prot · G109117 · 1977-12-31 00:00:00 — Del är häpnadsväckande alt man tror att ell brottsligt förfarandekan täckas över eller göras om intet av ett riksdagsbeslut. kan integodkänna vad som är ett brott mot landets lagar. Ett sådant godkännande är författningsenligtomöjligt och i sig självt olagligt. Att finansutskottet inte vill inse dettaför alla uppenbara faktum är beklämmande. Slutligendet kanske mest beklämmande av allt! Arbetarrörelsen i delta land har i sinprogrammatiska och ideologiska inställning alllid varil emot politiskt ochekonomiskt fuffens som förekommit i svenska hovkretsar. Arbetarrörelsen är avtradition republikansk. Det socialdemokratiska partiets ledande män undersenare år har dock gjort sitt bästa för att glömma bort de republikanskaidéerna. Men de borde i alla fall i denna fråga ha stått upp för att försvararätten att göra upp med det ekonomiska brott, vars följder del svenska folketmåsle betala för ännu och för all överskådlig framlid. Man är juockså överens om kvinnlig tronföljd. Dethar dock funnits poliliskl resliga män i detta parti, exempelvis FredrikVilhelm , som i en motion den 26 januari 1908-del är dess -krävde att Guadelouperäntan skulle indragas. Thorssongick egentligen mycket längre än vad vi gör i vpk-motionen nr 230, där vihemställer om en förutsättningslös utredning, avsedd att undersöka lagligheleni beteende i Guadeloupeaffären och därmed förutsättningarna för deninkomst det svenska kungahuset genom detta beteende lyckats tillskansa sigunder alla dessa år. Socialdemokraternaförfogade den gången, dvs. när tog upp frågan idåvarande parlamentet, över endast 15 mandal i andra kammaren, men Thorssonsamlade 50 röster fdrbifall lill sin motion. Varifrån SAP den gången fick sittstöd har diskuterats. Det ansågs som sannolikt att det var åtskilliga liberalersom röstade för motionen. Var slår liberalerna ? Omen liten stund kommer denna talarstol att äntras av en liberal. Han kommer attförfäkta en helt annan uppfallning än jag och argumentera på samma sätt somhögermännen gjorde mot och . Del är dagensliberala. Idebatten i kammaren fick kraftigt stöd av hövdingenHjalmar . Men det är ju länge - och många kulinariska maträtter haravnjutits av frackprydda middagsätare vid Konungens bord och sköljts ned med degodaste viner. Dengamle skomakaren räknade nog knappast med att tiderna och människornaså kunde förändras. har dock SAP republikkravet inskrivet i sittpartiprogram. Medstöd av republikkravet i SAP-programmel har enskilda riksdagsledamöter frånSAP aktualiserat ekonomiska svindlerier. Även kommunisterna hartidigare motionerat i denna fråga i . Det var då detfanns s. k. arbetarmajoritet i . Trots delta föll frågan, ochkungahuset åtnjuter fortfarande lönen för skicklighet i att mutasvenska statsråd: de . som svenska skattebetalare årtigen måstebetala. Det finns tillräckligt många exempel på att myndigheter täcker ochskyddar varandra när samhällskritiken riktar sig mot oegentlig-heter.Finansutskottet och bör inte sälla sig till dem som i strid med lagoch rätt hänger sig åt sådana falska lojaliteter. Svindeln bör i ställetavslöjas. Jag yrkar bifall till vpk:s motion. Föross alla i denna kammare som räknar oss som republikaner är det möjligt attmanifestera 70-årsminnet av motion och och HjalmarBrantings kamp i riksdag , . Det är sammafråga som står i centrum vid voteringen i denna kammare om . (apk): Det svenska kungahuset har alltsedan 1815, som sade,haft ett betydande belopp att röra sig med vid sidan av det ordinarie anslaget.Möjligt är att man i monarkistiska kretsar betraktar de somnålpengar. Men i dagens läge, när ropen om återhållsamhet skallar i dennariksdag, finns det anledning att starkt ifrågasätta slik generositet. Jagskall inte gå igenom hela den historiska bakgrunden. För det räcker inga tiominuter, och de som är intresserade kan titta i protokoll från den11 , då frågan behandlades i andra kammaren, eller läsa StenSjöbergs bok svindel, som har lämnat trycket. Dessutomfinns ju de historiska