prot · G109151 · 1977-12-31 00:00:00 — har därförinte bara rättighet utan också skyldighet att ta ställning till de i ärendelväckta motionerna. Härtillkommer - jag citerar ärkebiskop - alt kyrkomötet, som är den högsta organ i bekännelsefrågor, uttalat atl del inte finns någothinder i biblisk lära eller luthersk bekännelse för det kvinnliga prästämbetet.Sedan 1958, eller , har vi lagen om kvinnans behörighetlill prästerlig Oänst, och uppgår antalet kvinnliga präster till ca 250.Inte sällan har arbetssituationen för dem försvårats på grund av en negalivinslällning hos främst vissa manliga kolleger, vilka i sitt agerande stött sigpå den s. k. samvelsklausulen. Dennaklausul hade sitt berättigande . För framtiden är den emellertid, enligtmångas uppfattning, oacceptabel och bör därför omprövas. Detgår ej -som någon uttryckt det - all inom vår kyrka ha två slags präster, avvilka de ena ej erkänner de andras existensberättigande, eller för alt citerakyrkoherde : "Här gäller del alt en hel grupps helalivsgärning totalt underkänns. Prästvigningen'tar inte'på en kvinna. Hon ärinte en riklig präst. Man kan inte förvänta 'samexistens', då den ena partenförklarar att den andra inte har existensberättigande i sitt arbete. Man kan hasamexistens, mellan olika poliliska partier och olika kyrkliga riktningar, meninte mellan parter där den ena utdömer den andra. Detmåsle också förbrylla församlingen i högsta grad atl den ene av prästerna anserall den andres hela gärning strider mot Ord. Jag menar att 'sådansamexistens' är otänkbar." Konstituiionsutskoiielifrågasätter givelvis på intet sätt någons religionsfrihet eller rätt alt hysavilka åsikter som helst, men en person kan rimligtvis inte göraanspråk på Oänst inom ulan alt dela denna kyrkas bekännelse, sominnebär accepterande av kvinnliga präster. Jagtillhör obetingat dem som anser att samvelsklausulen, som haft berättigandeunder en övergångsperiod, bör omprövas, men jag har också biträtt förslagel altdelta skall ske under mycket skonsamma former. Enligt mångas uppfattning ärutskottets förslag på denna punkt myckel generöst mot de av våra nuvarandemanliga präster och teologie studerande som inte anser sig kunna accepterakvinnliga präster. Det kan däremot ej anses generöstmot våra kvinnliga präster. Mittsamvete förbjuder mig att medverka till ett konserverande av nu rådandeolyckliga förhållande. Jag är ödmjukt tacksam om jag med min röst kan bidragatill alt avhjälpa den diskriminering som f n. icke sällan drabbar vårakvinnliga präster och prästkandidater. Följaktligen tar jag bestämt avståndfrån här framförda förslag som innebär avvikelse från konstitutionsuiskottetshemställan. Jag yrkar bifall till denna hemslällan, som är enhällig och hardikterats av ärlig omsorg om vår svenska folkkyrka och dess Oänare, oavsettkön. Samtidigtutgår även jag från alt regeringen beaktar det otvetydiga beslut som riksdagennu står i begrepp att falla på förslag av ett enigt konstitutionsutskott. Kvinnligapräster m. m. Jag vilt börja med att erkänna alt jag belraklar det ärende som vi nubehandlar som sammansatt. Det handlar om svåra avgränsningar och avvägningar,om teoretiska spörsmål och abstrakta begrepp men också i väldigt hög grad omhandfast verklighet och konkreia villkor. Sedan1958 har kvinnor en lagfäst rätt till prästämbetet. Del åligger oss sompolitiska beslutsfattare alt övervaka alt lagen kan efterlevas. Del innebär altvi måste se till att kvinnornas möjligheter atl verka som präster inteförsvåras eller rent av omöjliggörs genom aktioner från dem som inte erkänner denlagstiftningens giltighet. Vi känner till att sådana aktioner förekommer. Sompolitiker kan vi inte acceptera all människor diskrimineras av någon orsak,alltså inte heller på grund av kön. Vårreaktion mol de förekommande trakasserierna mol kvinnliga präster kan alltsåses som ell led i samhällets strävan atl verka för jämställdhet mellan könen.För min del vill jag erkänna alt jag ändå inte i första hand betraktarproblemet