prot · G109111 · 1977-12-31 00:00:00 — Men1977 hade situalionen förändrals, induslrins bedömningar för framliden likaså.De lidigare oplimisliska produktionsplanerna följdes av en djup pessimism.Funderingarna på nyrekrytering efterföljdes av deklarationer av slagetpermitleringar och avsked av den befintliga arbetskraften, och den Handelsstålsindu -strin, m. m. Handelsstålsindu-strin, m. m. senaresituationen är väl i allt väsentligt för handen även när man just nu gör enavstämning av handelsslålsinduslrins läge. Jaghar med det här bara velat understryka all erfarenhetsmässigt vel vi allefterfrågan på handelsslålsinduslrins produkier skiftar i tiden och medkonjunkturerna. Jag har haft möjligheter under del senasie halvåret altpersonligen överiägga med driftsledningarna inom de stora handelsslålsförelagen,och jag kan väl avslöja att ett par av dem är långt ifrån så pessimistiska om1980-lalets utveckling som jag lycker framgått av en del inlägg här . tarvas en radikal strukturplanering, del tarvas samordning av resursernaoch en modernisering av induslriapparaien. Vi behöver produk-tivitetsmässigtkomma i vaoe fall i närheten av våra konkurrenter i omvärlden, och jag menarall vi har alla praktiska möjligheter att med gemensamma ansträngningar kommaett långt stycke på vägen dit. Delså ofta framförda argumenlel om svårighelerna för vår handelsstålsindustri allhävda sig internationellt brukar byggas upp med olika jämförelseromarbelslönekosl naderna. Man säger all där är vi i vårt land svårt handikappade.Del håller nu inte streck vid ell närmare studium av den här induslrinsinternationella löneläge. Den direkta arbetskraftskostnaden inomhandelsstålverken svarar för 24 "j av den totala kostnaden -jag baserarmig nu på den myckel officiella utredningsom vi tog del av under föregåendeår-och utgör således en förhållandevis rimlig del av branschens totalakosinader, exklusive kapitalkostnader. malmbaserade verken är råvarukostnaden av den totala kostnaden.Energikostnaden ligger på 20 Vn i de malmbaserade verken och skiljer sigsåledes inte nämnvärt från arbetskraftskostnadens del i produk-lionsproces.sen.Arbetskostnadens relativt underordnade betydelse understryks ytterligare avden i handelssiålsuiredningen offentliggjorda redovisningen av lönekostnadernai de stålproducerande länderna. Där läser vi all del är i som järn- och stålarbetarnahar de högsta lönerna. kommer visserligen som nr 2 men skiljer sig intenämnvärt ul från lönelägel i de koniineniala handelsstålverken. Jag tror jagkan säga an med den uiveckling man har kunnal uiläsa i - det ärden slorakonkurrenien - är lönema i de japanska slålverken numera inie på någolavgörande säll lägre än i de europeiska nationerna. Mankan göra ett undantag för , där löneläget är exceptionellt lågt, men delspelar nu inte någon nämnvärd roll för näringen och för industrinsförutsättningar-jag tror det var som berörde hur illa del ärställt lör järn- och stålindustrin i . Samordningenav handelsstälsindustrin har i propositionen 87 tagit ett beaktansviirt slegmol målel genom lillkomsien av del nya föreiagel , Svenskt Stål AB.Tillkomsten härav är resullal av elt långt utredningsarbete, från böoan -manfinner del om man forskar i hävderna-initierat av 1973,vidarefört vid tillkomsten av slålbranschrådel 1974, för atl 1976 manifesterasi den av förre industriministern lillsalla ulredningen omhandelsslålsinduslrins framlida uiveckling och slruklur. Efter utredningsarbetets fullföljande har enintensiv förhandlingsverk-samhel ägt rum under industridepartementets ledning,och i det förhandlingsarbetet har de fackliga organisationerna deltagit viasina representanter. De har haft åtskilligt atl anföra emolförhandlingsresultatet, det berjag att fö understryka. Del har inte kommit frami de tidigare inläggen. Men i ett avseende har de inte protesterat, nämligenmot del önskvärda i att komma fram till del gemensamma stålföretaget. Defackliga organisationerna och de anställda över hela linjen är positivt inställdatill