arkiven att botanisera i. Men eftersom jag misstänkeratt de flesta av kammarens ledamöter varken har lid, ork eller lust attfördjupa sig i ämnet genom ingående källstudier, skall jag helt kort tecknabakgrunden. Guadéloupeär som bekant en liten ö i med drygt 200 000 invånare. Den har variti franska statens ägo i många . Man lär framställa en utmärkt rom där,och klimatet är varmt, fuktigt och svettigt, dvs. ingenting för oss nordbor.Därmed kunde egentligen allt ha varit sagt om denna lilla ö, om del inte hadevarit för delta med , den första Bernadotten på tron, ochden s. k. Guadelouperäntan, som blev följden av stamfaderns näsa för pengar ochgoda affärer. Början är juNapoleonkrigen i , då tog ställning mot och gick iförbund med . Det gick som bekant åt skogen för i sista varvet,och med segrarens generositet lämnade man över ön till somtack för hjälpen - eller om del var till den dåvarande kronprinsen är om detta man har diskuterat . Men allt talar för attståndsriksdagen 1815 gick på en s. k. blåsning. Överlåtelsenskedde 1813, men ön blev ingen gammal svensk koloni. Guadéloupe var tidigarefranskt. Ön erövrades av 1810. gjorde anspråk på attåterfå sin gamla koloni. Efter förhandlingar blev det så alt ön återgick ifransk ägo. Jag skall inte fördjupa mig i detta märkligaspel med människor ochterritorier. Det finns som sagt källoratt ösa ur. Sverigekompenserades emellertid för den så snopet återtagna skänken och fick plåsterpå såren i form av . Det var i det sammanhanget som denkungliga näsan fick guldvittring. , som tidigare hade nöjt sig medatt såsom statschef till gagnet få disponera avkastningen, gjorde nu plötsligtanspråk på äganderätten. skrev han till sin maka i att hanförväntade sig en årlig livränta av Guadeloupemedlen på . KarlJohan våren mycket målmedveten affärsman, som satte i gång altbearbeta statsråden för att få fram en proposition, enligt vilken kungen ochinte staten hade den personliga äganderätten till Guadéloupe och därmed ocksåtill ersättningspengarna. Detgick inte helt problemfritt enligt historiska källor. Flera av statsrådenuppfattade - helt naturligt - ön som den svenska statens egendom efter vad somförevarit. De hade klart stöd för denna uppfattning både iöveriålelse-handlingen av och i augustitraktaten 1814, där detuttryckligen ordas om som "lovar betalaSverige för återställande av Guadéloupe". Tveksamheteni konseljen, när ärendet behandlades, lär ha varit synnerligen stor. Den endesom oförbehållsamt anslöt sig lill kronprinsens idé om det personliga ägandetvar utrikesministern, greve . 1815 fick han som gåva 70 000riksdaler av kronprinsen, och hovkanslern fick 35 000.Man kan på goda grunder spåra etl samband mellan agerandet och gåvan.Konseljens övriga ledamöter blev inte heller lönlösa. De fick en artiggratifikation. Så gick det till i de kretsarna . Detblev naturligtvis en proposition efter denna guldomsusade aktivitet. I denhette det alt ön avträddes till konungen som en gåva från , som en gärdav tillgivenhet och för att hålla konungen skadeslös. I samma propositionframhölls att konungen generöst hade lovat att begagna lösensumman för att medden inlösa hela den aktuella statsskulden, som händelsevis beräknades motsvara24 milj. francs, exakt den summa som man hade fått förön. Motprestationen varanständerna till kronprinsen och hans arvingar årtigen skulle betala en ränta av200 , vilket höjdes till . Ianledning av en kommunistisk motion 1957, väckt av , behandladeriksdagen frågan . Då hade man genom träget letande lyckats hitta ettgammalt dokument på , en förbindelse på den artigaränteutbetalningen. Dokumentet är undertecknat av representanter för de fyrastånden - adel, präster, borgare och bönder. Mentveksamheten avspeglas också i detta aktstycke. Adelns, prästernas ochborgarståndets ledamöter har undertecknat det med tre namn vardera.Bondeståndet har stått till tjänst med ett namn, resten av raden är blank. Detfår väl tolkas så att entusiasmen var sval bland bönderna. Jag hoppas att dets. k. sunda