prot · G109145 · 1977-12-31 00:00:00 — underhänvisning till befolkningsöverskottet i andra väridsdelar eller till kvinnansrätt till yrkesarbete obehindrat av barnafödande -, eftersom vi ju kan öppnagränserna för invandrare eller adoptera barn från överbefolkade världsdelar. Sådanafunderingar har vid de hearings som socialutskottet har haft med experter pådessa problem eflerlryckligen tillbakavisats. Det är betydelsefullt att så harskett och att det härsken av personer som i och försig haren positivinställning till u-landshjälp och lill invandrare. Även på delta område har våregen själ vöverskaltning satts på plats a v en ny verklighet. Om vi vill tänkaoss alt fö hjälp och stöd på vår ålderdom, kan vi inte lasta över den uppgiftenpå andra. Varje generation bär först och främst ansvar för sina egna barn ochföräldrar: begins al home. Jagantydde alt det i den första befolkningsdebatten , på1930-talet, kunde spåras motsättningar mellan socialdemokraliska leoreliker,sädana som makarna , och del praktiska livets socialdemokrater. Dennamotsättning överbryggades väl i stort sett inom del socialpolitiska reformarbetetsram men har ändå i viss mån överlevt in i vår lid, kanske därför altbefolkningsfrågan inte passar in i det sedvanliga fackligaidémönslrei. Detkan knappast bestridas atl en positiv inslällning i befolkningsfrågan däremotlåtit sig väl förenas med etl konservativt och traditionalisliskt länkande -sådanl delgiviis ord av en av våra stora skalder: " du land, där våra barn en gång föbo, och våra fäder sova under kyrkohällen". Del är möjligt att denna poesiav somliga uppfatlats som retorik och väckt motstridiga känslor. Ändå är delkanske just de mesl framåtblickande, de som vill gälla som progressiva, vilkamer än andra borde identifiera sig med en barn- och familjevänlig befolkningspolitik.Den skald som i dikten knöt samman våra barn och våra fäder var dock samme mansom skrev: "Så sant vi äga ett , vi ärvde det alla lika. "Det är bara riktigt och rättvist alt understryka att del , liksom för 40år sedan makarna , är socialistiska teoretiker, sådana som Eriand Hofslenoch , som har givit de tyngsta bidragen till den ekonomiskaargumentationen för en positiv befolkningspolitik. Mellan dem och mig finns idetta hänseende inga egentliga meningsmotsättningar, och jag skall inte försökafuska i deras fack. Dem de har all övertyga finns snarare i deras egnapolitiska led och kanske också bland vissa företrädare för del svenskanäringslivel. Jag vill här uttala en varm uppskattning av den uppslutning kringetl positivt hållet betänkande, som utskottets socialdemokrater medverkattill. Andraväsentliga fakta har tagils fram från medicinskt håll. Gynekologer ochsocialmedicinare i har-som framgår av belänkandet-engagerat sig ianalyser av vad som karakteriserar den nuvarande nalivilelsulveck-lingen.Förutom det jag tidigare relaleral är del uppenbart att del numera flnns entendens atl koncentrera barnafödandel lill åldrarna . Alltfärre barn föds av mödrar som är mer än . med attdet framför allt är uteblivandet av ell tredje, fjärde eller ytterligare barn,som särskilt svarar för nedgången i födelsetalen. 4Riksdagens protokoll 1977/78:145-146 lycks det finnasåtskilliga föräldrar, som gärna skulle vilja ha mera än två barn, om inte denena eller andra omsiändighelen lade hinder i vägen. Avdetta har och jag i vår motion dragit två slulsatser. Den enaär att del framför allt är de unga kvinnorna mellan 20 och 30, som har nyckelnlill den framtida svenska befolkningsutvecklingen. Den andra är alt man därförmåste lyssna lill vad det är de upplever som de svåraste hindren för all vågaskaffa sig flera barn, och speciellt för all våga skaffa sig mer än två barn. Deltaär säkert problem,som inte kan innefattas i en enda formel. Analyser som gjortsav doktor i visar betydandeskillnader i både födelsetal och abortfrekvens mellan olika regioner och siäderi vårl land. Ekonomiska, arbeismarknads- och uibild-ningsmässiga och förmodligenäven kulturella och religiösa