prot · G10915 · 1977-12-31 00:00:00 — Med en annan och merinåtvänd strategi får vi också vara inställda på en försämring och nedgång iulvecklingen i vårt land. Detär därför viktigt alt vi har denna respekt för det internationella regelsystemmed olika avtal som finns och som anslutit sig lill. sådan avial ärsluiel av och gäller lexiilhandeln. Det avialel säger atl man har rätt augöra vissa imporlbegränsningar gentemot länder som har en markerat lägrekostnadsslrukiur än man själv. Men inom ramen för avialel ålar man sig attårligen och i rimlig takt öka sin import även från dessa länder. harnär det gäller lexlilimporlen etl begränsningsavtal med ett anlallåginkomslländer. Avtalet utlöper emellertid fr. o. m. . Man har undervåren fört segslitna diskussioner och omförhandlingarom dessa avtal, och vistår inför problemel hur vi själva skall förfara. Inomramen för detta omförhandlade avtal har vi vissa möjligheter all vidta en delinskränkningar i våra åtaganden när det gäller ökningar i lexlilimporlen fråndessa olika länder. Texlilimporlen har ökal krafligt, även gentemot sådanaländer som vi har begränsningsavtal med, beroende på alt alla textilvaror intehar varit begränsade genom avtal - del har inle varil möjligt atl begränsa allavarorna där-och vidare på all ökningar av importen inte bara gäller volymenulan också prisuppräkningarna, som gör alt det värdemässigt ser ut som omimporten hade ökal mera än den volymmässigt har gjort. Vidarehar nya exportländer inom denna kategori tillkommit Innan deras export lill osshar nåll en sådan omfallning att vi kunnal ingå begränsningsavial har alltsåäven de bidragit till ökningen av vår import. Tanken,som finns redovisad i en proposition som jag presenterade i går, är atl Sverigeunder höslen skall driva diskussioner med ett anlal av dessa länder i syfte allfå fram effektivare former av avtal, så att vi får en bättre kontroll av denimporlökning som sker därifrån. Jagvill också när del gäller lexiilhandeln säga alt gentemot östländerna harSverige redan begränsningsavial på lexiilsidan. Vadsedan gäller förhållandet genlemol EG och EFTA inom denna sektor är det en delsaker som man skall göra absolut klara för sig. första är all en myckelslor del av lexlilimporlen från EG och EFTA uigörs av grundlextila produkler,alliså väv o. d. Skulle man sälla i gång med handelshinder mol sådani, såskulle det bli dyrare för svensk kon-feklionsindusiri. Dess insalsvaror skulleju komma all bli dyrare, och den skulle få svårare att i sin lur göra siggällande gentemot importerade konfeklionsvaror. Denandra saken är alt EG och EFTA ju är högkostnadsländer precis som Sverige.Vimåsle i föra en sådan ekonomisk politik all vi i princip är konkurrenskraftigai förhållande till sådana länder. Del är elt grundvillkor för svensk ekonomiöver huvud taget Även det är alltså ett argumenl mol all vi skall göra någrainskränkningar av adminisiraliv karaklär i importen från dessa länder. Allraviktigasl är dock atl den dag då de som lalar om importhinder mot EG ochEFTA skulle få gehör för sina synpunkler, kommer vi au mötas av kraftigamotåtgärder från EG och EFTA. Handelshinder gentemot dessa länder skullenämligen vara klara avtalsbrott, brott mol de internationella förpliktelser vihar, lill skillnad från ålgärder som gäller förhållandena gentemot östländeroch vissa nya industriländer i u-lands-gruppen. Vi rör oss alltså inom ramenför olika iniernaiionella avial. Viskall ju, i enlighel med vad jag inledningsvis sade, i vara helt på delklara med att vi är mycket sårbarare för omvärldens åtgärder mot oss på dethandelspoliliska planet än omväriden är vad gäller ålgärder som vi kan vidla.Del kan bli en omfattande skräll i fråga om sysselsättning och produktion iSverige om vi skulle förledas till all söka några enkla proleklionisliskaulvägar när del gäller våra förbindelser med dessa länder. Lålmig lill della foga den yllerligare iakllagelsen all ju fakliskt påtekosidan har en export, vilket tenderar atl glömmas bort