prot · G109120 · 1977-12-31 00:00:00 — Föratt göra bilden någorlunda fullständig kan man också ha med det ofantligavåldsutbud som TV, film och seriemagasin vräker ul och där barn redan från ungaår är storkonsumenter. Massmedia speglar, exponerar och exploaterar detvåld som finns som alldagligt inslag i såväl outhärdligt brutal som glättadsalongsfähig tappning i både världs- och närsamhället. Men denna verklighetskall ju fokuseras, och våldet tycks ge de bästa scoopen i ord och bild. Manskall inte tro annat än att fixeringsbilderna bränner fast i barnasjälarna medlånglidsverkan och djupverkan pä både individen och samhället i stort. Våldföder våld, heter det, del verkar avskräckande men kan märkligt nog ocksåavnjutas serverat portionsvis i rätt förpackning. Detta bjuder lill storförsiktighet i handhavandet av våldsutbudet. Barn och våld aren kombinationsom inte borde få finnas. Att den ändå gör det avslöjar etl missförhållande. Detär när krigsleksakerna sätts in i det större perspektiv som jag här försöktantyda som de ter sig avskräckande. Barnen leker med leksaker, men är det inteegentligen leksakerna som, när de blir för avancerade, leker med barnen, somstyr och påverkar dem? Detär inte underligt att många föräldrar frågar sig uppgivet: Föreligger inteåtminstone något etiskt minimum som kan tillämpas på det här området. Den härfrågan blir mer och mer allmän. Därför tror jag att riksdagsbehandlingen avfrågan om krigsleksaker innebär att maningen lill leksaksbranschen attaktualisera det ansvar som man kan vara övertygad om finns inte görs förgäves.Det är också bra att är lyhörd inför den här opinionen. Förbudmot försäljningen av krigsleksaker Förbudmot försäljningen av krigsleksaker som upplever sinmaktlöshet inför överiägsna krafter. En sådan lyhördhet kan man säga alt bådeutskoltels skrivning och reservationen ger uttryck för. Opinionsbildningen hardelvis varit framgångsrik, men den grupp som direkt engagerat sig -enföräldragrupp med barn i en viss ålder - kommer ändå alltid att vara iminoritet och ställas mot starka kommersiella intressen, och den behöver därförsamhällets stöd. Somjag antydde tidigare är vi medvetna om att krigsleksaker bara är en liten delav det totala våldsutbudet. Är då inte delta att sila mygg och svälja kameler? Mennågonstans måste man ju börja. Att leka krig-organiserat våld alltså, vilketdet ju är fråga om - påverkar naturligtvis barnen, och man skall inte bliförvånad om våldsinslagen på hemlighetsfulla vägar dyker upp i andra sammanhangi samhället. Man sår vind och skördar storm. När man därför tar upp frågan ombevis tyder det på ett ganska cyniskt betraktelsesätt. Ett sådantbetraktelsesätt accepterar vi inte inom arbetslivet. Det är på liden att gifteri den andliga miljön betraktas som lika allvarliga som föroreningar i denfysiska miljön. Egentligen borde väl bevisbördan åvila den som förnekar ettsådant samband som jag har försökt antyda. har också våldsforskningensäkerställt sambandet mellan våldsutbudet i massmedia och den aggressivitet somomvittnas av många. Våldsmönsleroch våldsrutiner överläs av barnen. Latenta aggressioner kan stimuleras ochtillämpas vid konfliktlösningar. Men är det nödvändigt att ens aggressionerskall levas ut i sådant som vållar sorg för så många människor? Enannan följd är, som också nämnde, tillvänjningen till en högrenivå av våld, vilket gör att reaktionerna mot våldet lill förmån för offretavtar. Ifråga om våldsleksaker finns det kanske inle underlag för att hävda en enhetligståndpunkt inom forskningen. Det kan jag instämma i, men det är nog ändåkorrekt att påstå att påverkan förstärks genom att ytterligare en dimension,nämligen rolleken, läggs till. Detkrav på en absolut vetenskaplig bevisföring som ibland ställs tror jag är ettuttryck för den obotfärdiges förhinder, när vanlig sund erfarenhet vittnar såentydigt om ett säkerställt samband. Överfört på arbetslivet skulle det, somjag nämnde, fö icke acceptabla konsekvenser. Avhänder man sig möjligheten attinskränka