prot · G109157 · 1977-12-31 00:00:00 — Viktigare äratt verkligen bli anställd av enarbetsgivare, få pröva olika jobb och vinna erfarenhet ochyrkesskicklighet. Jag hoppas att den översyn av trygghetsla- garnasom nu pågår skall leda fram till ett resultat som ger ungdomen en bättre chanspå arbetsmarknaden. Jag ber att få yrka bifall till hemställan i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande nr 40. BENGTWIKLUND (s): Jag skall något beröra de fem reservationer som har behandlats avutbildningsutskottet i arbetsmarknadsutskottets betänkande, nämligen reservationerna9, 10,12, 13 och 14. Men vill jag göra några kommentarer tillMargaretha anförande. Hon går upp i talarstolen och sägerlitetoengagerat att hon är glad över att bl. a. studie-och yrkesorienteringenföreslås bli utbyggd. Hon anför vidare många vänliga tankar och ord. Dethär är emellertid en avgörande livsfråga för ungdomen och deras tro påframtiden i landet. Därför bör man kanske göra litet mer än att bara någotoengagerat stå här och rada ord på varandra med vänliga tankar. Delhar sagts mycket här , och man har citerat en hel del uttalanden fråndelegationen för ungdomens sysselsättningsfrågor. Också jag skall göra det,därför alt vi bedömer det som väsentligt att man så att säga inte bara tardessa frågor i sin mun, utan också försöker göra någonting praktiskt av dem. Genompressmeddelanden från delegationen för ungdomens sysselsättningsfrågor harstatssekreterare förklarat: "Det måste finnas en linje isamhällets hjälp till de ungdomar som har svårt att få arbeie." "Deungdomar som påbörjat en utbildning måste få fortsätta på gymnasiet", harhan vidare framhållit. Därmed har han avsett den s. k. fria kvoten. Men varföravser han enbart den? Börvi inte se allvaret i ungdomens svårigheter på arbetsmarknaden utifrån detankarna att alla möjligheter måste prövas för att få dessa utsatta grupper iarbete ? Skolan har ett klartuttalat ansvar att följa upp vissa elevgrupper efter avslutad skolgång.Skolöverstyrelsen har i undersökningar presenterat ett material, som skrämmeroch som styrker de synpunkter vi har framfört i våra reservationer.Bland de grupper som följts upp visade det sig trots skolans ansvar för dessaelevgrupper att knappt hälften uppgav att de haft kontakt med skolan sedan deslutat. Utredningennoterar också att de elever som i minst utsträckning haft kontakt med skolanvar elever med lågutbildade föräldrar, elever som aldrig upplevt sig få stödoch intresse hemma för sina studier samt elever med annat hemspråk än svenska.Detta innebär att de ungdomar som kanske framför allt behövt skolans stöd ävenefter skoltiden var de som minst fick del av det stödet. Dekategorier elever som i minst utsträckning haft kontakt med skolan var de somavbrutit skolgången för att skolplikten upphört samt skolkarna. Vanligast varkontakter med skolan bland de elever som skolbefriats och bland de elever somfåll särskild undervisning av exempelvis psykiska skäl. Kontakterna med skolan skedde oftast genomsyo-personalen, alltså studie- och yrkesorienteringspersonalen. Flickorna hadejämfört med pojkarna dubbelt så ofta haft kontakt med skolans kurator,sköterska och psykolog. Kontakter med sköterska och kurator i skolan var ocksåbetydligt vanligare bland de elever som slutat skolan med de relativt setthögsta betygen. Elever med låga betyg hade däremot sina kontakter starkt koncentreradetill syo-personalen i skolan. Därförär det nog ett riktigt konstaterande att dessa elever finner det naturligastatt ta kontakt med den syo-funktionär som de hade kontakt med under skoltiden.Dessutom har den funktionären också de bästa kunskaperna om eleven fråntidigare, ett orsakssammanhang som måste underlätta kontakten. Iundersökningen visade det sig att kontakten med skolan oftast innebar alt manfick hjälp med all söka utbildning och i någon mån arbete. Pojkarna fick oftareän flickorna hjälp med att söka till en utbildning eller fick ett arbete genomskolan. Flickornas kontakter med skolan gällde dubbelt