bondförståndet är lika väl bibehållet bland de sentidaefterföljarna så att de röstar på motionerna där det krävs en ny utredning avdenna gamla rältsröteaffär, som har kostat skattebetalarna 48 milj.kr. och som kommer att kosta ännu mycket mer om man inte sätter stopp för detkungliga lurendrejertets effekter i modern tid. Fråganom det omoraliska i Guadeloupemedlens utbetalande till kungahuset haraktualiserats åtskilliga gånger. Jag skall inte i del här sammanhanget åberopaalla kritiker utan liksom nöja mig med att lyfta fram en iljuset, nämligen socialdemokraten och senare finansministern , som i andra kammaren 1908 krävde att omständigheterna kringtillkomsten av riksdagsbeslut skulle bli föremål fören utredning"samt att på grundval av den na en uppgörelse träffas med Hans Maj:tKonungen så alt icke förevärdeliga tider tacksamheten hos ständerkommer att gå ut över landets skattdragande befolkning". Den konsekvensenstruntade skatieutskottet i och konstaterade med all undersåtlig vördnad attingen utredning var nödvändig och att "Bernadot-ternas rätt tillräntemedlen är lagligt berättigad". Likaväl som jag hoppas alt bondeståndets sentida efterföljare ansluter sig tillsina företrädares motstånd när det gäller generositeten mot de kungliga hoppasjag att efterföljare tycker som han gjorde. Då vet ni hur ni skalltrycka när det blir votering. Manskulle kunna åberopa en lång rad forskare och historiker som helt dömer utargumentet att Guadéloupe var kungens privata egendom och att den årligaersättningen som följd därav måste betalas ul. I utskottets betänkande i århänvisar man till den utredning som statsutskottet föranstaltade om 1957. Jaghar tittat på den en smula och kan inte finna att den är särskilt imponerande.Utskottet engagerade 1957 fil. för alt få material. Wadéns materialinskränkte sig lill ett referat av den tidigare långa diskussionen. Föregendel tillade att hänsyn måste tas till "det förhållandet att KarlJohan var miljöskadad såsom tidigare chef för en krigsförvaltningoch att det var praxis att furstarna hade tillgång till fondersom bl. a. användes till 'löneförstärkningar' åt relativt lågt avlönadetjänstemän". Jagtror säkert att , lika väl som alla hans ättlingar, i någon månblivit miljöskadade av den artificiella och onaturtiga tillvaro som präglarmonarkin, men min förhoppning äralt rtksdag nu inte skall vara lika miljöskadad av närhetentill det , utan kommer alt fatta ett beslut som innebär att mangör en ordentlig utredning, så all vi äntligen kan avveckla denna onödigautbetalning till etl i övrigt så dyrbart kungahus. Jag ber, herr talman, att fåyrka bifall till motionen 217. BJÖRNMOLIN (fp): De båda tidigare talarna har här i talarstolen ådagalagt ett visslhistoriskt intresse genom att gå tillbaka till en händelse som ägde rum år1814. Jag tänker på freden i då efter första fallåterfick ögruppen , som genom en traktat mellan och Sverigeett år tidigare hade tillfallit den svenske konungen. Sverigekompenserades vid freden i för förlusten av Guadéloupe med ett belopp på24 miljoner franska francs. Halva avkastningen av detta belopp utgör den s. k.Guadelouperäntan, som åriigen tillfaller hans majestät konungen. Det härbeloppet var ursprungligen banco och är . Detutgör, vilket också statsutskottet påpekade, en mycket låg ränta. HuruvidaGuadéloupe, och därmed den kontanta ersättningen för denna ö, är att betraktasom svenska statens egendom eller kungahusets enskilda tillhörighet är mycketsvårt att avgöra, och jag tänker inle här från talarstolen uttala mig i denfrågan. Formuleringarna i Stockholmstraktaten är besvärliga, och samtiden hadedelade meningar om huruvida det här var fråga om en kungahusets personligatillhörighet eller ej. Därefter har en omfattande diskussion ägt rum. Någondomstolsprövning av spörsmålet har aldrig skett, och frågan får därmed frånrättslig synpunkt betraktas som öppen. Spörsmålet om äganderätten tillGuadéloupe har övergåu till den historiska vetenskapen. Jagtycker att motionärerna i och för sig