den våldspåverkan, varav krigsleksakerna utgör en del, är del desocialt mest handikappade som drabbas mest. Det är de som har de sämstamöjligheterna att kompensera alla destruktiva intryck med goda läkande ochbalanserande relationer till vuxna människor. Delfinns naturtigtvis invändningar mot det här resonemanget, och jag vill la uppnågra av dem. Mansäger:Är del ändå inte föräldrarna som skall få bestämma? Är del inle förmätetav politiker och nästan en förolämpning mot föräldrarna när man vill gå in ochbestämma vad barnen skall få leka? Det borde väl ändå vara en suveränföräldrauppgift? På allt detta kan mansvara: Det är just dessa föräldrar som utgör den opinionsom kräver hjälp. Detta är också motiveringen för filmcensuren. Om allt vartillåtet där skulle säkert föräldrarnas valfrihet bli illusorisk. Och vem orkarkontrollera allt som bjuds i TV? Vissa restriktioner behövs alltså. Faktiskt ärockså föräldrar små och hjälplösa mot kommersiellt tryck och massmedietryck,som sedan grundlägger vanor och attityder. Allavet vad indoktrinering är. En del irriteras över den i det kommersiellautbudet, andra i TV:s vinklingar. Vad föräldrar har räu aU åberopa ar deövergripande mål för fostran som är antagna i politisk enighet och som gällerbåde förskola och grundskola. Och det är inle bara föräldrar till barn iaktuell ålder det är fråga om, utan detta är ett allmänintresse eftersompåverkan på generation efter generation av barn naturtigtvis påverkar oss alla. Slutligenkan man,enligt min uppfattning,göra en märklig iakttagelse. Om del härproblemet beskrivs i tekniskt-ekonomiska termer så försvinner det plötsligt! Dåtrollar man bort det moraliska problemet med krigsleksakerna som påverkare ochattilydförmedlare. Våld säljer, det är bra produkter, och det finns enintressant marknad. Marknaden är lönande och kan säkert utvecklas. Och så kanman få draghjälp som vitaliserar köplusten från massmedia, TV och filmer. Denfantastiska verkligheten ur historia och nutid hjälper fantasi och teknik medinnovationerna. Detta i sin tur hjälper upp försäljningen. I denna typ avresonemang förefaller en viktig aspekt att hell ha tappats bort - vilket inleför ske - och del är enligt min uppfattning den viktigaste. Delförsäljningscentrerade resonemanget måste kompletteras med ett barncen-trerat -även om marknadskrafternas fria spel störs. 1debaiien har man varit inne på svårigheterna att dra gränser. Det ärnaturtigtvis alltid svårt när man går från teori till praktik och det är lättatt fö bort leksaker som vållar kroppsskada, men det är svårare att förstå attdet behövs restrtktioner när det gäller leksaker som negativt påverkar barnsattityder på lång sikt. citerade ett uttalande från lill lekmiljörådet. Ja,det går naturtigtvis inle att komma åt dessa leksaker med hjälp avmarknadsföringslagen såsom den ser ut . Men man kan ju ändralagstiftningen. Man kan ändra marknadsföringslagen så att man kan ingripa motden här sortens leksaker med etiska grunder som motivering. Jag anser att utskottets skrivning har pekat på en lösning som börprövas. Den förenar en angelägen iver för att något skall ske i den här fråganmed en klok inställning att inte ta till mer våld än nöden kräver. Och jag ärövertygad om att den här debatten kommer alt innebära att branschen sanerar. Jag yrkar bifall lillnäringsulskollels förslag. Förbudmot försäljningen av krigsleksaker () kortgenmäle: bekräftar att utskottet i sin helhet ser allvarligt pådenna fråga,och så långt är vi helt överens. Med hänsyn till den kännedom Förbudmot försäljningen av krigsleksaker som har omlekmiljörådet vill jag ställa en fråga. Manpåstår alt efter den förra riksdagsbehandlingen skullerådet ha kontaktat branschen med begäran om överläggningar, varvid branschenställde sig negativ. Jag frågar: Är detta korrekt? På vilket sätt har kontaktenetablerats? När hardet skett? Vilka konkreta besked har branschen lämnat?Lekmiljörådei uppger, enligt vad utskottet redovisar i betänkandet, altbranschens organisationer inte har