så ofta som för pojkarnaatt få hjälp med alt lösa personliga problem. Dettaär skrämmande siffror. Hälften av alla intervjuade uppgav att de hade behövt fåvela mer om olika utbildningar och yrken innan de slutade skolan. Informationom olika möjligheter att komplettera grundskoleutbildningen senare saknadeframför allt flickorna och ämnesskolkarna. Särskilt skolkarna och flickornasaknade också i stor utsträckning information om arbetsförmedlingens möjligheteratt hjälpa dem. Dennabakgrund har vi när vi diskuterar ungdomarnas möjligheter att få arbete, finns också ett behov av att beröra dessa ting när det gällerutbildningsinsatserna för ungdomarna. Att man kunde få hjälp från skolan efteratt ha slutat där visste framför allt inte flickorna, och invandrarungdomarnavisste ytterst litet om den möjligheten. Slutligen:Behovet av mer hjälp och stöd vid studie- och yrkesvalet upplevdes starkast avde elever som gått i de största skolorna. Detta behov upplevdes också starkarehos flickor än hos pojkar. Varförhar jag nu uppehållit mig så pass lång stund vid den här undersökningen? Jo,bl. a. därför att de 8 milj. kr. som vi i våra reservationer föreslår påutbildningssidan är väl använda pengar för att stimulera de nämnda gruppernatill utbildning, vilket ger dem större chans all få ett jobb. Vi föreslår ivåra reservationer att 1.6 milj. kr. utöver det belopp majoriteten föreslår -och som sade alt hon är ganska nöjd med -skall gå tilluppsökande studie- och yrkesorientering. Vidare föreslås 3,4 miljoner till delokala planeringsråden och 3 miljoner till de regionala planeringsråden ilandet. Jagkan inte underiåia alt än en gång citera statssekreterare , som vid enkonferens försäkrade att regeringen "skall vidtaga åtgärder såatt alla ungdomar kan tillförsäkras arbete, praktik eller utbildning".Detta har sagts . "Det skall ske", sadeherr , "bl. a. genom att elever får arbetsorienteringoch yrkesförberedelse, att övergången från skola till arbetsliv underlättasmed hjälp av s. k. planeringsrådoch alt alla ungdomar tillförsäkras utbildning efter . "Slutligen slog fast att utbildningen skall individualiserasoch varvas. Detlåter sig höras. Men vad blev det av de stolla löftena, arbetsmarknadsministern?Vi kräver i första hand en genomtänkt plan, så att man får 2 000 årselevplatserför korta påbyggbara yrkesinriktade kurser i gymnasieskolan.Arbetsmarknadsministern sade att det kanske finnstillräckligt med sådana kurser, men vår utgångspunkt är den attlänsskol-nämnder och andra organ som arbetar med de här frågorna skall fåbättre tid för att planera verksamheten. Vi har ju varit överens om att man pådet här sättet skall försöka nå de ungdomar om vilka vi vet genomskolöverstyrelsens undersökning alt de är ganska svåra att nå. Jagskall ge ett exempel. I har försök bedrivits med kurser för socialthandikappade ungdomar - sådan verksamhet har f ö. förekommit även på andraorter i landet. 1 får man nu inga nya pengar för att fortsättaverksamheten. Som skäl fördel har åberopats att verksamheten skall utvärderas.Men finns det skäl att göra ett uppehåll i den här framgångsrika verksamhetenför att göra en utvärdering av den, i ett läge där vi alla är överens om attgöra allt för alt medverka till alt ungdomar på ett bättre sätt genomutbildning skall komma in i arbetslivet? Vi tyckeratt det är märkligt motbakgrund av undersökningar och de många stolta uttalandensom har gjorts från borgerligt håll om behovet av insatser för att hjälpa deungdomar det här gäller. Jagskulle vilja fråga, även om det inte finns någon göteborgare från detborgeriiga lägret inne i kammaren , efter vad jag kan se: Tycker ni andelarriktigt att upphöra med kurserna för socialt handikappade ungdomar bara därföratt man skall göra en utvärdering? Vi är lika kritiska emot denförsöksverksamhet med 200 årselevplatser som föreslås i propositionen. Det ären alldeles för liten satsning för att man skall få ut någonting av den. Om mantillgodoser vårt förslag om både en utökning till 2 000 årselevplatser