är värda erkänsla för det intresse som dehar visat för ett historiskt-vetenskapligt problem, och jag hoppas att detådagalagda intresset också kommer alt manifesteras, t. ex. vid behandling avanslag till historisk och humanistisk forskning. Nugäller dagens ärende förvisso inte vare sig anslagen till historisk forskningeller den rent vetenskapliga frågan om vad som faktiskt utspelade sig 1814 iParis och 1815 i . Vad kammarens ledamöter har att ta ställning tillär två motionsyrkanden om en förutsättningslös och allsidigt sammansatt statligutredning med syfte att fastställa vad som faktiskt förevarit.Historisk-vetenskapliga problem brukar ju inte dryftas av offentligautredningar. Redan av det skälet tycker jag det finns anledning alt avvisamotionsyrkandena. Jag vill tillägga att det nödvändiga grundmaterialet förställningstagande till frågan om den lill konungen utgående räntan harredovisats av statsutskottet i dess utlåtande , nr 177, särskilt i den ibetänkandet intagna bilagan av till vilken intresseradehänvisas. Något nytt utöver vad stalsulskollel då anförde har varken talarnaeller motionärerna tagit fram, och det finns inte heller någonting nytt i denbok som man har hänvisat till i debatten. Meddet sagda ber jag, herr lalman, all få yrka bifall til hemställan. GUSTAVLORENTZON (vpk): Först vill jag återigen yrka bifall till vpk-motionen och hänvisa tillalt del är första gången tog upp frågan här i . talesman försöker klara utskottets penibla situation - om jag fåruttrycka mig på det sättet - så hänvisar han i likhet med vad som står iutskottsbelänkandet till utlåtande från statsutskottet. Men dettautskott hade faktiskt ambitionen att göra en utredning, och del är rikligt då hade engagerat fil. som inte stod till tjänst med någotohedertigt utlåtande. Han hänvisade till en annan historiker, som fantiserat omkunglig statlig samäganderätt till ersältningssumman på , som ställt till förfogande. Föregen del anfördedenne expert - som statsutskottet hade engagerat 1957 - att han ansåg att KarlJohan var miljöskadad därför att han varit krigsförvaltare under Napoleon.Vidare framhöll han att furstligt rofferi och mutförfarande var praxis underdet begynnande . Dettaär allt vad siatsutskottet skulle stödja sig på. Och det är detta nikommer tillbaka med . Men ni harju ingenting på fötterna, om jag får talastockholmska. Hade utskottet varit konsekvent hade motionen bifallits. Någonegen expertis för sitt utlåtande har finansutskottet inte anlitat, och dåinställer sig osökt frågan: Litar finansutskottet på sin egen kompetens? Hurlångt sträcker den sig? Och hur mycket vet utskottet om senare tidersforskning? har i sin bok levererat material från del engelskaparlamentet som tidigare inle varit publicerat. Och av detta material framgårklart att britterna den gången skänkte ön till för att skulleställa upp i kriget mot - det var ingen personlig gåva till KarlJohan. Detär klart att man gärna vill lägga svampen på. Om ön den gången ägdes avkungahuset eller ej är mycket svårt alt avgöra, säger ; ur rättsligsynpunkt är det en öppen fråga. Ja, så kan man naluriigtvis säga . Menändå är det den reaktionäre biskopens utlåtande och kamp 1908 som ligger tillgrund för ert ställningslagande , efteråt. Så enkel är helafrågeställningen. Beträffandehistorisk och humanistisk forskning har vi från mitt parti aldrig ställt ossavvisande idel fallet-snarare tvärtom. Låt mig ta ett exempel. Det kan anförasmånga. Det sägs att när det gällde biandekonomin -hans egen ochlandets - var en större plåga än . När ladebeslag på samernas mark i - det var fråga om alla de obebyggdaområdena i norr - förklarade han att dessa bygder hörde och oss till ochingen annan. Men därför kan ju ingen påstå-dei gjorde inte heller -att del var hans egen privata egendom. - och det är honom man försvarari dag - var en ännu större skojare än . Det säljs mjölkpaket iStockholm från de kooperativa jordbrukarnas Nr 117 förening. Jag kom att tänka på del i sammanhanget-när vi talaromGustav Onsdaeen