobb som försvunnit sedan den borgeriigaregeringen trädde lill - inte minst i , där regeringen genomStatsföretag ändå måste ha ett särskilt ansvar. Delär klart all man inom börjar bli alltmer besvärad över att påminnas omsina vallöften och söker slingra sig undan genom att säga: Nej, del här varinga löften ulan en framräkning av vad som behövs. Men del ärju all bluffa.Hela framställning i denna fråga utgjorde ett löfte, som man inle hadenågon täckning för. Om man bara ville peka på det behov som finns, så stannarinte detla vid 400 000 nya Jobb ulan uppgår lill betydligt över det dubblaantalet. Så inte ens som statistik var uppgift riktig. Närså den stora oberoende liberala tidningen i landet - språkrör -förordar all flyttlasspoliliken från på nytt skall sättas i syslem,anar vi vad som är att vänta. På nytt skall norrbottningar och norriänningartvingas lämna sina hemlän för atl tillfredsställa kapitalägarnas ochstorfinansens behov av arbetskraft i , därför all, som man säger,det inte är lönsamt alt etablera sig i norr. Lönsamt för vem? Vadledarskribenten i i sin liberala marknadsfilosofi förordar är att Norrbottenfortfarande av statsmakter och storfinans skall betraktas som en koloni, somskall spela rollen av energi-, råvaru- och arbetskraflsdepå för elt i övrigthöginduslrialiseral land. Han upprepar i verkligheten storfinansens gamlauppfattning alt Norriandslänen och speciellt skall användas förrovdrift på sina naturtillgångar så länge det är lönsamt. Sedan tar man framenkelbiljeilerna söderut, draperade i vackra ord om att"omflyitningsalier-nativet" framstår som en nödvändighet. Dettaerbjuder man människorna i Norrlandslänen. Motdenna låtgåpolitik och långvariga misshushållning med råvaru- ochenergiresurser ställer vi kommunister kravet på en planmässig nyetablering avindustrier för ett differentierat näringsliv med långt driven förädling. Vimenar atl del, om man vill öka sysselsättningen, är nödvändigt alt utveckla ochfördjupa kvaliteten på produkter, varor och tjänster. Del finns allaförutsättningar all föra en sådan industripolitik med de resurser som finns iNorrbotten lillsammans med de resurser för forskning som länets högskola och destörre förelagen förfogar över. INorrbotten utgör , , domänverket, , kraftverken, ochmineralrikedomarna, tillsammans med de utbildningsmöjligheter som finns, enlivskraftig grundval för förnyelse och utveckling. För all tillvarata alltdetla krävs effektiva insalser med slalliga medel, och det krävs också eninriktning på utökade handelsförbindelser, inte minst med de socialistiskaländerna, där marknaden inle är utsatt för de svängningar som karakteriserarden väslkapilalistiska ekonomin. För att uppnå della syfte behöver Norrbottenockså ett eget exportföretag. Detlaär en hell annan politik än den som storfinansen låter den borgeriigaregeringen effektuera. Den borgeriiga regeringens politik ger endast ullryckför i sak samma ovilja som karakteriserade socialdemokratin i regeringsställning.Man vägrar atl tillförsäkra människorna i denna landsända rätten att leva ocharbeta på samma villkor som människorna i övriga . mångaexempel på detta, och ett exempel är Statsföretags direktörs senaste resa iNorrbotten. Manfortsätter alt låta Slalsförelagschefen ge uttryck för samma snävaförelagsekonomiska länkande som vilken direktör som helst i ett privat förelag. "Det är inle vår uppgift alt syssla med sysselsättnings- ocharbetsmarknadspolitik", är Skölds senaste besked till befolkningen i malmfälten,ett uttalande fullt värdigt den nuvarande regeringen. Samma inställning hadePer när han arbetade ål den tidigare socialdemokratiska regeringen - medkänt resultat. Efter atl ha tvingats lämna ifrån sig regeringsmaklen blev delemellertid andra tongångar - då meddelades att om man hade suttit kvar hade Sköldfått gå. Det var så dags då. De mesl radikala förslagen från socialdemokratiskthåll om har tyvärr kommit efter det atl man lämnat kanslihuset ochavhäni sig möjlighelerna atl påverka utvecklingen. Vadsom krävs för all vända utvecklingen i och för landet i övrigt ärett stort, samhälleligt styrt investeringsprogram för all bryta tillbakagångenoch för atl därigenom lägga grunden lill en framsynt samhällsutveckling som kanleda lill all rätlen lill arbete blir förverkligad för alla. Deltainvesteringsprogram måste ha sin grund i en plan för utbyggnad av industrin. Ensådan industriplan skall syfta till regional rättvisa. Den skall sälla densamhälleliga nyttan i centrum. Den skall innebära en kraftig satsning på ökadförädling inom landet. Del skapar möjligheter till en klok resurs- ochenergihushållning. En grundpelare i denna plan för den svenska industrin börvara en utbyggnad av slalliga industrier. Dessa skall drivas eftersamhällsekonomiska hänsyn. Destatliga företagens produktion bör inriktas på utrustning av en förbättrad ocheffektiv kollektivtrafik, produkter som ger förbättrat miljöskydd, produktionav system som syftar till att minimera monotoni och hälsofarligt arbele,material för energisnåla men bekväma och bra bosläder. Ekonomiskall vara till för de arbetande. Arbetslöshet är ur samhällelig synpunktförkastlig. Det är inle heller riktigt