prot · G10985 · 1977-12-31 00:00:00 — Jagtänker då socialdemokraterna genomförde den storafolkför-flytlningen i vårt land, från glesbygd lill expansiva orter. Den processenvar ganska enkel all genomföra från samhällets sida, men kanske inte så enkelför den enskilde. Del logs inte mycken social hänsyn, och förflyttningenföregicks sannerligen inte av några MBL-förhandlingar. 1dag är det av flera skäl betydligt svårare att få folk att flytta. Såvälregionala som sociala hänsyn beaktas och bör beaktas på ett annat sätt äntidigare. Utrustningen beslår inte heller bara av spett och spade. Människorkräver att fö arbeta i sin hembygd, liksom de vill ha ett arbete som passardem med hänsyn till utbildning och yrkeserfarenhet. Det gör, som jag tidigarehar sagt, frågan mer komplicerad och svårbemästrad, och det blir naturiigtvisockså dyrare. Regeringenhar valt den mjuka linjen att genom statligt stöd låta arbetskraften så långtmöjligt stanna i företagen. Det är i alla avseenden den mest humanitära linjen,och jag vill understryka alt del också kan vara den ekonomiskt riktigaste. Detsenare förutsälter dock att vi inom rimlig lid för en konjunkturuppgång. Närreservanterna mot denna bakgrund sägeratl regeringen i allt väsentligt harmisslyckats med sina ambitioner, kan det rimligen inte vara arbetsmarknadspolitikenman avser. Man kan knappast heller avse det stöd som ges till krisbranscher.Det har nämligen ingalunda varit någon ovanlig företeelse med vare sigsocialdemokratiska uppvaktningar i kanslihuset eller demonstrationer just försådana åtgärder som regeringen vidtagit. Jagkan inte underlåta att i sammanhanget nämna ett exempel som jag tycker ärintressant och som illustrerar verkligheten. Det gäller glasindusirin. Förnågra år sedan beslöt kommunstyrelsen i min hembygd, som hade ensocialdemokratisk majoritet, att med stöd från den dåvarande socialdemokratiskaregeringen bygga vårt lands största glasbruk i . Man yvade sig över atl300 människor skulle sysselsättas där. hörde jag atlsocialdemokraterna via facket planerar att uppvakta industriminister att man i på grund av överproduktion måste lägga nedglastillverkningen. Detta gåralltså ut över den nuvaranderegeringen. socialdemokratiska motionen 654 finns fem målformuleringar uttalade. Denförsta gäller arbete åt alla. Jag skall inte räkna upp de övriga men vill kortsäga all de mer än väl läcks av den nuvarande regeringens programförklaring.Det är således ingen tvist om målsättningen men väl om sättet atl nå densamma. Finansutskottetsordförande har kommenterat socialdemokraternas förslag över hela linjen, ochjag kan instämma i vad han har sagt. Meningarna bryts i första hand kringfrågeställningen: man förelagen genom större ekonomiska pålagor?Frågeställningen är ingalunda ny, men den har accentuerats genom förslaget omen strukturfond uppbyggd med arbetsgivaravgifter. Man skapar självfallet inganya pengar genom en sådan fond, men man omfördelar pengar. Det är klart alt demångas bidrag här som annorstädes medför atl stora punktinsatser kan göras. Menman kan inte bortse ifrån att dessa de mångas insatser läggs som en ytterligarebörda ovanpå ett högt kostnadsläge. Det finns väl också anledning alt fråga sigom en sådan avgiftsbeläggning skulle underiätta en avtalsuppgörelse.Jag tror det i varje fall inte. Härmöter vi ungefär samma principresonemang som när det gäller regeringenssänkning av arbetsgivaravgiften. Jag noterar återigen denna kritik ireservationen, ur vilken jag citerar följande: "Genomdenna åtgärd avser regeringen att förbättra företagens vinster och därigenomindirekt öka invesleringsbenägenheten. Men genom en sådan allmän utspridning avstatsmedel skapas självfallet inga garantier för alt åtgärden får avseddeffekt. Den fördelas därtill på etl sådant sätt atl den i största utsträckning stöderde sektorer inom den svenska ekonomin som inte möter någon utländskkonkurrens." Jagfrågar avslutningsvis: Vilka sektorer är del fråga om som inte ärkonkurrensutsatta och som del finns