som en kvinnofråga. Minreaktion mot de yttringar kvinnopräslmotslåndel på sina håll tagit sig harväsenlligen en annan grund, nämligen vår skyldighet mot individen att värna omsådana värden som vi betraktar som omistliga i en demokrati; Varje människasrätt att ha sin egen övertygelse - det må gälla politik, moral eller religion -alt ge ultryck för sin övertygelse och att verka för den inom de gränser som viutstakat med hänsyn till grundläggande demokratiska värderingar. Dessarättigheter är fast förankrade i vår grundlag. Med utgångspunkt från sådanagrundläggande värderingar har sialsmaklerna självfallet etl ansvar att ingripamot de yttringar som kvinnopräslmotslåndel ibland lar sig. Menstatsmakternas ansvar stannar inte där. Dilemmat är all det finns ell ansvarockså mot den andra sidan. Våra ingripanden får inte leda lill all den andragruppen utestängs från sina möjligheter att verka inom . Skulledella bli följden sätter vi gränser för religionsfriheten mitt i vår ambitionatt värna om den. Konsiilulionsulskoltel hari sitt belänkande enhälligt uttalat sig för en Kvinnligapräster m. m. omprövningav den s. k. samvelsklausulen. Detta har bedömts som nödvändigt mot bakgrundav den besvärliga situation som den kvinnliga minoriteten av präster inom densvenska kyrkan på sina håll lever i. Men utskottet förutsätter också i sinskrivning att denna omprövning sker på sådant sätt atl de som har en avvikandemening i ämbetsfrågan kan bevara hemortsrätt i . Detta är för migen viktig punkt i ulskoilets skrivning. Det måsle alltså anses vara tillåtetalt ha en åsikt i denna fråga som i alla andra frågor, men denna åsikt - ochdet är viktigt - får inte omsältas i handling som kränker andras rält. F.n. pågår inom kyrkan etl intensivt arbete med atl komma till rätta medkvinnoprästfrågan. Jag tror delta är den viktigaste och mesl verkningsfullavägen att gå. Utan en inlerndeball, ulan en fördjupad förståelse för varandrasproblem, utan gemensam vilja att komma lill rätta med rådande motsättningarkan ändå ingenting väsentligt uträttas. Man kan inte lagstifta fram tolerans,man kan inte heller lagstifta om respekt. Därför sätler jag slorl hopp tillsamrådsgruppen inom som har all utarbeta praktiska Lösningar förframtiden. Jag är övertygad om att den gruppens ledamöter är medvetna om viktenav sitt uppdrag och därför prioriterar den diskussionen med sikte på en snabboch tillfredsställande lösning. Detvore djupt olyckligt om man i stället för en för alla positiv utveckling medenighet om målet finge elt tillstånd som präglas av motsättningar mellanpolitiska och kyrkliga beslutsfattare, speciellt när det gäller en fråga som sådjupt engagerat, och engagerar, många människor - del vittnar inte bara den härdebalten om. Med det anförda yrkar jag bifall till utskottels hemställan som alltså,som så många påpekat, är enhällig. Innan jag går närmare in på det jag skall säga vill jag lill HildingJohansson ha sagl attjag anseratt handläggning äregendomlig. Det har lidigare varil en regel i att en fråga som ärunder utredning inte skall upptas till behandling i utskott och riksdag. När nuen berednings resultat är föremål för remissbehandling borde konstitutionsutskottetha betänkt detta. Vi har haft en rad motioner i KU somockså gällt kyrkan. De har alla avvisats med hänvisning till pågående ulredningar. Vadbeträffar syn på särbestämmelser måste jag göra enreflexion. När del gäller t. ex. militärOänst finns det ju också särbestämmelseroch känsliga samveten. Det som är möjligt där är alltså inte möjligl förkyrkan! Enmycket smärtsam upplevelse för mig var det att höra . Är delverkligen så illa ställt i konstitulionsulskotlet atl man där tror alt det ärkyrkans bekännelse del gäller när man lalar om kvinnliga präster? Han uttrycktedel så. Då ärjag inte förvånad över atl betänkandet ser ut som det gör. Del arenviktig fråga debatterar . än vad de fiesta besinnarmedför ulskottels ställningstagande i det föreliggande betänkandetkonsekvenser för vårt