prot · G109109 · 1977-12-31 00:00:00 — Det borde vaoe arbetskamrat och arbetsledare tänka pä . Somriktigt goda vänner kan vi kanske vända kris till utveckling. Det här är någotinte minsl för framtidens arbelsliv. Jag har tillåtit mig atl hålla mig till ganska allmännafrågor. Jag har gjort det därför att jag upplever att vi är ganska eniga om deövergripande arbetsmarknadspoliliska åtgärderna. talare har berört enhel del av de frågor som arbetsmarknadsutskottets betänkande omfattar, men jagskall i alla fall övergå till några kommentarer i anslutning till de olikadelfrågorna. skall senare göra ett inlägg omsamhällskon-irollen vid nedläggning av företag, och har begärtordet i anslutning lill sin egen motion och till moiion omförvärvsarbete för pensionärer. På s. 69 i betänkandet finns ett särskiltyttrande som vi moderater anmält i utskottel i anledning av dessa bådamotioner. Det andra särskildayttrande som är fogat till betänkandet gäller könskvo- tering.Jag har den alldeles bestämda uppfattningen att del är en av 1970-taletsviktigaste frågor att öka jämställdheten mellan könen. Jag har åtskilligagånger sagt det i den här talarstolen. Dessa strävanden ligger helt i linje medmoderat ideologi, dvs. att slå vakt om vaoe enskild indi vid, att ge henneeller honom största möjliga valfrihet. Men vi känner tveksamhet inför metodenalt könskvotera. Metoden är principielll felaktig. Jag har hört sägas, och detär den yttersta ändan i den här tanken, att det t. o. m. finns de som hävdaratt könskvotering skall inskrivas i den aviserade lagen om könsdiskriminering.1 så fall, ärade kolleger i denna kammare, blir det första gängen riksdagenstiftar en lag som stadgar olikhet inför lagen. Myckel märkligt, må man säga! Jaglyssnade med intresse på engagerade anförande. 2 000 ungdomarförtidspensioneras vaoe är, framhöll han. Vilka är det som pensioneras, frågadehan, och gav ett - med avsikt, tror jag - ganska generellt svar: De ungdomarsom förtidspensioneras är, om man bortser från dem som behöver vård, de somhelt enkelt inte kan fä jobb. Jagär medveten om att inte ansåg sig ha lid alt fördjupa sig idetta ämne. Jag måste ändå säga att jag lystrade till vid denna del av . Jag tycker nämligen alt visar på ett verkligtviktigt problem. Vadberor det på att dessa 2 000 ungdomar inte får arbete? En del har fysiskthandikapp, en annan grupp har psykiskt handikapp och en tredje grupp är de somfött svårigheter under sina uppväxtår. Jag är övertygad om atl vi i denna gruppfinner de ungdomar som fått en dålig start. Många av de i arbetslivet utslagnahar blivit utstötta redan i barnaåren. Enforskare vid namn visar på della i en nyligen publiceradundersökning. Han hänvisar bl. a. till en annan undersökning, som påvisar att 696 av barnen på mellanstadiet inte har någon vän. 12 96 av dem hare/7 vän.Dessa barn beskrivs som isolerade, outsiders, barn som inte har självförtroende.Påpekandena styrks av en undersökning av Olveus, som säger atl 5 96av barnen i skolan är hackkycklingar och utsatta för mobbning. Jagvill med detta bara komplettera bilden: Mänga av de förtidspensioneradeungdomarna får inte jobb därför alt de har fått en dålig start i hemmet. Skolanhar kanske inte förmått rätta till det. Svårigheterna bara ökar. En del tar sintillflykt till alkohol och narkotika. Undra sedan pä atl det också uppstårsvårigheter på arbetsplatsen! Detslår klart för alla att den omfattande förtidspensioneringen inte bara ärarbetsmarknadspolitik. Det är här också fråga om barnpolitik, det är fråga omfamiljepolitik, socialpolitik och utbildningspolitik. Här har vi sanneriigen enväldigt viktig uppgift som måste lösas. säger med starkt engagemang att de utslagnas problem beror på delkapitalistiska systemet. Jag vill gärna säga an med deerfarenheter jag har frän livet utanför delta hus, inte minst frän denarbetsplats jag tillhör, kan jag faktiskt inte dra en sä enkel slutsats som andet är del kapitalistiska systemets fel eller att det är socialismens fel. Jaghar snarare den uppfattningen - och