anledning alt extra beskatta? Jagförutsätter att man helt bortser från den allmänna samhällssektorn, där det juär fullständigt meningslöst atl ta ut pengar, eftersom pengarna går ut och in. Vi vet också vilkabekymmer kommunerna har. Det kan rimligen inte heller vara fråga ombyggnadssektorn. Återstår således den enskilda servicesektorn. Men den är intesärskilt slor, och det är ingalunda obekant all också den har stora bekymmer. Jag vill sammanfatta. Läget är naturligtvis bekymmersamt. Problemen ärmånga, och synen på deras lösning kan variera. Men detta ger knappast anledningför att säga att regeringen struntar medan oppositionenvill bygga för framtiden. Det är en orättvis beskyllning och en övermagavärdering av det förslag han är talesman för. Detsägs att lyckan stården djärve bi. Myckel ligger i delta. Man skall tro på framliden.Jag vill då ha sagt att del finns mycket av nya och djärva grepp i regeringenspolitik. Men vi skall i delta sammanhang komma ihåg all mycket har förändratsnär det gäller förutsättningarna, inte minst i vår omvärid. Detta kräver intebara optimism och offensiv handling utan också ett aktgivande på utvecklingen ialldeles särskilt hög grad. Jag instämmer i vad finansutskottets ordförandesade om att vi faktiskt inte har råd att gissa fel. Meddessa ord, herr talman, instämmer jag i det yrkande som finansutskottetsordförande ställde. KJELL-OLOFFELDT (s) kort genmäle: Jag tyckte atl Axel hade vissa bekymmer medhistorieskrivningen. Centerpartister i allmänhet skall väl akta sig föratt talaom det förflutna som om det var fel alt vi inte i tillräckligt snabb taktanpassade oss till utvecklingen i vår omvärld. I synnerhet de centerpartistersom jämt talade om den förfärliga koncentralionsprocessen och betraktadestrukturomvandlingen såsom något väldigt farligt borde hålla lyst om detta. Jag har tidigare haft en debatt med Axel om vad som händeåren 1974-1976. Nukallade han det att socialdemokraterna bjöd på en extra sillsexa. Ja, det varflera värdar vid den bjudningen. Jag läste om en artikel , där NilsÅsling med slor belåtenhet talade om hur han äntligen hade lärt man bedriver ekonomisk politik, nämligen att kraftigt stimulerakonsumtionen. Men det må vara detsamma, den vägen kommer vi väl inte vidare pä. ställde en fråga som jag skall svara på - den var uppe också iherr Molins inlägg. Man tror atl man har någon poäng alt hämta genom alt frågaoss om del är vår uppfattning att det var fel att devalvera. Svaretär mycket enkelt. Vi har inget ideologiskt betingat motstånd mot alt användavalutapolitiken föratt klara en anpassningsprocess i ekonomin. Men huruvida enviss devalvering var riklig eller inte måste bedömas av dess resultat ochsättet som den genomfördes på. Vi har kritiserat sättet -devalveringarnagenomfördes klumpigt. Det var tveksamt genomförda devalveringar och för dåligtinsatta kompletterande åtgärder. får vi se om resultatet i någon ringa månmotsvarar ambitionen. Det är alltså svaret. Mensedan sade en sak som föranleder mig alt ställa en fråga lillhonom. Han påstod att när Pilkinglon etablerade sig i så skedde detmed den socialdemokratiska regeringens stöd. Det var ett intressant påslående,och jag måste be alt specificerar sig: Exakt vilket stöd fickPilkinglon vid sin etablering i av den socialdemokratiska regeringen?Kan vi få ett besked om det? AXELKRISTIANSSON (c) kort genmäle: Föriål, , om jag använde fel uttryck. Vad jag ville hasagt var att etableringen skedde med den socialdemokratiska regeringens godaminne, för jag kan aldrig tänka mig att den socialdemokratiska kommunstyrelsenengagerade sig så starkt utan atl utnyttja de mycket goda kontakter man hademed regeringen. Naturiigtvisvar det inget ekonomiskt stöd, del är klart på den punkten. Men Pilkingtonsetablering i har ju lett lill att demonstrerar arbetarna iEmmaboda mot att man lägger ner glastillverkningen där. Den ondskan går ut överden nuvarande regeringen, och det tycker jag är orättvist. Låtmig sedan återgå till tiden före