exporteradeförra årel tekovaror till en omfattning av , vilket är mer änhela vår järnmalmsexport. Del är självklart all det första som skulle hända, omvi försökie oss på några manövrer av proleklio-nistiskl slag som var broll moliniernaiionella avial, vore atl de förelag som f n. fakliskt lever på atlexportera skulle få del vådligt besväriigt. Jag har velal genomföra dessa resonemang dels därför alt de är akluellai den svenska deballen f n., dels därför all del i ett anlal länder nu förs endeball som påminner om den svenska i en sådan uislräckning all man i , denorganisaiion som är viktigast på handelspolitikens område, i sin senasteårsrapport skisserar del proleklionisliska hotet i världen som etl av de mestallvarliga problem som avtecknar sig mot horisonten. Det är därför som jaganser all del för är livsvikligt all på olika säll försöka slå vakl omde iniernaiionella ömsesidiga förplikielser som länderna har i gemensamliniresse. De omfaliande ekonomiska framsieg som vi har gjort i ochandra länder hade varit omöjliga, herr talman, om maninle hade haft denna ulvidgade möjlighel lill världshandel inom ramen för enfori- gående liberalisering idel regelsysiem som finns i , EFTA och våra avtal med EG. GUNNARNILSSON (s): Under finansdebatl hade jag anledning ullrycka denoro som fackföreningsrörelsen kände över prisutvecklingen vid del tillfället Dårefererade jag till prognoser som pekade på prishöjningar för hela årei påöver 9 96. vet vi all de kommer all uppgå lill omkring 14 96. Inflaiionendrabbar hårl siörre delen av del svenska folkel. För en induslriarbelaremed genomsnittlig lön kommer lönen efter skatt och i fast penningvärde attminska 2 ä 3 96 . Standardförsämringen för barnfamiljerna blir i mångafall större, eftersom barnbidrag och bostadstillägg inle hängt med iprishöjningarna. De särskilt snabba prisökningarna på dagligvaror drabbarockså barnfamiljerna hårt. Vidtiden för finansdeballen föll prishöjningarna tillbaka på allregeringen log för läu på dem och inte gav de prisövervakande organen tillräckligtslöd. har det framför alll varil regeringens egen ekonomiska politiksom höjt prisnivån. Regeringenhar varit framgångsrik i sin politik, inriktad på alt minska den privalakonsumtionen och därmed pressa tillbaka löntagarnas standard! Genomhöjd moms och devalveringar har regeringen tagit tillbaka, och mer till, vadlönlagarnas organisalioner lyckades uppnå efter hårda och långdragnaförhandlingar med arbetsgivarna. Och detta efter ett avtalsresultat somregeringen själv i den reviderade nalionalbudgeten bedömde ligga inom densamhällsekonomiska ramen. Varjeregering har naturligtvis all på sill sätt bestämma den ekonomiska politikenutifrån sina värderingar och sin bedömning av det ekonomiska läget. Del vill vifrån fackligl håll på intet vis ifrågasätta. Däremoikan vi mot bakgrund av den erfarenhet som ell år med borgeriig regering gettoss klart konstatera atl det råder stor skillnad mellan regeringens mål ochvåra. Den gemensamma uppfallning som lidigare funnits om alt samhällel i förstahand bör värna de svagast slällda grupperna finns inle längre. Grunden för enframgångsrik facklig och politisk kamp mol klasskillnaderna har därmed rycktsundan. Svenskfackföreningsrörelse är beredd atl la sin del av ansvarei under svåra tider.Det har vi gett en rad exempel på . En förutsättning är dock att debördor som skall delas också delas rättvist. En annan förutsättning är att vibemöts med rent spel. Ingenav de förutsättningarna, menar jag, gäller längre. som regeringenålägger löntagarna att dra åt svångremmen beviljar den andra grupper en radfavörer. Miljarder förslösas genom bristen på en konsekvent energipolilik.Uppgörelser mellan arbetsmarknadens parter ändras i efterhand till den enesfördel. Genom att lämnavalulaormen tror man sig ha skaffat etl medel att komma åt löntagarnas organisationeroch de uppgörelser de kommer all sluta . Centrala löneförhandlingarblir ungefär som att trampa vatten. Priser och växelkurser kommer i efterhandall