jag tror att en hel del människor delar den- attdet inte sä mycket är fråga om olika ideologiska system. Här är det mera frågaom hur vi som föräldrar tar hand om våra barn , hur vår skolafungerar och inte minst hur våra arbetsplatser fungerar. Då tyckerjag det ärlitet för enkelt att slunga ut att del är det ena eller det andra systemetsfel. Meddetla, herr lalman, ber jag avslutningsvis att få yrka bifall till utskottetshemställan. BENGTFAGERLUND (s) kort genmäle: säger att det råder stor enighet omarbetsmarknadspoltiken och att det bara är detaljer som skiljer oss åt. Jag berhonom uppmärksamma reservationen 1, som tar upp den väsentliga skillnadenmellan oss och den borgeriiga ulskottsmajoriteten. säger atl viinte är motståndare lill riktlinjerna i arbetsmarknadspolitiken.Nej,varförskullevi vara del? De innebärju ell fullföljande av den politik somvi fick slåss för mot moderater och folkpartister ända in på 1960-talel. AlfWennerfors uppehöll sig länge vid lönestegringarna men sade inte ett ord om vadråvarupriserna och priset på energin betyder. Med anledning av mitt inlägg om de handikappadessituation tog sedan upp elt verkligt intressant ämne, som viskulle behöva diskutera ingående. Jag anser att utslagningen beror på atl vihar ett samhälle som inte är jämlikt utan bygger pä konkurrens. Som AlfWennerfors sade är mänga sociall utslagna redan frän barndomen. Då måste viändra hela samhället för alt kunna lösa deras problem. (vpk) kortgenmäle: Jag tycker inte att vi som representerar arbetarrörelsens partier skalllåta det slå oemotsagt när en moderat talesman -för vilken gäng iordningen vet jag inte - kommer med det lögnaktiga påslåendet att den minskadeexporten skulle ha att göra med speciellt starkt ökade svenska lönekostnader. Iandra kapitalistiska länder råder det en arbetslöshet som är väl så hög som ochi de flesta fall högre än i . I är arbetslösheten betydligt högre,och ändå är ett land där lönekostnaden per producerad styck från1961 fram till 1970-lalet har stigit mindre än i . Då kan det inte varalönefaktorn som har spelat in. Detlavisar sig också i den enda statistiska sammanställning som har gjorts förperioden -den har presenterats i entidningsartikel av en svensk ekonom som är verksam i , . Den visar atl lönekostnaden per producerad styck har stigit mindre iSverige än i del slora flertalet kapitalistiska länder. Det är felaktigt närman påstår motsatsen. Del finns inga kvantitativa dala som på något sätt tyderpå någol annal. Andelunder 1976och 1977 skenbart kan ha skett en siffermässig stegring av densvenska lönekosinaden per styck sammanhänger med att en del av den svenskaarbetskraften har stannat kvar i förelagen och därmed formellt Men detla har kapitalet fått särskilda subventioner för, och detmåste man i så fall också räkna in. Delär en förolämpning mol svensk arbeiarrörelse och svensk facklig rörelse och enfelakiig, förljugen framsiällning av de poliliska sammanhangen när manframhåller della med lönekosinaden. Det är ingenting annal än elt borgerligtförsök alt skrämma arbetarna från all bedriva aktiv lönekamp och försvara sinlevnadsstandard. Sedanrekommenderar att vi, när vi har bekymmer och känner ossutslagna och ensamma, skall gå till direktören, lill arbetsköparen, lillkapitalisten och anförtro honom våra bekymmer, sä skall livet bli lättare.Finns del inte bättre metoder alt göra livet lättare? Varför kan man intestarta ell statligt industriprogram som bygger upp nya induslrierdärdet kanskapas arbele? Varför kan man inte bygga fler bostäder sä atl det skapasarbeten? Då skulle bekymren försvinna för många arbetslösa byggnadsarbetare.Varför kan man inte bygga barnstugor? Varför kan man inte investera för atlbygga bort de sociala och miljömässiga bristerna och på det sättet skapaarbele? Varför kan man inte göra detla, och varför vill ni aldrig diskuterasådana konkreta, långsiktiga ålgärder mot den arbetslösheiskris som råder i detkapitalistiska ? () kortgenmäle: J ag tycks ha trampat på en ömtålig tå, eftersom tar