visat intresse av alt aktivt samarbeta medrådet i denna fråga. har möjlighet att här i debatten göraklariägganden på denna punkt, och jag ställer alltså en direkt fråga: Har någonkontakt tagits efter det förra riksdagsbeslutet med branschen frånlekmiljörådets sida? Jagvill också fråga : Skall man inte la någon som helst hänsyn tillvad olika experter har uttalat i frågan innan man kräver förbudslagstiftning,som Ulia Tilländer har gjort här i debatten och som också framgår av motionen?Jag citerade en barnpsykiairiker, och jag kan fortsätta alt citera honomyttertigare. "Hur man skallundvika att barn intresserar sig för krig och våld? -Jo, genom att vuxna visar att de tycker om varandra. Alt de kan fördra sinaovänner. Att de i praktiken kan visa solidaritet (ett honnörsord som barafinns på papperet). Så länge vuxna demonstrerar kyla och likgiltighet gentemotvarandra är del meningslöst att tro alt vi kan förbjuda krigslekarna. Barnenslek aren spegling av den vuxnes värtd." Gerinte detta uttalande från en känd barnpsykiairiker någon som helst anledninglill eftertanke hos , all ta hänsyn lill innan man går vidare?Mycket farligare är kanske de fantasieggande leksakerna man kan tillverkasjälv, träsvärd etc. Aggressioner uppkommer inte genom själva leken, de finnsnog där förut. Underdella anförande överlog förste vice talmannen ledningen av kammrensförhandlingar. () kortgenmäle: Den forskning som har utförts rörande massmedia är till slörre delenockså tillämplig på krigsleksakerna. Forskarna är eniga om att barn bliraggressiva efter kontakter med våld - och det kan ju var och en av oss studerapå nära håll. Utöver det jag nämnde ger också leken med krigsleksakerna entillvänjning vid våld. Man kan riskera att det innebär en tillvänjning som geren ökad likgiltighet - man blir avtrubbad. Jagvill också poängtera att krigsleksakerna bara utgör en liten del, en rännil iden slörlflod av våldsinslag som väller över barnen . \ säljs t.ex. 40 miljoner serietidningar och varje serietidning läses av i genomsnitt fembarn. Undersökningar visar att när det gäller TV så ser 9-14-åringar mest avalla på sena våldsprogram. Det finns också undersökningar som visar alt de barnsom är socialt missanpassade ser mer på TV och film och föredrar mer våldsammaprogram och filmer. Till detta kan också läggas utbudet av krigsleksaker. Jagvill betona att förbud inle är del vi vill ta till i första hand. Vi harverkligen gjort ansträngningar för att fö överläggningar med leksaksbranschen,men den har icke visat någol intresse. Vi har haft en konferens och därefterbrevväxling med den. Vi har inbjudit den till arbetsgruppen inom rådet somsysslar med leksaker. Vi ville knyta representanter från leksaksbranschen lillden arbetsgruppen, men de har icke visat något intresse. Vi har verkligenerbjudit branschen samarbete föratt kunna resonera oss fram till en gemensamhållning, men det har avvisats. Jag hoppas att efter dagens debatt branschenställer upp. Förbudmot försäljningen av krigsleksaker () kortgenmäle: Inte i första hand eu förbud, säger . Men i hennesmotion krävs ju uttryckligen alt regeringen skall åierkomma till medett förslag lill lagstiftning om förbud mot s. k. krigsleksaker. Det är baraatt konstatera att molionskravet är sådant, och det har utskottet avvisat. Jagfrågade om de här kontakterna har tagits av lekmiljörådet efter förrariksdagsbehandlingen. Kammarens ledamöter kan lägga märke till att på denpunkten fick vi inget klarläggande från . Jag vill därför upprepafrågan för att ge henne tillfälle att lämna ett klart svar: Har lekmiljörådetefter förra riksdagsbeslutet tagit någon kontakt med branschen? Det var ju baraför sedan en enhällig riksdag avvisade del tidigare molionskravet.På vilket sätt har kontakten i så fall etablerats, när har den tagils och vilkakonkreta besked har erhållits? ULLATILLÄNDER (c) kort genmäle: Jag vill slå fast att jag är ingen förbudsvän. Tvärtom tycker jag attdet måsle föreligga myckel starka och övertygande skäl för alt förbud