prot · G10941 · 1977-12-31 00:00:00 — Jag hoppasdärför att formuleringarna om fördelar och nackdelar med prisstopp inte skalltolkas som att man tappar bort ena halvan av en intensiv prisövervakning,nämligen viljan och förmågan att ingripa. Sedanmåste jag säga att funderingar om betydelsen av att lämnavalutaormen lyder på att han har fått hela problemet om bakfoten. Han frågadeom det inte är så att enantiinflationspolitik underiättas av att vi har lämnatvalutaormen. Det är tyvärr tvärtom. Kronans anknytning till ett valutablockmed relativt starka valutor - som valutaormen alltså var tidigare - betyderlägre importprisstegringar. Övergången till den s. k. korgen motiverades justav att regeringen inte ansåg sig kunna hålla de svenska prisstegringarna påsamma relativt låga nivå som man kunde i framför allt . Och dennakorg är så konstruerad att vi kommer att få starkare inflationsimpulser fränutlandet . får vi ta emot den genomsnittliga inflationen iOECD-området. Utvecklingen visar att anknytningen tillvalulaormen gav oss ett visst skydd genom det starka blockets lägreinflationstakt. Vadsedan arbetsgivaravgiften angår vill jag säga att den debatten tror jag aldrigkommer att kunna avslutas. Men jag föreställer mig att väldigt mångaföretagare, som i och för sig tycker att det är roligt att få någrahundralappar i sänkt arbetsgivaravgift, kommer alt uppleva innebörden när dekommer till banken för att försöka låna några hundra tusen eller en miljon ochbanken säger: Här finns det inga pengar, för dem lägger staten beslag på. Jagtycker att den enkla pedagogiken borde landets företagare begripa. I varje fallkommer de att få lära sig den hårdhänt och åren. Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: använde i sitt inledningsanförande uttrycket att vistod inför en avveckling av som industrination. Jag tycker att det varöverord och vill för egen del inte föra debatten Denekonomiska politiken m. m. i sådana termer. Men närKjell-Olof beskriver läget så allvariigt, vill jag fråga honom: Vad ärdet då socialdemokraterna har att erbjuda? Socialdemokraterna avvisar ju bådade åtgärder som har anvisats för att förbättra de svenska företagenskostnadsläge: sänkta arbetsgivaravgifter och en nedskrivning av valutakursen.Detta innebär att med er politik hade kostnadsläget varit ännu högreförde svenska företagen. Deras möjligheter att konkurrera ute i världen hadevarit sämre, och deras möjligheter att återvinna marknadsandelar hade varitmindre. Med den politik ni förordar hade alltså del redan nu för storabytesbalansunderskottet blivit ännu större, och behovet av utlandsupplåninghade varit ännu starkare. Detta är den obestridliga konsekvensen av den politiksom socialdemokraterna förordar, och det var därför som jag i mitt huvudanförandeställde frågan: Hur menar ni att det här problemet skall , när ni avvisarbåde vägen över sänkta arbetsgivaravgifter och vägen över en nedskrivning avden svenska kronan? Detvar också därför som jag ställde frågan: Vore det inte från era utgångspunkterspeciellt värdefullt att man lät den svenska kronan komma ur den västtyskamarkens grepp? Och jag tycker all den frågan kvarstår, därför att enligt minbedömning var det ett i alla avseenden riktigt beslut som fattades avregeringen och , alt devalvera och att samtidigtgå ur valutaormen. När man från socialdemokratiskt häll nu avvisar dessaåtgärder är det rimligt alt fråga: När ni beskriver vår ekonomi som såkrisbetonad, vad skulle ni då ha gjort i stället? Del bör också tilläggas attD-marken ju har fortsatt att stiga sedan devalveringsbeslutet fattades. Färjag slutligen bara säga att de synpunkter som jag hade på prisövervakning ochprisstopp naturligtvis inte utesluter prisstopp i speciella lägen. Vi kan intese att de argument som finns för prisstopp i motionerna håller, och det viktigaär att stryka under att prisstopp inte är något kardinalinstrumenl när detgäller all komma till rätta med inflationen. KJELL-OLOFFELDT (s) kort genmäle: Jag vill först säga till