folk. Jag anser atl del är ett tidstecken att en kyrkasinre liv diskuteras i elt parlament, en profan församling. Del är djuptnedslående att utvecklingen lett till atl en stor del av svenska folketbetraktar frågan om prästämbetet som en statlig angelägenhet som gäller altvärna om jämställdheten mellan könen. Idella fall skiljer sig från andra stater. Lål mig nämna att det danskafolkelingel antog lagen om könens jämställdhet-ligeslillingsloven - men all den icke gäller i fråga om prästämbetet. rad kyrkor är del kyrkan själv som avgör frågan om prästämbetet. De följeralltså den linje som alltid har varit kyrkans. Vi kan nämna den finska kyrkan,den romersk-katolska kyrkan och de österländska kyrkorna. Jag lycker all EvertSvensson visade att han var otroligt okunnig när han lalade om vad som menasmed tradition. Jag har med mig ett papper-som jag dock för den knappa lidensskull inte kan läsa upp - vilket gäller just det tunga dokument från kongregationenför troslära i , där man talar om traditioner i denmeningen all Krislus själv och apostlarna icke tillämpade regeln med kvinnligapräster. Densvenska debatten har upprört kyrkorna i en rad andra länder. Aktuell statistikvisar alt det som formuleras i t. ex. de 17 punkterna och uttryckts i den s. k.samvelsklausulen är en självklar sak ute i väriden. Del väcker förvåning hosmånga att vi kan tänka oss att lagstifta mot kyrkans lära och mot samvetet. Närjag begär ordet harjag varit medveten om alt sakskäl möter döva öron. Detfinns praktiskt laget ingen som har talat före mig som har haft en frånkonslitutionsutskottet avvikande mening. Det är dock angelägel att iprotokollet fö in åtminstone en invändning mot vad jag betraktar som frukten avden massuggestion som tagit sig uttryck i frågor och motioner i samti skrivelser av olika slag. Tillärkebiskopen har fyra politiska kvinnoförbund gemensamt skrivit för attproteslera: "Inom kyrkan fortlever förhållanden som kanaccepteras." I en tidningsrubrik heter det: "Centerkvinna stormar motkvinnopräslmotståndarna." I ett uttalande, undertecknat av ChariotteBranling, läser man en formulering som klingar som ett märkligt eko av döendeliberalism: "Vi kräver att kommunminister ser till att den s. k.samvelsklausulen i fortsättningen ej får åberopas." använde ordet beivra. Del läl fruktansvärt hårt. Jag undrar när hanskall ändra namn lill Systerskapsrörelsen. Och i ett öppetbrev till kommunministern begär man en SIFO-undersökning ominställningen till kvinnliga präster. Detla är för mig helt ofatlbart! VadBibeln säger bryr man sig inte om att undersöka, men skall avgöra det! Hurkan demokratiska rörelser kräva åsiktsförtryck och likriktning? Hur orimligt ärdet all profana krafter begär aU få beslämma i kyrkan som är en andligföreteelse! I utskottsbetänkandel harjag funnit ullryckel "allmännaopinionen" använt som om det vore högsta auktoriteten i . Kvinnligapräster m. m. Kvinnligapräster m. m. Läran om kyrkan finns endasl i , Den heligaskrift. 1 denna kyrkans urkund och grundval heter kyrkan församling. Den harinte samlat sig själv; den är kallad av själv. Den bestämmer därför inteöver sig själv. Ingen annan myndighet på jorden kän heller bestämma över deneller dess ämbete och gudsOänst. Den är en gudomlig skapelse, inte en mänskligkonstruktion som kan omformas när någon så finner lämpligt. ISkriften liknas församlingen vid en kropp, vars huvud själv är och ivilken alla lemmar är beroende av och Oänar hans vilja. Idenna kropp är alla lemmar av lika värde. Här finns den sanna jämställdheten.Alla lemmarnas Oänst är lika omistlig, helig och ändamålsenlig. Härär icke man eller kvinna, hög eller låg - men här är man och kvinna. Och idenna kropp har/c/ce alla lemmar samma funktion. Deras kallelse, derasförrättning,skiftar. Ingen lem är identisk med en annan lem. Detta är närmastsjälvklarl för den som känner till människokroppen, som använder sombild för alt förklara församlingens väsen och funktion. Allaförstår vi atl kroppen inte kan bestå