skallinföras, men man måste kunna ha det som en sista utväg. och jagär nog överens om att förbud i princip inte är det första som man tillgriper,men jag tror att inte heller i princip är emot förbud. är väl inte förespråkare för att man t. ex. skulle slopa filmcensureneller åldergränserna på biograferna för tillträde till vissa filmer? Vi harockså körkortsregler - inte vill väl avskaffa dem? Jag förmodaratt inte heller är motståndare till etl principiellt förbud motaga. Som i så många fall ligger nog inte skillnaden på det principiella planetnärdet gäller förbud, ulan på det praktiska. Det innebär rent praktiskt att manställer frågan: Är förbud tillämpligt jusl i det här fallet? Altvi har motionerat om förbud beror på att vi anser att krigsleksaker är någotspeciellt, som man måste ta ett krafttag mot. Del var efter upprepade kontaktermed leksaksbranschen som vi motionärer - som alla tre sitter i lekmiljörådet -skrev vår motion. Kontakterna med branschen har aldrig upphört, utan vårinbjudan står fast. Men vissa av branschens företrädare, som var med på vårförsta konferens, har vi faktiskt ännu inte hört av. Förbudmot försäljningen av krigsleksaker Förstevice talmannen anmälde alt anhållit alt lill protokollet föantecknat att han inle ägde rätt till yttertigare replik. Det var ett ganska svävande svar som fick av UllaTilländer på frågan om de olika kontakterna mellan lekmiljörådet ochleksaksbranschen efter senaste beslut. Själv vet jag inte hur dethar gått till; jag bara konstaterar alt det var etl ganska svävande svar. Delär rikligt att på en lång rad punkter måste man tänka sig att man går in medolika förbud-ingen här förfäktar någon annan idé. Men betydelsefullt är att maninskränker införandet av förbud, att man inle vandrar vidare för att skapa ettförmyndarsamhälle, för då kommer respekten att minska för de förbud somverkligen behöver upprätthållas. Och, herr talman, det är ett exempel på detsom vi f n. resonerar om enligt min uppfattning. Det finns på det härleksaksområdet många osmakligheter, men om man skall införa ett förbud ellerlångtgående riktlinjer måste man kunna göra det hanlerbart för andel inle skallutmana löjet, föratt det inte skall medföra en ringaktning för beslutsfattarehos den stora allmänheten. Altjag begärt ordet, herr talman, beror inle på att jag vill utvidga den debattsom har förts för och emot de olika utskottslinjerna. Jag har gjort det därföralt det är helt riktigt som sade, att det är svårt att gå frånteori till praktik. Men här vill man ju faktiskt alt vissa instanser skall gåfrån teori till praktik, nämligen myndigheterna och även regeringen. Vad som dåär betydelsefullt är att veta hur man skall förfara. Ettkonkret exempel på svårigheterna därvidlag är gränsdragningsfrågor. De måste juhanteras i praktiken. Folk måsle veta vad man har att rätta sig efter och inlerätta sig efter. Jag konstaterar att lekmiljörådei i beiänkandei givit exempelpå vad man kallar för krigsleksaker. Då är frågan: Är nu inriktningen att alltdetta skall förhindras eller förbjudas i slutändan? 1 det avseendet måstemyndigheter och regering ha en ledning från sida i samband med denhär debatten. Omman läser utskollsbetänkandet finner man att det fortsättningsvis icke äracceptabelt, om jag använder det uttrycket - det är ännu inte eventuelltförbjudet - med stridsvagnar, militärflygplan och krigsfartyg i byggsats.Betyder alltså del att man från statsmaktens sida skall gå hårdhänt fram förattse lill att regalskeppet i byggsats försvinner från leksaksaffärerna och attsmå flygplan, som ju kan vara krigsflygplan, också skall försvinna? Detta slåralltså i utskottsbetänkandet - det är så man måste tolka det. Jagoch myndigheterna skall gå från teori till praktik, och jag ställer frågan: Ärdet utskottets mening, förbudsivrarnas mening, att man skall agera hårdhänt föratt fö bort byggsatser till krigsfartyg och militärflygplan? Delsägs också att man skall få bort vapen - pistoler och annat räknas upp.Omfattar det också en sådan, som väl