tillkomst. Från oppositionens sida ställer vi oss alltså eniga medregeringen om nödvändigheten av alt kom lill. Sammanföringenav de tre stora handelsstälverken i värt land är, som jag ser det, en praktiskförutsättning för all näringen dels skall kunna arbeta vidare, dels ha godautsikter alt arbeta pä elt slagkraftigt och konkurrenskraftigl sätt. Efterdel erkännandet när det gäller tillkomst måste jag dock tillkännage minkritik mol innehållet i den uppgörelse som via konsortialavtal ochbolagsbildningsavtal nu serveras oss i propositionen 87. De tre parterna, delstatliga NJA och de privatägda och ,går in i företagel med sina enheter som apportegendom och värderade lill sammabelopp, 700 milj. kr. var och en. Naturligtvis är denna grova värdering ettenkelt uttryck för ett praktiskt sätt atl hantera företagen vid en gemensambolagsbildning, varför jag inte skall orda mera om detta. Nubehöver emellertid bolaget en förstärkning av aktiekapitalet från 1 500miljoner lill 2 miljarder. Det blir här staten som via Statsföretag tecknar denya aktierna, värda 500 miljoner, och tillför reservfonden ytterligare 200miljoner efter samma modell som vid den ursprungliga insatsen. Aktie- och ägarfördelningenskulle då innebära ett hälftenbruk mellan staten å ena sidan och de privataaktieägarna å andra sidan. Nuär emellertid situationen den atl har man realistiskt altse i ögonen stora förluster för det nybildade företaget. Uppgörelsen innebärsåledes atl staten går in med rekonstruktionslån på 1 800 miljoner. Detta länkan under vissa omständigheter avskrivas. Jag är övertygad om att den fråganblir aktuell, varför rekonstruktionslånet i större eller mindre utsträckning kanbetraktas som ett rent statsbidrag. Föratt möjliggöra för bolaget nödvändiga investeringsprogram lämnar staten vidareett strukturiån på 1,3 miljarder pä generösa villkor. Slutresultatet ärsåledes all av de båda parterna, staten å ena sidan och de privata förelagen åden andra, gör staten ensidiga åtaganden pä en kapitalinsats värderad till 3,1miljarder som är nödvändig för verksamhetens fortsättning. Tilldetta kommer, som det har sagts tidigare i debatten, inlösen med 400 miljonerför järnvägsföretaget , i dagslägel en klart föriusiförelag som man befriarGränges ifrån. Somförhandlingsprodukt är denna uppgörelse otillfredsställande. Sverigesskattebetalare skall ensamma ta bördan av den finansiella rekonstruktionen. Handelsstålsindu-strin, m. m. 5Riksdagens proiokoll 1977/78:111-112 Handelsstålsindu -strin, m. m. medan de privaiaaktieägarna här inte drabbas av några ekonomiska pålagor. Man kan visserligenfrån de privata aktieägarnas sida hänvisa lill atl man överiämnat företagen meddet substansvärde det innebär. Om emellertid -vilket i själva verket är fallel- dessa företag vid samordningen är klara förlustföretag i avseende på sinjärn- och stålhantering, och del för de båda privaia företagens övrigaverksamhet således kan betraktas såsom en lättnad, en befrielse, all bli av medjärn- och stälhanteringen, då blir del ju mer eller mindre en leoretiskdiskussion om detta substansvärde egentligen är ett värde, om de privataanläggningarna, som situationen ser ut , skall ges ett egentligt reelltinnehåll värdemässigt. Anläggningarna har naturligtvis kostat mer än 700miljoner - del är jag beredd all erkänna. Men i affärsväriden och i delekonomiska livet är det ju inte detta som är avgörande, när man köper ochsäljer företag, utan det är avkastningsvärdel, bedömningen av hurdant del är , hurdanl del kan tänkas bli, vilka resurser som kommer att krävas. Detla ärhela tiden del primära och dominanta. Enrimlig lösning, som jag vill betrakta som en minimilösning, borde ha inneburitall förslagsvis 1 miljard av rekonstruktionslänet hade fått formen av ettägartillskott med motsvarande ökning av aktiekapitalet. Därmed skulleägarfördelningen mellan de båda parterna ha givit ell rikligare uttryck förresp. Var man än ser sig om i affärslivet finner man allägarinnehavel ärett uttryck för