av bara hand eller bara fot, bara ögaeller bara öra. Kroppens många lemmar har var och en sin egen uppgift. Hurskulle den kunna fungera om så icke vore! Dennalära om kyrkan är alltså egen. Därför lär också kyrkan alltsedanbegynnelsen vad Skriften . Man och kvinna är jämställda i frälsningen; sammasalighet och samma mål är deras, men de har olika Oänster. Dennalära om församlingen som kropp har aldrig förnedrat någon, varken man ellerkvinna. Atl tillhöra och lyda församlingens Herre är någol som upphöjer, somger livet mening. Församlingens förkunnelse har också framhävt detta. påsin tid och - för atl kort beröra homiletikens historia -har t. ex. prisat den som får hälsning i Romarbrevel, en kvinna iett ringa kall jämställd med alla heliga, med aposteln själv! Detstrider inte mol jämställdhetens idé alt kvinnan har sina ämbeten i kyrkan ochmannen sina. Det är inte atl nedvärdera kvinnan. När kyrkan följerSkriften i sin lära om prästämbetet är det orimligt att lala om diskriminering.Det är lika förvirrat som om någon skulle säga atl det är diskriminering atlkvinnan inte kan bli far och mannen inte kan bli mor. Allavet vi atl man och kvinna behövs jusl som man och kvinna. De som högljutt ordarom diskriminering skulle förvisso ändra sig om de lärde känna kyrkans lära. Manvill råda dem all sänka rösten och söka tränga in i vad lär. Lål ossanvända vår kraft, vårl nit, på annat sätt för samhällets bästa än att sökamästra församlingens Herre. Här passar inte jämställdhets-kommitténsparagrafer, inte den allmänna opinionen. Kanriksdagen då inte genom lagstiftning ändra kyrkan? Kyrkan svarar på den fråganmed Skriftens svar. Om kyrkan skall vara kyrka kan den inte införa andraprinciper och ordningar. Om andra åsikter och läror än Skriftens blir rådande ikyrkan upphör den alt vara kyrka. Kyrkan är inte envärldslig inrättning och kan därför inte omformas. Framställer man en kyrkasom är formad på annat sätt, ärdet en produkt med falsk varudeklaration, om denkallas kyrka. Del vore värre än om etl politiskt parti behöll sitt program menbörjade tillämpa ett annat partis program. Den gudomliga institutionen kanaldrig följa profana principer, men två poliliska partier - om än ytleriigheler- har alllid vissa gemensamma drag. Därförär fel forum för debatl om kyrkans inre gestaltning och liv. Trosfrågoravgörs inte av parlament utan av kyrkan själv. Del vi kallar statskyrkan harsin historiska betingelse - eftersom det fanns när identitet i yttremening fanns mellan den lutherska kyrkan i vårt land och den världsliga makteni , nämligen så att staten inte ville diktera vad kyrkan trodde ochlärde. Åtminstone officiellt omfattade statens ledning kyrkans lära och tro. är läget ell annat. Staten är sekulariserad och olydig mot Skriften. Därförbör statsmakterna inte blanda sig i kyrkans trosfrågor och ämbetssyn fastän delyttre bandet formellt står kvar. I synnerhet gäller det i etl ögonblick närfrågan om skilsmässa mellan kyrka och stat är aktuell. Omregering och riksdag verkligen avskaffar samvelsklausulen, är vårl land på väg bortfrån demokratin. Ochså ett ord, och andra! Den påstådda förföljelsen mot kvinnor somtänker bli präster eller blivit det, är i de flesta fall lögner elleröverdrifter. Det är underligt atl skallet mol de manliga teologerna som harkyrkans gamla tro däremot inte anses vara förföljelse ulan etl ultryck förönskvärd frigörelse från förlegad biblisk tro. Enkyrkvärd vid Lunds domkyrka-som själv är kvinna-skriver: "Striden omkvinnliga präster har urartat till en häxprocess, präglad av hysteri ochmasspsykos. Lögn och förtal, gemenheter och skamgrepp är lovliga vapen, dvs.lovliga för den ena sidan. Skulle en ung teolog ha underiåiit atl hälsa på enkvinnlig kamrat, är det en förbrytelse, som kommenteras ända upp i TV:sRapport, men kallar biskop sina ämbetsbröder för sexualneurotiker, så ärdet ingen som lyfter på ögonbrynen." Honslår också fasl: "Atl den fråga som för inte länge allvariigbibel- och trosfråga, nu