förkorta, yrkesinriktade och påbyggbara kurser och en ökning med de 200 platsernai försöksverksamheten, skapar man ju en permanent kursverksamhet under helaläsåret för sådana elever som lämnar ulan att gå vidare tillgymnasieskolans längre utbildningar. Erfarenheterna, som vi har fått in irapporter från länsskolnämnderna runt om i landet, av de här korta kurserna ärju övervägande - jag höll på att säga nästan hundraprocentigt, men det ärkanske att ta i - positiva. Ensträvan bör vara - det har vi också sagt - att bygga samman de här kortakurserna till en mer sammanhållen yrkesutbildning för de ungdomar som önskardet. Utskottet ser kurserna som en metod att skapa ett mera varierandeutbildningsutbud i den situation vi befinner oss i. här riktningen verkar de yrkesinriktade kortkurserna, som enligt vårbestämda mening också borde meritera ungdomarna vid ansökan till fortsattastudier i exempelvis gymnasieskolan. Erfarenheterna av kortkurserna är så godaatt ett sådant krav borde kunna tillgodoses myckel snabbt. Det fordras emellertid engod både lokal och regional planering, om man skallkunna tillgodose behovet av praktikplatser osv. Därför kräver vi ganska enigt iutskottet att de regionala planeringsråden snabbt skall byggas ut. Att denborgerliga majoriteten i utbildningsutskottet inte vill vara med på vadman höll med om är förvånansvärt. Det enda motiv man anför är alt manvill utvärdera de försök som pågår i storstadsområdena. Men vi kan inte hållapå att utvärdera en sådan verksamhet, då behovet är lika stort i alla delar avlandet av en regional, översiktlig verksamhet för att skaffa fram praktikplatserna.Del visar sig nämligen , när de lokala planeringsråden har kommit igång, att de inte klarar den biten, utan det behövs en regional stödverksamhetpå det har området. Delhär måste bli en uppmaning, eller kanske en utmaning, till regeringen att setill att frågan fär en snar lösning. Det är visseriigen inte arbetsmarknadsministernsbord, men eftersom det ansvariga statsrådet lär vara i just nu kan välarbetsmarknadsministern ändå notera saken och ta upp den vid ettregeringssammanträde föratt se, om man inte kan få en snabb lösning påproblemen. Jagvill peka på det krav på ett centralt planeringsråd som har rests av LO ochTCO, vilka mot bakgrund av de goda resultat man har nått i det lokala arbetetmenar att behovet av samverkan och samordning av SSA-rådens verksamhetregionalt och lokalt samt andra utbildningsformer i länen är stort för bl. a.fortbildningen av skolans personal och arbetslivets representanter genomexempelvis studiedagar och handledarkonferenser. Förattman skall kunna bevaka hur elevernas och skolpersonalens direkta erfarenheterfrån arbetslivet skall kunna las lill vara i undervisningen är sådan samverkannödvändig. Mycketannat skulle jag kunna nämna, men de här exemplen får räcka just . Jag vill än en gång understryka att de 8 milj. kr., rätt använda ochinsatta på viktiga avsniu i utbildningsverksamheten enligt vad vi angivit ivåra reservationer, är en god hjälp på vägen åt de ungdomar som av olikaanledningar inte hävdar sig på arbetsmarknaden. Det kan vara ungdomar som"mognat till" efter avslutad skolgång och som känner behovet avbättre utbildningsbakgrund. Det är då vår uppgift att se till att resursernaslår till deras förfogande. Det är vår uppgift att på allt sätt hjälpa dem tillutbildning som ger dem en bättre chans både i samhälle och i arbetsliv. Med det anförda yrkar jag bifall till reservationerna 9,10,12, 13, 14och 15. tog upp utbildningsfrågorna i det här samlade paketet ochdet är, som han påpekade, kanske ett annat statsråd som i första hand skulle gåi svaromål. Men jag tycker del kan vara motiverat för mig att ta upp en del avhans resonemang, och det är frågan om den varvade utbildningen. BengtWiklund refererar till statssekreterare och ett pressuttalandesom han har gjort. Jag kan bara verifiera vad 9 protokoll 1977/78:157 säger, nämligen attregeringen strävar efteratt få en sammanhållen utbildning för