resp. ekonomiska insatser, men i del här falletär det definitivt inte så. Nuhar del här också sin finansiella betydelse när del , som vi räknarmed, gäller utdelningar och vinstfördelning. Att dela vinsterna lika när denena parlen tagit på sig en så dominerande del av de ekonomiska insatserna ochpåfrestningarna kan svåriigen betecknas som ett rättvisande utslag av de fördaförhandlingarna. Dethär harju varil föremål för en ganska ingående diskussion lidigare . Jagskulle avslutningsvis på denna punkt vilja säga atl staten hade egentligen dengoda förhandlingssitsen vid denna förhandling. Från den utgångspunkten ärförhandlingsresultatet dåligt. Ensamt hade i vaoe fall ett av de här företagenknappast kunnat överleva med sin handels- och stålsida så särdeles mångamånader till. För båda företagen var de här avsnitten av verksamheten någonlingav en ekonomisk blödarsjuka. Staten sall under dessa förhållanden med de godaförhandlingskorten, och regeringen har enligt min mening varit förtillmötesgående, någonting som jag inte skall spekulera över. Möjligen kan mansäga atl blodet är tjockare än vattnet - vad vel jag. Men jag kan för min delinte se det här resultatet som elt riktigt ullryck för en reguljär förhandlingi en viktig ekonomisk fråga. 1den socialdemokratiska reservationen har frågan uppmärksammats, och vi harbetecknat den som en uppgörelse som strider mot sunda affärsprinciper. Närnu efter dagens beslul i kan lillsalla sin slyrelse och la ilumed sin verksamhei, så vilar på bolagel en stor och ansvarsfy lid uppgift allföra verkel i hamn. Jag är medvelen om alla de svårigheler som uppslår nar treföretag, vart och ell präglat av sin ort och präglat av sin speciella produktionsuppläggning,skall förenas till elt enda förelag med gemensam ledning och gemensamproduktionsuppläggning. Har involveras ortsintressen, kommunala intressen ochnaturiiglvis lokala fackliga intressen, och vid första påseende kan det synassom om dessa intressen i vissa fall skulle vara rätt svårförenliga. Den endamöjligheten att lösa problemet är, som jag ser det, att det sker i samförståndmed de anställda och de kommunalt ansvariga. Föratt detla skall lyckas tarvasdet framför allt en nära kontakt mellan det nya bolagets ledning,orlsinlressena och de kommunala intressena samt en direkt representation för deanställda på de olika platserna. har de anställda sin representation istyrelsen, och i den mån jag har haft möjlighet att träffa dem personligenharjag väl fått intrycket alt del är folk som kan tala och svara för sinaintressen. Jag tror inte man skall utgå från alt de anställdas intressen härsäljs för en grynvälling i de fortgående diskussionerna inom styrelsen i . ut med ett antal anställda på totalt 17 000-18 000 personer.Indirekt är del ytlerligare ett par tusen, om jag, och det ärju riktigt, tillde mellansvenska stålverken lägger de mellansvenska gruvorna. Redannu lalar man om önskvärdheten av att vid en kommande enhetlig strukturering avverksamheten minska arbetsstyrkan med i runt tal 4 000 personer. Enligt minoförgripliga mening är det för tidigt att fixera sig vid denna siffra. Fråganhänger samman med vad det finns för möjligheter till en allmän expansion avverksamheten i dess nya och mera funktionella form. Vidare hänger det ihop medi vilken takt man kan bygga ut förädlingsprocessen. Det nya förelaget ärsjälvfallet inte bundet vid att köra i de gamla hjulspåren, ulan har att prövanya uppslag och idéer i fråga om produktions-sortiment och dess ytterligareförädling. Att det finns sädana uppslag torde redan nu vara ett faktum, omerforderiig utbyggnad enligt planerna - och gärna enligt nya planer - kommertill stånd. Jagmenar att vi har rätt att ställa anspråk på del här företagel, om vi tror pådet. Och det gör vi, för annars skulle inte denna kammare vara beredd att satsa3,plus själva apportegendomen. Vi har anledning att tro påföretaget, och därför har vi också anledning att ha anspråk pä en expansion ifortsättningen. Representanterför branschen, i den