övergått till att bli en jämlikhetsfråga på lägstanivå, beror på au kyrkan inte hävdal sin idenlilel." Jag delar denuppfall-ningen. Detärofattligl alt man i vårl land hören köra v röster från alla håll somropar på samvetsfridens avskaffande. Att liberaler, frisinnade, socialister ochkonservativa kan förenas i samma krav som realiter innebär elt förtrampande avden gamla författningens § 16 atl Konungen äger ingens samvete tvinga ellertvinga låta ulan skydda var och en vid en fri utövning av sin religion. Isjälva verket är del ju så: I vår kyrka, som alllmer skadas av att vara bundentill en avkristnad stat, finns ännu medlemmar som anser ord vararättesnöret för tro och Oänst, fastän både allmänna opinionen och politikerkräver atl nya former skall följas. Bland dem finns präster som vill stanna ikyrkan och göra Oänst i trohet mol bekännelsen och mol sill präsllöfte. De villhelhjärtat i allt rätta sig efter sin ord om ämbetet. Kvinnligapräster m. m. Kvinnligapräster m. m. ärtrogna mot den lära som är kyrkans ursprungliga och som omfattas av alla kyrkori väriden. kräver man all de skall lämna sin tro, bryta sitt prästlöfteeller gå! Eller hur, ? Delär della debatten i gäller . Därmed är 16 avskaffad -den som omicke formellt, så dock reellt är grunden för svensk rättsordning ochlagstiftning. Regering och riksdag är i färd med alt lägga demokrati ochmänskliga rättigheter i museum eller kanske i graven genom att ställa enborgeriig princip om jämlikhet över kyrkans tro och bekännelse. För är det inteså atl en borgeriig princip ställs över kyrkans tro och bekännelse? Skulle ävenkyrkan själv godkänna delta, innebär det ju alt hon från evangelisk kristenhetoch luthersk trosgemenskap vill förvisa människor, som omfattar vad som i 2 000år varit kyrkans lära och sedan reformationen varit grund ochnorm. Kyrkan är i så fall icke kyrka, och jag måste fråga om ärdemokrati. Teologisktkan den s. k. nya synen på prästämbetet aldrig försvaras. Även desom vill ha ett system med kvinnor som präster, erkänner att stöd för dennaordning inte finns i . Jag kan för tidens skull bara kort hänvisa tillden finske leologen . Han var för den nya ämbetssynen ochville framlägga beviset för dess biblicitet, men under sina studier kom hanlill motsatt uppfattning. Han har redovisat det i en bok som jag har med här ibänken, där han skriver: "Ävenom man och kvinna hör ihop, så har vardera med utgång från skapelsen sin egenuppgift: mannen har mannens och kvinnan har kvinnans. återiösningsverkinnebär icke upphävande av skapelseordningen utan av synden. Skapelseordningendäremot upprättas i lill del ursprungliga och ofördärvadetillståndet." Teinonens slutsats blirdå: "INya testamentet finner man sålunda inte något stöd för kvinnliga präster." Han hänvisar också tilltraditionen och lill reformationen och tillägger: "Såvidaman i skulle önska övergå lill kvinnliga präster, så skulle man göraell sådanl beslul i medveten opposition mol majoriteten i kristenheten." Detsamma gäller givetvisSverige. Teinonenframför även tanken på ett särskilt ämbete i kyrkan för kvinnan, alltsåytterligare ett ämbete. Hon behövs även i kyrkan. Hon har alltid förmågaoch utrustning och kallelse för uppgifter och Oänster som mannen inte klarareller passar för. Del är också viktigt att följa vad lär om nådegåvorna.Lemmarna harolika uppgifter men kan Oäna och leva i enighel, i frid. Jagber ledamöter, i den mån de lyssnar, att begrunda vad Teinonen sägeroch vad en rad teologer och bibelkännare anfört. Här kan nämnas teol. , bibelöversättaren, , professor och bibelkännare som få.Här kan hänvisas till vad biskop sade vid kyrkomötet i dennafråga. Tiden tillåter mig inte här alt citera del. Med hänsyn lill del skede som utredningen omförhållandel stat-kyrka befinner sig i och enligt principen all kyrkan självskall avgöra frågorna om lära och liv bör inte nu yttra sig. Delakluella materialet från beredningsgrupperna är föremål för remiss.Betänkandet, som vi behandlar , bygger icke på