prot · G10942 · 1977-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1977/78:42 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. §1 Den ekonomiska politiken m. m. Fortsattes överläggningen om finansutskottetsbetänkanden /78:9 och 10, skatteutskottets betänkanden /78:14-16,näringsutskottets betänkande 1977/78:24, civilutskottets betänkande 1977/78:3,socialförsäkringsutskottets betänkande 1977/78:8 och socialutskottetsbetänkande /78:17. Denekonomiska politiken m. m. Även om middagspausen något förtunnat den spänning som måhända fanns iGunnar Strängs inlägg vill jag återknyta med några kommentarer. Förstvill jag ta upp avsnittet som rör skatteomläggning och infiationsskydd. Vadbetyder skatteomläggning för det årets avtalsförhandlingar? Ja, detalldeles säkra och definitiva svaret pä den frågan kan man inte ge ens efteravslutade förhandlingar, ännu mindre så här i förhandlingarnas inledningsskede.Gunnar Sträng menade emellertid alt skatteomläggningen inte hade någon egentligbetydelse. Jag har annan uppfattning på den punkten och tror attskalleomläggningen kan vara betydelsefull och kommer att visa sig vara det. Tidigareunder dagens debatt har nämnts några rader i en ledare i TCO-Tidningen, och jagvill än en gång upprepa att TCO-Tidningen för sedan noterade attregeringens skatteförslag var ett bidrag som kunde underiätta förarbetsmarknadens parter att träffa uppgörelser om 1978 års löner, vilket ocksåvar huvudsyftet. Från TCO-håll menar man alltså att en skatteomläggning är ettbidrag till att underlätta för arbetsmarknadens parter att träffa enuppgörelse. Om vi icke skulle göra en omläggning av det här slaget skulle detha blivit nödvändigt med löneförbättringar på . för att löntagarnaskulle nå ett tillfredsställande utfall av avtalsförhandlingar, ochdel är alldeles klart, inte minst med hänsyn till det kostnadsläge svensktnäringsliv befinner sig i, att löneuppgörelser på den nivån inte ärmöjliga eller lämpliga under rådande ekonomiska situation. Skatteomläggningenhar den reella innebörden för löntagarna alt den svarar mot en avtalsuppgörelsekring nioprocentsnivån,och del menar jag är ett betydelsefullt bidrag till allunderiätta avtalsrörelse. När det gällermarginalskatterna vill jag ingalunda lova några kolossala Denekonomiska politiken m. m. marginalskattesänkningar,jag tror inte heller att några sådana är möjliga. Däremot tror jag att vi bådekan och måste ta en del steg mot lägre marginalskatter, och jag tror även attdet är möjligt - i synnerhet om vi kunde få en mera balanserad utveckling ute ivåra kommuner. Genom ett inflationsskydd kan vi undvika att inflationen betyderskärpta marginalskatter på enbart inflationshöjningar av lönerna. Såilla menar jag nog inte, säger , om förslaget rörandeinflationsskydd av statliga inkomstskatter. Nej, det gör jag inte. Jag menarprecis så väl som framgår av propositionen, och jag hoppas också alt den, somGunnar Sträng formulerade det, enfaldiga debatt som förts på det här området nuär ett avslutat kapitel. Det finns mycket av missförstånd ochmissuppfattningar rörande inflationsskyddets effekter. Jag vill ingalunda påståatt bara den ena sidans debattörer har hängett sig åt sådana ensidigheter; vihar mött dem på många håll. Men en saklig debatt rörande inflationsskyddet trorjag kommer att klart visa all del är en betydelsefull reform av ettinkomstskattesystem. Inflationen kan ju rimligen inte få större inflytande päskatterna om man eliminerar inflationens effekter på inkomslskatteskalorna. Sånågra ord till den mera finanspolitiska delen av debatten. ochtidigare även har ju med utgångspunkt i finansutskottetsbelänkande sagt att utskottet riktar viss kritik mot regeringen och desshantering av budgetarbete och finanspolitik. är ju vad finansutskottet sägerinte så nytt och originellt; del har varit liknande formuleringar också undertidigare år. Detär ett par inslag i debatten och i utskottets ståndpunktstagande som faktisktförvånar mig. Minnesgodheten såväl bland politiker som