mån jag har haft tillfälle att personligen tala med sädanaunder det senasie halvåret, har, som jag sade, varit ganska välgörandeoptimistiska beträffande näringens förutsättningar , om man för denrätta strukturen och anpassningen. Skulledet emellertid trots alla energiska ansträngningar när det gällervidareförädling och expansion bli folk över, lar jag för givet alt omställningsprocessenhanteras med erforderlig aktsamhet och erforderligt hänsynstagande till deanställda. Det nya får inte starta sin verksamhet med ett dåligt ryktevisavi sina anställda. Även om det kostar pengar att leva upp till en godtagbaranpassningspolitik, får bolaget la dessa kostnader. Med de starkasamhällsinslag som verksamheten har får de gamla, Iraditionellavinstmaximeringsprinciperna finna sig i en kompromiss med de principer somansvaret för de anställda, sett från samhällssynpunki, kan innebära. Handelsstålsindu-strin, m. m. Handelsstålsindu -strin, m. m. satsar dessa stora belopp, därför all vi tror på . Vihar råd alt anständigt hantera de människor som är involverade i denna fråga. Vid sidan av det stora företagel ligger sedan en radsmärre handelsstålverk,enligt propositionen 8 stycken med närmare 4 000anställda. Företrädare för de ifrågavarande orterna kommer, om jag har förståtttalarlistan rätt, att längre fram i debatten närmare beröra de speciellafrågorna för de specifika orterna. Jag är medveten om den oro som redan hartagit sig ullryck i dessa smärre handelsstålverk och inom ortsbefolkningeninför känslan av all ha kommit på den överblivna kartan, där staten nu går införatt rädda handelsstålsproduktionen i vårt land. Naturligtvis får så inte blifallel. Vi har ju med tillfredsställelse konstaterat atl f d. riksdagsmannen,och Metall-ordföranden har regeringens uppdrag attinventera problemen och komma med förslag om hur de smärrehandels-stålsföretagen eventuellt skall inordnas eller beträffande produktioneneventuellt samordnas med den allmänna planering och framtidsinriktning som vihar anledning att begära närdet gäller handelsstålels utveckling i värt land.Här förväntar vi oss ett resultat och naturligtvis elt förslagfrån regeringens sida. 1 de enskilda fallen är problemen speciellt ömtåliga, dädet ofta gäller företag som är sä dominanta pä sin ort att del därestverksamheten icke fortsätter enkelt uttryckt kan betyda bruksortens undergångoch ödeläggelse. När det gäller de smärre handelsstälverken kommer desamhälleliga bedöm ningarna in i exklusiv grad, och jag föreställer mig allregeringen är helt medvelen härom och är beredd alt hanlera frågorna med hänsynhärtill. Vi ser gruvindustrins problem som elt integrerande problem medhandelsslålsinduslrins sanering och upprustning. Vi haren handelsslälsproduktion häri landet som motsvararungefär av vad nationen konsumerar i form av handelssiål. Så var delåtminstone 1976. Vår egen andel av vår konsumtion av handelssiål har sedansjunkit ytterligare. För dagen har vi en import av denna vara som stannar vid61.5 %. Här upplever vi nu hur den industrialiserade västvärldenoch också vi möter en import från iredje världens nationer och därmed ocksåställs inför allvarliga problem i avseende på järn- och siälii'l\crkningensframlid. Då dessa basindustrier haren så strategisk betydelse vid alla tilHalien-jag har sagt del lidigare - i fred och i ofred för nationerna, har detla påsista tiden föranlett vissa försvarsaltityder från de ulanförståendeindustriländerna. Såväl som de nio EG-staterna försvarar sig mot dennadumping-import med hänsyn lill intresset av atl bibehålla en egen industri. Jaghar sagt, och jag tillåter mig att upprepa det: Vi kan inte stå medöppna armar och ta emot den lågprisimport utifrån som ökar i takt med attövriga industrinationer i och försvarar sin egen tillverkning.Del är angeläget all vi hela liden uppehåller den kontroll vi behöver överimportens utveckling. Jag har, herr talman, med della relativt begränsade inläggvelat framföra några av de mera allmänna och grundläggande