faktorer modifierar tendenserna på skilda sätt.Detta innebär alt man förmodligen kan påverka ulvecklingen både med praktiskasamhällsålgärder och genom stöd åt uppbyggande - och icke nedrivande -kulturmönster. Vihari vår moiion nämnt några prakliska ålgärderav del slag som regering och riksdaghar möjlighet all bjuda på. Dit hör progressivt ökande barnbidrag. Dithöratt-trots det ekonomiska lägels begränsningar-överväga ett system medvårdnadsbidrag för dem som så skulle önska i samband med ankomslen av ellIredje barn. Dit hör också lagstiftning för att tillförsäkra den, som harvårdnaden om barn, merileringspoäng vid ansökan inte blott lill utbildning ulanäven till anställningar i offentlig och enskild tjänst och för befordran. Ditkan också höra ell tidigareläggande av skolstarten med ell motsvarande lidigareslut på skolan och tillträde till ulbildningssamhällel. Säkertkan många andra förslag komma fram, exempelvis en förlängning avföräldraförsäkringen till alt täcka hela spädbarnstiden. Det väsentliga är dockatl det är de blivande föräldrarnas åsikter och önskemål man måsle lyssna lill,ulan förutfattade meningar eller ideologiska inskVänkningar och utan krav atllåsa sig lill en enda modell. Jag hoppas att den studie statistiskacentralbyrån nu på regeringens uppdrag skall ta itu med inte bara kommer attfråga efter orsakerna till den sjunkande nativiteten, utan också på ettrealistiskt säll - liksom i - försöker få besked omvad man tror om botemedlen. Ur kunskapen om samhällsutvecklingens och denhittills förda politikens konsekvenser måsle vi utforma en ny konsekvensernaspolilik. Enav de känsligaste aspekterna på befolkningsfrågan har jämnslälldhets-ideologinförefallit atl leda till. Allteftersom jämställdheten, inte minst i vårtnuvarande utbildningssamhälle, gör nya framsteg tycksstridslrum-peterna bli gällare. Den svenska motsvarigheten till iAnnie get your gun, i gestalt av Fredrika-Bremer-Förbundets ordförande, lycksmena atl "allt vad männen kan, kan vi göra bättre". I vissa avseendenhar hon obestridligen räll. Vi män är klart sämre, för atl inte säga heltutklassade, när del gäller alt vänta barn, atl föda barn och all amma barn. Detskulle fordras övermänskliga kirurgiska och endokrinologiska insatser förattåvägabringa jämställdhet i dessa hänseenden. Jag skulle önska all man frånkvinnorörel- sernassida Irols alll ville erkänna della förhållande, oavsett om man gillar ellerogillar del i princip, och anpassa sina förslag till en än så länge ofrånkomligverklighet. Förom vi å ena sidan erkänner kvinnans lika rätt lill ulbildning och arbete, men åden andra måsle konstatera atl det svenska folkets framtid står och faller medall dess kvinnor mellan 20 och några och lar på sig besväret -ochglädjen -all vänta, föda och i görligaste mån amma två eller tre barn, så måstevi finna former för atl förena dessa önskemål. I sak kommer man knappast ifråndet fakium att biologiska skäl begränsar barnafödandel lill en relativt kortperiod, 10-15, högst 20 årav de flesta kvinnors liv, medan yrkesutbildning ochyrkesarbete kan försiggå under kanske av deras liv, ibland t. o. m.längre-och man behöver faktiskt bara 30 av dem föratt fö full ATP, och dennaberäknas på de 15 bästa årens inkomster. Barnperioden kommer inte tillbaka, omman har missat den; yrkeslivet står, i princip, lill buds fram till och kanskeförbi pensionsåldern. Fastän livet är längre nu än förr, tycks perspektivet förmånga i stället ha blivit kortare. Del vore önskvärt all man kunde levandegöraockså de långa perspektiven för yngre människor, kanske i samband medsamlevnadsundervisning enligt Gotlandsmodell. Ett av de vanligaste ekonomiska argumenten lill förmån för en ökadnativitet här i landet har varil nödvändigheten att fö tillräckligt medvårdpersonal för atl la hand om våra gamla: dvs. i klartext - oss själva.Argumentet är sannolikt i sak riktigt, men jag tror inte all del är särskiltanvändbart i marknadsföringen. Våra barns motiv alt i sin tur fö barn måstebygga på rfera5 