i såhårt. Han påstår an lönekostnaderna per produktionsenhet stigit mindre i vårtland än de gjort i andra länder. drar till med någon expert från , men när del gäller deexperter vi känner lill vet jag att knappast någon har samma uppfanning somdenne. framhåller atl det inte är lönerna som stigit för snabbtoch för myckel och som ställt lill med våra exportsvårigheter. Men när vårapriser ligger 20-30 96 över våra konkurrenters, ärdet minsann inte sä lätt atlsälja. ökade arbetskraftskostnaderna med ca 14 96, med 20 9h,1976 med 20 'A), 1977 med 9 "o och med 7-8 "o. Får jag frågaJörn hur del dä kommer sig alt PTK och LO gäll med på del avtal som vifåll vara med om för en månad sedan, elt avtal som innebär en mindrelönestegring? bör svara på frågan varför man kommit överens,varför man tagit sitt ansvar. Jo, man har insett att om vi i fortsättningenskall kunna .sälja våra varor på exportmarknaden måste vi nu hålla lönekostnadernanere. Slutligen,, är jag lacksam för all vi är eniga om arbeismarknadspoliliken.Till frågan om de utslagna och dem som förtidspensioneras får vi kommatillbaka. fortsäller med all ropa ut all del beror på delkapilalisiiska systemet, något som gör all debalien enligi min meningförenklas. JÖRNSVENSSON (vpk) kort genmäle: påsiåenden är helt fantastiska. De utgör ett myckel braåskådningsexempel på borgerlig argumentation. Desvenska pri.serna ligger högt. Ja, men det är väl inte arbetarna som sätterpriset på produkterna. Fråga exportörerna varför de ligger för högt. NärAlf Wennerfors och skall diskutera svenska lönekostnader talar debara om , där de speciella statistiska effekter jag nämndefinns. Men de lalar inte om-de döljer detla mycket noga för folk - atl underhela steg de svenska lönekostnaderna per producerad enhetviisentligt mindre än i flertalet kapitalistiska länder. Det var egentligenbara som kunde redovisa en mindre ökning av lönekostnaden per produceradenhet. Detta måste ha givit del svenska exixjrtkapitalet proportionsvis myckelstörre vinster än vad exportkapilalel fått i andra länder. Vart log dessavinster vägen? Är de försvunna? För hela råder inget tvivel om attdet svenska exportkapitalet hade en långt gynnsammare position än exportkapitaleti flertalet andra länder. Varför skall då lönerna bära hundhuvudet för denminskade exporten? Sedananför ett antal siffror för hur de svenska lönekostnadernastigit . Men det kan inte vara siffror förlönekostnaderna per producerad enhet. Det måste vara lönekostnaden utan hänsynlagen till den samtidiga produklivitelsförbättringen, men så kan man över huvudtaget inte räkna. Det är ju fullständigt meningslöst. Lönekostnadens stegringeller vad det nu kan vara har över huvud taget ingenting medproduktionskostnaderna att göra. Där måste man ta hänsyn till hur teknologinoch produktiviteten utvecklats. Hur har dessa slagit igenom när det gällerlönekostnaderna per producerad styck? Dä kommer man naturligtvis lill ettannal resultat. AlfWennerfors tar upp den här debatten för atl slippa undan min fråga till honom:Varför skall man försöka bekämpa folks bekymmer och arbetslöshet med någotslags samtalsterapi mellan arbetsköpare och arbetstagare? Vad är detförunderiighetersom AlfWennerfors gör sig till tolk för? Varför kan man inteskapa arbete genom att bygga fler barnstugor och bostäder, genom all förbättrakollektivtrafiken och sätta upp nya statliga industrier? Varför skall denborgerliga regeringen skicka konkursutredare till varv i stället föratt låta företaget satsa sin kapacitet på att bygga de kompliceradeteknologiska system som de kan bygga och som kommer all utgöra ellviktigt inslag i den industriella produktionen? () kortgenmäle: Jag har åhört anföranden då och dä. På senare lid harhan klagai myckel över all vi inie vill debatiera med honom. Han säger att vihänvisar till pågående utredningar och all vi skall diskutera det eller det enannan gång. Men gör han precis likadant själv. Han säger an han flera gångerhar frågat varför man skall bekämpa folks problem med samtalsterapi. Skall