prot · G109160 · 1977-12-31 00:00:00 — Vid elt par tillfällen under förra vårriksdagen hade jag anledning altdelge kammaren några uppgifter från akutvården av narkomaner, sådan den teddesig från utsiktspunkt. Serafimerla-sareltet är som bekantett litet sjukhus här i stan, som av geografiska skäl betjänar både dem som ärverksamma i delta hus och dem som har sin verksamhet nedanför våra fönster påSergels torg. Då,, inträffade en snabb och skrämmande stegring avantalet fall med akuta heroinförgiftningar, som infördes till vårt och andrasjukhus akutmottagningar. Jag hade ett intryck av alt de redogörelser jaglämnade kammaren uppfattades som inle rikligt hörande till ämnet, eftersomdetta helt och hållet har kommit att gälla vården av det kroniska missbruketoch inte lika mycket vådan av detta missbruk. Denna syn karakteriserar ocksåsåväl utredningen som propositionen och socialutskottets betänkande. Genom attföra de akuta, livshotande situationerna och deras tragiska konsekvenser urblickfältet får man hela problemet atl se litet mera hanterligt ut än delkanske är. Jaghar därför ansett mig skyldig atl än en gång föra på tal den akutavårdsituationen, sådan den ter sig i storstaden. Jag stöder mig därvid påredogörelser lämnade av doktorerna , somtjänstgjort vid Serafimeriasarettet och sjukhusels alkoholklinik,samt doktor vid statens rättsläkarstation i . Av doktor till mig månader i 5 protokoll 1977/78:160 a. följande: Delfinns 2 000-3 000 opialmissbrukare i , huvudsakligen i Stockholm.Heroinet kostar upp lill . Missbrukarnaundviker att söka sjukhusvård. Däremot söker de ibland praktiserande läkare försjukskrivning och förskrivning av beroendeframkallande medel. Vidare hemkallasjourhavande läkare via 90 000 under föregivet gallstens- eller njurslensanfallför narkoiikainjekiioner. Deninstitution i som kommer i kontakt med ca 180 aktiva narkomanerär socialförvaltningens fältstaiion på . Man uppskattar här altdet dör narkomaner , i två tredjedelar av fallen pågrund av överdoser och i en tredjedel på grund av kroppsliga komplikationerlill missbruket - gulsot, infektioner och annat. En sjuksköterska vidfältslalionen arbetar huvudsakligen med all försöka moiivera missbrukarna atlsöka sjukhusvård samt med alt behandla könssjukdomar, blodproppar och sviter avmisshandel. Någon avgiftning blir del sällan, då delta kräver sjukhusvård. Manefterlyser vid fältslalionen eftervårdsmöjligheter, vilka helt saknas. Ifall av överdos försöker missbrukarna ofta själva ventilera varandra, ochundviker medicinsk vård. På grund av upptagningsområdena kommer dock överdosfallhuvudsakligen till Serafimeriasarettet (73 st. t. o. m. ) och tillSödersjukhuset (30 st. t. o. m. lOapriliår). Vid har manunder sett ca 10 överdosfall, vid 4-8, vid S:tErik ca 3, vid och vardera ca 4-6.Sabbatsbergs sjukhus har haft ell tiotal överdosfall . Uppgifterna ärosäkra på grund av bristande vårduppgifter utom vid SÖS och Serafimeriasarettet. Vidambulanscenlralen uppger man alt av ca 3(X) transporter är 40-50 akutaolycksfall; av dessa gäller ca 25 - dvs. hälften - olika slags missbrukare. Dethar varit en markant ökning . Detsaknas tillföriitliga uppgifter över aktiva missbrukare i , samtmotsvarande vårduppgifter. Vidare saknas, bortsett från kortvariga vistelservid behandlingshem, eftervårds-och rehabiliieringsmöjligheteröver huvud tagel.Dödsfall på grund av mord, överdos eller överkänslighetsreaktioner förekommeri okänd omfattning och föranleder sannolikt sällan polisutredning. Denoffentliga vården inskränker sig till behandling av andningsdepressionmed Nalone, vilket emellertid är förenat med risk för våldshandlingar motpersonalen. Fören adekvat avgiftning fordras sannolikt möjlighet all kvarhållamissbrukare på sjukhus och vid eftervårdshem uianför . Dethar i olika sammanhang talats om atl tillämpa barnavårdslagen påopiatmissbrukare. Emellertid framgår del av doktor uppsats iLäkartidningen nr 48/1977, att av 105 narkomaner som införts medvetslösa lillSerafimeriasarettet endast 12 var i åldern16-20 år, dvs. patienter, pä vilka barnavårdslagen var tillämplig, utgjordeungefär 10 96 av alla. På statens rättsläkarslalion i har mananalyserat 120 dödsfall , vilka härleits lill tungtnarkotikamissbruk. Av en redogörelse av doktor framgår att 25 av dessainträffade , 1976 och 49 fall . 