glädje av alt se livet och släktet - kanske t. o. m. släkten -föras vidare genom en ny generation. Jag tror inte man skaffar barn för att deskall ta hand om sin egen eller någon annans farfar, och jag tror inte heller-som man skaffar sig barn för all så fort som möjligt självstuva in dem på ell barndaghem. Mekanismerna till den oreglerade fortplantningenkan vi tillskriva hormonerna, men till nutidens reglerade fortplantning ärmotiven psykologiska, vilket inte utesluter en intuitiv strävan alt ge livet enmening bortom vardagen, inte bara individuellt utan också, och kanske inteminst, för den biologiska enhet som familjen utgör. Jagvill därför gärna sluta detta anförande med några ord om familjen.Familjebegreppet i äldre - och vidare - bemärkelse har dels medvetet angripitsav ideologiska skäl, dels successivt uttunnats genom den ökade röriigheten inomoch även utom landel. artificiella värld som utgörs av massmedia och av politik, tillyxad föreller reflekterad i massmedia, förefaller "familjen" av beståav etl par personer av olika kön,sammanboende eller gifta, med ett, högst tvåsmå barn. Del är om denna "familj" som den s. k. familjepolilikenuppenbariigen handlar. Del är journalisternas egen generation som för stå förmönstret. Denna familj är emellertid en korilivad företeelse: om ett fötal årär barnen haivstora och reder sig rätt bra själva; föräldrarna kan redan varaseparerade eller skilda. När mormor och morfar beskrivs i dagstidningarnassöndagsnoveller är det gamla töntar som läser och täljer barkbåtar mensom på någol sätt redan har lämnat sinnevärlden. I själva verket är mormornumera i genomsnitt48 år och morfar något äldre. De har i många fall - och skulle kunna ha det imånga fler - krafter atl ta sig an både lilla Rödluvan och sina egna gamlaföräldrar, som har blivit bortemot 80 och just hör till den generation som nuär mest i behov av hjälp. Vilka som skall ta hand om vårduppgifterna i detsvenska fyrageneraiionssamhällel ärett samhällsproblem som kräver nytänkande. Ifredags kunde de som var kvar i kammaren lyssna till LillyBerganders försvarstal för sin moiion om rätt för personer, som stannar hemma för att vårda en sjuk anhörig, atl fö ersättning frånförsäkringskassan. har både och jag, var för sig,motionerat i samma riktning, och med samma resulial, del vanliga: avslag,oberoende av om eller hållit i klubban. Den härgången var det socialförsäkringsutskottet som drämde irtl och menade atl sådantvar inte familjemedlemmars sak, utan del skulle förslås "samhället"sköta, med hemsjukvårdare eller långvårdskliniker. Det skulle annars bli enalltför stor belastning på socialförsäkringsväsendet. Men, herregud, allt dettaärju kommunicerande kärl: familjen - hemsjukvården - institutionsvården. Intekan man ordna förhållandena i samhället utifrån den budgelmässiga belastningenav del ena eller del andra anslaget, utan efter vad som är praktiskt ochmänskligt. lovade att komma igen, och det lycker jag all honskall göra. eller senare kan vi nog med gemensamma krafter fö någon fasonäven på socialförsäkringsutskotlel. Endastom man på alll sätt försöker stärka och stödja familjen - i en vidare mening änvad som framgår av våra vanligaste bastuannonser - tror jag vi kan skapa ettpsykologiskt klimat, som placerar in barnen i deras större sammanhang, somförmedlare av livet, av det vi trott på och arbetat för, del vi uppnått och detvi ännu inte uppnått, till nya släktled. Och om jag säger atl den djupastedriften alt vilja skaffa barn lill väriden är atl vi själva vill leva vidaregenom dem, låter del kanske både förmätet och egocentriski, men den tankenkommer faktiskt inte primärt ur min falabur eller ur , utan - somkammarens ledamöter kan läsa i betänkandets slutavsniti - ur doktor , "känd från" Riksförbundei för sexuell upplysning och engammal grånad radikal och sedlighelsmolslåndare. Det lål att tänka på, nu närstartskottet har gått till den iredje befolkningsdebatten och vi är påjakt efter tillvarons innersta drivkrafter. Jag ber att