anpassas till löneförändringarna. Den reala fördelningen mellan löner ochföretagsinkomster blir den som företagarna genom sin företagspolitik utformar. Fördel är ändå så, all i elt läge med okontrollerad och kaotisk pris-ochlöneutveckling drar löntagarna alllid del korlasie slrået i inkomstfördelningen. Sverigestår nu inför etl fjärde år med praktiskt taget ekonomisk stagnation. Utrymmetför slandardslegringar kommer att vara mycket begränsat för alla grupper under1978. Vi bör dock i sammanhanget komma ihåg atl semesterreformen innebär enstandardstegring för de grupper som saknat en femte semeslervecka. Fackföreningsrörelsensfrämsla uppgift i det här ekonomiska läget blir all slå vakl om medlemmarnassiandard och sysselsättning liksom den fördelningspolitik som vi tidigaredrivit med sådan framgång lillsammans med den socialdemokraliska regeringen. Densolidariska lönepolitiken har alltid varil en nagel i ögat på arbetsgivarna.Del framgick tydligt vid Svenska arbetsgivareföreningens s. k. kongress all mannu ställer ut slora förhoppningar om atl kunna ändra lönepolitikens inriktning.Senare uttalanden pekar också på att man i det rådande ekonomiska lägel hoppaskunna härska genom söndring. Problemetför oss inför kommande avtalsrörelse blir att vi tvingas till ell försvar påtvå fronter - dels mot arbetsgivarnas vilja all slå sönder den solidariskalönepolitiken, dels mol regeringens försök att med ekonomisk-poliliska medeländra inkomstfördelningen. Delskatleförslag som regeringen presenterat parterna - som är en förutsättningför att en avtalsrörelse över huvud taget skall kunna äga rum, vilket ju varilregeringens målsättning - skärper det här problemet. Regeringsförslagetsskatteskalor innebär att om våra låginkomstgrupper skall kunna behålla sillrelativa löneläge - och alltså fördelningsmässigt inte falla lillbaka - krävsdet stora nominella bruttohöjningar . För att ytterligare minskainkomstklyftorna skulle vi med regeringsförslaget praktiskt tagel behöva göraen dubbel låglönesatsning - och det i ett läge när arbetsgivarna uttalat att dekommer att göra alll för alt hindra en sådan över huvud taget. Jag hördetidigare i dagens debatt hur detla skatteförslag skulle gynna många LO-grupper.Ja, man har hittat höginkomslgrupperna i LO-kolleklivel, men vi har faklisktockså stora låglönegrupper, vilka - om man nu tar hänsyn till den totala skatteeffekten,dvs. inkl. höjningarna av kommunalskatten - kommer att starta på minus under1978. Detär svårl att föra en avtalsrörelse i elt läge med ekonomisk stagnation. Detblir inte lättare i ett läge där fackföreningsrörelsen å ena sidan,arbetsgivarna och regeringen å den andra, har så totalt olika värderingar omhur produktionsresultatet bör fördelas. Landets ekonomiska lägeoch den förda politiken gör alt det fackliga dagsintressei framför alllknyts till de klassiska frågorna, alltså de om löner, priser och skatter. Somen tung skugga lägger sig också hotet mot sysselsällningen. Au klara jobbenblir regeringens och den här kammarens viktigaste uppgift . Enrad andra för löntagarna viktiga frågor får dock inte skymmas av dagsproblemen.Arbetslivets förnyelse måsle fortsätta. Kammaren skall ta ställning ny arbetsmiljölag. Vi kommer med slor spänning att följa regeringens behandlingav arbetsrättskommitténs nya förslag. Vikligapoliliska framlidsfrågor bereds också utanför detta hus. LO-kongressensprincipbeslut om kollekliv kapiialbildning genom lönlagar-fonder hanleras delsav den , dels av en för LO och det socialdemokraliska partietgemensam arbetsgrupp. Detkommer alt bli en enig arbetarrörelse som står bakom de viktiga beslutpå vägen mol ekonomisk demokrati som den socialdemokratiska partikongressenskall ta. Jag har med mitt anförande velat belysa atl svensk fackföreningsrörelseär väl medveten om de problem som gäller landets ekonomi. Vi är också bereddaatt ta vårt ansvar för alt nå fram lill lösningar som kan la oss ur problemen.Men en grundförutsättning är att sådana lösningar bygger på