regeringsskiftet. Låt vara alt det ibland harvarit flera med på festen och att dessa kanske också varit värdar, det förnekarjag inte. Jag har vid tidigare tillfällen sagt ungefär samma sak. Menhuvudansvaret för det läge vi befann oss i när konjunkturcykeln inte följde delgamla mönstret måste ju ändå åvila det parti som har regerat det här landet i44 år. Det kan väl ändå inte förneka. Sedan vet jag inte hur svar skalltolkas beträffande devalveringen. Jag kan inte finna annat än att han iefterhand - till skillnad mot i tidigare debatter - erkänner att det varriktigt alt devalvera. Jag tolkar svaret så. () kortgenmäle: Huruvida de devalveringsåtgärder som regeringen genomförde i fiol varriktiga eller inte vet varken Axel eller jag eller någon annan.Som jag sade, har det att göra med de resultat som man nu förespeglar svenskafolket skall komma ut ur dessa devalveringar men som vi ännu inte har sett. Jagsade alt förutsättningarna som man skapade för att devalveringen skall lyckasvar dåliga, och det har vår kritik handlat om. Mensedan vill jag säga till Axel , att när man stiger upp i riksdagenstalarstol för att göra bestämda uttalanden och påslå att ett faktiskt förlopphar ägt rum, så måste man veta. Då får man inte gissa. När det nu visade sigatl Axel inte visste om den socialdemokratiska regeringen hadelämnat aktiebolaget något stöd, så försökte han sig på ännu en gissning,nämligen att det skulle ha skett med regeringens goda minne, dvs. Men inte heller detta visste Axel . Ävenden gissningen var fel. Den socialdemokratiska regeringen var totalt okunnigom etablering i . Det kan synas vara direktoförsynt av mig, som aren relativt ung politiker. Nr 85 att ge en gammal räven råd, menjag vill ändå göra det: AxelKristiansson bör den skaffasig kunskaper om de påståenden han tänker göra - i varie fall här i talarstol, där han riskerar att bli emotsagd. partimöten går det naturiigtvis an för att komma med Finansdebatt sådanahär påståenden men inte här, där vi finns som kan tala om hur de rätta AXELKRISTIANSSON (c) kort genmäle: Jag vel naturligtvis inte, men jag kan ju ge mig på den gissningen attdet råd som nu senast gav kan passa bättre för honom själv än förmig. Sedanvar väl slutliga kommentar om devalveringen den, att om resultatetav devalveringen blir bra, så var den bra och riktig, men om resultatet blirdåligt, så var devalveringen naturiigtvis felaktig. Så lätt är del attkritisera och vara efterklok; det är bara atl konstatera det. För atl sedan återgå till Pilkinglon vill jag hasagt alt den saken skall inte göra något nummer av. Jag har inte härförsökt atl komma ifrån någonting. Jag har sagt atl jag använde fel ord, mennär jag sade atl det skedde med regeringens goda minne, så har jag fullgodanledning att anta det! Och där får sannerligen bevisa motsatsen.För den socialdemokratiska ledning som hade suttit i i 50 år-del hadeden gjort fram till senaste valet - hade ju alla möjligheter tillregeringskontakter, och jag kan knappast tro att den skulle ha givit sig på etlsådant projekt utan att tala med industriministern. Det är för mig heltuteslutet. Det finns i årets finansplan en utlalad förhoppning om alt 60 000 nyalägenheter skall börja byggas under innevarande år. Jag säger medvetet"förhoppning", därför alt ingenting i formuleringarna lyder på någonmera bestämd vilja atl nå därhän. Men ingen skulle bli gladare än jag om mannådde så högt som till 60 000 - ingen skulle heller bli mer förvånad. Infriasdel målet innebär del nämligen en uppgång i förhållande till 1977 med ungefär13-14 96. Och regeringspartiernas företrädare får föriåta, men i FälldinsSverige måste man nog betrakta produktionsökningar av den storleksordningeninte bara som ovanliga utan också som osannolika. Påsocialdemokratiskt håll är vi emellertid ense med regeringen om attproduktionen av bostäder legat för lågt . Kanske skulle man vändapå beskrivningen och säga, all vi gläds på socialdemokratiskt håll åt atlregeringen nu anslutit sig till vår uppfattning om