20 av de 120 var kvinnor.Åldrarna har sträckt sig , medelåldern har legal mellan 25och , för kvinnorna . Endasi 50 96 av fallen var kända för polisensarbetsregister över narkotikamissbruk. Dödsorsakerna har kunnat hänföras delstill akut narkoiikadöd, där vederbörande ej hunnit föras till sjukhus ,dels lill narkotikafram-kallade organskador, dels lill själva narkolikamiljönmed dess risker för mord eller dråp. Omman fören "vanlig" epidemisk sjukdom skulle kunna redovisa sådanadödstal tror jag samhället skulle vara berett att på ett myckel resolut sätttillgripa del omhändertagande, den diagnoslik och den behandling, som kundeanses medicinskt motiverade. När vi hade smittkoppor i var antaletdöda 4. Det är och förblir för mig gåtfullt varför man varit så tveksam när delgäller narkotikaepidemin som, om någon, väl kan betecknas som en"allmänfarlig sjukdom". Narkomani är en sjukdom, nr 304 iVärldshälsoorganisationens förteckning. Om inte kunnat ellervelat agera med kraft hade det kanske varit möjligt för länsstyrelser ochlokala hälsovårdsnämnder att ta egna initiativ. Detgörs, bl. a. i den socialdemokratiska motionen, gällande alt vi måste bekämpa"den ekonomiska brottsligheten" bakom narkotikahandeln. Del angesofta alt del står dunkla krafter bakom den ringa framgång som detta bekämpandehittills tycks ha haft. Det är inle utan alt man undrar varför de åtgärder motnarkotikabruket, som borde ha salts in med kraft, har varit så tveksamma,splittrade och ineffektiva. fick jag av en händelse av en mycket kompetent jurist -lidigare ledamot av - upplysningen atl uppfattas som eltparadis för tjuvgömmare. Inget annat land - inte heller våra nordiskagrannländer - har så generösa regler för s. k. godtrosförvärv som . Enslor del av finansieringen av narkotikabruket sker genom stölder och häleri. Dettaär ett område om vilket jag inte har någon särskild kunskap. Jag har emellertidinte velat underlåta atl nämna saken, därför att jag trots förnyad genomläsningav utredning och regeringens proposition inte kunnat finnadenna fråga omnämnd. Jag tror det skulle vara värdefullt om vidtillfälle finge en redovisning från regeringen, kanske närmasi frånjustitieministern, av detta problemkomplex. Jag biträder utskottets hemställan som en första etapp i ettrehabiliteringsprogram för redan drabbade. Det är däremot hell otillräckligtför att hindra uppkomsten av nya fall av denna allmänfariiga sjukdom. PER () kortgenmäle: Jag vill bara notera alt de värdefulla upplysningar som iVärmdö gav i början av sitt anförande har vi, såvitt jag kan minnas, i storutsträckning kunnat la del av i socialutskottet. Vi har ju också 5 i betänkandet nmerat alt det i storstadsområdena på de medicinskaklinikernas akutmottagningar görs betydande insatser för narkotikamissbrukare.Vi har också sagt all del här kan betyda påfrestningar och atl del därför kanfinnas skäl för huvudmännen att ägna denna fråga särskild uppmärksamhet. Detfinns alltså noterat i betänkandet. Iövrigt villjag närdet gäller inlägg bara notera all han hardeltagil i handläggningen av ärendet i socialutskotlel och där inle i vare sigyttrande eller reservation markerat någon avvikande mening och alltså inlekrävt några ytterligare åigärder i del här sammanhanget. (vpk) kortgenmäle: En kommentar och en fråga med anledning av professor inlägg. ProfessorBiörck ärju ändå en högt uppburen läkare här i landei och bör vara medveien omatl sådana här politiskt motiverade försök alt jämställa olika typer avfysiskl-medicinska störningar med psykiska håller inle rikligt. Man kannaturligtvis, om man så vill, klassificera narkomani som en sjukdom - del är enterminologisk fråga. Men man kan väl ändå inle som seriös vetenskapsman sägaalt det