alt i dagslägel tror jag det ärbäst att föra debatten utifrån det ofrånkomliga faktum all kronan hardevalverats, och det gäller att hitta lösningar på de problem som därmed haruppstått. Det går inte att påstå att devalveringen ännu har lett till att någrakostnader har blivit lägre, att något konkurrensläge har förbättrats eller attnågra marknadsandelar har vunnits. Jag försökte säga det i mitt anförande. Endevalvering sänker inga kostnader. Sänkta arbetsgivaravgifter avskaffar ingakostnader. Alla dessa kostnader finns kvar i vår ekonomi. En kostnadssänkninginträffar bara om devalveringen leder till att människorna accepterar ensänkning av den totala standarden, av den totala efterfrågan inom landet, ochden politik har ännu icke börjat drivas som skulle leda fram till ett sådantresultat. Sänktarbetsgivaravgift framställs som en kostnadssänkning. Del är inte sant.Kostnaderna finns kvar i den statliga budgeten. hade föreslagit attsamtidigt kostnader för togs bort ur den offentligaverksamheten hade del varit en kostnadssänkning. Men kommer företagen altdrabbas av dessa kostnader på det viset att det kommer alt stå 4 miljarderkronor mindre till förfogande för utlåning till näringsliv, allmänhet ochkommuner. Delär därför vi har velat föra den här diskussionen - i, trodde vi, det viktigasyftet att föra den ekonomiska politiken med de förutsättningar som finnsen smula framåt - utifrån frågan: Hur skall man kunna genomföra den politik somdevalveringen bara är inledningen till? Devalveringen löser i sig inga problem,och därför är vi kritiska till devalvering som ekonomisk-politisk metod. Devalveringenöppnar en rad risker för framtiden, av det enkla skälet att om man devalverarfäster man omvärldens uppmärksamhet på det faktum alt man är beredd att användavalutakursen som ett medel i den ekonomiska politiken. Når man då inte snabbtresultat, stabilisering och förbättring av den yttre balansen utsätter man sigför risken att den utveckling man har startat vänder till något värre. Föratt inte skall kunna angripa mig och säga att jag spekulerar inågot vill jag inte spinna vidare på den tråden. Men det är detta perspektivsom gör att vi socialdemokrater med sådant allvar vill betona för majoritetenall det krävs skyndsamma, effektiva och snabba åtgärder för att förhindra attdevalveringspoliliken går ul i någonting mycket värre än om man hade försöktsig på en anpassning av kostnader och resursanvändning ulan att företa endevalvering. har det skett och det är därför de metoder som vi anvisarframför allt syftar till att stabilisera kostnadsläget så fort som möjligt ochöka investeringarna. Det är den enda vägen ut ur svårigheterna. Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Det är fortfarande svårt att ur anförande utläsa delshans exakta inställning till devalveringen, dels vad som enligt hans mening iden situationen skulle sällas in. Jaghävdar självfallet inte - och del gör inte regeringen heller - att endevalvering ensam löser de ekonomiska problemen. Men vad man har påpekat ipropositionen och vad jag har sagt här är att en devalvering är en viktig ochvärdefull förutsättning för andra ekonomisk-politiska åtgärder, och att vi utandevalvering och om vi hade stannat kvar i valutaormen hade varit i ett sämreläge för fortsatta åtgärder. Attdevalveringen på kort sikt försämrar bytesförhållandet och alltså inte gernågot påtagligt resultat på bytesbalansen är inget argument motdevalveringen. Vi vet alla att detta är en åtgärd som på lång sikt faktisktkommer att bidra till att öka de svenska exportföretagens konkurrensmöjligheterute i väriden, och därmed pä lång sikt bidra till en förbättring avbytesbalansen. Jag menar alltså att om vi skall komma ur den härunderskottssituationen måste devalveringen vara med i bilden. Alternativet hadevarit mycket starkt sänkta inhemska kostnader för 3 protokoll 1977/78.41-42 Denekonomiska politiken m. m. företagen, och någraåtgärder åt det hållet har man definitivt inte kommit med frånsocialdemokratiskt