att låla människor gå i verksamhel varshuvudsakliga syfte är atl dölja arbetslöshet. De arbetande har inget all tjänapå dåliga och hälsofarliga arbetsmiljöer, på ett stressigt arbetstempo. Detenda som är rikligt för de arbetande är alt alla skall ha möjlighet alt fl göraskapande och produktiva insatser. Enmedveten industripolitik och en social satsning kräver slora resurser för sinfinansiering. Kapitalet måste kunna styras i en riktning som motsvarar desamhälleliga målen. Vpk kräver därför nationalisering av de privata storbankernaoch försäkringsbolagen, insatser av AP-fonderna för det statligaindustriprogrammel, upprättande av samhällsfonder under löntagarnas förvaltningoch omfattande en växande del av förelagssparandel, skärpt beskattning avkapital och kapitalvinster, minskade militära rustningar. Det är självfallet enpolitik som går stick i stäv med den borgeriiga regeringens, vars huvudsyfte äratl effektuera beställningarna från storfinansen. Vi utgår ifrån att politikeni stället skall gynna löntagarna. 2 protokoll 1977/78:68-69 Herrialman!I likhet med vill jag häri uttrycka min uppskattning avPer insatser i svensk politik, då han nu har beslutat sig för attlämna det politiska livet. Jag vill gärna säga atl denna kammare föriorar enskicklig och debattglad ledamot. Det offentliga poliliska livet kommer atlsakna en frisk och engagerad stämma. Viär många som beklagar att Per tar delta steg, men jag tror alt vi allaär fyllda av respekt för de skäl Per har för sitt beslut. På helaregeringensvägnarbeklagarjagatt Per har funnil det nödvändigt alt tadella steg. Vi föriorar en myckel skicklig medlem i del arbetslag somregeringen utgör. Personligen harjag många intryck och erfarenheter frånsamarbetet med Per som jag sätter stort värde på. I likhet med OlofPalme är Jag övertygad om att vi kan räkna med atl fl del avPer arbete och insatser, även om detta arbete och dessa insalser intekommer till uttryck på del partipolitiska planet. Och jag tror att framgångenär given också på delta nya område, vilket del nu blir. För det borgar PerAhlmarks personliga kvaliteter. Bildenav den internationella ekonomiska situationen och utvecklingen är sanneriigeninte ljus. I de fiesta stora europeiska industriländer fortgår den sedan längerådande massarbetslösheten, och den ekonomiska tillväxten är svag. Som endirekl följd av del har också takten i investeringarna fortsatt atl vara låg.Impulserna från och andra länder med högre ekonomisk aktivitet motverkasbl. a. av den återhållsamma ekonomiska politik som drivs framför allt iVästtyskland. saknar på så säll alltjämt den draghjälp i form av ökadexport som är nödvändig för alt det ekonomiska livet skall skjuta fart påallvar här i landet. Tillljuspunkterna hör däremot atl den svenska ekonomin nu långsamt men säkerthåller på att anpassa sig till de skärpta marknadsförhållanden som svenskexportindustri måste räkna med, inte bara så länge den nuvarandekonjunktursvackan beslår ulan också på . Den negativa utvecklingenav kostnadsläget i jämförelse med de viktigaste konkurrentländerna, som råttunder , har inte återhämtats, men man kan säga att den negativautvecklingen påtagligt har bromsals upp och att det börjar bli en vändning tilldel bättre. Företag och beslutsfattare i näringslivet har blivit mermedvetna om behovet av att marknadsföra de svenska varorna på ell bättre sätt.De har också blivit varse nödvändigheten av att söka sig ut på nya marknaderoch atl förnya och förbättra sortimentet av varor och tjänster. Därmedharsvenska förelag fltt bättre förutsältningaratt vidmakthålla sin andel avförsäljningen både på traditionella exportmarknader och här på hemmamarknaden.En mera markant uppgång i den svenska ekonomin förutsätter dock, som jag redanhar sagt, också ell rejält internationellt uppsving. Denhär utvecklingen kan i hög grad ses som ett resultat av den medvetna ekonomiskapolitik som regeringen har fört i syfte att stabilisera densvenska ekonomin. Denna politik har i första hand tagit sikte påalt lägga grunden för framlida tillväxt och slandardökning samt för en ökningav sysselsättningen på lång sikt. Men den har också gjort del möjligl att underell år med extremt ogynnsamma yttre förutsättningar hålla en ur internationellsynpunkt unikt låg arbetslöshet, och vi har för folkhushållet som helhetlyckats vidmakthålla levnadsstandarden. skall man vara på del klaramed alt vi lill en del levt på kredit,eftersom denna politik har förutsatt låni utlandet som efter hand måste betalas igen. Desenaste månaderna har man bl. a. på mycket länge kunnatavläsa elt mindre men dock överskott i utrikeshandeln. Denna förbättring ivaruhandeln är emellerlid inte på långt när tillräcklig för alt förbättrautrikesaffärerna som helhet. har infiationstryckel åtminstonetillfälligt dämpats - prisuppgången var väsentligtmindre än . Men kvar står alt inflationen alltjämt är förhög. De i svensk favör förmånliga valulakursförändringarna dels genomdevalveringen, dels genom de internationella valulakursförändringarna harockså gjort del möjligt för svenska exportföretag all la hem strategisktvärdefulla exportorder i hårdaste tänkbara internationella konkurrens.