en solidaritet somfördelar bördorna rättvist Undersitt år vid maklen har den borgerliga regeringen i praktisk handling visat attden också står för sina värderingar - därför kommer fackföreningsrörelsenframgent att tvingas agera hårdare för de krav som vi menar leder fram till etlrättvisare samhälle för den stora löntagargrupp vi representerar. Vi har ingetbehov av konfrontation och polarisering av åsikter. Den situation vi befinneross i måste lösas gemensamt. Men det vi hitintills upplevi gör osspessimistiska, och det kan ge grogrund för en utveckling som vårt samhälle inlekan vara betjänt av. Frågorna om sysselsättningen fortsätter att dominera den politiskadebatlen. Jag vill i anslutning lill vad just sagt konstateraatl vi sällan här i landel haft en så total enighet om det riktiga i att tillsnart sagt varje pris slå vakl om jobben. Jag vill i det avseendet instämma ide värderingar här givit uttryck för. Jag är kanske någol meroptimistisk än han beträffande möjligheterna att nå en bred samling i svenskpolitik kring della väsentliga mål. Rättenlill arbele har blivit något av en överideologi i vårt svenska samhälle. Det ären överideologi som med rätta åberopas i alla sammanhang där förändringardiskuteras. När beslutar begränsa ölförsäljningen för all i någon månavhjälpa svåra sociala problem får vi räkna med att bryggerinäringenproieslerar och hänvisar till sysselsättningen. När vi genomför kursändringari energipolitiken betraktas det som självklart att det reses krav på att avsysselsättningsskäl behålla den gamla energipolitiken. Jagvisar på dessa förhållanden, inte för all kritisera medborgarnas berälligadeoro för sysselsättningen, utan för au understryka vilken särställning rättentill arbete fått i den poliliska debatlen. Vi politiker har f ö. starklmedverkat lill denna ulveckling. Jag menar all del också är vår skyldighei allleva upp lill de förväntningar som vi själva varit med om att skapa. Vi har i dagalla ett ansvar för att ansträngningarna att rädda jobben sätts framför allaandra politiska mål. Delbetyder i klartext all våra gemensamma resurser, som ju är begränsade, i alltsiörre utsträckning måsle tas i anspråk för atl hjälpa företagen all överlevaoch därmed bli i stånd alt behålla och meningsfullt sysselsätta sina anställda.Skatiepengar som staten tar in från sina medborgare måste användas för atlhålla förelag om ryggen, tillfälligt Detta är inte att fylla kapitalisternasfickor med pengar, som det sägs i vissa sammanhang. Del är inte heller allplanlösl sprida skallemedel över företag som ändå är förlorade, som man sägerfrån andra håll. Det förekommer krilik av detta slag mot regeringensnäringspolitik . Skulle vi ta intryck av den kritiken och låta den påverkavårt handlande blev resultatet passivitet och handlingsförlamning, och vitänker i varje fall i induslrideparlemenlel inle falla in i någon sådan roll -del skede som vi nu befinner oss i kräver en hög grad av akliviiel för altproblemen skall kunna bemästras. Vihar alltså i stället vall all driva en akliv näringspolilik som inte väjer förstatliga ingripanden när sådana är nödvändiga men som heller inle tvekar att geföretagen lillsammans med facket det ansvar som de gemensaml kan och bör bära.De fackliga organisationernas ökade ansvar för produktionen ochsysselsättningen i förelagen är en direkt följd av den nya lagstiftningen inomarbetslivet. Trygghetslagarna och medbestämmandelagen innebär ofrånkomligenatt samhällel erkänner atl huvudansvaret för sysselsättningen ligger ute iföretagen. Det är därför har antagit trygghetslagarna, det är därförriksdagen har lagstiftat om etl medbeslämmande för de anslällda, vilket jagtror är en mycket betydelsefull reform när del gäller utvecklingen av vårtsvenska näringsliv. De enda som inte är klara över innebörden i den nyalagstiftningen förefaller vara lagarnas upphovsmän och -kvinnor inom oppositionen. Jagskall inte nu uppehålla mig vid näringslivets många akuta problem - det bliranledning att återkomma lill