någon proposition somkunnai ge möjlighel lill molioner från dem som har den gamla krislnauppfattningen i ämbetsfrågan och från de frikyrkliga i som inser detabsurda i alt statsmakten blandar sig i trossamfunds inre förhållanden - ty vikallar ju numera trossamfund! Jagvill också gärna protestera mot en mängd uttryck i konsliiutionsutskottetsbetänkande. Ulskottet skriver på s. 21: "Utskottet ser dennaulveckling som myckel posiliv." Detär märkligt att ingen ledamot av konstitulionsulskoltet anför avvikandemening. Även om ulskottet anser atl majoriteten av folket är för upphävandet avsamvelsklausulen, finns del en stor grupp just bland dem som verkligen ärkyrkbesökare som anser utvecklingen negaliv. Jag skulle viya be er att lakontakt med t. ex. Laestadianska väckelserörelsen i , i , iNordnorge -där del finns vissa starka kristna grupper - för atl bara nämnanågra exempel. Att "den allmänna opinionen" här är ensam auktoritetför utskottet visar hur Qärran dagens KU är från varje biblisk motivation förett trossamfunds liv och arbete. Det bör vara en sällsam läsning för framtidensgranskare av den svenska ! Jagvill gärna säga till kommunministern: Om han kände till religions-stiftarensurkund skulle han också förstå religionsstiftaren bättre. Det finnsingen motsättning mellan vad som står i och del som vi lär ochalltid har lärt i kyrkan. Jagvill slutligen säga: När utskottet anför att det arbete det är fråga om skullefullföljas genom beslul av nästa kyrkomöte, tyder det på att utskottet heltglömt all förhållandet stat-kyrka är inne i ett avgörande skede. När utskottetändå tillfogar att förslaget bör "utformas på ett sådant sätt att de somhar en avvikande mening i ämbetsfrågan kan bevara hemortsrätt i ", så visar del alt utskottet antingen inte förslår vad det gällereller också talar mot bättre vetande. Det måste ju i så fall betyda atl prästsom utvisas från Oänsten eller prästkandidat som inte kan prästvigas för sintros skull inbjuds alt slanna i kyrkan som lekman. sade, om jag fattade honom rätt, alt 150 manliga kandidater hadetillfrågats, varav 138 inte kunde tänka sig att vigas tillsammans med kvinnor.Varifrån har de fått sin övertygelse? Skall de erbjudas alt slanna i kyrkan?Hur skall det gå till? Det är helt oförklariigl atl man kan skriva så. Villriksdagen påslå att de skall bringas på bättre tankar, att deras samveten skalllikriktas? BiskopBertil säger enligt en tidning som jag har med här: "Skulleregering och riksdag fatta ell beslut i denna fråga, då anser jag altmyndigheterna driver oss ut ur kyrkan." Ja,han är en ensam man. Regeringar ulnäiTiner numera bara folk med bekvämuppfattning till biskopar. Och den ensamme torde få gå. Kvinnligapräster m. m. Nr 151 1958 årsreform helt igenom i kyrkan, som kommunministern uttrycker det i den sin svar . 24mai 1978 '8 ärförmodligen siste lalare på den här punkten , och jag ber om ulsäkt för atl jag lagit för lång lid. Kvinnliga präster m. m. Idetla anförande instämde (). () kortgenmäle: Jag begärde ordet av respekt för den uppfattning som fördefram. Men jag beklagar atl inte verkar ha särskilt stor respektför andras uppfattning ulan kritiserar den på ett sätt som inte alls verkar ståi överensstämmelse med den respekt för samvete och uppfattningar som hankräver att vi skall ha gentemot honom och dem som har hans uppfattning. Låt mig sedan barakonstatera två saker: Fördet första är ännu så länge en offenllig-rältslig institution.Vi har atl föUa reglerna i grundlagen på denna punkl. Fördel andra vände sig i sill anförande mol det beslul som fattadesav och kyrkomötet . Del är ingel tvivel om alt allmännakyrkomötet är det högsta organet i bekännelsefrågor inom . Dethar i denna bekännelsefråga uttalat att del inte finns något hinder i biblisklära eller luthersk bekännelse fördel kvinnliga prästämbetet. Det kan vi gå utifrån när vi arbelar med denna fråga här i . På förslag av talmannen beslöts att kammarensförhandlingar skulle fortsättas vid morgondagens sammanträde.