mangå till direktören och tala med honom, eller vad det var frågadei sitt förra inlägg? Jag har i det avseendetberört frågan om de 2 000 ungdomarna, som har förtidspensionerats. Jag försökerju prata om det som vill prata om, nämligen de utslagnas problem.1 mitt arbete utanför delta hus harjag upplevt all problemen på arbelsplalsernaskulle vara mindre om vi prålade lilei mer med varandra. Del kallar JörnSvensson en smula fönikifulll församtalslerapi. Om en chef inte lalar med sinmedarbelare på länge eller ivärlom, så bör vi kunna uppmana dem all la upp endiskussion om de problem som finns påarbetsplalsen ulan all föraklfullt behövakalla det för samtalsterapi. säger vidare alt vi skulle kunna bygga fler barnstugor. Men det är juen annan diskussion. Del är fråga om hur vi över huvud taget skall skapasysselsättning, och det har jag anvisat metoder för. Beträffandefrågan om lönekostnaderna vill jag äter hänvisa till mina erförenheter utanfördella hus. Jag arbelar i delaljhandeln. lalade lidigare just omhandelns problem. När kostnaderna för de varor som skall föras vidare frånleverantören till konsumenten blir högre, så blir det också dyrare förkonsumenten. När vi löntagare-jag är själv fackligt aktiv, - villha högre löner, så slår det också igenom i de priser som konsumenterna måstebetala. Så enkelt är del faktiskt, och sä enkelt är det även när vi skallförsöka sälja våra produkter utanför vårt lands gränser. säger all vi försöker lura i de svenska arbetarna det ena och detandra. Vem är det som försöker lura i dem saker och ting? Jo, det är JörnSvensson med sill underliga skrivbordsresonemang. Jag skall böoa min anförande med några funderingar kring . Han gjorde nämligen gällande an näringslivets kostnader skulle havaril högre om vi hade fört en socialdemokratisk politik. När Jan-IvanNilsson var ny i tjänstgjorde han ofta som vikarierande lärare, ochdel tror jag han skötte bra, om han inte undervisade i matematik. Jag hoppasatt så inte var fallet med tanke på de elever som han hade glädjen att ta handom. sade att devalveringen hade lyckats. Han sade inte devalveringarna, sådel var val bara en som hade lyckats av de tre som genomfördes. Hanåberopade såsom auktoritet en alldeles ypperiig person, förutvaranderiksbankschefen . Men jag är beredd, , attplocka fram en rad aukloriteter inom socialdemokratin, för del är ju därförståndet ligger. En inte okänd herre vid namn . Sträng har skrivit enalldeles ulmärkl artikel i , som jag inte hinner läsa upp härmen som jag ber att studera. Detvar egentligen inte detta som föranledde mig att ta upp utan påståendet att vi hade fördyrat för näringslivet med 6-8"i> genom att höja arbetsgivaravgiften. Men I Vii höjning avarbetsgivaravgiften innebär inte en kostnadsstegring med 1 "o förföretagen, eftersom arbetsgivaravgiften bara beräknas på lönesumman och inte påde sociala Jagvill gärna till kammarens protokoll ha antecknat hur det egentligen gick lill.Den som har ett stort intresse av frågan kan läsa en artikel av ThorbjörnFälldin i . Närvi kom sams med löneorganisationerna om skatteomläggningen , skulle denfinansieras med en arbetsgivaravgift på 3 96, vilket löntagarorganisationernavar beredda atl la hänsyn lill i sina förhandlingar. Men den borgeriigaregeringen ändrade skatteskalan, gjorde det dyrare för staten och lättare ochgynnsammare för de högre inkomsttagarna och tog bara ut 1,5 9() iarbetsgivaravgift. Dessa anser nu att vi har lagt pä förelagen.Jag vill emellertid fösta uppmärksamheten pä att man i det sammanhanget fränledande centerhåll - bl. a. - framhöll att löneutrymmet pådet sättet ökades med 1,5 ", pengar som löntagarna skulle få. Företagen komalltså atl belastas med exakt lika myckel. Närvi i samband med skatteomläggningen 1978 ändrade skatteskalan sä all den blevgynnsammare för låginkomsttagarna, kostade del litet pengar. Vi föreslog enhöjning av arbetsgivaravgiften med 0,5 96, vilket lönlagarna var beredda att tahänsyn till i sina förhandlingar. Då har vi kommit fram lill . Sedanbestämde den borgeriiga regeringen sig för alt sänka arbetsgivaravgiften med 29ci, vilket vi tyckte var alldeles fel. Man berövade därigenom statskassan 4miljarder kronor. Då är vi uppe i . Såbeslöt man an avveckla den avgiften. Då föreslog vi alt avgiften skulle införasigen, eftersom vi skulle ha en strukturfond. Då lade man till ,och därigenomär vi uppe i . Det ärden sortens matematik som jag hoppas all barnen intelärde sig när var lärare. Fråncenlerhåll och borgerligt håll vill man ge ell iniryck av atl man vill hjälpaföretagarna genom att sänka arbetsgivaravgiften - i vaoe fall inte höja den.Men sä vill man också vara löntagarvänlig, och där skall jag citera vadThorbjörn sade i sin artikel. Han fören polemik motCari ivärt ulredningssekrelarial. "Åbergsresonemang utgör samtidigl ell grundskoll mol socialdemokra- lernas agilalion mot regeringen för löntagarfienllighel. Skulle staten ha tagit av lönepotten 1977/78 i arbetsgivaravgifter, hade del ju blivii ännu mindre över för låglönesaisningar och andra kontanta löneök ningar ." Både företagarna ochlöntagarna fick alltså samma pengar. Jaghar tagit upp denna fråga, eftersom man här påstår atl vår politik skulle halagt på företagsamheten enorma kostnader. Det är inte sant. Sanningen ser sådanut som jag har försökt alt teckna den. Närriksdagen diskuteradearbelsmarknadspolitiken,kriiiserde vi frånoppositionens sida bristen på samordnade insalser. Vi menade atlarbetsmarknadspolitiken inte fick tillräckligt stöd och hjälp av den ekonomiskapolitiken och näringspolitiken, framför allt inte av näringspolitiken. Vikritiserade/Mp alt regeringen anvisat slora belopp till beredskapsarbete ocharbetsmarknadsutbildning, men vi beklagade att det var nödvändigt att anvisaså stora belopp lill della. Iår noterar vi all antalet personer i beredskapsarbete och arbetsmarknadsutbildningaldrig har varit så stort som , och vi beklagar att landel kommit i ensituation där behovet av arbetsmarknadspoliliska åtgärder har blivit säomfattande. Viser naturligtvis från vår sida positivt på att det numera råder enighet om altsamhället skall ingripa så all man undviker arbetslöshet, att den modernaarbetsmarknadspolitiken som vi drev igenom un'der stort motstånd numera allmäntaccepteras. Det är regeringens skyldighet att se till att den enskilde slippervara arbetslös genom att beredas sysselsättning i beredskapsarbete eller få enchans lill arbetsmarknadsutbildning. Meni längden kan man inte klara sysselsättningen enbart med arbetsmarknadspolitiskaålgärder, och för att klara sysselsättningen , för att klara tryggheteni anställningen, för atl öka tillgängen på jobb, för att klara jämställdhetenmellan kvinnor och män måste man föra en förnuftig näringspolitik, enframgångsrik ekonomisk politik och en verklighetsbetonad energipolitik. Jaghar inte med det sagda velat påstå all möjligheterna har uttömts att göraarbetsmarknadspolitiken ännu mer effektiv. Exempelvis genom alt gearbetsförmedlingarna ökade möjligheter an förverkliga alla de åtgärder som vibeslutar i - mer personal, mer tekniska hjälpmedel - kan vi säkertutnyttja arbetsmarknadspolitikens medel ännu bättre. Ettlill synes obetydligt inslag i arbetsmarknadspolitiken vill jag redan nu la uppoch yrka bifall lill genom att föreslå att slälla sig bakom vårreservation nr 8 till utskottsbelänkandet. Den bygger på elt förslag frånarbetsmatknadsslyrelsen om barntillsyn i samband med arbetsmarknadsutbildning.Till sin omfattning är den begriinsad. Redan nu kan arbetsmarknadsstyrelsenbekosta tillsynen av barn till föräldrar som deltar i arbetsmarknadsutbildning,om utbildningen förläggs till annan kommun än hemkommunen. Vi vill liksomarbetsmarknadsstyrelsen atl kostnaderna för barntillsyn skall kunna täckas avAMS även i de fall då utbildningen sker i hemkommunen men så långt frånbostadsorten atl vederbörande måsle bo utanför hemmet. Somalla vet finns del kommuner där avstånden är sä stora att den som utbildar sigivingas atl bo utanför hemmet även om utbildningen sker i den