alla här tycker, oskyldig sak somvattenpistoler? En vattenpistol kan ju göras väldigt naturlrogen och se utprecis som en riklig pistol. Det finns mängder avsådana här gränsdragningsfrågor, och ulskoitsma- joriielenär faktiskt skyldig att ge en ledning för hur myndigheterna och statsmakternaskall förfara. Det är väldigt lätt att plocka fram ett antal leksaker som ärutomordentligt osmakliga och som jag för min del intensivt hoppas genomopinionsbildning skall försvinna från leksaksdiskarna. Men en annan sak ärverkligen att dra gränsen för vad den ena eller den andra av oss tycker ärosmakligt och vad som är acceptabelt - att dra den gränsen genom riktlinjer ochi lagstiftningssammanhang. Det fordras i det avseendet en del klargöranden. Kanskeman då säger, att del är bara de mest nalurtrogna och mest avancerade sakernasom skall bort. O.K.-då måste jag bara för min del säga, all om man villundvika vad som kallas att leka krig, så undrar jag om man i så fall har kommitsärskilt långt. Man har åstadkommit en sanering och fått bort osmakligaleksaker. Men man harju inte den vägen hindrat barn från att leka krig. Jagföreställer mig att det finns en och annan häri kammaren som lekt krig i denbemärkelsen att han eller hon t. ex. fäktal med träsvärd. Del går inte altförhindra det med sådana här åtgärder. Jag undrar därför om långtgåendeåtgärder verkligen leder till del mål som man säger sig vilja uppnå. Förbudmot försäljningen av krigsleksaker ARNEBLOMKVIST (s) kort genmäle: Handelsministern började sitt anförande med att uttala att han inte vartillfredsställd med det svar som lämnat. Han menade att UllaTilländer inte hade gett någol klart besked beträffande kontakterna medbranschens företrädare. Iutskottsbetänkandet, som även varit med och skrivit under, slårdel: "Enligt vad utskoiiel inhämtat har detta inle skett. "-Överläggningarna mellan lekmiljörådei och branschens företrädare har alltsåinte fullföljts. "uppger all branschens organisationer inlehar visat intresse för att aktivt samarbeta med rådet i denna fråga." har som uiskoltsledamot varit med om att sanktionera detta iskrivningen. Det är klart att när utskoiiel skriver en sådan mening, så uigårvi från au del är ell korrekl uiialande. Så uppfattade jag det också när jagvar med och satte milt namn under betänkandet, försöker ställa frågor till och leda i bevis att lekmiljörådet inle har haft några koniakler med branschens föreirädare, (Häravbröts talaren av förste vice talmannen som erinrade om alt etl genmäle måsleavse niirmasl föregående talares anförande,) Dellalar jag upp därför att handelsministern slutit upp bakom i ärendet. Jag tycker att det är förvånansvärt all branschensföreträdare uttalat all man inte har något slörre intresse av alt lösa frågan. Medledning av den skrivning som säger att dessa övertäggningar inte skulle ledatill någol resultat, så vill jag till handelsministern säga att jag förslår altdet skulle bli myckel komplicerat för regeringen att vidta Förbudmot försäljningen av krigsleksaker Närhandelsministern citerade utskoltsbetänkandet borde han ha läst upp vadutskottet verkligen har skrivit, inte redogörelsen för det faktamaterial som nifått. Studera vad som står i utskottsbetänkandet om det förslag vi framlagt! Vitalar inle om något förbud i det här sammanhanget. Men, handelsministern, dethar visat sig all del finns en stark opinion i vårt land, och även här iriksdagen, för att något måste göras i den här frågan. ULLATILLÄNDER (c) kort genmäle: Jag vill slå fast att vi verkligen vid upprepadetillfällen tagit kontakt med branschen. Vi har gång på gång låtit branschensföreträdare förstå att vi är mycket angelägna om etl samarbete. Bollen liggerhos dem. Detär förvånansvärt att man i debatten inte kan inse de långsiktiga riskerna, somonekligen finns i en sådan våldspåverkan. All förkunnelse har ju sin verkan.Del vet vi av gammal erfarenhet. Våldsförkunnelsen, varav krigsleksaker utgören liten del, har också sin verkan. Därför kan man säga au gör sig själv en