håll. Man avvisar i stället den relativt blygsammakostnadsminskningen för företagen som regeringen föreslår när man vill sänkalöneskatten . Motdenna bakgrund tycker jag fortfarande att det är rimligt att upprepa frågan: Omni beskriver ekonomi som en ekonomi i kris och om ni avvisar de bådaåtgärder som regeringen förordar, nämligen en nedskrivning av valutan och enviss sänkning av arbetsgivaravgiften, vad sätter ni då i stället? Förstevice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytteriigare replik. (vpk): Varför blir det ekonomisk kris, arbetslöshet och utslag-ning? Vad ärden djupare grundorsaken? Dess värre verkar det som om ingen av debattörerna ien sådan traditionell ekonomisk debatt, som det här tycks bli, vågar gå in påden huvudfrågan. De håller sig till tekniska resonemang eller ytligaanklagelser, och det är inte ett riktigt sätt alt gå ut till människorna föratt förklara vad grundorsaken till den ekonomiska krisen är. Denborgeriiga regeringen kör på med sin filosofi. Man säger ungefär att folk harlevat för bra och att näringslivet har fått det för dåligt. Därför måsteprofiterna höjas, och vi måste i ökad utsträckning få sk al tel ätt nåder ochsubventioner åt kapitalet. Socialdemokraternakör i mångt och mycket på i samma ytliga stil. De skyller på all en dålig ekonomiminister eller på att vi har för litet kärnkraft, trots attarbetslösheten har blivit högre för varje nytt kärnkraftverk. Det finns intenågot större samband på den punkten. En socialdemokratisk ekonom har nyligensvarat för den senaste genialiteten i branschen, nämligen att den ekonomiskatillväxten blir dålig därför att det föds för litet barn - detta i ett samhällesom inte ens kan ta hand om och bereda arbete åt tiotusentals av de många ungdomardet redan har. Detfinns alltså inget djupare orsaksresonemang, ingen som vill gå in till självakärnan - ingen som vill ställa frågan: Är det rent av något grundläggande fel ihela den ekonomiska organisationen av samhället? Finns det ett grundläggandefel i det ekonomiska systemet, så att detta självt föder kriser och icke är istånd att ge människorna meningsfull sysselsättning? Är det så att utslagningoch arbetslöshet i själva verket är ett villkor för alt kapitalet skall görasina vinster och att detta samhälle skall fungera såsom det nu gör? Vii vpk menar att man måste gå till grunden i dessa resonemang för att över huvudtaget få ett alternativ till den alltmer katastrofbetonade politik som förs.En grundorsak till att det uppstår ekonomiska kriser är att den industriellatekniken går snabbi framåt och förmår frambringa pågår det en kamp mellan arbete och kapital, därkapitalet försöker hålla tillbaka lönerna. Men därmed hållerkapitalet också tillbaka massornas köpkraft, och följden är all denna köpkraftinte räcker för att suga upp det enorma va-ruöverflöd som produktionsapparatenhar utvecklat. Resultatet är då att det inträffar luckor mellan köpkraft ochvaruiillgång, och då måste en del av produktionsapparaten bantas ned ellerförstöras för att varutill-gången och produktionskapaciteten skall komma ned påden nivå som svarar mot den återhållna köpkraften. Denandra huvudfaktorn är att kapitalisterna från tid till annan finner att de in'ekan göra tillräckligt stora profiter inom vissa av de gamla, lungaindustribranscherna, av vilka det finns rätt många här i , eller i deländer och regioner där de har haft sin tyngdpunkt föriagd. Då blir deberedda att överge dessa länder, regioner och branscher och flytta över sinhuvudsakliga uppmärksamhet till andra områden. Dä uppstår enstrukturförskjutning som drabbar just de länder, regioner och branscher sominte kan erbjuda tillräckligt höga profiter. I stor utsträckning har Sverigeeller stora delar av den svenska industrin kommit i det läget. De ar inteintressanta längre för kapitalisterna. Kapitalisterna är mer intresserade avandra länder och andra branscher. Man får på det sättet en flödandekapitalexport - som naturligtvis fördjupar den ekonomiska krisen och gör