dem i samband med att får ta ställninglill olika konkreta förslag under höslen för att lösa dessa problem. Jag vill istället kort beskriva den näringspolilik som regeringen avser att utvecklaunder den närmasle framliden. Vikommer som ell förslå steg atl lägga förslag till åtgärder för atl förbättrasilualionen för de mindre företagen. Jag vill belöna att åtgärderna riktar sigtill företagen som sådana och inte i första hand lill förelagarna.Småförelagen har varil hårl klämda av den slor-företagsvänligapolitik som bedrivits och som kulminerade med 80-visionerna. De somjobbar i mindre förelag behöver nu känna sam- hållets slöd ochuppskattning. Iett andra steg, som redan inletts, har regeringen för avsikl att lägga framförslag till åtgärder som kan underlätta de omställningar och strukturförändringarsom nu är nödvändiga i etl anlal branscher och som beror på att vi somgått har försummat atl göra för framliden nödvändiga strukturanpassningar. Isamband med förslag till om de svenska specialstålverken, gjuleriernaoch gruvindustrin presenteras elt generelll syslem för hur denna typ avstrukturproblem bör angripas. Därvid kommer atl redovisas förslag om hurplanering och finansiering av nödvändiga strukturförändringar bör ske. Viöverväger också atl i del sammanhanget vidla förstärkningar avInvesleringsbankens resurser. Detförefaller mig som om opposilionen i förhållande lill slrukiur-problemen inäringslivei har agerat som något av gäst i verkligheten. Hur dåligl förbereddman i realiteten var visar det förslag till strukturfond som opposilionenpresenlerade för en lid sedan. Man levde uppenbarligen i iron attstrukturproblemen i näringslivet kunde lösas med en statlig insais på 600 milj.kr., eller vad det nu var summan uppgick lill. Efter hand har lydligensvårighelerna blivit uppenbara för oppositionen och man har insett all detkrävs stora ekonomiska satsningar från statens sida. Budet har därför höjts.Oppositionens syn på hur strukturproblemen skall lösas har därmed närmat sigden som regeringen tidigt har givit uttryck för. Åtminstone på del ekonomiskaplanet har denna överensstämmelse kommit au bli påtaglig. Ettgenomgående drag i rekommendationerna till näringslivet för atl komma ursvårighelerna är all satsa på nya produkter. Del låter sig lätt sägas, men delkräver också resurser i form av människor, kunnande och pengar. Salsningen påteknisk forskning och ulveckling från samhällets sida är alltså ett mycketviktigt inslag i den nya näringspolitiken. Istödet lill de mindre företagen kommer att ingå förbättrade möjligheter fördessa alt bidra med innovationer och ny leknik. Dessaålgärder kommer näsla vår atl följas upp med en proposilion om tekniskforskning och utveckling. Det blir det tredje stegel i en framiidsinrikladnäringspolilik. 1arbetel på all försöka åsladkomma en förnyelse av näringspolitiken ingår all vistuderar olika sorters företag och företagsformer saml deras förulsällningar isamhällel. Med småförelagsproposilionen kommer vi atl få ett bra underlag intebara för alt främja de mindre förelagen ulan också för alt bedöma deras roll isamhällel. Vid genomgången av de branscher som behöver hjälp för all klarastrukturfrågorna har vi fåll en vidgad kännedom om de allra största företagenoch deras förutsättningar, och f n. arbetar en statlig ulredning på alt belysakooperationens roll i samhället och näringslivet Denstatliga verksamhelen i näringslivet är till slor del knuten till Statsföretag.Denna företagsbildning har fungerat ell anlal år, och del finns anledningatl göra en utvärdering av verksamhelen och på grundval av denna dra deslulsatser för framliden som kan vara nödvändiga. Medhela della malerial - även om dessa uiredningar inte hunnit bli helt färdiga -har vi, lillsammans med andra utredningar och annat material som fortlöpandekommer fram, ett värdefullt underlag för atl la elt samlat näringspolitisktgrepp för framtiden. Det är vår avsikl att för riksdagenframlägga förslag lill ett sådant samlat program för