fö rekommendera kammaren att bifalla socialutskottelshemslällan men atl därutöver också läsa själva betänkandet vid nästa lägligatillfälle. Det kunde ha haft som motto orden: "Intet folk med oförsvagadlivsvilja och livskraft kan inför den i vårt land nu konstaterbaraulvecklingiendensen underiåta alt vidtaga energiska åtgärder för all fö enändring till slånd." Del låter kanske litet högtidligt . Den somskrev det var emellertid snarare radikal än högtidlig. Orden var GustavMöllers, i direktiven till . Idetta anförande, under vilket andre vice talmannen övertog ledningen av Nr145 kammarens förhandlingar, instämde () och den Liltmarck (m). (vpk): ...... Befolkningsutveck- Jag vill först lyckönska socialutskottet till det fina initiativet attordna en hearing om befolkningsfrågan och redovisa materialet på del sätt somskett. Inläggen från de olika sakkunniga och utfrågningen av dem har gett etlutmärkt material, som man verkligen önskar slor spridning. Andra utskottrekommenderas varmt alt följa socialutskottets initiativ. Delär svårt all tillföra debatten om befolkningsfrågan helt nya synpunkter -jagmenar nya i den meningen atl de inte redan framförts av någon under hearingen.Men ell markerande av de olika partiernas positioner i de viktigastefrågeställningarna i debatten om befolkningsutveckling och befolkningspolitikär på sin plats. Jag skall göra några sådana markeringar. Deldiskuterades under socialutskottets hearing om det är riktigt alt ha enbefolkningspolitisk målsättning och vad den i så fall bör vara. Omedvetet ellermedvetet har klasser, partier och individer säkert någon tyjD av befolkningspolitiskmålsättning eller befolkningspolitiska värderingar. Då är det bra alt manuttryckligt söker formulera dem. Nubehöver en sådan målsättning inte nödvändigtvis och i varje fall inte i allalägen vara formulerad i sådana termer som atl man önskar etl visst antalinvånare i . Jag har större sympati för formuleringen att alla skall hamöjlighel alt skaffa sig så många barn de vill ha. Bakom denna formuleringligger tanken atl de fiesta människor vill ha egna barn. Motiven härfördiskuterades i socialutskollet. Det är inte nödvändigt atl gå djupare in pådenna fråga - vi kan utgå från denna önskan som given ulan all slanna i vad somändå blir spekulationer. Men någol kan sägas. Önskanatl ha barn är säkerl mycket sammansatt. För min del är jag benägen alt läggastor vikt vid etl behov av gemenskap. Trots förändringarna i familjens roll ärsläktrelationerna fortfarande något relativt givet och säkert som man kanåtervända till, som ger elt slags trygghet. Men självklart finns en rad andramotiv. Förvarje samhälle är behovel av del man kallar reproduktion del avgörande. Men densvåra frågan är hur detta i elt marknadssamhälle översätts i reaktioner ochställningstaganden hos individerna. Både i etl agrart samhälle - etljordbrukssamhälle - och i ett socialistiskt planhushållningssamhälle är dessasammanhang enklare, åtminstone i teorin. Omden befolkningspoliliska målsättningen sålunda inte behöver vara formulerad i ett visst antal miljoner invånare i ulan i stället bor formuleras på annal sätt, så måsle jag ändå erkänna atl man inte hell kommer ifrån den kvantitativa frågan. är inget helt nytt problem. De genera tioner som föddes på 1890-lalel var de sista som reproducerade sig, dvs. fickså många barn atl befolkningstalet bibehölls. föddes fler än vad som behövdes för reproduktion. Efter 1920-talet har det i allmänhet fötts färre än 53 vad som har behövts förreproduktionen av befolkningen i . Under hearingen i socialutskottetnämndes alt anlalet födda barn uppgick lill 96 000. Deua kan jämförasmed i runt tal 120 000 per årgång i föräldragenerationen. Detre alternativ för befolkningsulvecklingen, som man nu arbelar med och som välkan anses avgränsa de olika utvecklingsmöjligheter som är realistiska, byggerpå födelsetalen 2,1, 1,8 resp. 1,5. Högalternativet innebär enbefolkningsökning på ungefär en halv miljon i förhållande till nuläget,dvs.från 8,2 