massmediafolk sträckersig tydligen inte så långt tillbaka. Jag har med viss förvåning noterat attutskottsmajoriteten tycks ha haft en annan syn på budgetarbetet i slutet avnovember, då betänkandet justerades, än vad utskottet hade dådet tidigare betänkandet justerades. Utskottet säger nu i det föreliggandebetänkandet att budgetarbetet bör bedrivas med "storrestriktivitet". Men finansutskottet sade attbudgetarbetet borde bedrivas med "mycket stor restriktivitet". Jagvet inte varför finansutskottet har mildrat sin uppfattning mellan maj ochnovember - det finns ingen grund för att göra det. Utskottet skulle gott hakunnat stå kvar vid sin ståndpunkt - det finns skäl för det. Detnya i finansutskottets ståndpunktstagande är att också oppositionen denna gånghar samma uppfattning. Också oppositionen har sagt att budgetarbetet börbedrivas med stor restriktivitet. Jag har själv under dethär året sagt, med formuleringar som är präglade av den atmosfär som ännu hardröjt kvar kring , att man bör bedriva budgetarbetet medexceptionell restriktivitet. Del tror jag finns skäl att göra, och jag villförsäkra att så också är fallet. Nuutgår jag ifrån att - både utskottsmajoritet och utskottsminoritet -upplever de formuleringar man ställt sig bakom som för- pliktande vid denfortsatta behandlingen av det budgetförslag som kommer. Under det gångna årethar ju genom oppositionens insatser - på några punkter har för den delen ocksåregeringspartierna medverkat -en mängd förslag om ytteriigare utgiftsökningarförts fram, och i flera fall även bifallits. Minförhoppning är alltså nu att de formuleringar som finns i utskottsbetänkandetom stor restriktivitet - och för den delen gärna också vårens formuleringar ommycket stor restriktivitet - skall prägla inte bara regeringens hantering utanockså hantering av del kommande budgetförslaget. Det behövs förvissomycket stor restriktivitet om vi skall få balans i den svenska ekonomin. Denekonomiska politiken m. m. Jag kan inte neka mig det tvivelaktiga nöjet attläsa innantill ur ett opus som jag har framför mig och som lyder så här: "Undersocialdemokratisk ledning har den svenska ekonomin förstärkts och utvecklatskraftigt. Vårt land kännetecknas av en hög sysselsättning, effektivproduktion, stora investeringar, sunda statsfinanser och i internationelljämförelse måttlig prisstegringstakt. Den svenska ekonomin är stark." Dettavar den beskrivning av vårt ekonomiska läge som vi fick av socialdemokraternaden , således efter valet. Undra på alt manär skeptisk emot de uttalanden som man hör från oppositionspartietsocialdemokraterna! Om de kunde säga detta , då kan deju säga ungefär vad som helst och då kan de kasta ur sig sådana påståenden sombl. a. -som annars brukar vara sansad och måttfull - har gjort idebatten här . Inte vittnar den deklaration jag citerade om klarsynthet,och inte vittnar den om någon vilja att redovisa faktiska ekonomiskaläge eller att teckna en riktig bild av den situation som vi befann oss i! Jagtycker att socialdemokraterna mot bakgrund av detta aktstycke borde varaförsiktiga och inte använda alltför stora ord. Nisom satt i regeringen visste ju trots allt hur ekonomiskaläge var beskaffat. Före valet hade ni haft upprepade uppvaktningar frånvarven, från stålindustrin och från Statsföretag, Ni visste att då behövde nära för att inte bli tvungetatt gå i likvidation. Ändå presenterade ni en skönmålning av detta slag! Närsocialdemokraterna kan avlägsna sig så från verklighetens värid, då undrar manlitet vart ansvarskänslan i ett parti som styrt har tagitvägen. Och det var trots allt den verklighetens värld som de tre borgerligapartierna fick ta över och försöka göra det bästa av. HerrGunnar Sträng har upprepat sitt avståndstagande från devalveringsåtgärderna.Han har inte ens lämnat det halva medgivande som gjorde närdenne sade att devalveringen nu är Denekonomiska politiken m. m. genomförd, och att vi däfår leva med den och göra det bästa möjliga av situationen. fortsätteratt förneka att de kronjusteringar