egna kommunen.Detta är en liten fråga för samhället, men atl man för barntillsynen ordnad äravgörande för den som annars tvingas säga nej lill en utbildning:schans. Ettbifall lill vår reservalion på den punkten innebär en liten förbättring av våraarbetsmarknadspolitiska medel - och kom ihåg att arbetsmarknadspolitikensuppgift jusl är att stödja dem som har del bes vari igasl på arbetsmarknaden! Trotsde massiva insalser som regeringen redovisar - del är ju miljard efter miljardlill förelag och lill arbetsmarknadspoliliska åtgärder - kan man inte påstå attliiget på arbetsmarknaden är tillfredsställande. Vi kan inte vara lill fredsmed siluationen för ungdomarna. Visserligen är ungefär 50 000 ungdomar under 25år i sysselsättning genom beredskapsarbete och arbets- marknadsutbildning,men vi har över 30 000 som saknar jobb. Förett är sedan lovade regeringen att vi steg för steg skulle undanröjaungdomsarbetslösheten. De förslag som regeringen har lagt fram innehåller mångabra saker. 1 mänga fall är del förslag som vi kommer att slälla oss bakom. Menvarje föreslagen åtgärd förutsätter stora ökade insalser frånarbetsförmedlingarnas sida, och hela programmet står och faller medarbetsförmedlingarnas möjligheter och förmåga atl klara de uppgifter som läggspå dem. Men får arbetsmarknadsverket ingen personalökning. Den frågan skallvi återkomma till . Och del är helt orimligt! i Simrishamnkommer att senare belysa denna fråga litet närmare. Jag vill bara för egen delpåpeka att vi redan nu har en utomordentligt hård press pä förmedlingsorganisalionen.Alt hålla 50 000 ungdomar i beredskapsarbete och i arbetsmarknadsutbildning ärinte något som sköter sig självt. Det fordrar enorma personalinsatser. Manlöser inte de svårigheterna med något slags automatik. Deomfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder som vi genomför är någonling somförulsätier intensiva personalinsatser. Och när man nu med föga dold stolthetsäger att aldrig i modern tid har någon regering salsal så massivt för allklara sysselsällningen - man anger ju miljardbelopp som har anslagits- såvilljag säga alt man satsar inte på den apparat som skall se till all helaverksamheten klaffar. Det hade varil rimligl, och det ar alldeles nödvändigt,alt när man föreslär åtgärder för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten,så skall man ge förmedlingarna den personal som behövs för attverkställa vad som föreslås. Vimåste också ha klart för oss att del inte bara är ungdomarna som behöver hjälpoch bistånd. Arbetslösheten för de redan etablerade ökar, och del medför ettökat tryck på organisationen. Vi politiker måste naturligtvis prioritera. Delär helt nödvändigt - speciellt i ell kärvt budgetläge. Men i de miljardbeloppsom satsas för arbetsmarknadspoliliska åtgärder går det enligt vår mening altbereda utrymme för en förstärkning av den organisalion som har uppdragei allvidta de ålgärder som skall genomföras. Manfår inte en riklig och fullständig bild av läget på arbetsmarknaden bara genomatt sina i sin kammare och läsa genomsnillliga sialisliska uppgifter. Resor ulei landel och sammanträffanden med anställda inom olika företag ger en bättreoch rikligare bild. Del går inte atl stilla den oro som finns pä många platseri vårt land genom all lala om atl arbetslösheten nu ligger på ungefär 2 96.Arbetslösheten varierar ju myckel krafligi mellan olika delar i vårt land, ochden varierar mycket starkt mellan olika branscher. Och jag hävdar att lägelinte har förbättrats - snarare ivärlom. Fören yrkesgrupp är arbetslösheten oförsvarligt stor, nämligen förbyggnadsarbetarna. Del har redan påpekai. För byggnadsarbetarnasarbetslöshetskassa noteras en arbetslöshet på 9,9 ".. Det iir ingenvulgärpropaganda när vi påpekar della. Säg ål en arbelslös byggnadsarbeiare allhan inie skall vara orolig, för den genomsnillliga arbeislösheien i vårt landär bara 2 96, sä får ni se hur pass lättad han känner sig! För murarna ärarbeislösheien ännu högre,eller 19,1 "). Deiia är i genomsniil, vilkeiinnebär