funderingarna kringproblemet. Jag skall sluta med ett enda inlägg, som kan ha karaktären av en Jaglyssnade med en viss förvåning på diskussionen om vem som kom först medStålverk 80 och vem som vidhåller atl man skall arbeta med delta. Frågangäller alltså, säger de borgerliga representanterna, vem som vågar hävdaatl del finns en vettig tanke i en utbyggnad av metallurgin uppe i . Jaghar i min handen intressant promemoria-eller lål mig för alt vara artig kalladen ell dokument - nämligen regeringsförklaringen, avlämnad en av de förstadagarna av den nu sittande regeringen. Där framhålls dellängst ned på en sida: "i skall byggas ul lill ett metallurgiskt centrum." Skullevi inte med den deklarationen kunna avstå frän att ifrägasälla varandraslidigare uttalanden eller goda vilja när det gäller utbyggnaden av 80eller-om man vill kalladel sä-ell melallurgiskl centrum? I del länga loppet ochi framtidsperspektivet är vi på denna punkt glädjande nog eniga mellanregeringen och oppositionen. Handelsstålsindu -strin, m. m. IndustriministernNILS ÅSLING, som meddelat alt han i samband med behandlingen av detla ärendeämnade besvara (vpk) anmäldainterpellation, 1977/78:21, om stålpoliliken, erhöll ordet och anförde: Med förslaget om bildandet av , , har regeringengenomfört en genomgripande strukturförändring i vårt lands stålindustri. Det ärelt ofrånkomligt steg med hänsyn till branschens utveckling ocksåinternationellt. Del har omvittnats av flera talare här . Förslaget är ennödvändighet finansiellt, kommersiellt och pä sikt även tekniskt. Det är engenomgripande rekonstruktion av de tre dominerande handelsslålsförelagen. Jagnoterar med tillfredsställelse atl elt enigt näringsulskott stöder regeringensförslag till bildande av detla bolag och även vår hemställan om medel för allgenomföra denna väsentliga strukturralionalisering. Jag nolerar också attGunnar Sträng har betonat enigheten i den stora centrala frågan. Jag harockså noterat atl han säger sig tro pä företaget och dess framtid. Även i detavseendet är alltså oppositionen enig med regeringen i sin bedömning. Imotioner har såväl socialdemokraterna som vpk framfört kritik mot denförhandlingsuppgörelse som ligger lill grund för den här bolagsbildningen. Denkritiken har tidigare i debatten utvecklats härifrån talarstolen. Man har ocksåframfört viss kritik mot den av regeringen förda stålpolitiken i allmänhet. Jagvill beröra någol av den kritik som har framförts och redogöra för deöverväganden som har legat till grund för regeringens förslag i frågan. Världensstålindustri har drabbats av en vikande efterfråganoch därmed slora och växande avsättningssvårigheter. Den svenska ochvästeuropeiska stålindustrin, dvs. industrin i de traditio- Handelsstålsindu -strin, m. m. nellaslålnationerna, har fått möta en hård konkurrens från nya stålproducerandeländer. De nya stålproducerande länderna har fördelar gentemot de äldreindustriländerna, både genom modernare produktionsutrustning och genom lägreproduktionskostnader. Densvenska handelsstälsindustrin måsle i denna situation anpassas efter de rådandeliksom de förväntade framtida förutsättningarna. Det ärden reella bakgrundenlill de åtgärder vi här diskuterar. Våren1977 presenterade handelssiålsuiredningen sitt betänkande. Utredningen bedömdeall handelsslålsbranschen i för framtiden måste inrikta sin avsättningpä hemmamarknaden. Utredningen fann dessutom att det krävdes en betydandestrukturomvandling i branschen för att den skulle kunna bibehålla och stärkakonkurrenskraften även på denna marknad. Jag delar naturligtvis utredningensslutsats i fråga om behovet av en strukturomvandling i den svenskahandelsstälsindustrin. Med detla villjag emellertid inte ta ställning till dekonkreta förslag om produktionsuppdelning mellan olika enheter som utredningenhar framfört. Jag finner att bedömningen om produktionsinriktningen ochinvesteringarna måstegörasav branschen själv, dvs. av företag och anställda isamverkan. Atl samhällsorganen måste medverka i denna