som gjorts helt enkelt var ofrånkomliga. Hansade att devalveringar hade varit onödiga med den politik socialdemokraternaför. Menhar glömt bort att befannsig mitt uppe i en valutakris och att den svenska valutareserven då tömdes påen tredjedel av sitt innehåll? Har han glömt bort att det första den nyaregeringen fick göra var att acceptera att diskontot höjdes med ett parprocent, att vi fick vidta ytterligare kre-diiålstramande åtgärder och att jagfick resa ner till efter det alt regeringen hade bildats föratt genomföra en nedskrivning av den svenska kronan? Socialdemokraternaskyller allting på oss, men alt jag bara efter det att regeringen hadetillträtt tvingades resa ner till och genomföra en devalvering kanman väl i rimlighetens namn inte anklaga den nuvarande regeringen för. Tyskarnahade tvingats till siödköp som var väldigt besväriiga fördem, och det var närmast ett krav från deras sida att dessa åtgärder skullegenomföras. Jag upprepar att jag tycker att man mot denna bakgrund bör varaförsiktig med att använda stora ord. Vilkenpolitik skulle då ha kunnat förebygga den åtgärden eller andra liknandekronjusteringar? Vi har , trots upprepade förfrågningar och krav, intefått besked frän socialdemokraterna om vilken annoriunda politik de skulle hafört för alt förebygga konsekvenserna av utsatta och försämradekonkurrensläge och att förebygga att vi föriorade marknadsandelar på löpandeband, att vi fick den bytesbalansbrisl som vi lever med och att redannär regeringen tillträdde tvingats att under loppet av låna i mnt tal 20miljarder kronor utomlands. Del var ju inte vi som började med upplåningen,, utan det var ni. Det var vi som fick överta den påbörjadeskuldbördan och leva vidare i den situation som landet befann sig i. Idebatten före middagspausen sade att den nya regeringensavgörande och grundläggande tema är att angripa kostnadsstegringarna, altpåstå att har haft och har ett för högt kostnadsläge. Ja, det är rätt,det har vi påstått. Just den sidan har vi bekämpat genom den ekonomiska politiksom vi har fört. När vi kom i regeringsställning var just ett av degrundläggande problemen alltför höga kostnadsläge i förhållande tillomväriden. Den sammanlagda effekten av arbetsgivaravgifter,arbetskraftskostnader och annat gjorde att föriorade marknadsandelar pålöpande band. Får jag påminna om att arbetskraftskostnaderna iSverige ökade med omkring 45 96, medan motsvarande ökning iVästtyskland låg på bara 15 96. Före devalveringsåtgärderna låg Sverigesrelativa kostnader per producerad enhet i runda tal 26 96 Över . Det är alltså inte märkligt att vi inte kan sälja våra produkter påutlandsmarknaden när vi befinner oss i ett sådant underläge. mot den bakgrunden intemärkligt att svenska företag går omkull och inte klarar sig mot utländskaföretag som säljer sina produkter billigare här hemma. ErikLundberg, som ibland brukar vara föremål för debatt här i kammaren, har sagtatt den debatt som innebär att man bagatelliserar, förringar eller helt enkeltförnekar kostnadslägets betydelse för svensk ekonomi är "en debatt påbotlennivå". Jag tycker det är beklagligt att min kloke motståndare - omjag får använda del uttrycket på fullt allvar - går ned på bottennivå och stårhär i kammaren och förnekar att ett av de avgörande problemen för Sverigesmöjligheter att få balans i sin ekonomi är just den utomordentligt snabbakostnadsutveckling som drabbade oss så hårt 1975 och 1976. Det är ett centraltproblem för regeringen att hantera. Jaghar framför mig en tablå över utvecklingen i några länder under dessa år, ochSverige ligger i täten. Om vi sätter index till 1974, så låg Sverige1975 pä 123 och 1976 på 143. Motsvarande siffror för är 106 förbåda åren och för 118 resp. 113. De länder som ligger närmast oss i denhär negativa tabellen är och . Som bekant har just de länderna f.n. i stort sett samma problem som vi hade i valutahänseende. GunnarSträng läser väl flitigt tidningar, som vi alla tvingas till, och det är ingentillfällighet att diskussionen