näringspolitiken. Del blirdå det första samlade programmet i detla land sedan år 1961presenlerade sill program för en samordnad näringspolitik. Det programmet kom irealiteten atl fungera som ett regeringsprogram för näringspolitiken under 15år. Underdessa har förutsättningarna för näringslivet starkt förändrats, och jagvill därför peka på några avgörande skillnader mellan den tid då det programmetformulerades och vår egen tid, när vi nu skall formulera ett nyttnäringspolitiskt program för framtiden. Dåvar det en stark tro på tillväxt och en nästan ogrumlad förtröstan om all enstigande produktion skulle leda till ökat välslånd och naturligtvis också lyckligaremänniskor. Tron på tillväxten skapade förutsältningar för en centralisering,som satte djupa spår både i de bygder som fick släppa ifrån sig en del av sinbefolkning och i de bygder som fick ta emol dessa människor. De senare -"tillväxtens boningar", som någon kallade dem - utgör med sinasociala problem och stigande kostnader en handfast erinran om bräckligheten ide uttalade målen. kännetecknas ekonomin av stagnation eller i varje fall svag tillväxt. Viskall inte utgå från att det kommer att fortsätta så , men myckettyder på att industriländerna befinner sig i en situation, där vi främsl börorganisera tillvaron inom vissa givna ramar i stället för atl tro på enfortsalt ohämmad expansion och industriell utveckling. Vi befinner oss heltenkelt i ett förstadium lill den nya ekonomiska världsordning som del så oftatalats om i den här kammaren. Del är egentligen ganska få som i konkretapolitiska termer gjort klarl för sig vad en ny ekonomisk världsordning kankomma att innebära. Jagtror all den inte bara innebär stopp för utsugningen av de falliga folken ochen förbättrad biståndspolitik, utan den måste också innebära atl u-ländertillägnar sig vår teknik och köper våra avancerade maskiner, som kan skötas medelt minimum av tekniska kunskaper. Maskinerna och tekniken används för attproducera industriprodukter. De produkterna kan säljas mycket billigt tilloss. Dennya ekonomiska världsordningen eller början till en sådan innebär atl Sydkoreakan bygga bålar billigare än t. o. m. , och göra det bra. Den innebär atlvår tekoinduslri drabbas hårl av billiga produkler från , ellerHongkong. Denna föraning av en ny ekonomisk världsordning beiyder också allu-länder bygger upp slålindu-sirier, som kan lävla med de svenska, inle bara irationalitet utan också i fråga om kvalitet Till tecknen på en nyekonomisk världsordning kan också räknas den förändrade silualionen påoljemarknaden. De oljeproducerande har slutit sig samman och agerarmålmedvetet för all med oljans hjälp bygga upp en ny industriell struklur imånga länder. 1960-laletkännetecknades här hemma av stor röriighel på arbelsmarknaden. De fackligaorganisationerna gick i spetsen för de rörligheissti-mulerande åtgärderna. Densolidariska lönepolitiken bidrog lill att förstärka effekterna. är situationen den motsatta. slår man vakt omsysselsällningen i jusl det företag där man arbetar och på den ort där man bor.De fackliga organisationerna står ofta i främsla ledet för att bevara jobbenoch förhindra nedläggning och därmed flyttning av människor. För undvikande avmissförstånd vill jag säga all jag starkt sympatiserar med facket i denna nyaroll. Delinnebär emellertid radikalt ändrade förutsättningar för näringspolitiken såsom den traditionellt bedrivits under . Vid1960-talets början levde vi alla i föreställningen att energi var något somabsolut inle kunde saknas för framliden. Oljan var billig och flödade tillsynes närmasl fritt, dvs. i varje fall på i-ländernas villkor. Vallenkraftenvar möjlig att bygga ul, och någon älvräddaropinion fanns egentligen inle. Sistmen inte minst: Kärnkraften ingav ljusa löften om billig och riklig försörjningmed energi. 1dag råder praktiskt taget total enighet om all oljan snart kommer atl blimycket dyr och ta slul och att kärnkraften under alla förhållandenbara kan bli en parentes i vår energiförsörjning.