ungdomarna, ochdet är del hela detla förslag går ut på. Förslaget om varvad utbildning, sompresenteras i propositionen och som alla tydligen är överens om, är ett steg irätt riktning, som jag ser det. Genom en utbildning där praktiskt arbetekombineras med teoretisk utbildning kan vi locka fler ungdomar till enutbildning som de väl behöver, och det är ofta sådana ungdomar som BengtWiklund här beskrev. Jag håller med honom om det -del är därför förslaget är såviktigt. Detsystem för utbildning som skall prövas innebär att vi kan lägga grunden framtida förändring av stora delar av gymnasieskolan. Vi har engymnasieutredning som håller på all arbeta, och den får väl studera hurerfarenheterna av försöket faller ut. Jag tror det kommer att ha betydelse förutredarnas fortsatta arbete. Det kan bli fråga om en ny uppläggning avgymnasiestudierna -jag är övertygad om det. Nuför socialdemokraterna ett resonemang om volymen av den härförsöksverksamheten. På den punkten är det värt att se litet på hur utrymmet ärinom utbildningssystemet. Man säger från socialdemokraternas sida att riksdagennu bör besluta om att 2 000 årselevplatser skall inrättas för korta kurser, ochhär skall också ingå den försöksverksamhet som regeringen föreslår. Det låterkanske storstilat , men hur är verkligheten? Under detgångna läsåret har regeringen medgivit, , 3 700 årselevplatser somfår tas i anspråk för sådana här korta kurser. Del finns alltså inte anledningatt tro all volymen skulle bli mindre nästa läsår. I det perspektivet är detförvånande att socialdemokraterna bara vill lägga ul 2 000 platser. Regeringenhar alltså valt en annan väg, och får vi förslag frånskolöverstyrelsen om hur man bedömer behovet av korta kurser för nästa läsår.Jag är ganska övertygad om att de 2 000 platserna som socialdemokraterna redannu vill besluta om är för litet. Fårjag bara kort säga om alt jag, utan att ha någon riktig lokalkännedomom förhållandena där, har den uppfattningen att man har bedrivit ett mycketframgångsrikt arbete för att garantera ungdomarna utbildning. Inte minst gällerdet initiativet, som jag har fått del av, för att bygga upp en regionaliseringav SSA-råden på det sätt som har talat om. Man harf ö. också frånden kommunala partigrupp jag närmast har kontakt med gjort framställningar omatt det på centralt håll bör övervägas en sådan här central modell som BengtWiklund pläderar för. Men låt oss ta ett steg i tagel. Vi har SSA-råden och dehar viktiga uppgifter. Vi får se vad de kan göra och vi får framöver övervägaom man skall gå vidare efter den här modellen. () kortgenmäle: Jag vill säga några ord i anslutning till det som arbetsmarknadsministernsade om de 3 700 årselevplatserna. Som jag nämnde i milt inledande anförande ärskillnaden mellan de 3 700 årselevplatser som regeringen medgivit och de 2 000årselevplatser vi nu föreslår alt platserna enligtvårt förslag skulle planeras in på . Vi har således inte kritiseratdet för kommande budgetår medgivna antalet årselevplatser, men vi är övertygadeom att man till 2 000 fasta årselevplatser skulle behöva lägga ytteriigareplatser på det sätt arbetsmarknadsministern föreslagit. Det råder alltså intenågra delade meningar om de av regeringen medgivna 3 700 platserna. Menverksamheten med kortkurserna måste lösas praktiskt - det är vi ju överens om.Det är dessutom bråttom. Ungdomarna går arbetslösa , och ingenting är såförödande för unga människor som att gå ulan arbete och att inte få känna att degör en nyttig insats i samhället. Vi menar alt skolan måste anpassa sig tillverkligheten, bl. a. så att kurser exempelvis kan erbjudas året runt och inteavbrytas av långa ferier . Detframgår också av utredning att en stor del av de arbetslösaanser an de kunskaper de har är otillräckliga eller att deras självförtroendeminskat genom att de har en ofullständig grundskoleutbildning. Med tanke påvårt kärva ekonomiska läge är det dessutom nödvändigt att vi utnyttjar såvälbefintliga lokaler som tekniska resurser! så hög grad som möjligt. Depersoner