om den norska och danska kronans liksom denfinska markens ställning debatteras just . Imin tablå anges att under de nämnda åren i marknadsandelar föriorade 12,596. Närmast oss negativt sett ligger med 8 96. Därefter kommer Förentastaterna med 6,5 96 och med 5,5 96. Länder som , ,osv. ökade sina marknadsandelar under dessa år. Lånen utomlands uppgicksom sagt till , därför att på grund avsina höga kostnader hade föriorat konkurrenskraft och till följd däravmarknadsandelar. Det är mot den bakgrunden man skall bedöma dedevalveringsåtgärder som vi har vidtagit. Eftersomtiden nu är ute, herr talman och , skall jag be att få kommatillbaka och redovisa vad som skett efter den första nedskrivningen av densvenska kronkursen. Denekonomiska politiken m. in. () kortgenmäle: underkände min historieskrivning när det gäller 1975 årsavtalsuppgörelse. 1mitt anförande lät jag regeringen och den alltför optimistiska företagsamhetendela ansvaret för den för höga lönekostnadsutvecklingen . Jagvidhåller den bedömningen. Faktavar följande: var man i fråga om den privata sektorn mycket nära attgöra upp på ettårsbasis. Regeringen ville emellertid -det vet bra som jag - ha en tvåårig uppgörelse för att i lugn ochro kunna diskutera valet. Denekonomiska politiken m. m. man den offentliga sektorngä före och göra upp på tvåårsbasis. Tvåårsuppgörelsenvar till stor del en låglönesatsning. Att den slutliga lönekostnadsökningen förde två åren kom att hamna på ca 45 96 berodde inte minst på en kraftiglöneglidning, vilket visar att ingendera av arbetsmarknadens parter villeacceptera en så snabb löneutjämning. GunnarSträng underkände också den höga löneutvecklingens betydelse för våra minskademarknadsandelar och varnade i sitt anförande även för hansekonomiska rådgivare. Jag har kanske anledning att returnera bollen genom attapropå den höga lönekostnadsutvecklingen citera två framståendesocialdemokratiska ekonomer. Så här skrev för någon tidsedan: "Enfemlioprocentig lönehöjning för de stora grupperna ärfrån internationell konkurrenssynpunkt så nära ett ekonomiskt harakiri man kankomma. Skall vi återvinna den ekonomiska hälsan är en stark återhållsamhet iinkomstkraven ett helt nödvändigt krav ." Ochså här skrev professorn och socialdemokraten för ett par månadersedan: "De omedelbara orsakerna till de aktuella ekonomiska problemen iSverige är välkända och belagda bland sakkunniga bedömare: denlångvariga internationella lågkonjunkturen och det inhemska kostnadslägetfrämst lönekostnadsexplosion med ca 40 96." "Manblir deprimerad när fackliga och politiska debattörer förnekar det försakkunniga uppenbara: att har ett allvarligt kostnadsproblem somäventyrar sysselsättningen." Omnu inte dessa två herrar är rådgivare - sådana gissar jag althan inte anser sig behöva hålla sig med - så låt mig avslutningsvis våga påståatt har anledning att säga som den franske tänkaren : Gudhjälpe mig för mina vänner, med mina fiender står jag mig gott! Detta, herrtalman, sagt utan någon som helst sidovördnad för ekonomiministern, som enligtsin vana gjort en fin debatt. () kortgenmäle: Jag har en känsla av att med litet blandade känslor taremot berömmet från . Är man så gammal i gamet och rutineradkan man ju uppträda i egna kläder -jag ger det erkännandet. Hanbehöver ingen hjälp, menar jag. Närdet sedan är fråga om att jag skall be bevara mig för mina vänner, skullejag kanske vilja förbehålla mig rätten att själv avgöra vilka som är minaspeciella vänner. Av de båda nämnda kronvittnena och Adler-Karlssonkänner jag den ene. Han har faktiskt varit rådgivare till mig,eftersom han har tillhört det ekonomiska planeringsrådet. Jag har lyssnat påhonom när jag har tyckt att han har haft kloka råd att ge, och jag har låtitbli att lyssna när jag har tyckt att han inte har haft det.Jag gissar att varie minister som skall ha ansvaret mot publiken bör följa denmetoden. Självfalletskall inte fatta mig så att jag skulle säga att ett fullkomligtstillastående på skattefronten skulle vara hälsosamt