att.bostadsprodukiionen fåttsjunka alltför djupt. Denlåga igångsättningen geross en rad problem i det nära lidsperspektivet, bl. a.arbetslöshet i byggnadsindustrin och allvariiga störningar inom materialindustrin.Från alla synpunkter är ett ökat byggande angeläget. Därom råder nog en ganskabred enighet . Frågan är då: Lägger regeringens politik verkligenförutsättningarna till rätta för den ökning den säger sig eftersträva? Generellt kan nog sägas all hela byggnadsindustrin och merparten avbyggnadsmaterialindustrin har en stor icke utnyttjadproduktionskapacitet. Där finns en resurs som relativt snabbt bör kunnamobiliseras. Medundantag för några få delar av landet är också tillgången påarbetskraft relativt god. Misslyckandena har ju givit en rekordhögbyggarbetslöshet. Det är nu inte vad jag menar med att lägga förutsättningarnatill rätta för att öka bostadsbyggandet, men faktum kvarstår: det finnsarbetskraft atl tillgå för en ganska kraftig produktionsökning inom byggsektorn. 1det korta tidsperspektivet, säg , är jag heller inte såallvarligt bekymrad över kommunernas planläge. Atl som bostadsministem gjordeupprepade gånger skylla misslsyckandena på kommunerna är, iförbigående sagt, litet väl billigt. Det är i ett lite längre perspektiv medexpanderande bostadsproduktion som kommunernas mark-och planberedskap kan vållastora problem. Men, som sagt, bör detta inte vara en hindrandefaktor. Ovissareter det sig med kostdnadsuivecklingen och lånesysiemeis funktionsduglighet, därregeringspartierna tyvärr avvisat socialdemokratiska förslag till åtgärder. Allramest oro inger emellertid möjligheterna all klara kreditförsörjningen. Denordning vi under en följd av år haft och som baserats på överenskommelsermellan å ena sidan bankerna och kredilinslitulen och å andra sidan delegationenför bostadsfinansiering, som agerat på regeringens vägnar, brakade under 1977samman. Det vållade allvariiga störningar i produktionen. En stor del avförklaringen lill fjolårets totalt sett låga igångsättning äratt söka i dettafaktum. Bankernahade, som det heter i från lOjanuariförra året, "deklarerat sin vilja att medverka till byggnadskrediter"för statligt belånat byggande inom en ram av . Till detkom utfästelser avseende icke statsbelånat byggande. Genom den lågaigångsättningen , ja, även , måsterimligen kreditanspråken ha legal lägre än som förulsetts. Men redan tidigtunder 1977 - - blev det stopp. Det har mig veterligen aldriginträffat så tidigt förut. De s. k. "nödlidandeärendena"samlades på hög. Delegationen fick rycka ul. Det gick någon månad, och så varhögen lika stor igen. Nya ingripanden, nya köer följde på varandra. Jagutesluter inte att bankernas kreditgivning nådde den tolalvolym man i början av1977 sade sig vilja medverka till att klara. Men det betyder inte att man barakan dra ett streck över vad som hände och låtsas som all det nu baraär att gå vidare "som vanligt". Ser man på utvecklingen från kvartaltill kvartal får man en ganska klar bild av hur planering, kapitalförsörjning,produktion m. m. förrycktes. Det påböriades 9 284lägenheter, 792 lägenheter, tredje kvartalet 12 447lägenheter och fjärde kvartalet 17 673 lägenheter. Genomen myckel kraftig forcering nåddes helårssiffran över50 000. Ungefär 35 96 av alla byggstarter skedde under sista Enbart påbörjades 5 589 lägenheter. Jagskall här avstå från all fördjupa mig i vad det betyder av merkostnader atlbygga under den här delen av året. Skälet till att jag dragit fram de härsiffrorna är närmast att visa, hur snett det gick genom bankernas ovilja ochoförmåga att sörja för en jämn och tillräcklig kreditgivning. Ansvaretför att finansieringsöverenskommelsen bröt samman är regeringens.Den vågade inte sälla hårt mot hårt, när bankerna började krångla. Och bankernavisste att den borgerliga regeringen inte skulle göra det heller. Dethär ger förklaringen till atl vi i den socialdemokratiska motionen 898 krävtåtgärder från regeringens sida för att säkra bostadsbyggandets kreditgivningför innevarande år. Sedan vår motion väcktes har en ny överenskommelseträffats mellan bankerna och regeringen om årets byggkrediter. Den beskrivs avutskotlsmajoriteten som "mera distinkt" lill sitt innehåll. Därmedsyftar man på att bankerna sinsemellan avtalat om uppdelningen av dengemensamma utfästelsen. Studerar man den kommuniké, i vilken bostadsdepartementetpresenterar överenskommelsen, finner man emellertid föga stöd förden optimismutskottets borgeriiga ledamöter ger uttryck för. Ochverkligheten avslöjar obarmhärtigt hur falsk den förtröstan är somutskottsmajorilelen frammanar. 