denmer beslående, gör att det , även i den s. k. högkonjunkturen, finnskvar en ständig, för varje ny lågkonjunktur växande reservarmé av arbetslösaoch undersysselsalta människor, av ungdomar i tiotusental som aldrig kommer utpå arbetsmarknaden. nu gripa in i detta läge, vill man göra något åt det, för man inte föriorasig i en diskussion om tekniska detaljer, huruvida den eller denvalutapolitiska eller kreditpolitiska delaljåtgärden var riktig eller ej, utanman måste ställa frågan: Vad kan man göra för att förändra hela det system somåstadkommer dessa förkastliga och för människorna förnedrande resultat? Hurskall vi kunna gripa in i detta system och hur skall vi til syvende og sidstkunna avskaffa del och ersätta det med ett system som förmår ge alla människoren meningsfull sysselsättning och en ekonomisk tillväxt som icke leder tillrovdrift utan till en socialt nyttig produktion? Detär med beklagande som vi i vpk har nödgats konstatera att just på denna punktär det väldigt svårt att från arbetarrörelsens sida få fram ett ordentligtalternativ till den borgerliga politiken. Vi menar att socialdemokraternasledande politiker diskuterar alldeles för mycket på den borgeriiga regeringensvillkor. De viker sig i en defensiv attityd, de accepterar många av krisensverkningar - nedbanlningar inom industribranscher, den återhållsammalönepolitiken, inskränkningar i kommunernas investeringar osv. Dessa politikerhar på något sätt också drabbats av den anda som och försöker sprida, nämligen att folk har fått det för bra,nu gäller det att Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. dra åt svångremmen, attföra en återhållsam politik, att lära människorna veta hut. Dennapassiva, alltför defensiva attityd, som inte ställer de avgörande frågorna omvad det är för sorts samhälle vi har och vad grundorsaken är till detsamhällets kris, ser vi på många håll. Vi ser den i LO-ledningens passivainställning till en aktiv lönekamp. Vi ser den i det beklagansvärda faktum attLO-ledaren kan börja diskutera vilken grupp, löntagarna eller pensionärerna,som skall bära bördan av den svångremspolitik som man inte på allvarifrågasätter. Man har ingen ordentlig målsättning när del gäller alt höja delönearbetande gruppernas standard. Man har en passiv inställning tilllönepolitiken. Viser denna attityd också i den socialdemokratiska ledningens kompromissande omde s. k. lönefonderna - en kanske bristfällig men dock intressant idé frånbörjan, som man nu tydligen helt är på väg att sälja ul till ,eftersom man gör det till ett huvudmoment för de tänkta löntagarfonderna, inteatt slå mot storfinansens makt och bryta in i den, utan att hjälpa företagen,hjälpa det kapitalistiska näringslivet att rekrytera nytt kapital. Viser attityden i bristen på en alternativ slålpolitik i förhållande till denborgeriiga regeringens nedbanlningspolitik. De ledande socialdemokratiskapolitikerna är också beredda att acceptera en kraftig ned bantning av deklassiska industribranscherna - en strukturomvandling som de kallar det - somskulle innebära att många små bruksorter skulle störtas i ekonomisk misär, attmånga produktionsenheter skulle läggas ned. Manhar samma pessimistiska grunduppfattning om strukturproblemen i densocialdemokratiska ledningen som man har i den borgeriiga regeringen. Vimenar att delta håller inte. Det håller framför allt inte när man ställs införde arbetande och deras frågor om hur framtiden skall bli. Förett par veckor sedan demonstrerade arbetarna i utanförriksdagshuset. De kom upp hit och fick möta företrädare för olika partier.Gunnar Sträng försäkrade dem att vad det ankom pä socialdemokraterna skulledessa göra allt för att rädda jobben. Det tråkiga är bara att ensocialdemokratisk utredare i industridepartementet själv har försettindustriminister med det utredningsmaterial som utgör grunden för regeringensstålpolitik, en politik som kommer att innebära förlust av tusentals jobb,däribland många just vid . Det håller inte att på det sättetförsöka inbilla