är en sjukdom av samma typ som t. ex. de veneriska sjukdomarna ochsedan använda det som ett argument för att sätta in repressiva metoder. Omvi skulle se efter vad alla sådana här nationella och internationella registerklassificerar som sjukdomar, så skulle vi hitta många underligheter. Det finnsfaktiskt ett svenskt register som klassificerar homosexualitet som en sjukdom.Det finns amerikanska psykologer som menar atl homosexualitet är någontingneurotiskt hos människorna. Men det tyckerjag ändå att diskussionen här ikammaren i olika frågor, när begreppet homosexualitet berörts, har sagt oss atlden synen har vi inle här. Följaktligen skall vi vara litet försiktiga medanvändandet av sjukdomsbegreppet i två så helt olika meningar som det härhandlar om. Del begreppet kan man inte använda för atl skapa parallellitel närdel gäller all hantera människors problem. Mendet som egentligen var huvudorsaken till atl jag begärde ordet var all jag villställa en fråga till professor . Han berörde den ekonomiskabrottsligheten, och jag tror att alla i kammaren är överens om all denekonomiska brottsligheten spelar en mycket aktiv, befordrande och grundlägganderoll när del gäller alt bidra till uppehållande och spridning avnarkotikamissbruk. Professor betonar som alla andra viklen av atl bekämpaden ekonomiska broltsligheten, men tillhör professor elt partisom i alla sammanhang har försökt all förespråka restriktioner eller spridamisstankar mot de administrativa myndigheter - bl. a. skattemyndigheterna -som på olika sätt söker kartlägga halvlegala och illegala ekonomiskatransaktioner här i landet. Del är transaktioner vilka en del bakom sig ocksågömmer transaktioner som har alt göra med den organiserade narkotikahandeln.Hur får ni det atl gå ihop? Det var min fråga. GUNNARBIÖRCK i (m) kort genmäle: Beträffande det Per sade, så har jag yrkat bifall lillutskottets hemställan och jag har inte gjort någon avvikelse därvidlag. Däremotär jag i likhet med fiera tidigare talare av den uppfattningen alt detta baraär en första etapp av någoniing som sedan måste fullföljas även på andraområden. TillJörn vill jag säga att detla är första gången som jag i kammaren harblivit utnämnd till professor, och det är i så fall i den egenskapen jag kommeratt svara. betecknar det anförande som jag hållit som politiskt motiverade försökatl göra jämförelser mellan allmänfarliga sjukdomar i smittskyddslagens bemärkelseoch narkomani. Jag vill understryka all det är en jämförelse jag har ansett migböra göra-som framgick av milt an förandepå basen av den mycket högadödlighetsrisk varmed narkomanin är behäftad. Jag anser all den innebär ensådan uppfordran till samhället all vi måste uppleva vårt ansvar -samhällsansvar, sjukvårdsansvar, socialvårdsansvar -med samma kraft som man harupplevt del vid epidemier som har drabbat landet även om dessa icke har medförtpå långt när så många dödsfall som dem narkolikaepidemin förorsakar. (vpk) kortgenmäle: Närdet gäller upplevelsen av ansvaret kan man säga att det är ettställningslagande på moralisk eller politisk grund. Då kan jag förståparallelliteten. Men problemet med detla parallellresonemang ligger inte där,utan problemet ligger i att det finns företrädare fören åskådning,däribland drBejerot, som genom att använda dessa parallellitetsresonemang på eltovetenskapligt sätt har försökt skapa jordmån för ett massivt repressivtbehandlingslvång gentemot missbrukarna. Det är det jag har reagerat emot. Ävenom man kan säga alt missbruk av droger i är ett större socialtproblem än de extremt farliga smittosamma sjukdomarna, som ändå på det helataget är utrotade, kan man inte likställa de vetenskapliga behandlingsmetodernaoch de vetenskapligt seriösa synsätten för dessa båda företeelser på dettaförgrovade och politiserade sätt som en del företrädare, bl. a. , gör.Man kan naturligtvis när del är frågaom en människa som lider av kolera ellerpest göra gällande atl hon inte får röra sig fritt i samhället och atl man därmåsle ha en form av tvångsvård. Men