till 8,7 miljoner människor . Mellanalternativet leder till enminskning av befolkningen med ungefär en halv miljon och lågallernalivel minskning med 1,5 miljoner människor jämfört med lägel . Defruklsamhetslal man räknar med för de nu aktuella kvinnogenerationerna är, somredan nämnts, 1,6-1,8 barn i genomsnitt. Med nuvarande utvecklingstendenserkommer alltså befolkningen i att minska på medellång sikt. Jaghåller inte med dem som menar atl detta är en stor katastrof Om del bor 7,5eller 8,2 miljoner människor i kan inte från någon som helsl synpunktvara avgörande eller myckel betydelsefullt. När jag gick i skolan fick jag läramig att hade 6 miljoner invånare. Mina barnbarn för lära sig att detfinns 8 miljoner invånare i . Men denna förändring i befolkningstalethar ju inte i och för sig inneburit atl svenska folket lever tryggare, bällreeller vilka värderingar man nu vill anlägga. Andra omslän-dighelerän dennaförändring i befolkningens sioriek har varil avgörande för ulvecklingen. Rörelseri en befolknings storlek är enligi milt säll att se en relalivi passiv storhet.Varje produktionssätt har sin egen lagbundenhet för befolkningsulvecklingen.Stor eller liten folkmängd har en annan betydelse under det enaproduktionssättet än under del andra. Hastigaförändringar i en befolknings storlek kan däremot skapa en rad problem. Detgäller framför allt på tre olika områden, och här tänker jag återigen på delakluella läget i . Hastiga förändringar i folkmängden -vare sig delgäller ökning eller minskning-skapar för det förslå problem på en radsamhällsområden när det gäller tillgången på olika nyltigheler och tjänster.Det gäller bosläder, del gäller sjukhusplalser, del gäller platser i skolan,det gäller befolkningens fördelning på olika näringsgrenar osv. Sådanaförändringar kan för det andra skapa disproportioner i förhållandel mellan deolika ålderskullarna, mellan generationerna. Befolkningen i arbete kan bliliten i förhållande till anlalel barn och pensionärer osv., vilket skaparproblem. Förändringar i befolkningens storlek kan för del iredje skaparegionala problem, särskilt om de äger rum i samband med s. k. strukturförändringarinom näringslivel. Glesbygden kan bli helt utarmad på vissa ålderskullar osv.,en företeelse som är verklighet i en rad områden i . Allldella är problem som måste och kan mötas. Jag sympatiserar därför med kravet påstörre resurser till den demografiska forskningen, forskningen ombefolkningsförändringarna och deras orsaker. Det första som krävs ärju atlman noggrant kan följa befolkningsutvecklingen och göra de nödvändigaprognoserna och analyserna. Endast då kan man snabbi ingripa. DenbefolkningstiUväxl som trots allt ägl rum i härrör sombekant lill belydande del från invandringen. av de barn som födshar föräldrar som invandrat. För min del finner jag ingel skrämmande ellernegativt i delta. Min egen farfar var invandrare från . Jag kan inte seall de generalioner som kommit efter honom skulle ha inneburit något sämretillskolt till befolkningen i del här landel än andra. Däremot tar jag avståndfrån tanken att luckorna i vissa svenska generationer skall fyllas ul genomorganiserad import av arbetskraft. Till den som eventuellt vill motivera ensådan immigration med solidaritet gentemot fattigare folk vill jag säga alt deningenting har med solidaritet atl göra. All beröva andra folk de bästutbildade,de mesl produktiva, de mest röriigaärju atl försvåra derasulveckling. Skulle vi ha organiserad immigration lill avsolidaritetsskäl, då skulle den framför allt gälla äldre människor ochutslagna. Svensk utlänningspolitik skall vara human och bygga på solidaritetmed förföljda människor, men den för inte underordnas befolkningspolitiskaargument. Och det återstår fortfarande myckel innan vi avlägsnat dendiskriminering som del senasle årtiondets invandrare är utsattaför. Invandrarnas stora problem får inte underskattas i någol slagsbelålen-hetskänsla över genomsnittlig svensk slandard. Manmåsle också bestämt la avstånd från vissa