för avtalsrörelsen. Jag ärmedveten om att som det hela har utvecklat sig är det nödvändigt att kombineraavtalsrörelsen med skatteförslag, och det förslår nog också. Äandra sidan är del förslag som har lagt inte det riktigaförslaget, om man vill använda skattepolitiken som den medhjälpare ilönerörelsen som jag anser att den skall vara. Då får man göra ett förslag somär likartat förslaget i den reservation som har fogats till skatteutskottetsbetänkande nr 14. Som det nu är tvingar man den stora löntagarorganisationenatt ställa extra löneanspåk för de lägre betalda löntagargrupperna. Tyvärr ärdessa till finnandes på områden där svårigheter föreligger attbetala, och det kan medföra specifika komplikationer i avtalsrörelsen. Denbeskrivning av vårt ekonomiska läge som socialdemokraterna gav i oktober 1976och som citerade är i och för sig inte felaktig. Det var innanherrarna hade salt sig ned att hanlera ekonomin - man kan ju se det mot denbakgrunden också: säger: "Ni hade NJA-problemet, ni hadevarven." Vi har dragits med dessa specialproblem . Jagingrep första gången i varvens problem 1948, och de gav oss en kroniskhuvudvärk . Och NJA:s utveckling känner till. Den kom inte som någon överraskning. Därför kan man inte sätta debåda frågorna i motsats till den allmänna deklaration som gjordes från mittpartis sida och som fångade in hela bilden av näringslivet och utvecklingen ivärt land. Jagvill påminna om - ifall vi nu skall växla några ord till omdevalveringen - att under min långa tid som finansminister bevittnade jagdevalveringar i andra nationer runt omkring . Det var många gångerdiskussioner om huruvida vi skulle följa med. Vi hade enriksbanksledning som tänkte likadant som den socialdemokratiskefinansministern och regeringen i övrigt. Och vi sade nej därför att sådana härhistorier går över om man är tillräckligt kallblodig och har en rimligförsvarsmöjlighet i en hygglig valutareserv. Och det har vi haft. Jag var mednär devalverade 1967, när devalverade, när gick"floating" - när kursen fick vara vad den blev. Vid alla dessatillfällen diskuterades om skulle följa med. Del var enenergisk intervention från vissa läger i samhället för att vi skulle följa med,men den gamla regeringen motsatte sig detta och överlevde ganska väl och slappatt devalvera. Jaghar tidigare talat om för att det är skillnad på lån och lån. Visstvar den här nationen belastad med utlandslån på 20 miljarder när ni tog över,men det var pengar som praktiskt taget till finansierade enutbyggnad av svenskt näringsliv. Om jag inte minns fel var inne pådetta i sitt förmiddagstal och var då överens med mig om alt sådana lån som isjälva verket är själv- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. finansierande kan manacceptera i rimlig utsträckning. Men skillnaden är alt nu lånar vi föratt klara underskottet i den svenska budgeten och har hunnit med attlåna inte mindre än 8 000 ä 9 000 miljoner för att klara statens löpandeutgifter. Det är där, herr talman, som den stora skillnaden i lånen liggerDetta får lov all försöka tänka på. Lånar han på samma premissersom jag lånade på skall jag inte kritisera honom. Men går man ul och lånar föratt klara folkpensioner, försvarsulgifter och slalstjänariöner, då är man utepå fariiga vägar. Jag fäste mig vid beskrivning av hur han behandlar sinaexperter i ekonomiska planeringsrådet, bl. Han lyssnar tilldem när han tycker att råden är kloka. Han lyssnar inte på dem när han tyckeratt råden inte är kloka. Det där låter väldigt bestickande, om man bortser frånatt experternas uppgift bl. a. är att tala om vilka råd som är kloka. MenGunnar Sträng tycker alltid att han är klokare än alla andra, och då går detsom det går - då säger man vad man säger i debatten. En klok finansministereller en klok ekonomiminister skall ju ha e.