som varit ansvariga för försöksverksamheten i har enligt vadjag läst i deras handlingar sagt att aldrig har varit så bra somden är nu för de allra flesta ungdomar. Men den kan vara mycket fariig för engrupp av elever, och det gäller elever med problem som vi observerar iskolan. När det gäller denna grupp måste vi uppmärksamma problemen ochpraktiskt försöka lösa elevernas utbildningsfråga. Vi måste, för att låna ettuttryck från dem som arbetar med försöksverksamheten i , se till attinte eleverna stupar på tröskeln till arbetslivet. Med andra ord: vi måste låtautbildningen leda dessa ungdomar in på vägar, där vi andra "vanliga" människorbefinner oss . De bör få ett kunskapsunderlag som dagens eller i kanskeännu högre grad morgondagens samhälle kräver av dem. Det har ett flertal gånger från denna talarstolbetygats att ungdomsarbetslösheten är ett av de allra största problem vi haratt brottas med. Det finns en myckel stor risk att många ungdomar genom att denförsta kontakten med arbetsmarknaden blir en enda stor besvikelse flr socialaskador som de aldrig kommer över. i det perspektivet är arbetslöshetenbland ungdomar på många sätt mycket allvarligare än arbetslöshet i allmänhet, hurallvariig denna än är. Självfalletfinns det ett samband mellan ungdomsarbetslösheten och situationen påarbetsmarknaden i allmänhet. Ju fler arbetstillfällen det finns, desto bättreär situationen för dem som är nylillträdande på arbetsmarknaden. Är det dåligtmed arbetstillfällen så är del framför allt de som just söker sig ut påarbetsmarknaden som drabbas hårdast. Del gör att de åtgärder som regeringenunder de gångna ett och ett halvt åren vidtagit för att stärka näringslivetskonkurrenskraft har varit mycket betydelsefulla, och de ger anledning tillförhoppningar om en bättre situation också för ungdomen i framliden. Detvar ett mycket besväriigt utgångsläge som regeringen hade när det gälldenäringslivets utveckling och arbetsmarknaden vid regeringstillträdet. Depolitiska partier som konsekvent motsatt sig och kritiserat regeringensåtgärder för alt stärka näringslivets konkurrenskraft tar också på sig ettmyckel stort ansvar när det gäller ungdomens möjligheter att få arbete iframtiden. Menäven om det är den totala tillgången på arbetstillfällen som är avgörande förungdomarnas möjligheter att få arbete i det längre perspektivet så är del ocksånödvändigt med en omfattande verksamhet som löser ungdomarnas akutasysselsättningsproblem. Det finns olika vägar att gå fram här, och det harockså klargjorts i propositionen och i ulskottsbetänkandel. a. har ArneFransson i sitt anförande tagit upp de åtgärder som kan vidtas inom den renaarbetsmarknadspolitiken för att slussa in ungdomarna. Del har tagits en långrad viktiga initiativ från regeringens sida för att stimulera både privata ochoffentliga arbetsgivare all anställa fler ungdomar. Denandra vägen, som är lika viktig, är att skapa goda utbildningsbetingelser förungdomar med sysselsättningsproblem och se till att utbildningen fungerar såatt del är lätt att slussa över ungdomarna till olika arbetsplatser. Utbildningsinsatserför att på det sättet ta hand om arbetslösa ungdomar tjänar två syften. Det enasyftet är att skapa en meningsfull sysselsättning i avvaktan på att ungdomarnaskall få ett arbete. Det andra sy flet. som är minst lika viktigt, är att skapaen bättre beredskap hos de unga för alt komma in på arbetsmarknaden.Erfarenheten visar att de ungdomsgrupper som är hårdast drabbade avarbetslöshet är just de som har sämst utbildning. Därför måste det naturligtvisvara ovanligt meningsfullt att lösa de här ungdomarnas sysselsättningsproblemgenom all i första hand ge dem utbildning, som sedan kan vara vägen som för demut till olika typer av arbetsuppgifter på arbetsmarknaden. Omman studerar arbetsmarknadsutskottels betänkande nr 40 måste det vara uppenbartför var och en att del finns en myckel bred samstämmighet om hur man skall gåtill väga för att skapa bättre förutsättningar för ungdomarna. Visserligenfinns det inle mindre än 15 reservationer fogade till betänkandet, men när manläser de reservationerna slås man av hur osedvanligt magra de är. Jag skallbara kommentera de reservationer som inte tidigare behandlats i . 