argument i den allmänna debatten ombefolkningsutvecklingen som lalar om den svenska folkstammen eller kanåterföras till militaristiska och allmänt chauvinistiska tankegångar. Här finnsen riklig fiora av fördomar som del gäller all bekämpa. Man bör också akta sigför formuleringar om barnafödandets betydelse som är utmanande för de människorsom inte kan eller vill fö barn av den ena eller andra orsaken. Omde flesta människor vill ha barn - vilket är utgångspunkten - varför föds deldå inte tillräckligt många i dagens för au bevara en oförändradbefolkning? Det finns många försök till svar på frågan i det material somsocialutskollet gett oss. Att frågan är oerhört komplex är närmast enbanalitet. Vad jag skulle vilja understryka som avgörande i elt läge närmänniskor i allt högre grad själva kan bestämma om de önskar göra barn ärföljande: Svårighetenför yrkesarbetande mödrar - och är det mödrarna, inte fäderna somfår dra del lunga lasset - atl klara både omvårdnaden om barnen ochyrkesarbetet. Debarn- och allmänt människofientliga inslagen i del nuvarande samhället. Skalljag låta barn växa upp i en miljö, t. ex. , där jag vel atlirafiken förgiftar barnen och kan allvarligt hämma deras ulveckling -det är enfråga som mången ung människa ställer sig. Bristenpå verklig kollektiviiei och gemenskap för många familjer i delhögkapitalisliska samhället med dess hårda krav på individen och ringa grad avsolidaritet. Den starkt ökadebelastning, såväl ekonomiskt som arbetsmässigt, som Denallmänna otryggheten i dagens samhälle, som kommer till ullryck i kriser, arbetslöshetoch hot om arbetslöshet. Dendirekta utslagningen av många människor, även ungdomar, genom handikapp,olycksfall, alltför hårda krav i skolan och arbetslivet, alkohol, narkotika,som gör att många aldrig förmår atl bilda familj eller misslyckas i försöken. Jagskall inte förlänga uppräkningen. Ingen kan bestrida all de nämnda orsakernatroligen spelar en roll när det gäller svårigheten för människor atl omsätta enursprunglig önskan om barn i verklighet. Man behöver inte betrakta dessaorsaker som så självklara alt inte undersökningar och fortsatt analyserfordras. Om man anser att del föds för fö barn i dagens samhälle är feletenligt min mening i alll väsentligt samhällets. De låga födelsetalen är uttryckför att någonting är galet. De kan vara utslag av en protest men torde framförallt uttrycka misströstan och verkliga svårigheier för människorna. Vpkanser alt man måsle göra allt som är möjligt för att avlägsna dessasvårigheier, för att avlägsna de hinder som finns för människor all ha såmånga barn som de själva önskar. Det handlar i betydande utsträckning omdjupgående och långsiktiga förändringar i samhället som är nödvändiga. Istället för del kapitalistiska samhället - som uppfostrar människorna altklättra på varandras ryggar för all söka nå lyckan och vars oundvikligaföljeslagare är arbetslöshet och otrygghet i anställningen - måste skapas ettsamhälle som garanterar alla elt meningsfullt arbele och som bygger påkolleklivilet och verklig gemenskap mellan människorna. Den nuvarandefamiljeformen, som belyder instängdhet och isolering för många, måsle vidgaslill en större gemenskap som omfattar flera generationer och flera människoröver huvud tagel. Vi måste känna elt gemensamt ansvar för alla barn,tillsammans dela både den glädje och det bekymmer det innebär atl ha barn. Densolidariteten i praktisk handling är motsatsen till konkurrensmen-talitet,betygsjakt och marknadssamhällets förnedring av även barnen till etl slagsobjekt. Menreformarbetet måste självfallet börja i dagens situation. Vpk har länge arbetatför en förbättring av barnfamiljernas läge, för högre bostadstillägg ochföräldrapenning, för en kraftig utbyggnad av barnomsorgen, för demokratiseringav skolväsendet, för studielön till alla , för stöd til, kolleklivaboendeformer, för förbättring av hemspråksträning och hemspråksundervisningför att hjälpa invandrarbarnen, för en höjning och indexreglering avbarnbidragen osv.