den ,detta lands störste bondeplågare. Låt mig nu anföra vad man från 12 aoril 1978 böndernassida säger om : "En av de främsta folkledare vårt land någonsin ägt. Guadeloupemedlen Ikontakt med de breda folklagren. "Ja, det var tydligen när han slog ihjäl bönderna och . Drastisk humor." Möjligen var det då han satte Dackes huvudmot trästolpen i . "Praktiskt begåvad. Sinneför affärer." Ja, minsann. "Glad och skämtsam. Älskade sång ochmusik. var hans namn." Dettagör de svenska bönderna reklam för . De tänker inte alls på sina anfäder. Drottning får jag vänta med till senare.Min taletid tycks vara ute. (apk): säger att det egentligen är fråga om en mycket lågräntesats. Men det har blivit ganska mycket pengar - 48 milj.kr. Det är ju inte att förakta, särskilt inte nu när man talar om bristanderesurser i statskassan. Wadénsutredning, som nämns i sammanhanget, var verkligen mera refererande änutredande. Jag finner nog att man 1957 ställde sig på lika bräcklig grund som . Då försvarades ju det kungliga handlandet bl. a. med att det var fruktenav en miljöskada. Men mot skulle man kunna åberopa en lång rad forskareoch historiker. Vi har den populärhistoriske författaren som islutet av 1800-talel i ett stort historiskt arbete kritiserade föragerandet i frågan. Sedan kom historikern , som granskade affären ochmed lika stor bestämdhet hävdade att Guadéloupe avträtts till och intetill kungen. Han kunde också originellt nog åberopa uttalanden av medlemmar i1815 års statsrådskrets. tog historikern i ett arbete omKari XIII och , som ingår i historia till våra dagar,upp frågan. Han utdömde lika bestämt argumentet att Guadeloupemedlen varkungahusets privata egendom. Ettännu grundligare arbete utfördes av professor , som i boken fullständigt utdömer kungens, som han skriver, skojarakliga metoderoch konstaterar att kungahusels anspråk ur juridisk synpunkt är föga grundat. Meningen, om man inte är miljöskadad av den monarkistiska andan, kan tycka att denhär affären har gått rätt till och alt dess konsekvenser fortfarande skallgälla i denna dag. Jag skulle kunna gå så långt att jag t. o. m. säger att del,även om del aktstycke som uppgjordes var helt juridisktriktigt och bindande, väl ändå inte kan vara befogal att vi , ,skall betala det nuvarande kungahuset . i enlighet med riketsständers underdåniga skrivelse av . är det dessutom frågaom ett juridiskt mycket tvivelaktigt aktstycke, och det gör det ännuangelägnare att man vidtar åtgärder föratt avskaffa denna ytterligare subvention till vårt i övrigt så dyra kungahus. BJÖRNMOLIN (fp): Det är litet oklart vad herrarna från de båda kommunistiska partiernaegentligen vill göra finansutskottet ansvarigt för . Om det skulleförhålla sig på det sättet att kronprins faktiskt mutade statsrådet1815, kan inte finansutskottet ta ansvar för det. Vi kan rimligen inteheller ta ansvar för vad det på mjölkpaketen står om . Vad vi haratt ta ställning till är faktiskt två motionsyrkanden, där det begärs att detskall tillsättas en statlig utredning för att klartägga ett visst historisktförtopp. Jag har sagt att vi inle brukar använda statliga utredningar tillsådant. Statliga utredningar skall inte utreda historiska förlopp och skallicke försöka fastställa eviga sanningar. Fårjag sedan bara göra det lilla tillägget, med anledning av att båda herrarnaåberopar bok, att jag tycker att ni skall låta ert historiskaintresse kompletteras med kännedom om en viktig bit av den historiskavetenskapen, nämligen det som man brukar kalla för källkritik. Den innebär inte enbart skall tro på en källa utan skall försöka komplettera deuppgifter som man vill använda hos olika uppgiftslämnare. Det är innebörden avbegreppet källkritik i modern historievetenskap. Däremot är den sortens källkritikförvisso inte något inslag i den kommunistiska historievetenskapen, och dethar också detta lilla meningsutbyte bevisat. (apk): säger att finansutskottet inte kan göras ansvarigt för detgamla avtalet . Nej, det är klart, men dagens finansutskottskulle