1reservationen 7 föreslår reservanterna en lagstiftning som skapar möjlighettill obligatorisk praktik. Utskottsmajoriteten har i och för sig ingenting emotobligatorisk praktik om detta visar sig nödvändigt, men det borde vara ensjälvklarhet att man först ser om inte de frivilliga insatserna gererforderligt resultat. Det finns alltså ingen principiell skillnad iinställningen i detla avseende. 1reservationen 9 föreslår socialdemokraterna 2 000 årselevplatser för korta,yrkesinriktade och påbyggbara kurser inom gymnasieskolan. här mellan arbetsmarknadsministern avslöjade har regeringen redan ställt betydligtflera elevplatser till förfogande än vad reservanterna har föreslagit.Reservationen är alltså fullständigt överflödig, om inte socialdemokraternagenom den vill begränsa antalet årselevplatser, men jag förmodar att det inteär syftet. En annan sak är att den systematiska försöksverksamhet som föreslåsi propositionen bör omfatta betydligt färre årselevplatser för att man skallkunna göra en meningsfull utvärdering. Ireservationen 10 tar reservanterna upp frågan om meritvärdet av dessa kortayrkesinriktade kurser. Som vi konstaterar i utskottsmajoritetens skrivning ärdenna fråga föremål för prövning, och man kan alltså räkna med att ett förslagpå denna punkt kommer mycket snabbt. Inte heller den reservationen är alltsåsärskilt befogad. Ireservationen 11 hemställs om 1 milj. kr. till uppsökande verksamhet bland deunga förtidspensionärerna. Som tidigare påpekade kan vi inom ganskakort tid vänta oss ett förslag också på denna punkt. Vi tillämpar en praxis sominnebär att ett utredningsförslag när det framlagts först skall remissbehandlasoch sedan användas som underiag för utarbetande av en proposition inomregeringskansliet. Det var den modell som socialdemokraterna tillämpade iregeringsställning, och de får väl finna sig i att den tillämpas också när debefinner sig i opposition. Också den reservationen är fullständigt överflödig. Ireservationen 12 yrkar socialdemokraterna på särskilda medel till skolöverstyrelsenför att initiera kurser för socialt handikappade ungdomar i kommuner som önskarstarta sådan kursverksamhet. På den punkten konstaterar vi, att det påskolöverstyrelsen finns pengar reserverade, som vi förutsätter kan användas fördetta ändamål. Det bör alltså inte vara något som helst problem att finansieradessa kurser. Reservationen är således fullständigt överflödig. Ireservationen 13 yrkas på förstärkta bidragsmedel för syo-verksamhet. Det har ipropositionen aviserats att man kommer att ta upp detta i budgetbehandlingen.Det är ju naturiigt alt man så långt som möjligt undviker extraanslag mellanbudgeterna och i stället låter sådana ärenden ingå i den allmännabudgetprövningen. Men vi kan också här lugnt utgå från att de erforderiiga resursernakommer att ställas till förfogande. Det finns alltså inte heller något reelltmotiv till yrkandet i reservationen 13. Jagkommer så till reservationen 14 med förslag beträffande verksamheten medlokala, regionala och centrala planeringsråd. I storstadsområdena pågår redanförsök med regionala planeringsråd. Tanken är naturiigtvis den att, om försökenger positivt resultat, denna verksamhet skall byggas ut också i övriga delar avlandet. När det gäller en försöksverksamhet är det naturiigt att man förstinleder verksamheten, sedan utvärderar dess resultat och därefter, om det ärpositivt, går vidare. Det måste vara en handlingslinje som alla som arbetarpolitiskt ställer upp bakom. Att föregripa denna ordning är fullständigtonödigt. Ocksåfrågan om det centrala planeringsrådet bör prövas i det sammanhanget. Det ärnaturiigt att uppbyggnaden av planeringsrådsverksamheten i 10 protokoll 1977/78:157 dess helhet tas upp i ettsammanhang och att man inte försöker genomföra ett antal delreformer.