folk utåt att man har ett alternativ, när man i verklighetenspelar med i samma spel och inte förmår värja sig mot det kapitalistiskatänkandet att en nedbantning av sysselsättningen och en återhållen lönepolitikär absolut nödvändigt. Inteheller kan vi se att den tidigare socialdemokratiska regeringen eller dennuvarande socialdemokratiska ledningen har eller har haft någon verkligvarvspolitik. Man lät red ark ap i tal et göra sina stora förtjänster på attbygga stora tankrar . var det ingen i den regeringensom tänkte på att detta inte skulle hålla i längden och att man borde förutse ochplanera för en annan framtid. Det gjorde man inte, och varvskrisen är nu ettallvarligt faktum. Inteheller när det gäller skogsindustrin, som står inför en våldsam, nystrukturomvandling, har vare sig den tidigare eller den nuvarande regeringennågon politik. Det blir förmodligen kapitulation inför den koncentration ochnedbantning som hotar också där. Enannan väldigt allvarlig sak är att det största under många är -vilket vi med beklagande måste konstatera - har accepterat och alltjämtaccepterar det kapitalistiska tänkandet att arbetare som inte är lönsamma skallslås ut: den svenska arbetarklassen skall delas upp i ett A-, ett B- och ettC-lag, och kapitalet skall fä utnyttja dem som kapitalet anser vara starkastoch bäst, medan övriga skall vara beroende av samhället för sin försörjningeller hamna i de utslagnas kategori. Om man önskar en progressiv politik kanman inte acceptera den typen av tänkande. Här måste arbetarrörelsen avanceraideologiskt och politiskt och göra upp med denna tidigare underkastelse underdet borgeriiga kapitalistiska synsättet. Detfinns också en följdfaktor. En brist pä alternativ hos arbetarrörelsen på denekonomiska sidan har lett till en brist på alternativ på den ideologiskasidan. Man har inte gett de människor, som känner hopplöshet och förtvivlanoch som undrar om del går att genom kamp förändra någonting, en verkligmotideologi. Man säger inte till dem att det gäller att kämpa för en annan typav samhälle med andra sociala och ekonomiska värderingar, ett samhälle där maninte får acceptera arbetslöshet och utslagning som någon sorts stående inslag isamhällsbilden. Såsäger man inte från den socialdemokratiska ledningens sida, utan man reducerardiskussionen med den borgeriiga regeringen till ett antal tekniska detaljer ochsäger: Den detaljen kunde vi ha gjort bättre om vi suttit i regeringen. Manställer alltså aldrig frågan om hur samhället skall se ut, vilkensamhällsorganisation vi skall ha och hur vi skall övervinna förhållandet attdet ständigt existerar en armé av arbetslösa, utslagna och undersysselsaltasom, sett på lång sikt, blivit allt större . Vadär det då för program som skulle kunna åstadkomma en grundläggande ändring avdessa samhälleliga förhållanden? kommunisterna har i olikasammanhang redovisat sina tankegångar om det. Jag skall nu i några punkter kortbeskriva hur vi ser på möjligheterna alt finna en väg ur den ekonomiska krisen,en väg som i sin förlängning leder till en annan samhällsorganisation ochupphäver de grundläggande missförhållanden som under den kapitalistiskaekonomin framskapar dessa så förnedrande och olyckliga resultat förmänniskorna. Fördet första säger vpk: Det finns en betydande samhällelig kapitalbildning, ochgenom att bygga upp nya samhällsfonder kan vi öka på den. Vi bör då använda depengarna för ett stort statligt industri-program, där vi bygger upp nyaindustrier som kan skapa en säker och framtidsbetonad sysselsättning. Detgäller inte industrier som gör de Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. tunga och förstrukturomvandlingen känsliga varor som exempelvis stålindustrin ochskogsindustrin nu gör, utan industrier som skapar nya, högt förädladeprodukter, sammansättningsinduslrier som producerar tekniskt avanceradmateriel, sådant som med större framgång kan hävda sig pä den framtidaexportmarknaden än vad de gamla klassiska svenska produkterna kan göra. Men detär inte