då handlar del ju om ett visst fysiskttillstånd; vederbörande är infekterad med en livsfariig sjukdom. Vi vet ocksågenom vetenskapens landvinningar att med en viss bestämd behandling, bedrivenunder vissa bestämda omständigheter, upphör della sjukdomstillstånd, eftersomdet är ett renodlat fysiskt sjukdomstillstånd. När det gällermissbruksproblematiken har vi atl göra med en långt mer komplicerad historiasom inte kan behandlas på samma sätt. Man kan inle behandla en narkoman elleren alkoholproblematiker som om han eller hon hade kolera eller pest. Det ligger också en storpolitisk fara i all så bortse från den vetenskapligt grundade skillnaden mellan de båda företeelserna, all manskapar en sådan skräckslämning bland folk gentemot missbruket, missbrukarenssituation och följder av missbruket, alt man sedan i nästa omgång hamnar i denpositionen att man förordar myckel långtgående politiska och administrativatvångsåtgärder. Jag menar att det ligger en oerhörd fara i det sällel att föradebatten. Det finns ingen anledning för mig att nu islutet av debatten alltför detaljerat beröra de olika föreslagna åtgärderna motnarkotikamissbruket. Det finns inte heller någon orsak att upprepa desynpunkter som vi alla tycks vara överens om, men jag vill dock liksom fleraandra här undersiryka att vi i vårt samhälle inte kan acceptera något annatbruk av narkotika än del som är rent medicinskt motiverat. Vi måsle därförförhindra både tillgången lill och behovet av narkotiska preparat. Jag vill dessutom - trots vad jag sade - ytteriigareunderstryka några punkter. Del gäller främst angelägenheten av atl våra insatsermot narkotikamissbruket spänner över alla delar av samhällslivet, varvidutbildnings-och arbetsmarknadsfrågorna är speciellt viktiga. Inte minst frånförebyggande synpunkt har dessa två områden - utbildning och arbete - enoerhörd betydelse. Detta harju även klart framkommit bl. a. i regeringensproposition om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten som också behandlades i gåroch som har undertecknats av arbetsmarknadsminister . Vi är alla överens om atl del allra viktigaste är all påolika sätt försöka förhindra uppkomsten av narkotikamissbruk. Liksom i allförebyggande verksamhet, vilket problemområde det än gäller, är de summor somsatsas på åtgärder och verksamhet som skall förhindra att kriser uppstår välanvända pengar. På tal om kriser och problem skulle jag vilja poängteranödvändigheten av alt den satsning inom kriminalvården som påbörjats kommeratt fortsätta och ytterligare förstärkas närdet gäller narkotikabekämpningen.Det är hell nödvändigt alt man kan differentiera de på kriminalvårdsanstalternaintagna, så alt ingen skall behöva frestas eller tvingas att börja mednarkotika han eller hon avtjänar frihetsstraff Möjligheten allsluta bör naturligtvis också på alla sätt underlättas. Del är därför positivtatl man nu börjat med bl. a. en frivillig drogfri behandlingskedja inomkriminalvården. Ytterligare satsningar och åtgärder måste dock ske, då syftetgivetvis bör vara atl få narkotikafria anstalter. Jag vill gärna peka på dessa svåra problem och understrykaangelägenheten av att åtgärder vidtas mot narkotikamissbruket på vårakriminalvårdsanstalter, eftersom jag som ledamot av både justitieulskottet ochkriminalvårdsnämnden ofta möter problemen. De s. k. § 34-placeringarnamotiveras ofta med en önskan och ett behov från de intagna att underanstallstiden komma till rätta med sill narkotikamissbruk. Något somjag ytterligare vill understryka ärockså de frivilliga organisationernas arbete på detta område. Det gläder migall utskottet i del här sammanhanget framhåller viklen av de insatser som justreligiösa och ideellaorganisationer gör i fråga om den öppna missbruksvården. Den successiva höjningav anslagen som redan skett och den uppräkning som föreslås för nästa budgetårär därför hett motiverad och, sett även rent ekonomiskt, säkeriigen en rikligsatsning. Dessutom vet vi ju all de frivilliga organisationerna ofta når ettrelativt