>cperter som förmår all ge ävenråd som de vet att mottagaren, åtminstone från början, ogillar. Men så vartydligen pä inte beredd att ta experternas råd. GunnarSträng säger all man under hans lid som finansminister devalverade bara enenda gång. Den svenska kronans värde förändrades : 1946,1949, I97I, , , och ,just som vi hade trätt till. Sedansäger att han hade en riksbanksledning som tänkte somhan och regeringen gjorde. Jag förmodar att tänker på KristerWickman, som ju inte fick lov av socialdemokraterna att vara kvar längre somriksbankschef Han var faktiskt riksbankschef när den första devalveringen undervår tid gjordes. Han och jag reste tillsammans ned till , och han stodbakom del beslut som vi då fattade. Han ansåg alltså att detta var nödvändigt iden situation vari befann sig efter socialdemokraternas styre. Detär skillnad på lån och lån, säger . Det var ju en bekant romerskkejsare, , som sade alt pengar luktar inte - det avgörande är vadpengarna används till. låg de svenska bruttoinvesteringarna under noll,. Vi lånade alltså till konsumtion del året, och vi lånarfortfarande i stor utsträckning till konsumtion. Jag tycker att det är likafel som tycker, all vi skall behöva göra del. Men vi gör detverkligen inte frivilligt. Vi gör det därför att den politik som vi ärvt är somden är. Del är den politiken vi måste lägga om på olika sätt och med olikamedel. Sedantill augustidevalveringen, som gjorde gällandevar, i varje fall delvis, "frampratad". Jag tror inte att GunnarSträng - nu säger jag som han själv brukar göra - som en klok kari tror på det där, inteett skvatt! Avgörande för omväridens bedömning är det kostnadsläge och delprisläge som de olika länderna kan läsa sig till. Avgörande är inte vad den enaeller den andra kan ha sagt. Som bekant kom de första påfrestningarna på densvenska valutan efter del att avtalen på arbetsmarknaden hadeträffats . Del var då de stora beloppen började rinna ut urSverige, därför att man utomlands ansåg alt avtalsrörelsen hade slutat pä enför hög nivå i förhållande till vad den svenska ekonomin tålde. Om sedan endel ekonomers och tidningsmäns uttalanden kan ha haft någon inverkan måste detha varit en utomordentligt begränsad sådan. Däremotkan jag mycket väl tänka mig att vad den förutvarande finansministern, den dåvarandeoch nuvarande ledamoten av riksbanksfullmäktige, som har tystnadsplikt, sägerhär i kan ha spelat en viss roll. Och stod här i och frågade: När kommer nästa devalvering?Sådant kan spela en roll. Jag tror det inte själv, men om några uttalanden kanspela en roll, så spelar uttalanden av ledamoten av riksbanksfullmäktige, förutvarandefinansministern , en större roll än andras eventuellauttalanden i del ena eller andra sammanhanget. Utströmning-en av valuta pågicki månad, innan jag hade gjort det uttalande som -försiktigt nu - vill göra gällande skulle ha haft någon betydelse för vad somfaktiskt hände. Jag bestrider kategoriskt alt jag själv skulle ha gjort ettuttalande som kunde leda till de slutsatser som vill antyda - jagsäger antyda. Inte ens hypotetiskt kunde mitt uttalande tolkas på det sättet.Jag undrar om egentligen vet vad jag sade. Mitt uttalande blevdessutom bekant först , och påfrestningen på den svenskakronan började och fortsatte under hela . Vadsom däremot kan ha spelat en roll, om man över huvud taget skall bry sig omsädana här uttalanden, är påstående att jag skulle haantytt att en devalvering var förestående, vilket jag alltså inte hade gjort -inte ens hypotetiskt, jag upprepar det. Sedan har den här debatten omdevalveringen fortsatt i cirkulärartiklar från det socialdemokratiskapartiet i olika tidningsalster. Delta är inte bra, även om jag, som jag sadeför , inte tror att det spelar så stor roll vad den ena ellerandra säger. Omväridens människor och den svenska industrin gör sina egnabedömningar och kan nog utan pekpinnar från det ena eller andra hållet självaklara upp problemen. Sedannoterade jag efter inlägg och efter det att vi fått dessaupprepade krav från socialdemokraternas sida på stramhet -åtstramning och äteråtstramning - att plötsligt med ett citat från en ekonom som haninte namngav - var det ? - plötsligt sjöng den expansivapolitikens lov.