bara för att dessa nya statliga industrier skall kunna hävda sig påexportmarknaden som vi menar att de skall byggas upp, utan också därför attindustri som bygger pä en hög grad av förädling i regel kräver litet energi menger mycket jobb. Den är miljövänlig, den är inte så känslig förstorleksrationalisering, den kräver inte samma koncentration som de stora tungaindustrierna. Det är därför möjligt alt använda den för att lokalisera utindustrienheter på de bruksorter och industriorter som hotar att drabbas närde gamla klassiska industrierna vacklar därför att de inte ger kapitalisternatillräckligt med profit. Fördet andra säger vpk alt man naturiigtvis inte kan bygga upp sådana här statligaindustrier rakt ut i luften bara för all skapa jobb. De måste ju också kunnasälja sina produkter. är det sant, som jag sade, att den här typen avhögt förädlade, avancerade tekniska produkter går bättre på den kapitalistiskaexportmarknaden än vad järnet, stålet och massan kommer att göra, så redan därär det naturligtvis en viss vinst. Men vi säger också att det inom landet måsteskapas en vidgad marknad, som kan underhälla dessa nyasysselsättningstillfällen, dessa nya statliga industrier. Det gäller inte baraatt bygga industrier, utan det måste också finnas köpkraft som kan underhälladessa industriers produktion och den sysselsättning som där kan ges. Och hurgår det till? Ettdrag i den kapitalistiska krisen är ju att den på ett så oförnuftigt och grovtstötande sätt visar att det finns enorma sociala behov i samhället, samtidigtsom tiotusentals ungdomar går arbetslösa fast de inget bättre begär än att fåett meningsfyllt arbete, att göra sin sociala insats. Därför måste samhället,som det bygger upp dessa statliga industrier, också starta ett nyttambitiöst investeringsprogram för att bygga bort de allvarliga sociala bristersom finns. Vi har ett kollektivt kommunikationsnät som är tekniskt ochkapacitetsmässigt efterblivet och som skulle kunna byggas ul och öka sinkapacitet väsentligt, något som både för miljön och för transportekonominskulle vara bra, som skulle skapa nya sysselsättningstillfällen. Vi har eneftersatt daghemssektor, en eftersatt vårdsektor över huvud taget. Vi har ettstort behov av ny miljöteknik både när det gäller den yttre miljön och kanskeframför allt när det gäller arbetsmiljön. Här finns stora och viktiga områdensom kan ta emot nya tekniska produkter, som har användning för nya typer avprodukter och insatser. Delär denna vidgade nationella marknad som i stor utsträckning kan understödja ochunderhålla de nya statliga industrier som vi menar skall byggas. På det sättetfår vi alltså två bitar som stöder varandra: dels den nationella marknad somman bygger upp genom sociala och kom- munikationstekniskainvesteringar, dels de industrier som producerar Cör denna marknads behov. Detskulle bli något nytt, det skulle göra oss mera oberoende av de godtyckligasvängningar som den kapitalistiska exportmarknaden utsätter oss för. Det skulleinnebära det första steget till en planmässig uppbyggnad av produktion ochmarknad, som inte bara byggde på godtycke utan som byggde på att mankonstruerade upp dem i planmässiga steg så att de understödde varandra. Detskulle skapa större stabilitet, det skulle vara den första antydan till enplanerad ekonomi, om det också i första steget fick tas inom denkapitalistiska ram som vi är nödsakade att leva med. Fördeltredje säger vpk: För att garantera att investeringarna kommer till de socialtviktiga sektorerna, för att garantera att del finns resurser att bygga upp nyaavancerade framtidsbelonade industrier, kan vi inte ha ett system där ett litetantal bankdirektörer får sitta och avgöra vem som skall få låna pengar. Vimåste ha ett förstatligande, en nationalisering av alla de privatastorbankerna, så att kapital och resurser kan kanaliseras till de viktigasektorerna. Och en sådan här medveten planmässig uppbyggnad dels av nyaindustrier, dels av ett investeringsprogram som ger marknad åt dem, kanrealiseras.