gott rehabiliterings- och vårdresultat. Deras förebyggande verksamhetkan säkerligen inle nog uppskattas då del gäller all skydda många ungamänniskor, så atl de aldrig behöver hamna i narkotikaträsket. Någotsom också är särskilt angeläget är att försöka ge missbruksproble-malikerna nyakontakter och att skapa alternativa miljöer för dem. 1 den uppgiften harsäkerligen olika frivilliga organisationer med sina breda och variation.srikakontaktytor slörre möjligheter än landstings-och primärkommunalainstitutioner. Vi vet ju att svårigheterna och påfrestningarna inle är störstunder själva vårdperioden, utan atl de uppstår efter utskrivningen och i dengamla vanliga miljön. Eftervården är därför speciellt viktig, och om fortsattastödåtgärder och rätta kontaktpersoner finns efter utskrivningen, kan kanskeåterfall och fortsatt utslagning förhindras. Ianslutning lill vad jag sagt om de frivilliga organisationernas betydelse-såväl när det gäller atl förebygga narkotikaskador som när del gäller att genarkotikaskadade hjälp - vill jag gärna säga några ord också om den s. k. ANT-verksamheteni skolan. Enligtgrundskolans läroplan skall undervisning ges om alkohol, narkotika och tobak,den s. k. ANT-undervisningen, som både socialministern och m.fl. berört. Genom länsskolnämndernas försorg bedrivs en betydelsefullinformationsverksamhet, i första hand för lärarna, genom ett nät avkontaktpersoner. Dessa rekryteras i regel från nykterhelsorganisalio-nerna, därman har både kunnighet och engagemang i dessa frågor, någol som är ovärderligti sammanhanget. Kammarenhar tidigare i vår behandlat ett betänkande från utbildningsutskottet,1977/78:16, i vilket man mycket kraftigt understryker nödvändigheten av alt deideella organisationernas verksamhet trots knappa resurser bedrivs såkraftfullt som möjligt. Det är glädjande att dessa organisationer genom den nuaktuella propositionen kan få bättre ekonomiska förutsättningar att bedrivasitt arbete. Jag ser det också som synnerligen angeläget att de föreslagnakontakterna mellan skolan och de ideella organisationerna kommer till stånd. Påden vägen kan dels direktinformation ges i sakfrågorna, dels kanaler öppnas föratt hjälpa ungdomarna in i en sund föreningsrörelse som i sig utgör eltförebyggande skydd. LENAÖHRSVIK (s) kort genmäle: lalar mycket engagerat om de frivilligaorganisationernas verksamhet. Jag vill då fråga henne: Känns det inte svårt altgå emot 28 sådana organisationers önskan om att få bedriva verksamhel iförebyggande syfte i skolan? Bland de organisationer som har uppvaktatriksdagen finns DHR, ungdom. Vi unga, 10GT-NT0:sjuniorförbund, Verdandikyrkans ungdom, Frisksportförbundel, Missions- , , Unga örnar. Känns del inle litebesvärligt att gå emot deras önskan att få bedriva en förebyggande verksamhel iskolan? Är 25 milj. kr. fördyrt att satsa på en god frilid? MARGARETAANDRÉN (fp) kort genmäle: tycker tydligen atl man måste siödja reservanterna, omman vill ha förbättringar på det här området. Men det är trots allt en relativtkraftig utökning av resurserna som regeringen här har föreslagit och som fleratalare också framhållit. När det gäller de 25 miljonerna avgjordes den frågan iell lidigare sammanhang. Andra satsningar harju gjorts jusl på ungdomsorganisationernaför att de skall kunna fortsätta alt utveckla sin betydelsefulla insats på dethär området. Jagförslår att det nu inle är någon större idé all diskutera denna fråga. Del ärnämligen inle svårt alt argumentera för ytterligare ekonomiska satsningar varesig på della eller andra liknande problemområden. Tyvärr kan vi sällan säga attvi har klarat alla problem och att ytterligare resurser inte behövs. Så är detnaturiiglvis även i det här fallet, men för den skull får vi inte underskattade insatser som trots allt görs utan försöka få ut största möjliga effekt av deföreslagna satsningarna. LENAÖHRSVIK (s) kort genmäle: Det gällde nu inte några nya aktiviteter utan del gällde att fortsättaredan uppbyggd verksamhet. Från social synpunkt måste det vara