1 kom årets första larm, en knappmånad efter det att överenskommelsen ingicks och bara någon vecka efter detutskottsbetänkandet presterades. Del varandra etappen i ett projekt i Halmstadsom drabbats. Banken som finansierat den första etappen menade att man gjortsill. Andra borde klara fortsättningen. Så hamnar ärendet på"nödlislan". Det kan gå veckor,ja kanske månader, innan kreditfråganlöses. Det här handlar om ett s. k. etappbygge, som normalt tidsplaneras så atlarbetet skall kunna löpa kontinuerligt utan avbrott. Så kan nu förmodligen inteske i det aktuella fallet. Detta innebär all 35 byggnadsarbetares och ett antalarbetsledares sysselsättning slår på spel - permitleringar alternativt avsked.Intresserar detta den borgerliga regeringen? Meninte nog med det. Här riskerar man all få stilleslåndskostnader som uppgår till20 . per dag så länge som etappen står i avvaktan på utfösta krediter.Det betyder väsentligt ökade boendekostnader. Intresserar del den borgerligaregeringen? Detförefaller som om det mesta i fråga om byggkrediterna tycks förbli vid detgamla. Och viktigast av allt: överenskommelsen är alltjämt villkorlig ochfrivillig. För atl en överenskommelse grundad på den principen skallrespekteras krävs att regeringen gör helt klart atl den är beredd att ingripamed de extraordinära kreditpolitiska medel den har i sin hand, om störningar av1977 års omfattning drabbar oss även . Nog hade väl utskottets borgerligamajoritet kunnat ge regeringen litet råg i ryggen på den här punkten genom attgöra en trovärdig deklaration om att man på borgerligt håll inte accepterar enupprepning av situation. Vi socialdemokrater ställer ossögonblickligen bakom den. Vi har frånsocialdemokratisk sida molionsledes och i vår reservation pläderat för en snaröversyn av reglerna om särskild placeringsplikt. Det kravet avvisas medpåpekandet att den kreditpolitiska lagstiftningen kommer upp till behandling ihöst i kammaren. Del tycker vi nu inte borde vara ett hinder för enviljeyttring i denna fråga från sida . KNUTWACHTMEISTER (m): 1977 blev som alla vel ett besvikelsens år för vårt land. Vi har tagitut vår standardslegring i förskott, och vi för nu betala kalaset, medan andravästeuropeiska länder, som varit försiktigare med produktionskostnadsstegringaroch lagerinvesieringar, kunnat se sin bruttonationalprodukt öka. Härhemma har skuldfrågan stötts och blötts nästan till leda, och del är knappastproduktivt och meningsfullt att , efterregeringsskiftet, fortsätta sökandet efter syndabockar. Del ankommer påregeringen alt med hjälp av alla andra goda krafter vrida utvecklingen rält.Målsättningen är naluriigl nog gemensam för regering och opposition med i stortsett sarrifha prioriteringar: full sysselsättning, rimlig prisstabilitet,ekonomisk tillväxt, rättvis inkomstfördelning och regional balans. När detgäller hur man skall uppfylla denna målsättning skiljer det emellertidväsentligt i fråga om val av medel. Enav de allra nödvändigaste åtgärderna är all öka invesleringarna. Den centralaroll för exportkapaciteten och bytesbalansen som industriinvesteringarnaspelar framhölls långtidsutredning, även om målsättningendå-extern balans 1980-har måst överges. Med tanke på det höga kostnadsläget,dåliga exporiulsikler, ofta för stora lager, låg självfinansieringsgrad ochoutnyttjad kapacitet är det självfallet inte speciellt lockande för företagenalt öka investeringarna. Genom