möjligen kunna göras ansvarigt för att det inte gör skymten avansträngningar för att på något sätt korrigera eller rätta till någonting som idagens läge måste le sig snett och vint för varje sunt länkande människa. Jagtycker att det är mera beklämmande att finansutskottet och dess talesmanfortsätter att göra dessa underdåniga bugningar för kungahuset. Visstkan man riva upp en gammal överenskommelse, även om man till äventyrs -häpnadsväckande nog - skulle tycka att den var helt korrekt. I då mantalar om återhållsamhet på alla områden och då man inte har pengar till än detena och än det andra skall man alltså enligt fortsätta att slängaut . helt i onödan. Jag vill hävda att man har omprövat gamla beslutpå betydligt viktigare områden. Men här skall man alltså, trots att man redanhar skänkt bort 48 milj. kr., gå vidare med utbetalningar på . per åri evärdeliga lider eller i van fall lill dess att den museimässiga monarkinersätts med en demokratisk styrelseform. Jag tycker faktiskt också all det ärmärkligt att socialdemokraterna i utskottet inte har reagerat. Jag hoppas altbröderna i kammaren har litet bättre omdöme. Nr 117 Jag kan inte dra någon annan slutsats än all finansutskottetsställningsta- Onsdaeen den gandebetyder att man ställer sig bakom åsikten att kungahuset har rätt till 12 aoril 1978 dessapengar - en rätt som i så fall grundar sig på en mycket dålig Eftersom jag är historiskt intresserad, och dessutom själv- Guadelounemedlen "' republikan, har jagfaktiskt försökt tränga in i materialet så långt det var möjligt och idkat vadherr kallar källstudier. Det betyder inte att jag vill göra anspråk påall vara forskare eller expert, men det var då ganska lätt all komma tillslutsatsen att det var en synnerligen tvivelaktig affär som hädangångne KarlJohan prackade på svenska folket! Det som den bygger på är traktaten från år1813, där del heter all man som ett bevis på vänskapen med sin allieradeövertämnar ön åt konungen av och dess efterträdare på den svenskatronen. Men den formuleringen berättigar ju inte anspråk påpersonlig äganderätt! Det var helt enkelt den gängse formulering som användespå kungariken emellan, där konungen framstod som envåldshärskaren ochsymbolen för nationen. Samma mönster användes då avträddeFinland lill och när avträdde till Sverige.Exakt samma formulering användes också när avträdde sin del avPommern till , men varken kungen eller kronprinsen gjorde anspråk påpersonlig äganderätt den gången. - Del var alltså inle något fördrag mellankungar i och , utan det var ett föredrag mellan tvånationer. Den idén slogs f ö. ihjäl i en senare traktat, . Jag menar, , att det verkligen inle äratt kränka sanningen om man talaromen furstlig svindel. ansvarförfrågan i dagens läge ligger ju däri att man inte gör någol försök att rättatill det här. (vpk): Utskottels vördade talesman säger att man inte skall tro påvad säger i sin bok ulan gå lill källkritiken. Men har faktisktSten gjort oss den tjänsten att han har gått lill källorna ochredovisar denna sin kritik i en mycket läsvärd och lättläst bok, vilken jagrekommenderar samtliga här att läsa - även ni som är rojalisler kan ha nytta avden! inle kan la ansvar för vad som hände kan ioch för sig vara riktigt, men utskottet kan väl åtminstone ta ansvaret för denfråga som är uppe till behandling och ta ställning till vårt yrkande imotionen - det är ju det vi diskuterar. Denservila attityd till kungahuset som har visats bådar inte särskilt gott, isynnerhet som finansutskottet anser sig vara så förnämt att man inle behövernågon sakkunskap alls när man skriver del korta betänkandet på 17 rader, underdel alt statsutskottet ägnade denna fråga lika många sidor. Det verkarsom om man blir alltmer nonchalant undan för undan och tänker att kungahusetsitter särskilt starkt i , i synnerhet nu sedan kvinnlig tronföljdinförts. Penningrullningentill familjen kommer att fortsätta. I själva verket kommer"skulden" aldrig att kunna betalas så länge den familjen sitter kvar på tron.