väsentligt attstödja kommuner och barn-och ungdomsorganisationer i deras strävan att erbjudaen god frilid. Jag kan inle förstå all man kan förneka delta. Närdel gäller övriga resursförstärkningar och väsentliga förbättringar som kommilungdomsorganisationerna till del kan sägas alt det lokala aktivitets-stödetökat från 10 lill . , men della är knappasl kompensation ens förinflationen. MARGARETAANDRÉN (fp) kort genmäle: Jag tror atl och jag,liksom många andra, är hell överens om att vi verkligen skall fortsätta attstödja de frivilliga organisationerna och ungdomsorganisationerna. Men vi harolika uppfattning om i vilken takt och på vilket sätt vi kan göra detla. Juslaktivitetsstödet har flera andra tidigare framhållit som ett medel, men LenaÖhrsvik och andra vill inte acceptera del. Det har ställts några frågor som jag vill besvara och gjorts en delpåståenden som jag vill ta upp innan vi går vidare. Delhar framhållits att utbildningstiden är kort och atl del är svårt atl veta hurvi skall utbilda, eftersom vi inle har någon utvärdering av vården. Om vi skallkomma i gång med verksamheten så snart som vi har planerat enligt propositionen,kan vi inte vänta på en utvärdering av vårdmetoderna eller på en utbildning påtvå å . Vi har lagit det här initiativet, och utformningen av utbildningsprogrammethar skett i samråd med , . ,och de fackliga huvudorganisationerna. Det grundas på deerfarenheter som man har fåll. Sedan får man naturligtvis bygga påefter hand, liksom vårdformerna som har gått har förändrats efterhand som man har fåll erfarenheter. Sammasak gäller beträffande insatserna för att öka möjlighelerna för unga alt kommain på arbetsmarknaden. Vi häri propositionen klart deklarerat hur vi tänker ossdetla. RuneTorwald ställde ett par frågor. Den första gällde statssekreterare inlägg i , där han hade framhållit alt erfarenheternafrån den frivilliga narkomanvården visar all den kan hjälpa heroinmissbrukare.Frågan var: Var flnns den dokumentationen? Dokumentationoch forskning när det gäller behandling av heroinmissbrukare finns framförallt i . Denna forskning visar på mycket goda resultat av behandling avheroinmissbrukare i terapeutiska samhällen. Vid min besök i förra höstenfick jag förmånen att ta del av synneriigen omfattande forskning som harutförts på narkoiikaområdel. Jag fann atl det förelåg ett mycket väldokumenterat stöd för att den behandling som ges till heroinmissbrukare vidolika typer av behandlingshem ger goda resultat. 1Sverige har vi tyvärr inte kommit lika långt. Del förslag som finns ipropositionen om ökat stöd till behandlingsforskning tror jag ändå kommer attändra på det förhållandet. Den inilialivgrupp, med företrädare för olikahuvudmän och olika forskare, som kommer atl kopplas lill delegationen försocial forskning kommer alt initiera och följa uppforskningsprojekt inom narkomanvården. Jaghar bland många behandlingshem besökt Rälansgården i , som drivs avStockholms kommun. Vid milt besök där träffade jag flera,/. (/.heroinmissbrukare. Vad jag såg hos dessa ungdomar var nämligen en faslbeslutsamhet att inle återvända till missbruket efter behandlingstidens slut.De uppgifter jag flck var atl behandlingstiden, t. ex. för dem som samma veckaskulle börja på folkhögskola, hade varit . Vihar dock haft en del svenska undersökningar. I en undersökning av 226narkomaner som hade genomgått behandling på i visadedet sig alt efter en observationstid var 75 96 av samtligamissbrukare helt drogfria. Inom denna grupp fanns det flera opialmissbrukare.Rune tar också upp problemet med behandling och ställer frågan om maninte kan ta exempelvis urinprov. Propositionen redovisar en rad åigärder ochförslag i syfte atl komma lill rätta med narkotikamissbruket i kriminalvårdensanstalter. a. bör en differentiering göras av de intagna, med beaktandeockså av förhållandet till narkotika. 1 propositionen finns redovisat det s. k.Österåkersprojektet. anvisade regeringen medel för en drogfribehandlingskedja vid tre anstalter. Del är del s. k. .