nedskrivningen av kronans värde, sänkningen avden allmänna arbetsgivaravgiften och en rad andra åtgärder föratl främjainvesleringsbenägenheten har grunden lagts föratt vända dennedåtgående trenden även om invesleringarna kommer att minska också innevarandeår. Densocialdemokratiska kritiken mot devalveringarna uppfattar jag mest som kritikför kritikens egen skull. Partivännerna i har exempelvis inte sammanegativa syn på valulajusteringar, och det hade nog inte hellersocialdemokraterna i vårt land haft om de suttit i regeringsställning.Augustidevalveringen var absolut nödvnädig för att stärka vår konkurrenskraft.Man kan då inte från socialdemokratiskt håll kritisera både devalveringen ochden stora upplåningen utomlands, för utan devalvering skulle naturiigtvisbehovet av utlandsupplåning bli än större. Hursituationen skulle ha varit för många av våra exportföretag om vi intedevalverat kan man lätt länka sig, och skogsföretagen kan här tjäna som lämpligaåskådningsobjekl. Skogsnäringen har en oerhört slor betydelse för vårt land.Den sysselsätter direkt eller indirekt inte mindre än 300 000 personer och ärför vår bytesbalans den avgjort viktigaste näringsgrenen. Exportvärdet är intemindre än 17 miljarder, och då importen är förhållandevis begränsad - denuppgår lill ca 3 miljarder - blir exportsaldot 14 Exporten avträ, massa och papper sker av gammal hävd huvudsakligen mot betalning i dollar.Dollarkursen är ca för . Om vi intedevalverat och lämnat den s. k. valutaormen hade dollarkursen varit 3,75,dvs. Vad detta hade betytt för vår redan nu utomordentligt hårtpressade skogsindustri låter sig lätt tänkas. Närjag ändå är inne på företagen kan jag, sedan nu mer än hälften av debörsnoterade företagen redovisat sina utdelningsförslag, konstatera atl ettbifall till förra höstens socialdemokratiska motion om att i. lag förbjudautdelningshöjningar hade varit atl tillgripa avsevärt mera våld än nödenkräver. Dessutom hade det - det står utom allt tvivel - varit skadligt förföretagens möjligheter atl dra till sig del nödvändiga kapital som behövs förjust framtida investeringar. Utdelningshöjningar har föreslagits endast iundanlagsfall - endera har det skett för alt villkoren enligt den s. k.Annellagen skall uppfyllas eller också har det varit något välskött, vinstgivandeförelag som för alt expandera behövt ge en favör för att kunna fö ettkapitaltillskott från aktiespararna. Ävenom många socialdemokrater uttalat sin förståelse för att företagen måste gå medhygglig vinst för att kunna betala bra löner och ge trygg sysselsättning, såkan man definitivt inte spåra samma tendens i den socialdemokratiskareservationen 1 lill finansutskottets betänkande. Mankritiserar fortfarande sänkningen av den allmänna arbetsgivaravgiften med sammamotiv som i höstas-att regeringen inte planlöst bör sprida ul statsmedel äventill de företag som inte är ekonomiskt beroende av en sänkning. På det kan jagsvara på samma sätt som jag gjorde , nämligen att den dåvarandesocialdemokratiska regeringen i så fall aldrig skulle ha infört någon allmänarbetsgivaravgift,eftersom den i logikens namn då också måste drabba de företagsom hade svårt att bära denna pålaga. Nuvill man från socialdemokratiskt håll i stället lösa de flesta problemenrörande investeringarna genom en strukturfond som mer än femdubblats sedanförra årets förslag om 750 miljoner till nulägets 4 miljarder. I likhet medförra året skall fonden ha en styrelse med löntagarmajoritet. Därmed skulleregeringen avhända sig elt väsentligt ansvar för hur fördelningen av medelskall ske. socialdemokratiska reservationen 1 återkommer man ständigt till atlregeringspolitiken skapar ökade klyftor och orättvisor i vårt land. Dehögavlönade och kapitalägarna skor sig på andras bekostnad. Man har inte ensaktat för rov atl upprepa del tidigare demagogiska knepet atl påstå att enindexreglering av skatteskalorna skulle medföra avsevärda skattesänkningar förhöginkomsttagarna, när del i själva verket rör sig om uteblivna höjningar.