process är emellertidnödvändigl för att säkerställa att omvandlingen sker i för samhället acceptablaformer. På olika sätt har regeringen skapat instrument för att tillgodose dessakrav. Bildandelav detta nya handelsslålsföretag får betraktas som ett första steg i dennastrukturomvandlingsprocess. Dethar framförts krav på att bolaget skulle vara helstatligt eller att statenskulle ha större ägarandel än halva aktiekapitalet. har nyssvaril inne på den tanken, även om jag kunde notera alt det inte var någraspeciellt övertygande argument han kunde anföra. Han var uppenbart inte bereddatt här binda sig för några mer långtgående slutsatser beiräffandeägarfördelningen. Jag anser att del finns ett slorl värde i atl de privataintressenterna, dvs. och , kvarstår i företaget pä detsätt som har föreslagits. Härigenom delas ansvaret lika mellan staten och delprivaia näringslivet fördel dominerande företaget i branschen, som dessutom hartillskapats som en grundläggande induslripolitisk ålgärd och därför får bedömasutifrån de alldeles speciella utgångspunkter som detta medför. Manhar också kritiserat regeringen för en alltför pessimistisk syn pä den svenskahandelsslålsinduslrins framlid. Det är en kritik som vi kan ta med viss ro.Regeringens förslag till statligt engagemang i branschen är i stället ettuttryck för betydande tilltro lill branschens utvecklingsmöjligheter pä sikt.Förslaget innebär att bolaget tillförsäkras myckel betydande resurser. Därmedkan bolagel genomföra behövliga investeringar i syfte att utvecklakonkurrenskraftiga produkter. Bolaget ges finansiell styrka även under de svärarekonstruktionsåren, och det bör kunna hälla en hög nivå på för hela branschensutveckling nödvändig forskning och utveckling, där företaget självfallet barettdominerande ansvar i svensk industri. Pä det sättet skapas möjligheter för enkonkurrenskraftig stålindustri och därmed trygghet för de anställda. I jämförelse med de planer som under lidigare ärhar funnits inom branschen kan de nu angivna investeringsramarna förefallablygsamma. Jag finner emellertid alt de skisserade utvecklingsplanerna inomSSAB befinner sig på en realistisk nivå. Branschen, dess anställda ochsamhällel har inget all vinna på atl genomföra en expansion ulan att det finnsnödvändiga marknadsförutsättningar. Del är bara på del sättet som realistiskainvesteringar kan komma till stånd. Jag vill också understryka att regeringensförslag ingalunda har begränsat investeringsprogram lill en bestämdnivå, i vilken föreställning några av debatlörerna lycks leva. De beräknadeinves-leringsramarna baseras på vissa preliminära anlaganden om produktionsinriktningoch resultatutveckling. Inom bolaget skall en definitiv strukturplan utarbetas,som visar det totala investeringsbehovet. Om bolaget uppnår bättre resultat änvad som preliminärt antagits, genereras resurser som kan användas förytterligare investeringar i verksamheten. Jagskulle också i all korthet vilja kommentera den kritik som framförts motförhandlingsresultatet sett från affärsmässig synpunkt. Jag kanske inte behöveruppehålla mig vid detaljerna;del har många tidigare lalare gjort , ochdessutom är det kanske inte angeläget atl diskutera enskildheter iförhandlingsuppgörelsen. Jag vill betona alt målet i förhandlingen har varil förstoch främst att lösa en rad myckel besvärliga problem för svensk stålindustrioch att skapa ett för framtiden livsdugligt stålföretag, som skullekunna vara en stomme i den svenska stålindustrin för framtiden. 1det aktuella fallet hade de tre förhandlande företagen inte likvärdigfinansiell styrka. Detta bör man kanske notera. Enaffärsmässig uppgörelse mellan på detta sätt omaka parter brukar medföra alldel svagaste företaget får göra de största eftergifterna. Företaget i frågaIvingas då vanligen till genomgripande förändringar av sin verksamhet, vilketofta medför stora sysselsältningskonsekvenser. Det ärju detta som haravspeglats i hela det omfaltande förhandlingsarbetet - någol som lyvärrtycks vara glömt.