otjänst när han med hjälp av regalskeppet ellervatlenpistoler förtöjligar del problem av moralisk karaktär som finns bakomallt delta. Närdet gäller krigsleksaker är det svårt att dra en gräns. Vad är det t. ex. förskillnad mellan en soldat som bär en spann till koket och en soldat som bär enhandgranat? Börjar man diskussionen där, så slutar den i pelitesser ochspetsfundigheter. Man kan väl i stället börja diskussionen i ytterkanterna. Dåinser alla skillnaden mellan en ruinstad med sargade människor och en fabrikmed kranar som svingar. Sedan kan man närma sig den punkt där gränserna ärdiffusa. Gränsdragningsproblem finns alltså i alla sammanhang. Jag känner inte till hur kontakterna gått mellan lekmiljörådei ochbranschen. Mot bakgrund av den fråga som ställde ärjag baraförvånad över att så pass svävande svar lämnats av dem som borde känna tilldessa kontakter. Delär riktigt alt man i en riksdagsdebatt kan välja extrema exempel, så att mankan komma fram till någon sorts argument för sin egen position. Men den fråganjag ställde när jag blandade mig i debatten gällde myndigheterna, statsmakten.Dessa måsle närde uppställer riktlinjer och stiftar lagar inte bara hanterayttertighetsfall. Gränser måsle kunna dras. Man måste veta vad som är tillåtetoch inle tillåtet. 1det sammanhanget är man faktiskt skyldig att i debatten komma med någon form avprecisering och inte bara tala om yilert igheter. När jag nämnde regalskeppetWasa letade jag inteefterett,som jag skulle tycka, ytterlighetsfall ål andrahållet. I de exempel på krigsleksaker som lekmiljörådet gett och som citeras iulskotisbetänkandet och antagligen accepteras av utskottet, ehuru det i sinegen skrivning bara allmänt talar om krigsleksaker, förekommer byggsatser avmilitärfiygplan och krigsfartyg. Wasavar bevisligen ett krigsfartyg, ehuru ett misslyckat sådant. Det behövs enoperativ angivelse till statsmakten om var man egentligen skall dra gränserna. Mankan inle göra del så enkelt för sig att man bara talar om de osmakligaextremfallen, som jag verkligen hoppas genom en opinionsbildning skallförsvinna. Jag tror att dessa leksaker är utomordentligt tråkiga och att dejust därför är av myckel liten belydelse när det gäller att hetsa barn tillaggressivitet. Mycket farligare kan i så fall träsvärden och annat somengagerar ett barns fantasi vara. Men jag föreställer mig aU inte ens UllaTilländer skulle kunna länka sig att avskaffa sådana leksaker. Förbudmot Jörsälj-ningen av krigsleksaker ULLATILLÄNDER (c) kort genmäle: Som jag sagt är det lätt att förbjuda leksaker som vållarkroppsskada. Men det är svårare alt förbjuda leksaker som påverkar attityder pålång sikl och som därmed kanske också påverkar relationerna människor emellan.De är då inte bara ett problem för den enskilda människan utan lör helasamhället. Genomen lagstiftning på grunder skulle man faktiskt kunna lösa problemet meddenna mer långsiktiga påverkan, men här kan det vara svårt med gränsdragningen.Det gälller för t. ex. lagen om förbud mot olillböriig reklam. Såvitt jag vetvar först i hela väriden med en sådan lag. Alla partier var överens omatt stifta den. Skall man tillämpa lagen kan det bli svårt i konkreta fall, menäven där går den att använda. Dessutom har den en preventiv betydelse. Det finns också andra beslut som grundar sig justpå etik, t. ex. förbudet mot tobaks- och spritreklam med lockande miljöer. Härär det också fråga om etik och värderingar. Jag tror att det är möjligt attlösa frågan på det sättet. () kortgenmäle: Jag vill gärna upprepa vad utskollsmajoriteten ansett vara det förstastegel i frågan, dvs. fortsatta överläggningar med branschens företrädare. Detandra steget skulle innebära att frågan lyfts upp på regeringsplanet. Vi sägeralt regeringen bör vidta erforderliga åtgärder. Handelsministernmenar alt ulskottsmajoritelen skall åläggas att definiera vad som ärkrigsleksaker. Jag måsle erkänna att det självfallet är svårt att göra en sådandefinition. Handelsministern har noga studerat vårt betänkande.